				|

		52013PC0627

			Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA ar ko nosaka pasākumus sakarā ar Eiropas elektronisko sakaru vienoto tirgu un savienota kontinenta īstenošanu un groza Direktīvas 2002/20/EK, 2002/21/EK un 2002/22/EK un Regulas (EK) Nr. 1211/2009 un (ES) Nr. 531/2012 /* COM/2013/0627 final - 2013/0309 (COD) */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
1.           PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
1.1. Priekšlikuma mērķi
Lai atjaunotu konkurētspēju,
veicinātu inovāciju un radītu jaunas darbvietas, Eiropai ir
jāizmanto jauni izaugsmes avoti. Globālā ekonomikas
attīstība ir virzīta uz interneta ekonomiku, un
informācijas un komunikācijas tehnoloģijas (turpmāk „IKT”)
būtu pilnībā jāatzīst par gudras,
ilgtspējīgas un iekļaujošas izaugsmes avotu. Eiropa nevar
atļauties atteikties no savienotu tehnoloģiju sniegtajām
priekšrocībām, kuras aizgājušajos gados veidoja 50 % no
ražīguma kāpuma visās nozarēs, kas ļauj izveidot
piecas jaunas uz katrām divām zaudētajām darbvietām.
Un tas savukārt ir dzinulis jaunu pakalpojumu izstrādei, kas var
strauji pieaugt līdz globālam mērogam, ja šāda izaugsme
tiek veicināta. Lai Eiropa varētu izkļūtu no krīzes
stiprāka, galvenais ir risināt no esošās sadrumstalotības
izrietošus kavēkļus. Tas tika pilnībā atzīts
Eiropadomes 2013. gada pavasara sanāksmē, kuras secinājumos
tika paredzēts, ka līdz 2013. gada oktobrim Komisijai būtu jāziņo
par šķēršļiem, kas atlikuši pilnībā darboties
spējīga digitālā vienotā tirgus izveidei, kā
arī jāiesniedz konkrēti pasākumi, lai izveidotu
informācijas un komunikācijas tehnoloģiju vienoto tirgu cik
ātri vien iespējams.
Priekšlikuma
vispārīgais mērķis ir virzīties uz elektronisko sakaru
vienoto tirgu, kurā:
-
iedzīvotāji un uzņēmumi var piekļūt elektronisko
sakaru pakalpojumiem neatkarīgi no to sniegšanas vietas Savienības
teritorijā un bez pārrobežu ierobežojumiem vai nepamatotiem papildu
izdevumiem;
-
uzņēmumi, kas nodrošina elektronisko sakaru tīklus un
pakalpojumus, var veikt savu darbību un nodrošināt minētos
pakalpojumus neatkarīgi no savas dibināšanas vietas vai no klientu
atrašanās vietas ES.
Pēc
vairāk nekā desmit gadu ilgas Savienības likumdošanas
iejaukšanās ar mērķi liberalizēt un integrēt šos
tirgus minētais vērienīgais mērķis ir svarīgs
pats par sevi. Šajā priekšlikumā izklāstītie steidzamie un
izšķirīgie pasākumi tā sasniegšanai ir vēl jo
svarīgāki tādēļ, ka dažiem no tiem pēc
pieņemšanas būs nepieciešams laiks, lai realizētu savu ietekmi
pilnībā. Vienots tirgus elektronisko sakaru jomā veicinātu
konkurenci, ieguldījumus un inovāciju tīklos un pakalpojumos,
sekmējot tirgus integrāciju un pārrobežu ieguldījumus
tīklos un pakalpojumu sniegšanu. Ierosinātajiem īpašajiem
pasākumiem būtu jārada lielāka konkurence gan
attiecībā uz infrastruktūras kvalitāti, gan cenu,
spēcīgāku inovāciju un diferencēšanu, tostarp uzņēmējdarbības
modeļos, kā arī jāatvieglo ar bezvadu vai fiksētu
sakaru tirgu ienākšanu vai paplašināšanu saistītu
ieguldījumu lēmumu komerciālo un tehnisko elementu
plānošana. Tādējādi tiks atbalstīti citi
pasākumi, kas veikti vērienīgo platjoslas mērķu veicināšanai,
kas noteikti Eiropas Digitalizācijas programmā, kā arī tiks
atbalstīta patiesa digitālā vienotā tirgus izveide,
kurā var brīvi cirkulēt saturs, lietojums un citi digitālie
pakalpojumi. Paaugstinātiem infrastruktūras konkurences un
integrācijas līmeņiem visā Savienībā
vajadzētu palīdzēt samazināt sastrēgumus, un
tādējādi nepieciešams elektronisko sakaru tirgu ex ante
regulējums, kas laika gaitā pielīdzinās šo nozari jebkurai
citai ekonomikas nozarei, uz kuru attiecas horizontālais regulējums
un konkurences noteikumi.
Savukārt pieaugošā digitālo
infrastruktūru un pakalpojumu pieejamība palielinātu
patērētāju izvēli un paaugstinātu pakalpojumu
kvalitāti, veicinātu teritoriālo un sociālo kohēziju,
kā arī sekmētu mobilitāti visā ES. Attiecībā
uz digitālo ekonomiku kopumā labāk funkcionējošai
elektronisko sakaru nozarei visā Savienībā būtu jārada
labāka uzņēmējdarbības ieguldījumu kvalitāte
un lielāka izvēle, tādējādi sekmējot ražošanas
kāpuma sasniegšanu, kas saistīta ar IKT izmatošanu, kā arī
modernizētiem sabiedriskajiem pakalpojumiem. Pamatmērķis ir
atbalstīt Eiropas konkurētspēju tādā pasaulē,
kuras darbība un izaugsme arvien vairāk ir atkarīga no
digitālās ekonomikas.
Risināmajos vienotā tirgus
integrācijas jautājumus ietilpst: pirmkārt, nepieciešams
likvidēt nevajadzīgos šķēršļus saistībā ar
atļauju izsniegšanas režīmu un noteikumiem, kas attiecas uz
pakalpojumu sniegšanu, tā, lai vienā dalībvalstī
saņemta atļauja būtu derīga visās
dalībvalstīs un lai operatori varētu sniegt pakalpojumus,
balstoties uz konsekventu un stabilu no regulējuma izrietošo
pienākumu piemērošanu. Otrkārt, nepieciešams nodrošināt
lielāku saskaņotību attiecībā uz piekļuvi
būtiskajiem resursiem, garantējot mobilo sakaru operatoriem
paredzamus piešķīruma apstākļus un saskaņotus laika
grafikus attiecībā uz piekļuvi bezvadu platjoslas frekvenču
spektram visā ES, saskaņojot piekļuves veidus Eiropas
fiksētajiem tīkliem tā, lai nodrošinātāji var
vieglāk sniegt pakalpojumus visā vienotajā tirgū.
Treškārt, nepieciešams garantēt vienotu augstu patērētāju
aizsardzības līmeni visā Savienībā un vienotus
komercnosacījumus šajā jomā, tostarp pasākumus, lai
pakāpeniski izbeigtu mobilās viesabonēšanas papildmaksas un
nodrošinātu piekļuvi atklātajam internetam. Šie ir konkrēti
jautājumi, kuriem esošajā priekšlikumā sniegti konkrēti
risinājumi, bet tie visi ir būtiski komerciālu un
ieguldījumu lēmumu pieņemšanā šajā nozarē un
patērētāju interesēs, un tie visi jārisina kopā,
lai tagad atbrīvotu vienotā tirgus darbību. Tie jārisina
līdztekus plašākam izaicinājumam – būvēt digitālo
vienoto tirgu, kā noteikumi, ko piemēro tiešsaistes saturam.
Lai eiropieši varētu izmantot jaunos
inovatīvos augstas kvalitātes pakalpojumus, nepieciešams
pasteidzināt ieguldījumus nākamās paaudzes
infrastruktūrā. Pareizā regulatīvā vide ir izšķirīga,
lai veicinātu dinamisku un konkurētspējīgu tirgu. Tai
jāsniedz pareizais riska un atlīdzības līdzsvars tiem, kas
gatavi ieguldīt. Tā arī var izbeigt pakalpojumu sniegšanas
sadrumstalotību, nodrošinot, ka visi pakalpojumu labumi ir pieejami
visām nozarēm un lietotājiem visā ES. Lai atbalstītu
šos mērķus, Komisija kopā ar šo priekšlikumu pieņem ieteikumu
par saskaņotiem nediskriminācijas pienākumiem un izmaksu
aprēķina metodiku, lai veicinātu konkurētspēju un
uzlabotu vidi ieguldījumu veikšanai platjoslas tīklos[1]. Šis ieteikums veicinās konkurenci un sekmēs ieguldījumus
ātrdarbīgajos tīklos, nodrošinot vara kabeļu piekļuves
cenu ilgtermiņa stabilitāti un vienlīdzīgu piekļuvi
tiem, kuri vēlas iegūt piekļuvi vēsturisko operatoru
tīkliem, tādējādi radot vienlīdzīgus konkurences
apstākļus, un veidojot nosacījumus, kad nākamās
paaudzes piekļuves (turpmāk „NGA”) tīklu cenu
regulēšana vairs netiek garantēta, lai šādu tīklu
investoriem būtu lielāka brīvība atklāt
piemērotas cenu noteikšanas stratēģijas, lai nodrošinātu
rentabilitāti, ņemot vērā tādas konkurējošas
rūpniecības nozares kā reglamentētas vara, kā arī
kabeļu nozares dažās jomās, un arvien vairāk ceturtās
paaudzes mobilo sakaru tīklos.
Šis priekšlikums jāapsver arī citu
nesenu vai gaidāmu iniciatīvu kontekstā šajā nozarē.
Priekšlikums balstās uz un papildina galvenās 2002. gada
direktīvas, kuras reglamentē elektronisko sakaru sniegšanu un
kurās 2009. gadā izdarīti grozījumi, ieviešot tieši
piemērojamus tiesību aktu noteikumus, kas darbosies kopā ar
direktīvu noteikumiem tādās jomās kā atļaujas,
frekvenču spektra piešķīrums un piekļuve tīkliem. Priekšlikums
pieņemts, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu Eiropas
Parlamenta un Padomes Regulai par pasākumiem ātrdarbīgu
elektronisko sakaru tīklu izvēršanas izmaksu samazināšanai[2], kurā jau paredzēta pieeja risināt vienā instrumentā
vairākus konkrētus reglamentējošus izmaksu elementus
dažādos tīkla ieguldījumu procesa posmos, kas kopā
ļauj samazināt platjoslas izvēršanas izmaksas par 30 %. Šis
priekšlikums pieņemts arī apzinoties, ka 2014. gadā tiks
pārskatīts Komisijas Ieteikums par attiecīgajiem tirgiem[3] un ka sagatavošanās darbi jau rit pilnā sparā. Šā
priekšlikuma ātra pieņemšana un īstenošana varētu
palīdzēt samazināt tirgus jomu skaitu, uz kurām attiecas ex
ante regulējums kā daļa no vienotā tirgus konkurences
attīstības plānotās nākotnes analīzes.
1.2. Vispārīgais konteksts
Mūsdienās daudzi jauni
digitālie pakalpojumi un lietojumprogrammas ES vienotajā tirgū
ir pieejamas tiešsaistē. Mūsdienu jauninājumi un izaugsmes
iespējas bieži vien ir digitālas teju visās ekonomikas
nozarēs — no autobūves nozares (tīklam pieslēgti
automobiļi) līdz enerģētikai (viedtīkli) un no valsts
pārvaldes (e-pārvalde) līdz vispārējas nozīmes
pakalpojumiem (e-veselība). Lai vadītu gandrīz jebkura veida
uzņēmumu — sākot ar maziem jaunizveidotiem uzņēmumiem
un beidzot ar lieliem uzņēmumiem —, nepieciešama piekļuve
labākajiem pakalpojumiem un infrastruktūrai. Visa šī
ekosistēma ir atkarīga no savienojamības, ko nodrošina
elektronisko sakaru tīkli.
Pašlaik Eiropa ir sadrumstalota 28
atsevišķos valstu sakaru tīklos, un katrā no tiem ir ierobežots
skaits dalībnieku. Rezultātā tā kā neviens operators
nedarbojas vairāk kā pusē dalībvalstu un daudzi operatori
darbojas daudz mazākā valstu skaitā, kopumā 510 miljonu
patērētāju lielo tirgu apkalpo vairāk nekā 200 operatori.
ES noteikumi, piemēram, attiecībā uz atļauju izsniegšanu,
normatīvajiem nosacījumiem, frekvenču spektra
piešķīrumu un patērētāju aizsardzību, ir
īstenoti atšķirīgā veidā. Šī sadrumstalotība
rada šķēršļus ienākšanai tirgū un palielina izmaksas
tiem operatoriem, kuri vēlas sniegt pārrobežu pakalpojumus,
tādējādi ierobežojot to izaugsmi. Tas ir pilnīgi
pretēji situācijai ASV vai Ķīnā, kurām ir viens
vienotais tirgus ar attiecīgi 330 miljoniem un 1400 miljoniem
patērētāju, kurus apkalpo četri līdz pieci operatori,
reglamentē viena likumdošana, viena licencēšanas sistēma un
viena frekvenču spektra politika.
Apjomradīti ietaupījumi un jaunas
izaugsmes iespējas var palielināt peļņu no ieguldījuma
ātrdarbīgajos tīklos un tajā pašā laikā
virzīt konkurenci un globālo konkurētspēju. Tomēr ES
operatori nevar no tiem gūt pietiekamu labumu. Citur pasaulē tiek
īstenoti nozīmīgi digitalizācijas centieni un
ieguldījumi, un šie ieguldījumi atmaksājas gan
ieguldītājiem, gan patērētājiem, bet Eiropā
šādi atjauninājumi nenotiek pietiekami ātri.
Vienlaikus sadrumstalotu valsts tirgu
dēļ patērētājiem ir pieejama mazāka izvēle,
mazāk inovatīvi un mazāk kvalitatīvi pakalpojumi, un
viņi joprojām maksā augstu cenu, lai veiktu pārrobežu
zvanus vai izmantotu viesabonēšanu ES. Tas nozīmē, ka
patērētāji nevar pilnībā izmantot digitālos
pakalpojumus, kas šobrīd ir potenciāli pieejami.
Tā rezultātā Eiropā netiek
izmantots svarīgs potenciālās izaugsmes avots. Pasaulē, kur
ir izplatītas informācijas un komunikācijas tehnoloģijas,
sadrumstalots elektronisko sakaru tirgus apdraud efektivitāti un
produktivitāti visā ekonomikā. Tiek lēsts, ka ES
elektronisko sakaru vienotā tirgus neizmantotais potenciāls ir
līdz 0,9 % no IKP jeb EUR 110 miljardu gadā[4]. Ieguvums no vienotā
tirgus, ko gūtu uzņēmējdarbības sakaru pakalpojumi,
vien būtu gandrīz EUR 90 miljardu gadā[5].
Stabils telekomunikāciju tirgus ir
pamatā digitālai ekonomikai, kuras dinamiku atspoguļo tās
stabilais nodarbinātības pieaugums. Lai sniegtu ieskatu plašākas
ekonomikas mērogā un noturībā, ES strādā
vairāk nekā 4 miljoni IKT speciālistu, un šis skaits
turpina augt, neraugoties uz lejupslīdi. Ekonomikā kopumā
pieaugoši ieguldījumi IKT, labākas darbaspēka
digitālās prasmes un apstākļu maiņa interneta
ekonomikas vajadzībām varētu palielināt IKP par papildu 5 %
līdz 2020. gadam[6]
un radīt 3,8 miljonus darbvietu[7].
Tirgū
pastāvošie šķēršļi attiecībā uz elektroniskajiem
sakariem kavē labumus, ko sniedz Eiropas mēroga pakalpojumi:
labāka kvalitāte, apjomradīti ietaupījumi, lielāki ieguldījumi,
augstāka efektivitāte un labākas sarunu pozīcijas. Tas
negatīvi ietekmē plašāku digitālo ekosistēmu, tostarp
ES iekārtu ražotājus, kā arī satura un lietojumprogrammu
nodrošinātājus, sākot ar maziem jaunizveidotiem
uzņēmumiem un beidzot ar valdībām. Tas arī
ietekmē tās ekonomikas nozares, piemēram, banku nozari,
automobiļu nozari, loģistiku, mazumtirdzniecību, veselības
nozari, enerģētiku vai transporta nozari, kuras produktivitātes
veicināšanai izmanto savienojamību, piemēram,
mākoņdatošanu, savienotos objektus un integrēto pakalpojumu
sniegšanu.
1.3. Politiskais konteksts
Stratēģijas „Eiropa 2020”
pamatiniciatīvā „Eiropas digitalizācijas programma”
(turpmāk „EDP”) jau norādīta IKT un tīkla
savienojamības izšķirīgā loma. Tajā noteiktas daudzas
iniciatīvas, ar ko paredzēts veicināt ieguldījumus,
sekmēt konkurētspēju un samazināt izmaksas
saistībā ar ātrdarbīgu tīklu izvēršanu, lai
visiem eiropiešiem nodrošinātu piekļuvi ātrdarbīgiem
platjoslas tīkliem. Komisija ir arī izveidojusi Lielo koalīciju
digitālām darbvietām (Grand Coalition for Digital Jobs),
lai risinātu šīs nozares nodarbinātības potenciāla
problēmu.
Komisija arī īsteno
iniciatīvas, lai nodrošinātu digitālu vienoto tirgu un
veicinātu tiešsaistes saturu, tostarp e-komerciju un e-pārvaldi. Tā
ir arī izteikusi priekšlikumu par pārveidotu ES datu
aizsardzības regulu, lai aizsargātu iedzīvotāju
privātumu, vienlaikus veicinot jauninājumus un
uzņēmējdarbību vienotajā tirgū, kā arī
par stratēģiju, lai veicinātu kiberdrošību un
aizsargātu ES kritiskās infrastruktūras un tīklus, tostarp
projektu Direktīvai par tīklu un informācijas drošību[8], kas ir būtisks atbalsts
iedzīvotāju un patērētāju uzticībai tiešsaistes
vidē.
Virzība uz vienotu tirgu elektronisko
sakaru jomā atbalstītu digitālā vienotā tirgus
ekosistēmu. Šāds tirgus nozīmētu ne tikai
mūsdienīgu infrastruktūru, bet arī inovatīvus un
drošus digitālos pakalpojumus.
Atzīstot minēto, Eiropadomes 2013. gada
pavasara sanāksmē tika uzsvērta digitālā vienotā
tirgus svarīgums izaugsmei un Komisija tika aicināta iesniegt (laikus
uz Eiropadomes oktobra sanāksmi) konkrētus pasākumus, lai
izveidotu IKT vienoto tirgu cik ātri vien iespējams. Šis priekšlikums
kopā ar Komisijas ieteikumu par saskaņotiem nediskriminācijas
pienākumiem un izmaksu aprēķina metodiku, lai veicinātu
konkurenci un uzlabotu vidi ieguldījumu veikšanai platjoslas tīklos,
veido līdzsvarotu pasākumu kopumu, kura mērķis ir
virzība uz telesakaru vienotā tirgus izveidi un ieguldījumu sekmēšana.
2.           APSPRIEŠANĀS AR
IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMA
REZULTĀTI
2.1. Ieinteresēto personu viedoklis
Tā kā Eiropadomes pavasara
sanāksmes secinājumos tika norādīta vajadzība
līdz Eiropadomes oktobra sanāksmei iesniegt konkrētus
priekšlikumus, sabiedriskā apspriešana bija jāveic ļoti ierobežotā
laika grafikā. Papildus īpašai oficiālajai apspriešanai un
apspriešanas notikumiem Komisija plaši iesaistīja lielu skaitu
ieinteresēto personu organizāciju, lai novērtētu
elektronisko sakaru tirgus vispārīgo stāvokli un to, kā
izveidot vienoto tirgu. Komisijas pārstāvji tikās ar
ieinteresētajām personām, kas pārstāvēja visus
nozares segmentus, patērētāju organizācijas, pilsonisko
sabiedrību un valstu regulatīvās iestādes un valdības,
kā arī saņēma no tām informāciju.
Papildus iepriekšminētajam Komisija organizēja
vairākus apspriešanas pasākumus, kurus apmeklēja
ieinteresētās personas, kas pārstāvēja visas
rūpniecības nozares, patērētājus un pilsonisko
sabiedrību[9].
Šī apspriešana parādīja, ka liela daļa ieinteresēto
personu piekrīt Komisijas veiktajai problēmas analīzei un
atzīst, ka nepieciešama steidzama rīcība.
Turklāt diskusijas noritēja Eiropas
Parlamentā un Ministru Padomē (TTE Padome). Padomē
lielākā daļa delegāciju izprata problēmas analīzi
un vajadzību veikt pasākumus, lai virzītos uz vienoto tirgu ar
nolūku aizsargāt vai uzlabot konkurenci un patērētāju
izvēli, risināt tīkla neitralitātes un viesabonēšanas
jautājumus un izvairīties no regulējuma arbitrāžas,
vienlaicīgi nodrošinot lielāku regulējuma konsekvenci, tostarp
frekvenču spektra pārvaldībā, un izvairoties no
pārmērīgas kompetenču centralizēšanas. Diskusijas
Eiropas Parlamentā pauda stipru atbalstu Komisijas priekšlikumu
pamatvirzienam un īpaši norādīja viesabonēšanas izskaušanas
neatliekamību kā daļu no elektronisko sakaru vienotā
tirgus, kā arī vajadzību ieviest augsta līmeņa
patērētāju aizsardzību un skaidrus noteikumus
attiecībā uz tīkla neitralitāti.
2.2. Zinātība
2012. gadā tika pabeigts
nozīmīgs pētījums par rīcību, kas veicama, lai
izveidotu patiesi vienotu tirgu elektronisko sakaru jomā, un tas arī
zināms kā „ārpuseiropas izmaksas telesakaru tirgos”[10]. Pētījumā
novērtēts ES elektronisko sakaru vienotā tirgus stāvoklis
un aplēsts vienotā tirgus ekonomiskais potenciāls.
Komisija izmantoja arī daudzus citus
tādus pierādījumu avotus kā ikgadējais
Digitalizācijas programmas rezultātu pārskats un ekonomiskie
pētījumi, ko veica Ekonomikas un finanšu lietu ĢD,
piemēram, par telesakaru tirgus sadrumstalotību Eiropā[11]. Izmantojot ES
apspriešanās mehānismu saskaņā ar tiesisko regulējumu,
ir konstatēta arī nesaskaņota valstu regulatīvo
iestāžu (turpmāk „VRI”) prakse, kas tiek piemērota
attiecīgo tirgu regulēšanā. Turklāt saistībā ar
radiofrekvenču spektra politikas programmu Komisija konstatēja
nozīmīgu nesaskaņotību starp dalībvalstīm
attiecībā uz atļauju izsniegšanu un frekvenču spektra joslu
atvēršanu lietošanai, kas nav atkarīga no tehnoloģijām, jo
īpaši saistībā ar pievienotajiem nosacījumiem un laika
grafiku.
2.3. Ierosinātās regulas ietekmes
novērtējums
Saskaņā
ar labāka regulējuma politiku Komisijas dienesti veica ietekmes
novērtējumu attiecībā uz politikas risinājumiem.
Galvenie
regulējuma sadrumstalotības avoti ir saistīti ar galvenajām
nozarei raksturīgajām prasībām attiecībā uz
elektronisko sakaru sniegšanu, uz ko attiecas ES tiesību akti (atļauja,
piekļuve fiksētiem vai bezvadu resursiem, atbilstība noteikumiem
par galalietotāja aizsardzību). Tā kā katram no šiem
elementiem ir konkrētas īpašības un sadrumstalotības
risinājumi noteikti būs ļoti atšķirīgi, tie visi ir
būtiski galveno šķēršļu pārvarēšanā
ceļā uz elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu integrētu
sniegšanu Savienībā. Risinājumu vērtējums ir
sadalīts, attiecībā uz a) šķēršļiem, kas radušies
valsts atļauju izsniegšanas režīma dēļ saistībā
ar VRI īstenoto reglamentējošo pieeju nekonsekvenci; b)
koordinācijas trūkumu frekvenču spektra
piešķīrumā un nosacījumos, kā arī regulējuma
nenoteiktību attiecībā uz frekvenču pieejamību; c)
tādu vairumtirdzniecības produktu trūkumu, kas ļautu sniegt
pakalpojumus, izmantojot cita operatora tīklu ar atbilstošiem pakalpojumu
savietojamības līmeņiem, tirgus tiesiskās aizsardzības
līdzekļu vai savstarpēju sarunu ietvaros; d)
patērētāju aizsardzības noteikumu sadrumstalotību,
kā rezultātā radušies nevienlīdzīgi
patērētāju aizsardzības līmeņi un dažādi komercnosacījumi,
tostarp augstas viesabonēšanas un starptautisko zvanu izmaksas, kā
arī pakalpojumu traucēšana vai bloķēšana.
Lai risinātu
minētos sadrumstalotības cēloņus, turpmākai
analīzei tika atlasīti trīs politikas risinājumi. Pirmais
risinājums paredz pašreizējā elektronisko sakaru tiesiskā
regulējuma saglabāšanu. Otrajā risinājumā tika
apsvērts vienots tiesību akts (regula), kurš tikai koriģētu
tiesisko regulējumu, ciktāl nepieciešams ES elektronisko sakaru
tirgum, pamatojoties uz pastiprinātu koordinēšanu ES
līmenī. Trešajā risinājumā tika ietverta otrā
risinājuma būtība, tikai aizstājot spēkā esošo
pārvaldības struktūru ar vienu ES regulatoru, lai panāktu
pilnīgu regulatīvo koordinēšanu.
Katrs politikas risinājums tika
vērtēts, ņemot vērā tā efektivitāti
attiecībā uz politikas mērķu sasniegšanu un galveno
uzmanību veltot pieprasījuma un piedāvājuma puses
izmaksām un ieguvumiem, tostarp ietekmei uz ES elektronisko sakaru nozares
struktūru, ekonomiku, darbvietām, patēriņa pārpalikumu
un vidi.
Ietekmes
novērtējuma ziņojumā secināts, ka otrais
risinājums ir vislabākais pieejamais risinājums. Pirmkārt,
vienotas Eiropas atļaujas izsniegšanas mērķis ir samazināt
Eiropas operatoriem administratīvo slogu un tā nodrošināt
regulējuma konsekvenci.
Radiofrekvenču
spektra lietošanas koordinācija vienotajā tirgū nodrošinās
frekvenču spektra resursu saskaņotu pieejamību un atbilstošus
nosacījumus to lietošanai visā Eiropā, tādējādi
nodrošinot frekfenču spektra efektīvu izmantošanu. Vienlaikus tas
atbalstītu prognozējamu ieguldījumu vidi ātrdarbīgiem
tīkliem, tostarp plašo teritoriālo pārklājumu, kas ir
arī ilgtermiņa galalietotāja interesēs.
Vairumtirdzniecības
piekļuves produktu pieejamība ES līmenī kā
potenciāls tiesiskās aizsardzības līdzeklis būtiskai
ietekmei tirgū ļaus fiksēto pakalpojumu operatoriem sniegt
pieslēguma pakalpojumus saviem klientiem visā Savienībā un
nodrošināt augstu pakalpojumu kvalitāti. Gaidāms, ka šāda
pieejamība labvēlīgi ietekmēs ieguldījumus, jo
īpaši pāri dalībvalstu robežām, atvieglojot
uzņēmumiem ienākšanu jaunos tirgos, sekojot
patērētāju pieprasījumam, un ļaujot tiem šādi
rīkoties ar augstas kvalitātes standarta piekļuves produktiem,
tādējādi veicinot konkurenci un liekot operatoriem uzlabot
piedāvājumu un ieguldīt infrastruktūrā un
pakalpojumos.
Vienoti
pakalpojumu kvalitātes noteikumi nodrošinās lietotājiem
brīvību piekļūt pakalpojumiem un lietojumprogrammām
pēc savas izvēles un balstoties uz skaidriem līguma noteikumiem
visā Savienībā bez interneta piekļuves nevajadzīgas
traucēšanas vai bloķēšanas. Vienlaikus tie nodrošinās
iespēju iegūt specializētus pakalpojumus īpaša satura,
lietojumprogrammu un pakalpojumu nodrošināšanai uzlabotā pakalpojumu
kvalitātē. Pastiprināta pārredzamība un
līgumtiesības nodrošinās patērētāju ieinteresētību
augstas kvalitātes un uzticamos pakalpojumos un stiprinās tirgus
konkurējošo dinamiku.
Un pasākumi
attiecībā uz nepamatotām cenu atšķirībām starp
iekšzemes zvaniem un zvaniem ES teritorijā un tādiem, kas
piedāvā viesabonēšanu kā mājās (Roaming Like At
Home), izmantojot viesabonēšanas līgumus, cenšas atcelt
nepamatotas papildizmaksas par ārvalstīs sniegtajiem elektronisko
sakaru pakalpojumiem.
Visbeidzot, šis risinājums
visefektīvāk un savlaicīgāk veicinātu tiesisko
paredzamību un pārredzamību. Lielākai tirgus
konkurētspējai, vienotākiem darbības nosacījumiem
(piekļuve resursiem, īpaši patērētāju noteikumi),
kā arī apjomradītu priekšrocību nodošanai
patērētāju cenu elastības vai konkurences spiediena
ietekmē būtu jārada lielāka konverģence. Gan
lielākam konkurences spiedienam, kas rada stimulu diferencēt,
savienojumā ar lielākām apjomradītām
priekšrocībām, gan lielākai regulējuma paredzamībai un
labākai videi priekš inovatīvu pakalpojumu masveida sniegšanas
pēc zināma laika būtu labvēlīgi jāietekmē
ieguldījumu vide. Tā kā gaidāms pozitīva šo
priekšlikumu ietekme uz darbvietu izveidi, šajā posmā ir grūti
novērtēt precīzu sociālo ietekmi un ietekmi uz
nodarbinātību. Tiesību aktu pārraudzībā un
izvērtēšanā Komisija šiem aspektiem pievērsīs
īpašu uzmanību.
Lai sasniegtu
vēlamo rezultātu, izmantojot 1. risinājumu (pašreizējā
elektronisko sakaru tiesiskā regulējuma saglabāšana) un 3.
risinājumu (pilnīga regulējuma aizstāšana
attiecībā uz pakalpojumiem visā ES),
salīdzinājumā ar izvēlēto risinājumu būtu
vajadzīgs par trīs līdz pieciem gadiem ilgāks laiks un
iepriekšminētais potenciālais papildu IKP līdz par 3,7 %
laikposmā no 2015. gada līdz 2020. gadam.
Tam arī
nepieciešams visīsākais laiks, lai gūtu rezultātus un
sasniegtu visus konkrētos mērķus, tādējādi sasniedzot
vislabākos iespējamos ekonomiskos un sociālos labumus
salīdzinājumā ar pārējiem apsvērtajiem
risinājumiem.
Ietekmes
novērtējuma padome 2013. gada 6. septembrī sniedza atzinumu
par ietekmes novērtējuma projektu.
Ziņojums un ietekmes
novērtējuma kopsavilkums publicēts kopā ar priekšlikumu.
3.           PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI
3.1. Juridiskais pamats
Priekšlikums ir balstīts uz Līguma
par Eiropas Savienības darbību 114. pantu, jo tas attiecas uz
elektronisko sakaru iekšējo tirgu un tā darbību.
3.2. Subsidiaritāte
Ar pašlaik spēkā esošo tiesisko
regulējumu nav pilnībā sasniegts tā mērķis
izveidot elektronisko sakaru vienoto tirgu. Atšķirības valstu
noteikumos, kaut arī tie ir saskaņoti ar spēkā esošo ES
tiesisko regulējumu, rada šķēršļus pārrobežu
darbībai un pakalpojumu iegādei, tādējādi ierobežojot
ES tiesību aktos garantēto brīvību sniegt elektronisko
sakaru pakalpojumus. Tam ir tieša ietekme uz iekšējā tirgus
darbību. Dalībvalstīm nav ne kompetences, ne stimula mainīt
pašreiz spēkā esošo tiesisko regulējumu.
Lai novērstu problēmas
cēloņus, nepieciešami pasākumi ES līmenī.
Pirmkārt, pašreizējā sadrumstalotība, ko rada valstu
vispārīgās atļauju izsniegšanas sistēmas, tiek
novērsta, ieviešot vienotas ES atļaujas izsniegšanu. Vienotas ES
atļaujas izsniegšanas mehānisms kopā ar piederības valsts
kontroli pār šādas atļaujas atsaukšanu un/vai tās
darbības apturēšanu veicinātu ES operatoru
reģistrāciju un tiem piemērojamo visnopietnāko izpildes
pasākumu koordinēšanu. Priekšlikumā šādiem
uzņēmumiem garantēta labāka regulatīvā
saskaņotība un paredzamība, nodrošinot Komisijai pilnvaras
pieprasīt, lai valstu regulatori atsauc ierosinātos tiesiskās
aizsardzības līdzekļus, kas būtu nesaderīgi ar ES tiesību
aktiem. Priekšlikums nodrošinātu lielāku konverģenci
attiecībā uz to fiksēto un bezvadu resursu piekļuves
regulatīvajiem nosacījumiem, kuri sekmē pakalpojumu sniegšanu
visā Eiropā. Pilnīga tiešo lietotāju tiesību
saskaņošana nodrošina, ka iedzīvotājiem un
nodrošinātājiem visā ES ir līdzīgas tiesības un
pienākumi, jo īpaši iespēja tirgot un iegādāties
pakalpojumus pārrobežu darījumos ar vieniem un tiem pašiem
nosacījumiem.
Subsidiaritātes princips tiek
respektēts, jo ES iesaistīšanās notiks, ciktāl tas
nepieciešams likvidēt iekšējā tirgus šķēršļus.
Pirmkārt, vienotas ES atļaujas
izsniegšana ir pieejama tiem operatoriem, kuri darbojas visā ES
teritorijā, un lēmumus par regulatīvajiem pienākumiem, kas
cieši saistīti ar tīkla atrašanās vietu vai pakalpojuma
sniegšanas vietu, joprojām pieņems minētās dalībvalsts
regulators. Ieņēmumi no frekvenču spektra piešķīrumiem
paliks attiecīgās dalībvalsts rīcībā, taču
sīkāk izstrādātie reglamentējošie principi
attiecībā uz frekvenču spektra lietojumu, kas papildina ES
tiesiskajā regulējumā ietvertos augsta līmeņa
mērķus, vēl aizvien atstāj dalībvalstīm lielu
rīcības brīvību. Tāpat arī attiecībā uz
paziņošanas procedūru Komisijai par frekvenču spektru — tā
drīzāk balstās uz tiesiskās atbilsmes pārbaudi, nevis
uz Komisijas brīvības aizvietošanu ar dalībvalstu
rīcības brīvību, un uz to attiecas tādi turpmāki
aizsardzības pasākumi kā pārbaudes procedūra
saskaņā ar komitejas procedūru. Vispārīgas
atļaujas izsniegšanas paplašināšana, to piemērojot tuvas
darbības bezvadu piekļuves punktu izmantošanai, tiek veikta tikai
kā nemanāma, mazas jaudas ieviešana, kas stingri noteikta
īstenošanas pasākumos. Noslēgumā: Eiropas virtuālo
piekļuves produktu piemērošana ir tās dalībvalsts valsts
regulatīvās iestādes kompetencē, kurā tīkls
atrodas, pamatojoties uz tirgus analīzi, kas balstīta uz
spēkā esošo tiesisko regulējumu, tajā pašā laikā
virtuālo piekļuves produktu saskaņošanā izmanto to pašu
mehānismu, kāds tiek izmantots attiecībā uz fiziskajiem
vairumtirdzniecības piekļuves produktiem, kas jau paredzēts
spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā.
3.3. Proporcionalitāte
ES rīcība paredzēta,
ciktāl nepieciešams, lai sasniegtu noteiktos mērķus.
Pasākumu galvenais mērķis būs novērst
nepārprotamus šķēršļus vienotajam tirgum, veicot
minimālos nepieciešamos grozījumus spēkā esošajā
tiesiskajā regulējumā, kas nepieciešams, lai radītu
nosacījumus jaunu pārrobežu elektronisko sakaru tirgu
attīstībai ES līmenī. Šāda rīcība ļautu
sasniegt divkāršo vienotā tirgus uzdevumu – brīvību sniegt
un brīvību patērēt elektronisko sakaru pakalpojumus.
Tajā pašā laikā, ja spēkā esošajā tiesiskajā
regulējumā netiek veiktas izmaiņas, tostarp arī tajā,
kā valsts regulatīvās iestādes veic tirgus uzraudzību,
netiks traucēta to pakalpojumu nodrošinātāju darbība, kuri
labprāt saglabātu valsts (vai vietēja līmeņa) ietekmi.

Turklāt jaunu pārrobežu tirgu
attīstībai būtu jānorit saskaņā ar
"labāka regulējuma" principu, t. i., pakāpeniski
samazinot regulējuma spiedienu, ja tirgus pierādījis savu
konkurētspēju integrētākā Eiropas kontekstā, bet
atbilstoši valsts regulatīvās iestādes uzraudzības pienākumiem
un saskaņā ar konkurences ex post kontroli. Šādai
rīcībai ir labvēlīga ietekme, jo valsts
regulatīvās iestādes arī būtu vislabākajā
pozīcijā, lai ievērotu valsts specifiskās iezīmes, (i)
regulējot piekļuvi fiziskām infrastruktūrām, kas
pēc savas būtības paliek ģeogrāfiski noslēgtas
valsts vai reģionālā līmenī, un (ii) risinot
patērētāju jautājumus valsts kontekstā (jo īpaši
patērētāju valodā).
Attiecīgi ierosinātie pasākumi
neietvers būtiskas pārmaiņas pārvaldībā vai
kompetenču maiņu ES līmenī, piemēram, izmantojot ES
regulatoru vai Eiropas mēroga frekvenču spektra licencēšanu.
Risinājumi ļaus
attiecīgajām ieinteresētajām personām izmantot
sinerģiju, ko nodrošina liels vienotais tirgus, un
vissavlaicīgāk un visiedarbīgāk samazināt savu
operāciju un ieguldījumu neefektivitāti. Vienlaikus tiem
operatoriem, kuri izvēlas sniegt pakalpojumus vienā
dalībvalstī, priekšlikums nodrošina spēkā esošo noteikumu
nepārtrauktību, sniedzot jauno un uzlaboto noteikumu
radītās priekšrocības attiecībā uz galalietotāju
tiesībām un prognozējamāku vidi frekvenču spektra
resursu piekļuvei un augstas kvalitātes fiksētas tīkla
piekļuves produktiem.
3.4. Pamattiesības
Ir analizēta priekšlikuma ietekme uz
tādām pamattiesībām kā vārda un informācijas
brīvība, brīvība veikt uzņēmējdarbību,
nediskriminācija, patērētāju aizsardzība un personas
datu aizsardzība. Jo īpaši, regula nodrošinās piekļuvi
atklātajam internetam; tā nosaka augstu standartu attiecībā
uz pilnībā saskaņotām tiešo lietotāju
tiesībām, Eiropas mērogā palielina uzņēmējdarbības
brīvību, un tai laika gaitā būtu jāsamazina
konkrētām nozarēm piemērojams regulējums.
3.5. Juridiskā instrumenta izvēle
Komisija ierosina regulu, jo tā nodrošina
vienotā tirgus šķēršļu likvidāciju, papildinot
spēkā esošo tiesisko regulējumu elektronisko sakaru jomā.
Tā ietver konkrētas, tieši piemērojamas tiesības un
pienākumus nodrošinātājiem un tiešajiem lietotājiem, un
tā ietver arī koordinējošus mehānismus attiecībā
uz noteiktiem resursiem Eiropas līmenī, lai veicinātu
elektronisko sakaru pakalpojumu pārrobežu sniegšanu. Regulai ir
svarīga nozīme, piemēram, atklātā interneta un
datplūsmas pārvaldības jomās, kurās nepieciešama
patiesi vienota pieeja, lai no sākta gala izvairītos no esošās
tendences virzībā uz atšķirīgiem valstu risinājumiem
un lai īstenotu integrētu tīkla uzraudzību un tiešsaistes
satura, lietojumprogrammu un pakalpojumu izstrādi, ko var darīt
pieejamu visā Savienībā.
3.6. Priekšlikuma struktūra un
galvenās tiesības un pienākumi
Vispārīgi noteikumi (I nodaļa, 1. un 2. pants)
I nodaļā ietverti
vispārīgi noteikumi, tostarp attiecīgās definīcijas.
Tajā noteikti regulatīvie principi, saskaņā ar kuriem
iesaistītās regulatīvās iestādes rīkojas, šo
regulu piemērojot kopā ar spēkā esošā regulējuma
noteikumiem.
Vienotas ES atļaujas izsniegšana
(II nodaļa, 3.–7. pants)
Operatoriem, kas vēlas sniegt
pakalpojumus vairākās dalībvalstīs, pašlaik
jāsaņem atļauja katrā no šīm dalībvalstīm.
Ar regulu tiek ieviesta vienotas ES atļaujas izsniegšana, kas balstīta
uz vienotu paziņošanas sistēmu Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātāja galvenās darbības vietas
dalībvalstī (piederības valstī), un nosaka tai
piemērojamos nosacījumus. Vienotās ES atļaujas atsaukšanai
un/vai tās darbības apturēšanai tiek piemērota
piederības valsts kontrole. Vienotas ES atļaujas turētājiem
ir tiesības uz vienādu regulatīvo kārtību
līdzīgās situācijās gan dalībvalstīs
atsevišķi, gan starp tām, un jaunpienācējiem tirgū un
mazākiem pārrobežu operatoriem ir noteikti atbrīvojumi no
administratīvajām maksām un ieguldījumiem
saistībā ar vispārējo pakalpojumu finansēšanu
dalībvalstīs, kas nav piederības valsts
(uzņēmējdalībvalstīs). Vienotas ES atļaujas
turētāji turpmāk visā Eiropā sniegs pakalpojumus,
balstoties uz saskaņotāku regulatīvo pienākumu
piemērošanu.
Vienota Eiropas atļauja
tādējādi samazinās nevajadzīgus administratīvus
šķēršļus un garantēs Eiropas nodrošinātājiem
saskaņotākas tiesības un pienākumus darboties visā ES
un sasniegt apjomu.
ES resursi (III nodaļa)
1. iedaļa (8.–16. pants)
Mūsdienās mobilo sakaru nodrošinātājiem
Eiropā nav nodrošināta nepieciešamā paredzamība
attiecībā uz frekvenču spektra pieejamību visā ES, un
tiem nākas saskarties ar dažādiem piešķiršanas
nosacījumiem. Tādējādi ir grūtāk plānot
ilgākā termiņā, veikt pārrobežu ieguldījumus un
visbeidzot sasniegt apjomu. Šāda sadrumstalotība nozīmē, ka
ierīču ražotāji izstrādā savus produktus citiem
tirgiem, kuri ir lielāki un kuru izaugsmes iespējas ir labākas.
Lai šāda neilgtspējīga situācija vairs
nepastāvētu, frekvenču spektra resursu saskaņošana ir jānodrošina
šādi:
·
definējot kopējus regulējuma
principus, ko piemēro dalībvalstij, nosakot frekvenču spektra
lietošanas nosacījumus, kas saskaņots bezvadu platjoslas sakariem;
·
nodrošinot Komisijai pilnvaras pieņemt
īstenošanas aktus, lai saskaņotu frekvenču spektra
pieejamību, piešķīrumu laika grafiku un frekvenču spektra
lietošanas tiesību ilgumu;
·
ar apspriešanas mehānismu, kas ļauj
Komisijai pārskatīt valstu pasākumu projektus
attiecībā uz frekvenču spektra piešķiršanu un lietošanu;
·
vienkāršojot nosacījumus mazas jaudas
bezvadu platjoslas piekļuves (Wi-Fi, mazizmēra šūnas)
paplašināšanai un nodrošināšanai, lai veicinātu konkurenci un
samazinātu tīkla pārblīvi.
2. iedaļa (17.–20. pants)
Saskaņota augstas kvalitātes
virtuāla piekļuve fiksētiem tīkliem veicinātu
ienākšanu tirgū un pārrobežu pakalpojumu sniegšanu gan tiešajiem
lietotājiem, gan uzņēmumiem un palīdzētu sekmēt
konkurenci un ieguldījumus. Mūsdienās virtuāli
fiksētas piekļuves produkti visā ES tiek definēti
dažādos veidos. Virtuāla piekļuve fiksētiem tīkliem,
lai nodrošinātu pārrobežu pakalpojumus, ir saskaņota šādi:
·
nosakot ES saskaņoto virtuālo platjoslas
piekļuves produktu (virtuālā atsaiste, IP bitu plūsma un
nomāto līniju segmentu izbeigšana) kopējas iezīmes, kad to
sniegšana atļauta operatoriem ar būtisku tirgus ietekmi.
·
attiecīgi valstu regulatoriem, nosakot
tiesiskās aizsardzības līdzekļus, jāņem
vērā šādu saskaņotu piekļuves produktu ieviešana,
attiecīgi ievērojot pastāvošo infrastruktūras konkurenci,
ieguldījumus un galvenās samērīguma prasības.
Priekšlikums arī atspoguļo lēmumu pieņemšanas praksi, to
ietverot noteikumā, kas sasaista NGA tīklu
vairumtirdzniecības cenas kontroles pienākumu ar konkurences
spiedienu, ko rada alternatīvas infrastruktūras, efektīvas
garantijas attiecībā uz nediskriminējošu piekļuvi un
mazumtirdzniecības konkurences līmeni cenu, izvēles un
kvalitātes jomā;
·
ar elektronisko sakaru nodrošinātāju
tiesībām ar saprātīgiem noteikumiem piedāvāt
saskaņotus savienojamības produktus, kam ir nodrošināta
pakalpojumu kvalitāte, un tiem piekļūt, lai radītu jaunus
tiešsaistes pakalpojumus.
Tiešo lietotāju tiesības
(IV nodaļa, 21.–29. pants)
Eiropā gan elektronisko sakaru
nodrošinātāji, gan tiešie lietotāji saskaras ar
nesaskaņotiem noteikumiem attiecībā uz tiešo lietotāju tiesībām,
kā rezultātā aizsardzības līmeņi ir dažādi
un dažādās dalībvalstīs ir jāievēro dažādi
noteikumi. Operatoriem šī sadrumstalotība izmaksā dārgi, tā
nav pieņemama tiešajiem lietotājiem, un, visbeidzot, tā
kavē pakalpojumu pārrobežu sniegšanu un negatīvi ietekmē
tiešo lietotāju vēlmi izmantot tos. Lai garantētu
atbilstīgu patērētāju aizsardzības līmeni
visā ES, tiek saskaņoti noteikumi, kas nosaka tiešo lietotāju
tiesības, tostarp
–
nediskriminācija attiecībā uz
noteiktiem vietējiem un ES (starptautiskajiem) sakariem (izņemot
gadījumus, kad atšķirības ir objektīvi pamatotas);
–
obligāta informācijas sniegšana pirms
līguma noslēgšanas un līguma informācija;
–
labāka pārredzamība un iespējas
izvairīties no „šokējošiem” rēķiniem;
–
tiesības izbeigt līgumu pēc sešiem
mēnešiem bez izmaksām (izņemot jebkuru subsidētu
iekārtu atlikušo vērtību vai citus īpašos
piedāvājumus);
–
nodrošinātāju pienākums
nodrošināt netraucētu savienojumu ar visu saturu,
lietojumprogrammām vai pakalpojumiem, kam piekļūst tiešie
lietotāji — minēts arī kā tīkla neitralitāte —,
vienlaikus regulējot operatoru izmantotos datplūsmas
pārvaldības pasākumus attiecībā uz vispārīgo
piekļuvi internetam. Vienlaikus ir precizēts tiesiskais
regulējums attiecībā uz specializētajiem pakalpojumiem ar
labāku kvalitāti.
Nodrošinātāja maiņas
veicināšana (V nodaļa, 30. pants)
Uzlaboti maiņas noteikumi veicina
ienākšanu tirgū un konkurenci starp elektronisko sakaru
nodrošinātājiem un ļauj tiešajiem lietotājiem vieglāk
izvēlēties nodrošinātāju, kas vislabāk atbilst to
konkrētajām vajadzībām. Tiek paredzēti arī
saskaņoti principi, kas piemērojami maiņas procedūrām,
piemēram, cenu tuvināšana izmaksām, uzņemošā
pakalpojuma sniedzēja vadīts process, automātiska tāda
līguma izbeigšana, kurš noslēgts ar nododošo nodrošinātāju.
Organizatoriskie un nobeiguma noteikumi
(VI nodaļa, 31.–40. pants)
Šajā nodaļā ietverti pirmie
vispārīgie noteikumi attiecībā uz valstu kompetento
iestāžu pilnvarām piemērot sankcijas un noteikumi par Komisijas
pilnvarām pieņemt deleģētos vai īstenošanas aktus.
Ir paredzēti grozījumi arī
pamatdirektīvās, kā arī Viesabonēšanas un Eiropas
Elektronisko komunikāciju regulatoru iestādes (BEREC)
regulā. Jo īpaši attiecībā uz tirgus ex ante
regulāciju un ņemot vērā, ka katra VRI joprojām ir
atbildīga par saviem attiecīgajiem (valsts) tirgiem, grozījumu
mērķis ir veicināt lielāku saskaņotību un
stabilitāti visā ES attiecībā uz VRI veikto tirgu
novērtējumu un regulatīvo pienākumu piemērošanu
vienotas ES atļaujas turētājiem, lai izvairītos no
gadījumiem, kad tiek noteikti atšķirīgi pienākumi par vienu
un to pašu tirgus nepilnību katrā dalībvalstī, kurā
tie darbojas. Šajā sakarā noteikumi paredz Komisijas pilnvaras
pieprasīt to tiesiskās aizsardzības līdzekļu
atcelšanu, kuri piemēroti uzņēmumiem ar vienoto ES atļauju,
kā arī juridisko noteiktību attiecībā uz
kritērijiem to tirgu noteikšanai, kuriem piemēroti šādi ex ante
tiesiskās aizsardzības līdzekļi, ņemot vērā
arī konkurences spiedienu, ko rada līdzvērtīgi pakalpojumi,
ko nodrošina OTT piegādātāji.
Tā kā III Viesabonēšanas regula
ar tās strukturālajiem pasākumiem radīs tirgū
lielāku konkurenci, nevar cerēt, ka tā viena pati radīs
situāciju, kurā patērētāji varēs
paļāvīgi replicēt savus piederības
dalībvalstī patēriņa ieradumus, ceļojot uz
ārvalstīm, un tādējādi pielikt punktu
viesabonēšanas pārmaksai visā Eiropā. Tādēļ 33. pants
ir balstīts uz Viesabonēšanas regulu, sniedzot stimulu operatoriem
nodrošināt viesabonēšanu par iekšzemes cenām. Ar šo priekšlikumu
mobilo sakaru operatoriem ievieš brīvprātīgu sistēmu, saskaņā
ar kuru tie slēdz divpusējos vai daudzpusējos
viesabonēšanas līgumus, kuri tiem ļauj internalizēt
vairumtirdzniecības viesabonēšanas izdevumus un pakāpeniski
ieviest viesabonēšanas pakalpojumus par iekšzemes cenām līdz 2016. gada
jūlijam, ierobežojot cenu arbitrāžas risku. Šādi
viesabonēšanas līgumi tirgū nav nekas jauns. Viesabonēšanas
līgumi pastāv, tādējādi ļaujot to
dalībniekiem (ar nosacījumu, ka panākta atbilstība konkurences
tiesību aktiem) īstenot apjomradītus ietaupījumus,
nodrošinot viesabonēšanas pakalpojumus starp
līgumslēdzējām pusēm. Tomēr priekšlikumā
norādīts, ka tiem nepieciešams uzlabot pārredzamību.
Ierosinātais brīvprātīgais režīms ir
izstrādāts tā, lai stimulētu šādu likumīgu
apjomradītu ietaupījumu nodošanu patērētājiem,
nodrošinot viesabonēšanas pakalpojumus par iekšzemes tarifiem, ar
nosacījumu, ka viesabonēšana tiek nodrošināta visā
Savienībā un ka patērētāji Savienībā
savlaicīgi gūst no šādiem piedāvājumiem labumu.
Tajā pašā laikā priekšlikumā paredzēts nepieciešamais
līdzsvars, kas ļautu operatoriem pielāgot savus
mazumtirdzniecības piedāvājumus un pakāpeniski
nodrošināt tiem visus patērētāju pamatieguvumus. Bez
divpusējiem vai daudzpusējiem viesabonēšanas līgumiem nav
iedomājams, ka paredzētajā laikposmā operators viens pats
visā Savienībā varētu nodrošināt viesabonēšanu
iekšzemes tarifu līmenī.
Visbeidzot BEREC regulas grozījumi
ir nepieciešami, lai nodrošinātu iestādei lielāku
stabilitāti un palielinātu tās stratēģisko
nozīmi, jo īpaši paredzot priekšsēdētāja iecelšanu uz
trim gadiem.
4. IETEKME UZ BUDŽETU
Ierosinātā regula neietekmē
Savienības budžetu.
Jo īpaši priekšlikumam veikt
grozījumus Regulā (EK) Nr. 1211/2009) neietekmē ne štatu
sarakstā iekļauto amata vietu skaitu, ne ES finansiālo
ieguldījumu BEREC Birojam un atbilst skaitļiem, kas noteikti
Komisijas Paziņojumā Eiropas Parlamentam un Padomei (COM(2013) 519 final).

2013/0309 (COD)
Priekšlikums
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA
ar ko nosaka pasākumus sakarā ar
Eiropas elektronisko sakaru vienoto tirgu un savienota kontinenta
īstenošanu un groza Direktīvas 2002/20/EK, 2002/21/EK un 2002/22/EK
un Regulas (EK) Nr. 1211/2009 un (ES) Nr. 531/2012
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS
SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 114. pantu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta
projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas
un sociālo lietu komitejas atzinumu[12],

ņemot vērā Reģionu
komitejas atzinumu[13],
saskaņā ar parasto likumdošanas
procedūru,
tā kā:
(1)       Eiropai jāizmanto visi
izaugsmes avoti, lai izkļūtu no krīzes, radītu darbvietas
un atgūtu konkurētspēju. Izaugsmes un darbvietu radīšanas
atjaunošana Savienībā ir stratēģijas „Eiropa 2020”
mērķis. Eiropadomes 2013. gada pavasara sanāksmē tika
uzsvērta digitālā vienotā tirgus svarīgums izaugsmei
un tika izteikts aicinājums iesniegt konkrētus pasākumus, lai
izveidotu informācijas un komunikācijas tehnoloģiju
(turpmāk „IKT”) vienoto tirgu cik ātri vien iespējams. Ievērojot
stratēģijas „Eiropa 2020” mērķus un šo
aicinājumu, ar šo regulu paredzēts izveidot elektronisko sakaru
vienoto tirgu, izveidojot un pielāgojot spēkā esošo
Savienības tiesisko regulējumu elektronisko sakaru jomā.
(2)       Vienā no
stratēģijas „Eiropa 2020” pamatiniciatīvām „Eiropas
digitalizācijas programma” (turpmāk „EDP”) jau atzīts, ka
IKT un tīkla savienojamība ir neaizstājams pamats mūsu
ekonomikas un sabiedrības attīstībai. Lai ļautu Eiropai
gūt digitālās pārveides labumus, Savienībā nepieciešams
dinamisks elektronisko sakaru vienotais tirgus visās nozarēs un
visā Eiropā. Šāds patiesi vienots sakaru tirgus būs
inovatīvas un gudras digitālas ekonomikas „mugurkauls” un tāda
digitālā vienotā tirgus pamats, kurā tiešsaistes
pakalpojumi var brīvi „plūst” pāri robežām.
(3)       Viengabalainā
elektronisko sakaru vienotajā tirgū būtu jāsniedz
brīvība nodrošināt elektronisko sakaru tīklus un
pakalpojumus katram klientam Savienībā un tiesības katram
galalietotājam izvēlēties labāko tirgū pieejamo
piedāvājumu, un tirgu sadrumstalotībai valstu robežu
dēļ nevajadzētu tās kavēt. Šādu
sadrumstalotību nevar pilnībā novērst ar spēkā
esošo tiesisko regulējumu elektronisko sakaru jomā, ko raksturo drīzāk
valstu, nevis Savienības mēroga vispārējo atļauju
izsniegšanas režīms, valstu frekvenču spektra piešķiršanas
shēmas, dažādās dalībvalstīs elektronisko sakaru
nodrošinātājiem pieejamie atšķirīgie piekļuves
produkti un dažādi noteikumu kopumi, ko piemēro klientiem atkarā
no nozares. Daudzos gadījumos Savienības noteikumi tikai nosaka
pamatscenāriju, un dalībvalstīs tie bieži vien ir ieviesti
atšķirīgi.
(4)       Patiesi vienotam tirgum
elektronisko sakaru jomā būtu jāveicina konkurence,
ieguldījumi un inovācijas jaunos un uzlabotos tīklos un
pakalpojumos, sekmējot tirgus integrāciju un pārrobežu
pakalpojumu piedāvājumu. Tādējādi tam būtu
jāpalīdz sasniegt augstos mērķus, kas attiecībā
uz ātrdarbīgu platjoslu noteikti EDP. Savukārt pieaugošajai
digitālo infrastruktūru un pakalpojumu pieejamībai būtu
jāpaplašina patērētāju izvēle, jāpaaugstina
pakalpojumu kvalitāte un satura dažādība, jāveicina
teritoriālā un sociālā kohēzija, kā arī
jāsekmē mobilitāte Savienībā.
(5)       Elektronisko sakaru
vienotā tirgus radītajiem labumiem būtu jāattiecas uz
plašāku digitālo ekosistēmu, kas ietver Savienības iekārtu
ražotājus, satura un lietojumprogrammu nodrošinātājus un
plašāku ekonomiku, aptverot tādas nozares kā banku nozare,
automobiļu nozare, loģistika, mazumtirdzniecība,
enerģētika un transporta nozare, kuras balstās uz
savienojamību, lai palielinātu savu efektivitāti, izmantojot,
piemēram, vispārējas mākoņdatošanas
lietojumprogrammas, savienotos objektus un integrētas pakalpojumu
sniegšanas iespējas dažādām uzņēmuma daļām.
Arī valsts pārvaldei un veselības aizsardzības nozarei
būtu jāgūst labums no plašāk pieejamiem e-pārvaldes un
e-veselības pakalpojumiem. Kultūras saturu un pakalpojumus un
kultūras dažādību kopumā varētu pilnveidot arī
elektronisko sakaru vienotā tirgū. Savienojamības nodrošināšana,
izmantojot elektronisko sakaru tīklus un pakalpojumus, ir tik svarīga
plašākai ekonomikai un sabiedrībai, ka būtu jānovērš
nepamatots slogs, piemēram, tiesiskā regulējuma vai cita veida
slogs, ko piemēro atkarā no nozares.
(6)       Šīs regulas
mērķis ir izveidot elektronisko sakaru vienoto tirgu, rīkojoties
trijos plašos savstarpēji saistītos virzienos. Pirmkārt, tai
būtu jānodrošina brīvība sniegt pārrobežu elektronisko
sakaru pakalpojumus un tīklus dažādās dalībvalstīs,
balstoties uz Eiropas vienotas atļaujas koncepciju, kas rada
nosacījumus satura un konkrētu nozaru tiesiskā regulējuma
ieviešanas lielākas saskaņotības un paredzamības
nodrošināšanai visā Savienībā. Otrkārt, ir
nepieciešams ar līdzīgākiem noteikumiem un nosacījumiem
sniegt piekļuvi būtiskiem resursiem, kas nepieciešami elektronisko
sakaru tīklu un pakalpojumu pārrobežu nodrošināšanai ne tikai
bezvadu platjoslas sakariem, kuriem svarīgs ir licencēts un
nelicencēts frekvenču spektrs, bet arī fiksētas
līnijas savienojamībai. Treškārt, lai saskaņotu
uzņēmējdarbības apstākļus un veidotu
iedzīvotāju uzticību digitalizācijas jomā, ar šo
regulu būtu jāsaskaņo noteikumi par galalietotāju, jo
īpaši patērētāju, aizsardzību. Tas ietver noteikumus
attiecībā uz nediskrimināciju, līguma informāciju,
līguma izbeigšanu un maiņu, papildu noteikumiem attiecībā
uz piekļuvi tiešsaistes saturam, lietojumprogrammām un pakalpojumiem
un datplūsmas pārvaldību, kas ne tikai aizsargā
galalietotājus, bet vienlaikus garantē ilgstošu interneta
ekosistēmas kā inovāciju virzītājspēka
funkcionēšanu. Turklāt turpmākām reformām viesabonēšanas
jomā būtu jārada galalietotājiem pārliecība, ka,
ceļojot Savienībā, viņi varēs saglabāt
savienojamību, un ar laiku būtu jākļūst par cenu un
citu nosacījumu tuvināšanas veicinātājām
Savienībā.
(7)       Tāpēc šai regulai
būtu jāpapildina spēkā esošais Savienības tiesiskais
regulējums (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/19/EK[14], Eiropas Parlamenta un Padomes
Direktīva 2002/20/EK[15],
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/21/EK[16], Eiropas Parlamenta un Padomes
Direktīva 2002/22/EK[17],
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/58/EK[18], Komisijas
Direktīva 2002/77/EK[19],
kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1211/2009[20], Eiropas Parlamenta un Padomes
Regula (ES) Nr. 531/2012[21]
un Eiropas Parlamenta Lēmums Nr. 243/2012/ES[22]) un piemērojamie valstu
tiesību akti, kas pieņemti saskaņā ar Savienības
tiesību aktiem, paredzot īpašas tiesības un pienākumus gan
elektronisko sakaru nodrošinātājiem, gan galalietotājiem, ko var
īstenot, veicot svarīgus grozījumus spēkā
esošajās direktīvās un Regulā (ES) Nr. 531/2012, lai
nodrošinātu lielāku konverģenci, kā arī dažas
būtiskas pārmaiņas, kas saskanīgas ar
konkurētspējīgāku vienoto tirgu.
(8)       Šajā regulā
paredzētajos pasākumos ņemts vērā tehnoloģiju
neitralitātes princips, t. i., ka tie nedz uzspiež kādas noteikta
veida tehnoloģijas lietojumu, nedz to diskriminē.
(9)       Pārrobežu elektronisko
sakaru nodrošināšanai joprojām tiek piemērots lielāks slogs
nekā elektronisko sakaru nodrošināšanai valsts teritorijā.
Konkrēti, pārrobežu nodrošinātājiem joprojām atsevišķās
uzņēmējdalībvalstīs jāsniedz paziņojums un
jāmaksā nodevas. Uz ES vienotās atļaujas
turētājiem būtu jāattiecina vienota paziņošanas
sistēma galvenās uzņēmējdarbības veikšanas vietas
dalībvalstī (piederības dalībvalsts), un tas
samazinātu pārrobežu operatoru administratīvo slogu. ES
vienotajai atļaujai būtu jāattiecas uz jebkuru
uzņēmumu, kurš nodrošina vai nodomājis nodrošināt
elektronisko sakaru pakalpojumus un tīklus vairāk nekā
vienā dalībvalstī, ļaujot šim uzņēmumam izmantot
tiesības, ko sniedz brīvība nodrošināt elektronisko sakaru
pakalpojumus un tīklus saskaņā ar šo regulu jebkurā
dalībvalstī. ES vienotās atļaujas izsniegšanai, kas nosaka
tiesisko regulējumu, kurš piemērojams elektronisko sakaru
operatoriem, kuri sniedz pakalpojumus dalībvalstīs, pamatojoties uz
vispārīgu atļaujas izsniegšanu piederības
dalībvalstī, būtu jānodrošina, lai brīvība sniegt
elektronisko sakaru pakalpojumus un tīklus būtu efektīva
visā Savienībā.
(10)     Elektronisko sakaru vai
tīklu pārrobežu nodrošināšana var notikt dažādos veidos
atkarā no vairākiem faktoriem, piemēram, tīkla vai sniegto
pakalpojumu veida, nepieciešamās fiziskās infrastruktūras apjoma
vai abonentu skaita dažādās dalībvalstīs. Nodomu nodrošināt
elektronisko sakaru pārrobežu pakalpojumus vai nodrošināt elektronisko
sakaru tīklu vairāk nekā vienā dalībvalstī var
parādīt, veicot tādas darbības kā sarunas par
līgumiem attiecībā uz piekļuvi tīkliem
konkrētā dalībvalstī vai tirgvedību interneta
vietnē mērķa dalībvalsts valodā.
(11)     Neatkarīgi no tā,
kā nodrošinātājs izvēlas veikt elektronisko sakaru
tīklu vai elektronisko sakaru pakalpojumu pārrobežu
nodrošināšanu, tiesiskajam regulējumam, ko piemēro Eiropas
elektronisko sakaru nodrošinātājam, vajadzētu būt
neitrālam attiecībā uz komerciālo izvēli, kas veikta,
organizējot funkcijas un darbības dalībvalstīs.
Tāpēc neatkarīgi no uzņēmuma korporatīvās
struktūras par Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātāja
piederības dalībvalsti būtu jāuzskata dalībvalsts,
kurā tiek pieņemti stratēģiskie lēmumi par
elektronisko sakaru tīklu vai pakalpojumu nodrošināšanu.
(12)     ES vienotās atļaujas
izsniegšanai vajadzētu būt balstītai uz
vispārīgās atļaujas izsniegšanu piederības
dalībvalstī. Uz to nevajadzētu attiecināt nosacījumus,
kas jau ir piemērojami saskaņā ar kādu citu valsts
tiesību aktu, kurš nav attiecināms konkrēti uz elektronisko
sakaru nozari. Turklāt šīs regulas un Regulas (ES) Nr. 531/2012
noteikumi būtu jāpiemēro arī Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātājiem.
(13)     Lielākā daļa uz
konkrētu nozari attiecinātu nosacījumu, piemēram,
attiecībā uz piekļuvi tīkliem vai to drošību un
integritāti vai piekļuvi neatliekamās palīdzības
pakalpojumiem, ir cieši saistīti ar vietu, kur šāds tīkls
atrodas vai pakalpojums tiek nodrošināts. Tāpēc uz Eiropas
elektronisko sakaru nodrošinātāju var attiecināt
nosacījumus, kas ir piemērojami dalībvalstīs, kur tas
darbojas, ciktāl šī regula nenosaka citādi.
(14)     Ja dalībvalstis no
nozares pieprasa ieguldījumu, lai finansētu vispārējo
pakalpojumu pienākumus un valstu regulatīvo iestāžu administratīvās
izmaksas, kritērijiem un procedūrām ieguldījumu sadalei
vajadzētu būt samērīgām un nediskriminējošām
attiecībā uz Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātājiem, lai
nekavētu pārrobežu operatoru ienākšanu tirgū, jo īpaši
jaunpienācējiem un mazākiem operatoriem; tāpēc
attiecībā uz individuālu uzņēmumu ieguldījumiem
būtu jāņem vērā ieguldījuma veicēja tirgus
daļa tā apgrozījuma ziņā, kurš realizēts
attiecīgajā dalībvalstī, un tam būtu
jāpiemēro de minimis slieksnis.
(15)     Ir nepieciešams
nodrošināt, ka līdzīgos apstākļos nav
diskriminācijas attiecībā uz Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātāju dažādās dalībvalstīs un ka
vienotajā tirgū tiek piemērota saskanīga regulatīvā
prakse, jo īpaši attiecībā uz pasākumiem, uz kuriem
attiecas Direktīvas 2002/21/EK 15. vai 16. panta vai
Direktīvas 2002/19/EK 5. vai 8. panta darbības joma.
Tāpēc Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātājiem
vajadzētu būt tiesībām uz vienlīdzīgu attieksmi
dažādās dalībvalstīs objektīvi vienādās
situācijās, lai nodrošinātu integrētākas daudzteritoriālas
operācijas. Turklāt Savienības līmenī vajadzētu
būt konkrētām procedūrām, saskaņā ar
kurām šādos gadījumos pārskata lēmumprojektus par
tiesiskās aizsardzības līdzekļiem Direktīvas 2002/21/EK
7.a panta nozīmē, lai izvairītos no nepamatotām atšķirībām
pienākumos, kas piemērojami Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātājiem dažādās dalībvalstīs.
(16)     Regulatīvo un
uzraudzības kompetenču piešķiršana būtu jānosaka starp
Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātāju piederības
dalībvalsti un jebkuru uzņēmējdalībvalsti, lai
samazinātu šķēršļus ienākšanai tirgū, vienlaikus
nodrošinot, ka šo nodrošinātāju sniegtajiem elektronisko sakaru
pakalpojumiem un tīkliem tiek atbilstīgi piemēroti visi
šādu pakalpojumu un tīklu nodrošināšanas nosacījumi.
Tāpēc, kaut arī katrai valsts regulatīvajai iestādei
būtu jāuzrauga atbilstība nosacījumiem, kas
piemērojami tās teritorijā saskaņā ar Savienības
tiesību aktiem, tostarp izmantojot sankcijas un pagaidu pasākumus,
tikai valsts regulatīvajai iestādei, kas atrodas piederības
dalībvalstī, vajadzētu būt pilnvarām apturēt vai
atsaukt Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātāja tiesības
nodrošināt elektronisko sakaru tīklus un pakalpojumus visā
Savienībā vai tās daļā.
(17)     Radiofrekvenču spektrs ir
sabiedriskais labums un būtisks resurss mobilo, bezvadu platjoslas un
satelītu sakaru iekšējā tirgū Savienībā. Bezvadu
platjoslas sakaru attīstība sniedz ieguldījumu Eiropas
digitalizācijas programmas īstenošanā un jo īpaši
mērķī, kas paredz nodrošināt piekļuvi platjoslai ar
ātrumu ne mazāk par 30 Mb/s līdz 2020. gadam visiem
Savienības iedzīvotājiem un nodrošināt Savienībā
vislielāko iespējamo platjoslas ātrumu un jaudu. Tomēr
Savienība ir atpalikusi no citiem nozīmīgiem pasaules
reģioniem — Ziemeļamerikas, Āfrikas un Āzijas
daļām — attiecībā uz tādu jaunākās paaudzes
bezvadu platjoslas tehnoloģiju ieviešanu un izplatību, kuras
nepieciešamas, lai sasniegtu šos politikas mērķus. Pakāpenisks
process attiecībā uz atļauju izsniegšanu un 800 MHz joslas
nodrošināšanu bezvadu platjoslas sakariem apstākļos, kad
vairāk nekā puse no dalībvalstīm pieprasa
izņēmuma statusu vai citā veidā neizpilda noteikto
termiņā, kas paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes
Lēmumā Nr. 243/2012 par Radiofrekvenču spektra politikas
programmu (turpmāk „RSPP”)[23],
apliecina rīcības steidzamību pat spēkā esošās
RSPP termiņā. Savienības pasākumi, lai saskaņotu
nosacījumus attiecībā uz radiofrekvenču spektra
pieejamību un efektīvu izmantošanu bezvadu platjoslas sakariem
saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 676/2002/EK[24], nav bijuši pietiekami, lai
risinātu šo problēmu.
(18)     Atšķirīgas valstu
politikas piemērošana rada iekšējā tirgus
nesaskaņotību un sadrumstalotību, kas kavē Savienības
mēroga pakalpojumu ieviešanu un bezvadu platjoslas sakaru
iekšējā tirgus izveidi. Jo īpaši tas varētu radīt
nevienādus nosacījumus piekļuvei šādiem pakalpojumiem,
kavēt konkurenci starp uzņēmumiem, kas veic
uzņēmējdarbību dažādās dalībvalstīs, un
apslāpēt ieguldījumus modernākos tīklos un
tehnoloģijās un inovatīvu pakalpojumu rašanos,
tādējādi atņemot iedzīvotājiem un
uzņēmumiem plaši pieejamus integrētus augstas kvalitātes
pakalpojumus un bezvadu platjoslas operatoriem — lielāku
efektivitāti, ko rada liela apjoma integrētākas operācijas.
Tāpēc rīcība Savienības līmenī
attiecībā uz noteiktiem radiofrekvenču spektra piešķiršanas
aspektiem būtu jāapvieno ar modernu bezvadu platjoslas sakaru
pakalpojumu plaša integrēta pārklājuma attīstību
visā Savienībā. Vienlaikus dalībvalstīm būtu
jāsaglabā tiesības pieņemt pasākumus, lai
organizētu savu radiofrekvenču spektru sabiedriskās
kārtības, sabiedriskās drošības un aizsardzības
vajadzībām.
(19)     Elektronisko sakaru
pakalpojumu nodrošinātājiem, tostarp mobilo sakaru operatoriem vai
šādu operatoru konsorcijiem, nodrošinot galalietotāju ilgtermiņa
labumu, būtu jāvar kolektīvi organizēt efektīvu un
pieejamu pārklājumu plašā Savienības teritorijas
daļā un tādējādi izmantot radiofrekvenču spektru
vairākās dalībvalstīs ar līdzīgiem
nosacījumiem, procedūrām, izmaksām, laika grafiku, ilgumu
saskaņotās joslās un ar tādām papildu
radiofrekvenču paketēm kā zemākas un augstākas
frekvences kopums, lai nodrošinātu pārklājumu blīvi un
mazāk blīvi apdzīvotās teritorijās. Iniciatīvas
par labu lielākai koordinācijai un saskaņotībai arī
veicinātu tīkla ieguldījumu vides paredzamību. Šāda
paredzamība būtu ļoti vēlama saskaņā ar skaidru
politiku par labu ilgtermiņa lietošanas tiesībām
saistībā ar radiofrekvenču spektru, neietekmējot šādu
tiesību nenoteikto būtību dažās dalībvalstīs, un
savukārt būtu saistīta ar skaidriem nosacījumiem
attiecībā uz visu to radiofrekvenču pārvedumu, nomu vai
koplietošanu, uz kurām attiecas šādas individuālas lietošanas
tiesības, vai arī uz šādu radiofrekvenču daļas pārvedumu,
nomu vai koplietošanu.
(20)     Lietošanas tiesību
koordinācija un saskaņotība attiecībā uz
radiofrekvenču spektru būtu jāuzlabo, vismaz joslām, kuras
ir saskaņotas attiecībā uz bezvadu fiksētajiem,
nomādiskajiem un mobilajiem platjoslas sakariem. Tas ietver joslas, kas
noteiktas Starptautiskās telesakaru savienības (ITU)
līmenī attiecībā uz Starptautisko mobilo telesakaru (IMT)
progresīvajām sistēmām, kā arī joslām, ko
izmanto vietējie radiotīkli (RLAN), piemēram, 2,4 GHz
un 5 GHz. Tam būtu jāattiecas arī uz joslām, kuras
nākotnē iespējams saskaņot attiecībā uz bezvadu platjoslas
sakariem, kā paredzēts RSPP 3. panta b) punktā
un Radiofrekvenču spektra politikas grupas (RSPG) atzinumā „Strategic
challenges facing Europe in addressing the growing radio spectrum demand for
wireless broadband”, kas tika pieņemts 2013. gada 13. jūnijā,
piemēram, tuvākajā nākotnē — 700 MHz, 1,5 GHz
un 3,8‒4,2 GHz josla.
(21)     Saskaņotība starp
dažādām valstu radiofrekvenču spektra piešķiršanas
procedūrām būtu vēlama saskaņā ar
skaidrākiem noteikumiem attiecībā uz kritērijiem, kas
attiecas uz atļauju izsniegšanas procedūru laika grafiku, periodu, uz
kuru tiek piešķirtas lietošanas tiesības, nodevām un to nomaksas
nosacījumiem, jaudas un pārklājuma pienākumiem, tā
radiofrekvenču spektra un spektra bloku definēšanu, uz kuriem
attiecas piešķiršanas procedūra, objektīva sliekšņa
prasībām, kas veicinātu efektīvu konkurenci,
nosacījumiem saistībā ar lietošanas tiesību
tirgojamību, tostarp koplietošanas nosacījumiem.
(22)     Nodevu sloga ierobežošana
līdz līmenim, kas nepieciešams optimālai radiofrekvenču spektra
pārvaldībai, nodrošinot līdzsvaru starp
tūlītējiem maksājumiem un periodiskām nodevām,
veicinātu ieguldījumus infrastruktūras un tehnoloģiju
ieviešanā un vienlaicīgo izmaksu priekšrocību nodošanu
galalietotājiem.
(23)     Sinhronizētākiem
radiofrekvenču spektra piešķīrumiem un secīgai bezvadu
platjoslas ieviešanai visā Savienībā būtu jāatbalsta
apjomradītās ietekmes sasniegšana tādās saistītās
nozarēs kā tīkla iekārtas un galiekārtas.
Savukārt šādās nozarēs varētu vairāk nekā
līdz šim ņemt vērā Savienības iniciatīvas un
politikas virzienus attiecībā uz radiofrekvenču spektra
lietošanu. Tāpēc būtu jāizveido šādām joslām
saskaņošanas procedūra attiecībā uz piešķiršanas un
minimāla vai kopīga ilguma lietošanas tiesību laika grafikiem.
(24)     Kas attiecas uz citiem
galvenajiem būtiskajiem nosacījumiem, ko iespējams pievienot
radiofrekvenču spektra lietošanas tiesībām attiecībā
uz bezvadu platjoslu, šajā regulā noteikto regulatīvo principu
un kritēriju vienveidīga piemērošana, ko veic atsevišķas
dalībvalstis, būtu vēlama saskaņā ar
koordinācijas mehānismu, ar kuru Komisijai un citu dalībvalstu
kompetentajām iestādēm ir iespēja dot atsauksmes, pirms
attiecīgā dalībvalsts piešķir lietošanas tiesības, un
ar kuru Komisijai ir iespēja, ņemot vērā dalībvalstu
viedokli, novērst jebkura tāda priekšlikuma īstenošanu, kurš
neatbilst Savienības tiesību aktiem.
(25)     Ņemot vērā
radiofrekvenču spektra pieprasījuma milzīgo izaugsmi
attiecībā uz bezvadu platjoslu, būtu jāveicina
risinājumi alternatīvai spektrāli efektīvai piekļuvei bezvadu
platjoslai. Tas ietver tādu mazas jaudas bezvadu piekļuves
sistēmu lietošanu, kurām ir nelielas zonas darbības diapazons,
piemēram, t. s. lokālo radiotīklu (RLAN, kas
zināmi arī kā Wi-Fi) tīklāji, kā arī
mazas jaudas mazizmēra šūnu piekļuves punktu tīkli (tiek
saukti arī par femto-, piko- vai mikrošūnām).
(26)     Tādas papildu bezvadu
piekļuves sistēmas kā RLAN, jo īpaši publiski
pieejami RLAN piekļuves punkti, arvien vairāk ļauj
galalietotājiem piekļūt internetam un ļauj mobilo sakaru
operatoriem atbrīvoties no mobilo sakaru datplūsmas, izmantojot
saskaņotus radiofrekvenču spektra resursus, nenosakot prasību
pēc individuālas atļaujas izsniegšanas vai radiofrekvenču
spektra izmantošanas tiesībām.
(27)     Līdz šim lielāko
daļu RLAN piekļuves punktu izmanto privātie
lietotāji kā sava fiksētā platjoslas savienojuma
vietējo bezvadu paplašinājumu. Ja galalietotāji savas interneta
abonēšanas ietvaros izvēlas dalīties savā RLAN
piekļuvē ar citiem, liela skaita šādu piekļuves punktu
pieejamībai, jo īpaši blīvi apdzīvotās zonās,
būtu maksimāli jāpalielina bezvadu datu jauda, izmantojot
radiofrekvenču spektra atkārtotu lietošanu, un jārada izmaksu
ziņā efektīva papildu bezvadu platjoslas infrastruktūra,
kas pieejama citiem galalietotājiem. Tāpēc būtu
jāatceļ vai jānovērš nevajadzīgi tādas prakses
ierobežojumi, kad galalietotāji dalās ar savu piekļuvi RLAN
piekļuves punktam ar citiem galalietotājiem vai kad
galalietotāji pievienojas šādiem piekļuves punktiem.
(28)     Turklāt būtu
jāatceļ arī nevajadzīgi ierobežojumi attiecībā uz
RLAN piekļuves punktu ieviešanu un sasaisti. Valsts iestādes
vai sabiedrisko pakalpojumu nodrošinātāji arvien vairāk izmanto RLAN
piekļuves punktus savās telpās savām vajadzībām,
piemēram, personāla vajadzībām, lai vairāk
veicinātu iedzīvotāju izmaksu ziņā efektīvu
piekļuvi e-pārvaldes pakalpojumiem savās telpās vai lai
atbalstītu sabiedrisko viedpakalpojumu sniegšanu ar reālā laika
informāciju, piemēram, sabiedriskā transporta vai satiksmes
vadībai. Šādas iestādes kopumā varētu arī
nodrošināt iedzīvotājiem piekļuvi šādiem
piekļuves punktiem kā papildu pakalpojumu līdzās tiem
pakalpojumiem, ko sniedz šādās telpās, un būtu
jānodrošina to tiesības šādi rīkoties saskaņā ar
konkurences un valsts iepirkuma noteikumiem. Vietējās piekļuves
elektronisko sakaru tīklu nodrošināšanai privātīpašuma
teritorijā vai tā apkārtnē vai ierobežotā
sabiedriskajā zonā, ja tā ir papildu pakalpojums
līdzās kādai citai darbībai, kura nav atkarīga no
šādas piekļuves, piemēram, RLAN tīklāji, kuri
ir pieejami citas komercdarbības klientiem vai vispārējai
sabiedrībai minētajā zonā, nevajadzētu būt par
iemeslu, lai šādu nodrošinātāju klasificētu kā
elektronisko sakaru nodrošinātāju.
(29)     Mazjaudīgie tuvas
darbības bezvadu piekļuves punkti ir ļoti mazas un
neuzkrītošas ierīces, kuras ir līdzīgas mājās
lietojamiem Wi-Fi maršrutētājiem un kuru tehniskās
īpašības būtu jānosaka Savienības līmenī,
lai izplatītu un lietotu dažādās vietējās
situācijās, uz ko jāattiecina vispārīgas atļaujas
izsniegšana, nenosakot nepamatotus ierobežojumus, kas izriet no
individuālas plānošanas vai citām atļaujām. Lai
gūtu labumu no vispārīgas atļaujas izsniegšanas, to
pasākumu samērīgums, ar kuriem nosaka tehniskās
īpašības šādai lietošanai, būtu jānodrošina ar
īpašībām, kuras ir nozīmīgi ierobežojošākas
nekā Savienības pasākumos noteiktie piemērojamie
maksimālie līmeņi attiecībā uz tādiem parametriem
kā izejas jauda.
(30)     Dalībvalstīm
būtu jānodrošina, lai radiofrekvenču spektra
pārvaldība valsts līmenī nekavētu citas
dalībvalstis izmantot radiofrekvenču spektru, uz ko tām ir
tiesības, vai arī izpildīt to pienākumus
attiecībā uz joslām, kuru lietošana ir saskaņota
Savienības līmenī. Pamatojoties uz spēkā esošajām
RSPG darbībām, ir nepieciešams koordinācijas mehānisms, lai
nodrošinātu, ka katrai dalībvalstij ir taisnīga piekļuve
radiofrekvenču spektram un ka koordinācijas rezultāti ir
saskanīgi un izpildāmi.
(31)     Pieredze Savienības
tiesiskā regulējuma īstenošanā norāda, ka
spēkā esošie noteikumi, kas nosaka saskaņotu regulatīvo
pasākumu piemērošanu, apvienojumā ar mērķi, kas paredz
veicināt iekšējā tirgus attīstību, nav radījuši
pietiekamus stimulus, lai, pamatojoties uz saskaņotiem standartiem un
procesiem, tiktu izstrādāti piekļuves produkti, jo īpaši
saistībā ar fiksētajiem tīkliem. Darbojoties
dažādās dalībvalstīs, operatoriem ir grūtības
atrast piekļuves resursus, kuriem būtu attiecīgā
kvalitāte un tīkla un pakalpojumu sadarbspējas līmeņi,
un, kad šie resursi ir pieejami, tiem ir dažādas tehniskās
īpašības. Tas palielina izmaksas un veido šķērsli
pakalpojumu sniegšanai ārpus valsts robežām.
(32)     Elektronisko sakaru
vienotā tirgus integrāciju varētu paātrināt,
izveidojot sistēmu, kas paredzēta, lai definētu noteiktus
galvenos Eiropas virtuālos produktus, kas ir īpaši svarīgi
elektronisko sakaru pakalpojumu nodrošinātājiem, lai sniegtu
pārrobežu pakalpojumus un, pamatojoties uz galvenajiem parametriem un
minimālajām īpašībām, pieņemtu visas
Savienības stratēģiju pilnīgā IP vidē, kas paplašinās.

(33)     Ir jārisina darbības
vajadzības, ko apkalpo ar dažādiem virtuālajiem produktiem.
Eiropas virtuālajiem platjoslas piekļuves produktiem vajadzētu
būt pieejamiem gadījumos, kad operatoram, kuram ir būtiska
ietekme tirgū, saskaņā ar pamatdirektīvu un Piekļuves
direktīvu ir noteikta prasība sniegt piekļuvi ar regulētiem
noteikumiem noteiktā piekļuves punktā tam piederošā
tīklā. Pirmkārt, efektīva pārrobežu operatoru
ienākšana tirgū būtu jāveicina ar saskaņotiem
produktiem, kas ļauj pārrobežu pakalpojumu nodrošinātājiem
veikt sākotnējo pakalpojumu nodrošināšanu saviem tiešajiem
klientiem bez kavēšanās un ar paredzamu un pietiekamu kvalitāti,
tostarp klientiem, kas ir uzņēmumi ar daudzām
uzņēmējdarbības vietām dažādās
dalībvalstīs, ja tas būtu nepieciešami un samērīgi
saskaņā ar tirgus analīzi. Šiem saskaņotajiem produktiem vajadzētu
būt pieejamiem pietiekami ilgi, lai ļautu piekļuves
prasītājiem un nodrošinātājiem plānot vidēja
termiņa un ilgtermiņa ieguldījumus.
(34)     Otrkārt,
sarežģīti virtuālie piekļuves produkti, kam nepieciešams
augstāks piekļuves prasītāju veiktu ieguldījumu
līmenis un kas nodrošina viņiem augstāku kontroles un
diferencēšanas līmeni, jo īpaši nodrošinot piekļuvi
vietējā līmenī, ir svarīgi, lai radītu
apstākļus ilgtspējīgai konkurencei visā
iekšējā tirgū. Tāpēc šie galvenie
vairumtirdzniecības piekļuves produkti nākamās paaudzes
piekļuves (NGA) tīkliem arī būtu
jāsaskaņo, lai veicinātu pārrobežu ieguldījumus.
Šādi virtuālie platjoslas piekļuves produkti būtu
jāveido tā, lai tiem būtu funkcionalitāte, kas līdzīga
fiziskajai atsaistei, lai paplašinātu to potenciālo
vairumtirdzniecības tiesiskās aizsardzības līdzekļu
klāstu, kuri pieejami valstu regulatīvajām iestādēm
izskatīšanai saskaņā ar proporcionalitātes
novērtējumu saskaņā ar Direktīvu 2002/19/EK.
(35)     Treškārt, ir nepieciešams
arī saskaņot vairumtirdzniecības piekļuves produktu, lai
izbeigtu tādu nomātu līniju segmentus, kurām ir uzlabotas
saskarnes, lai garantētu darbībai kritisko savienojamības
pakalpojumu pārrobežu nodrošināšanu visprasīgākajiem
lietotājiem, kas ir no uzņēmējdarbības vides.
(36)     Pakāpeniska pāreja
uz tīkliem, kas pilnībā ir IP tīkli, tādu
savienojamības produktu pieejamības trūkums, kuri balstīti
uz IP protokolu, dažādām pakalpojumu klasēm ar garantētu
pakalpojuma kvalitāti, kas nodrošina sakaru ceļus starp tīkla
domēniem un pāri tīkla robežām gan dalībvalstīs,
gan starp tām, kavē tādu lietojumprogrammu attīstību,
kuras balstītas uz piekļuvi citiem tīkliem,
tādējādi ierobežojot tehnoloģisko inovāciju. Turklāt
šī situācija kavē tādas efektivitātes plašāku
izplatību, kura saistīta ar vadību un nodrošināšanu, ko
veic attiecībā uz tīkliem, kas balstīti uz IP, un
savienojamības produktiem, kuru pakalpojumu kvalitāte ir
garantēta, jo īpaši uzlabota drošība, uzticamība un elastība,
izmaksu efektivitāte un ātrāka nodrošināšana, no kā
labumu gūst tīkla operatori, pakalpojumu nodrošinātāji un
galalietotāji. Tāpēc ir nepieciešama saskaņota pieeja šo
produktu izveidei un pieejamībai, paredzot saprātīgus
nosacījumus, tostarp, ja nepieciešams, iespēju, ka attiecīgie
elektronisko sakaru uzņēmumi veic savstarpējas piegādes.
(37)     Eiropas virtuālo
platjoslas piekļuves produktu noteikšanai saskaņā ar šo regulu
būtu jāatspoguļojas valstu regulatīvo iestāžu
veiktajā novērtējumā par vispiemērotākajiem
tiesiskās aizsardzības līdzekļiem attiecībā uz
piekļuvi to operatoru tīkliem, kuriem ir būtiska ietekme
tirgū, vienlaikus izvairoties no pārmērīgas
regulācijas, izmantojot nevajadzīgu vairumtirdzniecības
piekļuves produktu pavairošanu, kura noteikta saskaņā ar tirgus
analīzi vai citiem apstākļiem. Jo īpaši Eiropas
virtuālo piekļuves produktu ieviešanai vien nevajadzētu
radīt tādu regulētu piekļuves produktu skaita
palielinājumu, kuru sniegšana tiek uzspiesta attiecīgajam operatoram.
Turklāt vajadzībai pēc valstu kompetentajām
iestādēm pēc šīs regulas pieņemšanas, lai
izvērtētu, vai esošo vairumtirdzniecības piekļuves
tiesiskās aizsardzības līdzekļu vietā būtu
jāievieš Eiropas virtuālie platjoslas piekļuves produkti, un lai
izvērtētu Eiropas virtuālo platjoslas piekļuves produkta
ieviešanas piemērotību turpmāko tirgus pārskatu
kontekstā, kur tiem ir būtiska tirgus ietekme, nevajadzētu
ietekmēt minēto iestāžu atbildību noteikt
vispiemērotāko un visproporcionālāko tiesiskās
aizsardzības līdzekli, lai risinātu konstatēto konkurences
problēmu atbilstoši Direktīvas 2002/21/EK 16. pantam.
(38)     Regulatīvās
paredzamības interesēs galvenie tādas lēmumu
pieņemšanas prakses elementi, kura attīstās saskaņā ar
spēkā esošo tiesisko regulējumu un kura ietekmē
nosacījumus, ar kuriem vairumtirdzniecības piekļuves produkti,
tostarp Eiropas virtuālie platjoslas piekļuves produkti, pieejami NGA
tīkliem, būtu jāatspoguļo arī tiesību aktos. Tiem
būtu jāietver noteikumi, kas vairumtirdzniecības piekļuves
tirgu analīzes vajadzībām un jo īpaši, lai noteiktu, vai ir
nepieciešamība pēc cenu kontroles saistībā ar šādu
piekļuvi NGA tīkliem, atspoguļo, cik svarīgas ir
attiecības starp konkurences spiedienu, ko rada alternatīvās
fiksētās un bezvadu infrastruktūras, kā arī
efektīvas garantijas attiecībā uz nediskriminējošu
piekļuvi, un spēkā esošo konkurences līmeni cenu,
izvēles un kvalitātes ziņā mazumtirdzniecības
līmenī. Piemēram, veicot konkrētu gadījumu
vērtēšanu atbilstoši Direktīvas 2001/21/EK 16. pantam un
neskarot būtiskas tirgus ietekmes vērtēšanu, valstu
regulatīvās iestādes var izvērtēt, vai pastāvot
diviem fiksētiem NGA tīkliem, tirgus apstākļi ir
pietiekami konkurētspējīgi, lai varētu veicināt
tīkla jauninājumus un attīstīties, lai nodrošinātu
īpaši ātrdarbīgus pakalpojumus, kas ir viens no svarīgajiem
mazumtirdzniecības konkurences rādītājiem.
(39)     Ir paredzams, ka
intensīvāka konkurence vienotajā tirgū ar laiku radīs
uz tirgus analīzi balstīta nozarei raksturīga regulējuma
samazinājumu. Tiešām, vienam no vienotā tirgus izveides rezultātiem
vajadzētu būt lielākai virzībai uz efektīvu konkurenci
attiecīgajos tirgos un konkurences tiesību aktu piemērošanas
kontrolei (ex post) — kā pietiekamai, lai nodrošinātu
tirgus darbību. Lai nodrošinātu tiesisko skaidrību un
regulatīvo pieeju pārrobežu paredzamību, būtu
jānodrošina skaidri un saistoši kritēriji attiecībā uz to,
kā novērtēt, vai minētais tirgus joprojām attaisno
priekšregulācijas (ex ante) pienākumu piemērošanu,
atsaucoties uz nepilnību ilgumu un konkurences, jo īpaši uz
infrastruktūru balstītas konkurences, prognozēm un konkurences
nosacījumiem mazumtirdzniecības līmenī saistībā
ar tādiem rādītājiem kā cena, izvēle un
kvalitāte, kas galu galā ir svarīgi galalietotājiem un ES
ekonomikas konkurētspējai globālā līmenī. Tam
būtu jāatbalsta secīga to tirgu sarakstu pārskatīšana,
kuri ir jutīgi attiecībā uz priekšregulāciju, un
jāpalīdz valstu regulatoriem koncentrēt savas pūles tur,
kur konkurence vēl nav efektīva, darot to tā, lai
nodrošinātu konverģenci. Patiesi vienota tirgus izveide elektronisko sakaru
jomā papildus var ietekmēt tirgu ģeogrāfisko loku
gan saistībā ar konkrētas nozares regulāciju, kas
balstīta uz konkurences principiem, gan saistībā ar pašiem
konkurences tiesību aktiem.
(40)     Atšķirīgais veids,
kā valstis īsteno nozarei raksturīgus galalietotāju
aizsardzības noteikumus, rada nozīmīgus šķēršļus
vienotajam digitālajam tirgum, jo īpaši tādu palielinātu
izpildes izmaksu veidā, kuras rodas publisko
elektronisko sakaru nodrošinātājiem, ja šie
nodrošinātāji vēlas sniegt pakalpojumus dalībvalstu
mērogā. Turklāt sadrumstalotība un nenoteiktība
saistībā ar aizsardzības līmeni, kas tiek nodrošināts
dažādās dalībvalstīs, mazina galalietotāju
uzticēšanos un mudina atteikties no elektronisko sakaru pirkšanas
ārzemēs. Lai sasniegtu Savienības mērķi likvidēt
iekšējā tirgus šķēršļus, ir nepieciešams aizstāt
spēkā esošos atšķirīgos valstu tiesiskos pasākumus ar
vienotu un pilnībā saskaņotu nozarei raksturīgu tādu
noteikumu kopumu, kuri rada galalietotāju kopīgu aizsardzības līmeni.
Šādai tiesiskā regulējuma pilnīgai saskaņošanai
nebūtu jāattur publisko elektronisko sakaru
nodrošinātāji no tādu līguma nosacījumu
piedāvāšanas galalietotājiem, kuri pārsniedz minēto
aizsardzības līmeni.
(41)     Tā kā šī regula
saskaņo tikai noteiktus nozarei raksturīgus noteikumus, tai
nebūtu jāietekmē vispārīgie patērētāju
aizsardzības noteikumi, kas paredzēti Savienības aktos un valstu
īstenošanas tiesību aktos.
(42)     Gadījumos, kad šīs
regulas 4. un 5. nodaļas noteikumi attiecas uz
galalietotājiem, šādi noteikumi būtu jāattiecina ne tikai
uz patērētājiem, bet arī uz citām galalietotāju
kategorijām, galvenokārt uz mikrouzņēmumiem. Pēc to
individuāla pieprasījuma galalietotājiem, kas nav
patērētāji, būtu jāvar saskaņā ar
individuālu līgumu vienoties par atkāpēm no
atsevišķiem noteikumiem.
(43)     Elektronisko sakaru
vienotā tirgus izveidei nepieciešams arī likvidēt
šķēršļus, lai galalietotājiem būtu piekļuve
elektronisko sakaru pakalpojumiem visā Savienībā.
Tāpēc valsts iestādēm nevajadzētu radīt vai
uzturēt šķēršļus šādu pakalpojumu pārrobežu
iegādei. Publisko elektronisko sakaru
nodrošinātājiem nebūtu jāatsaka vai jāierobežo
piekļuve galalietotājiem vai jādiskriminē
galalietotāji valstspiederības dēļ vai tās
dalībvalsts dēļ, kurā atrodas to dzīvesvieta. Tomēr
diferencēšana būtu iespējama, pamatojoties uz objektīvi
attaisnojamām cenu, riska un tirgus apstākļu
atšķirībām, piemēram, pieprasījuma
pārmaiņām un konkurentu noteiktajām cenām.
(44)     Gan fiksēto, gan mobilo
sakaru jomā turpina pastāvēt ļoti nozīmīgas cenu
atšķirības iekšzemes balss zvanu un SMS sakariem un minētajiem
sakariem, kas beidzas citā dalībvalstī. Lai gan ir būtiskas
atšķirības starp valstīm, operatoriem un tarifu paketēm un
starp mobilajiem un fiksētajiem pakalpojumiem, tas turpina ietekmēt
neaizsargātākās patērētāju grupas un radīt
šķēršļus vienotiem sakariem Savienībā. Tas notiek,
neraugoties uz ļoti būtisku samazinājumu un konverģenci
absolūtos skaitļos, izbeigšanas tempu dažādās
dalībvalstīs un zemām cenām tranzīta tirgos. Turklāt
pārejai uz elektronisko sakaru vidi, kas pilnībā balstīta
uz IP, būtu ar laiku jārada papildu izmaksu samazinājumi.
Jebkuras nozīmīgas mazumtirdzniecības tarifu
atšķirības starp fiksētiem iekšzemes starppilsētu sakaru
pakalpojumiem, kas ir sakari, kuri nav vienā vietējā zonā,
ko apzīmē ar ģeogrāfiskās zonas kodu valsts
numerācijas plānā, un fiksētiem sakariem, kas beidzas
citā dalībvalstī, būtu jāattaisno ar atsauci uz
objektīviem kritērijiem. Starptautisko mobilo sakaru
mazumtirdzniecības tarifiem nebūtu jāpārsniedz balss zvanu
un SMS Eiropas tarifi, ko attiecīgi piemēro regulētajiem
viesabonēšanas zvaniem un SMS un kas paredzēti Regulā (ES)
Nr. 531/2012, izņemot gadījumus, kad tas pamatojams ar atsauci
uz objektīviem kritērijiem. Šādi kritēriji var ietvert
papildu izmaksas un saprātīgu saistīto peļņu. Citi
objektīvi faktori var ietvert saistītā cenu elastīguma
atšķirības un visiem galalietotājiem viegli pieejamus vai nu
alternatīvus tarifus, ko piedāvā publisko
elektronisko sakaru nodrošinātāji, kuri nodrošina
pārrobežu sakarus Savienībā par nelielu papildu maksu vai bez
papildu maksas, vai arī informācijas sabiedrības pakalpojumus ar
salīdzināmu funkcionalitāti, ja nodrošinātāji
aktīvi informē savus galalietotājus par šādām
alternatīvām.
(45)     Pēdējos gadu
desmitos internets ir attīstījies kā atvērta platforma
inovācijām ar nelieliem piekļuves šķēršļiem
attiecībā uz galalietotājiem, satura un lietojumprogrammu
nodrošinātājiem un interneta pakalpojumu nodrošinātājiem.
Ar spēkā esošo tiesisko regulējumu tiek veicināta
galalietotāju spēja piekļūt informācijai un to
izplatīt vai pēc savas izvēles izmantot lietojumprogrammas un
pakalpojumus. Tomēr nesen Eiropas Elektronisko komunikāciju
regulatoru iestādes (BEREC) ziņojums par datplūsmas
pārvaldības praksi, kas publicēts 2012. gada maijā, un
pētījums par internetpiekļuves tirgus darbību un internetpiekļuves
nodrošināšanu, no patērētāju viedokļa raugoties, ko
pasūtīja Veselības un patērētāju
izpildaģentūra un ko publicēja 2012. gada decembrī,
parādīja, ka lielu skaitu galalietotāju ietekmē
datplūsmas pārvaldības prakse, kas bloķē vai
palēnina atsevišķas lietojumprogrammas. Šīs tendences
parāda, ka Savienības līmenī ir nepieciešami skaidri
noteikumi, lai uzturētu atklāto internetu un izvairītos no
vienotā tirgus sadrumstalotības, ko rada atsevišķu
dalībvalstu pasākumi.
(46)     Galalietotāju
brīvība piekļūt informācijai un leģitīmam
saturam un tos izplatīt, izmantot lietojumprogrammas un pēc savas
izvēles izmantot pakalpojumus tiek respektēta Savienības un
valstu saskanīgajos tiesību aktos. Šī regula nosaka jebkuru
ierobežojumu robežas attiecībā uz publisko
elektronisko sakaru nodrošinātājiem, brīvību, bet
neietekmē citus Savienības tiesību aktus, tostarp
autortiesību noteikumus un Direktīvu 2000/31/EK.
(47)     Publisko
elektronisko sakaru nodrošinātājiem, ievērojot
līgumā noteiktos datu apjoma un internetpiekļuves pakalpojumu
ātruma ierobežojumus, atklātā internetā nevajadzētu
bloķēt, palēnināt, pasliktināt vai diskriminēt
noteiktu saturu, lietojumprogrammas vai pakalpojumus vai to veidus, izņemot
ierobežota skaita saprātīgu datplūsmas pārvaldības
pasākumu veikšanu. Šādiem pasākumiem vajadzētu būt
pārredzamiem, samērīgiem un nediskriminējošiem.
Saprātīga datplūsmas pārvaldība paredz smagu noziegumu
novēršanu vai kavēšanu, tostarp nodrošinātāju
brīvprātīgu rīcību, lai novērstu piekļuvi
bērnu pornogrāfijai un tās izplatīšanu. Tīkla
pārblīves ietekmes mazināšana līdz minimālam
līmenim būtu jāuzskata par pieņemamu, ja tīkla
pārblīve ir īslaicīga vai tā notiek ārkārtas
apstākļos.
(48)     Būtu jāuzskata, ka
uz apjomu balstīti tarifi ir saderīgi ar atklāta interneta
principu, ciktāl tie ļauj galalietotājiem atbilstoši
normālam datu patēriņam izvēlēties tarifu,
pamatojoties uz pārskatāmu informāciju par šādas
izvēles nosacījumiem un sekām. Vienlaikus šādiem tarifiem
būtu jāļauj publisko elektronisko
sakaru nodrošinātājiem labāk pielāgot tīkla
jaudas gaidāmajiem datu apjomiem. Ir būtiski, ka galalietotāji
ir pilnībā informēti, pirms tie piekrīt jebkādiem datu
apjoma vai ātruma ierobežojumiem un piemērojamiem tarifiem, un ka tie
var nepārtraukti pārraudzīt savu patēriņu un pēc
vēlēšanās viegli iegūt pieejamo datu apjomu
paplašinājumu.
(49)     Pastāv arī
galalietotāju pieprasījums pēc pakalpojumiem un
lietojumprogrammām, kam nepieciešams augstāks garantētas
pakalpojumu kvalitātes līmenis, ko sniedz publisko
elektronisko sakaru nodrošinātāji, vai satura,
lietojumprogrammu vai pakalpojumu nodrošinātāji. Šādi
pakalpojumi cita starpā var ietvert pārraidi, izmantojot interneta
protokolu (IP-TV), videokonferences un noteiktas lietojumprogrammas
veselības jomā. Tāpēc galalietotājiem vajadzētu
būt nodrošinātai brīvībai slēgt līgumus par
paaugstinātās kvalitātes specializētu pakalpojumiem ar publisko elektronisko sakaru nodrošinātājiem
vai arī satura, lietojumprogrammu vai pakalpojumu
nodrošinātājiem.
(50)     Turklāt pastāv
satura, lietojumprogrammu un pakalpojumu nodrošinātāju
pieprasījums attiecībā uz pārraides pakalpojumu sniegšanu,
pamatojoties uz elastīgiem kvalitātes rādītājiem,
tostarp zemākiem prioritātes līmeņiem attiecībā
uz datplūsmām, kurām laiks nav svarīgs. Šāda
iespēja, ka satura, lietojumprogrammu vai pakalpojumu
nodrošinātāji var vienoties ar publisko
elektronisko sakaru nodrošinātājiem par šādiem
elastīgiem pakalpojumu kvalitātes līmeņiem, ir nepieciešama
specializēto pakalpojumu nodrošināšanā, un ir paredzams, ka tai
būs nozīmīga loma tādu jaunu pakalpojumu
attīstībā kā iekārtu saziņas (M2M) sakari.
Vienlaikus šādai kārtībai būtu jāļauj publisko elektronisko sakaru nodrošinātājiem
labāk sabalansēt datplūsmu un novērst tīkla
pārblīvi. Tāpēc satura, lietojumprogrammu vai pakalpojumu
nodrošinātājiem un publisko elektronisko
sakaru nodrošinātājiem, būtu jāgarantē
brīvība slēgt specializētu pakalpojumu līgumus par
noteiktiem pakalpojumu kvalitātes līmeņiem, ciktāl
šādi līgumi būtiski neietekmē internetpiekļuves pakalpojumu
vispārīgo kvalitāti.
(51)     Valstu regulatīvajām
iestādēm ir būtiska loma, lai nodrošinātu, ka
galalietotāji var efektīvi izmantot šo brīvību lietot
piekļuvi atklātajam internetam. Tāpēc valstu
regulatīvajām iestādēm būtu jāpiemēro
uzraudzības un ziņošanas pienākums, un tām būtu
jānodrošina publisko elektronisko sakaru
nodrošinātāju atbilstība un tādu augstas
kvalitātes nediskriminējošu internetpiekļuves pakalpojumu
pieejamība, kurus būtiski nepasliktina specializētie
pakalpojumi. Iespējamās internetpiekļuves vispārējo
traucējumu novērtējumā valstu regulatīvajām
iestādēm vajadzētu ņemt vērā tādus
kvalitātes parametrus kā laika grafika un uzticamības parametrus
(latentums, vibrācija, paketes pazaudēšana), tīkla
sastrēgumu mērogs un ietekme, faktiskais ātrums pretstatā
reklamētajam ātrumam, internetpiekļuves pakalpojuma sniegums
salīdzinājumā ar specializētajiem pakalpojumiem un
kvalitāte galalietotāju uztverē. Valstu regulatīvajām
iestādēm vajadzētu būt pilnvarām noteikt
obligātās pakalpojumu kvalitātes prasības visiem vai
atsevišķiem publisko elektronisko sakaru
nodrošinātājiem, ja tas nepieciešams, lai novērstu
vispārējus internetpiekļuves pakalpojumu kvalitātes
traucējumus/pasliktināšanos.
(52)     Pasākumiem, kas nodrošina
labāku cenu, tarifu, noteikumu un nosacījumu un pakalpojumu
kvalitātes rādītāju pārredzamību un
salīdzināmību, tostarp tiem, kas īpaši attiecas uz
internetpiekļuves pakalpojumu nodrošināšanu, būtu
jāpalielina galalietotāju spēja optimizēt savu
nodrošinātāju izvēli un tādējādi
pilnībā gūt labumu no konkurences.
(53)     Galalietotājiem pirms
pakalpojuma pirkšanas būtu jāsaņem atbilstīga
informācija par piedāvātā pakalpojuma cenu un veidu.
Šī informācija būtu jāsniedz arī tieši pirms zvana
savienojuma, ja zvanam uz konkrēto numuru vai pakalpojumam ir piemērojami
īpaši cenas nosacījumi, piemēram, zvani papildu maksas
pakalpojumiem, kuriem bieži vien tiek piemērota speciāla likme. Ja
šāds pienākums ilguma un to pakalpojumu sniedzēja izmaksu
ziņā, kuras attiecas uz tarifa informāciju, ir
nesamērīgs salīdzinājumā ar vidējo zvana ilgumu
un izmaksu risku, kam galalietotājs ir pakļauts, valstu
regulatīvās iestādes var noteikt izņēmumu.
Galalietotāji arī būtu jāinformē, ja uz bezmaksas
tālruņa numuru attiecas papildu izmaksas.
(54)     Publisko
elektronisko sakaru nodrošinātājiem būtu atbilstīgi
jāinformē galalietotāji, cita starpā par saviem
pakalpojumiem un tarifiem, pakalpojumu kvalitātes
rādītājiem, piekļuvi neatliekamās palīdzības
dienestiem un jebkuriem ierobežojumiem, kā arī par to pakalpojumu un
produktu izvēli, kuri veidoti klientiem ar īpašām
vajadzībām. Šī informāciju būtu jāsniedz
skaidrā un pārredzamā veidā, tai vajadzētu būt
atbilstošai tās dalībvalsts situācijai, kurā pakalpojumi
tiek sniegti, un jebkuru kļūdu gadījumā tā būtu
jāatjaunina. Nodrošinātāji būtu jāatbrīvo no
šādām informācijas prasībām attiecībā uz
tiem piedāvājumiem, par kuriem ir bijusi individuāla
vienošanās.
(55)     Salīdzināmas
informācijas pieejamība attiecībā uz produktiem un
pakalpojumiem ir ārkārtīgi svarīga, lai galalietotāji
varētu veikt piedāvājumu neatkarīgu novērtēšanu.
Pieredze rāda, ka ticama un salīdzināma informācija
palielina galalietotāju uzticēšanos pakalpojumu lietošanai un veicina
vēlmi izdarīt izvēli.
(56)     Līgumi ir
nozīmīgs līdzeklis, kas nodrošina galalietotājiem augstu informācijas
pārredzamības līmeni un juridisko noteiktību. Publisko elektronisko sakaru nodrošinātājiem
būtu jāsniedz galalietotājiem skaidra un saprotama
informācija par visiem būtiskajiem līguma elementiem, pirms
līgums kļūst saistošs galalietotājam. Informācijai
vajadzētu būt obligātai, un to nevajadzētu mainīt,
izņemot gadījumus, kad tas tiek darīts, izmantojot secīgu
līgumu, kas noslēgts starp galalietotāju un
nodrošinātāju. Komisija un dažas valstu regulatīvās
iestādes nesen konstatēja nozīmīgas atšķirības
starp reklamēto internetpiekļuves pakalpojumu ātrumu un to
ātrumu, kurš faktiski bija pieejams galalietotājiem. Tāpēc
publisko elektronisko sakaru
nodrošinātājiem būtu pirms līguma noslēgšanas
jāinformē galalietotāji par ātrumu un citiem pakalpojumu kvalitātes
rādītājiem, kurus tie patiesībā var piegādāt
galalietotāja galvenajā atrašanās vietā.
(57)     Attiecībā uz
galiekārtām līgumos būtu jānosaka jebkuri
ierobežojumi, ko nodrošinātājs noteicis saistībā ar
iekārtu lietojumu, piemēram, mobilo iekārtu SIM kartes
bloķēšanu, un jebkuras maksas saistībā ar līguma
izbeigšanu pirms nolīgtā termiņa beigām. Maksas nebūtu
jāpiemēro pēc nolīgtā līguma termiņa
beigām.
(58)     Lai izvairītos no
šokējošiem rēķiniem, galalietotājiem būtu jāvar
definēt maksimālo finanšu ierobežojumu attiecībā uz
maksām, kas saistītas ar zvanu un internetpiekļuves pakalpojumu
izmantojumu. Šai iespējai vajadzētu būt pieejamai bez maksas un
ar atbilstīgu paziņojumu, ko iespējams atkal pēc tam
aplūkot tad, kad tuvojas limita sasniegšana. Sasniedzot maksimālo
līmeni, galalietotājam vairs nevajadzētu saņemt šos
pakalpojumus vai par šiem pakalpojumiem nevajadzētu galalietotājiem
piemērot maksas, izņemot gadījumus, kad galalietotāji
īpaši pieprasa turpināt pakalpojumu nodrošināšanu, kā
paredzēts līgumā ar nodrošinātāju.
(59)     Dalībvalstu pieredze un
pieredze, kas ietverta nesenajā Veselības un
patērētāju izpildaģentūras pasūtītajā
pētījumā, parāda, ka gari līguma darbības periodi
un automātiska līguma pagarināšana vai līguma
pagarināšana klusuciešot rada nozīmīgu šķērsli
nodrošinātāja maiņai. Tāpēc ir vēlams, lai
galalietotāji varētu bez jebkādiem izdevumiem izbeigt
līgumu sešus mēnešus pēc tā noslēgšanas. Šādā
gadījumā galalietotājiem varētu noteikt prasību
kompensēt nodrošinātājiem subsidētās galiekārtas
atlikušo vērtību vai jebkuru citu īpašo piedāvājumu
vērtību proporcionāli laikam. Attiecībā uz
līgumiem, kuri pagarināti klusuciešot, būtu jāpiemēro
izbeigšana ar viena mēneša brīdinājuma termiņu par
izbeigšanu.
(60)     Jebkuras būtiskas
pārmaiņas līguma nosacījumos, ko nodrošinātāji,
kas sabiedrībai nodrošina elektroniskos sakarus, piemēro,
kaitējot galalietotājam, piemēram, saistībā ar
maksām, tarifiem, datu apjoma ierobežojumiem, datu ātrumu,
aptvērumu vai personas datu apstrādi, būtu jāuzskata par
tādiem, kas rada galalietotājam tiesības izbeigt līgumu bez
jebkādiem izdevumiem.
(61)     Pakalpojumu komplektu, kas
ietver elektroniskos sakarus un citus tādus pakalpojumus kā
lineārā apraide, izplatība ir ļoti palielinājusies, un
tie ir svarīgs konkurences elements. Ja dažādiem pakalpojumiem, kas
veido šādu komplektu, tiek piemēroti atšķirīgi līguma
noteikumi par līguma izbeigšanu un nodrošinātāja maiņu,
faktiski tiek kavēta maiņa, ko galalietotāji veiktu,
izvēloties konkurētspējīgus piedāvājumus
attiecībā uz visu minēto pakalpojumu komplektu vai tā
daļām. Tāpēc šīs regulas noteikumi attiecībā
uz līguma izbeigšanu un nodrošinātāja maiņu būtu
jāpiemēro visiem šāda komplekta elementiem.
(62)     Lai pilnībā
izmantotu konkurences apstākļus, galalietotājiem būtu
jāvar izdarīt apzinātu izvēli un mainīt
nodrošinātājus tad, ja tas ir viņu interesēs.
Tāpēc galalietotājiem būtu jāvar mainīt
nodrošinātāju bez traucēkļiem, ko radītu tiesiskie,
tehniskie vai procesuāli šķēršļi, tostarp līguma
nosacījumi un maksas. Numuru pārnesamība ir galvenais faktors,
kas sekmē patērētāju izvēli un efektīvu
konkurenci. Tā būtu jāīsteno ar minimālu
kavēšanos tā, lai numurs tiek efektīvi aktivizēts vienas
darba dienas laikā pēc tam, kad tiek noslēgts līgums par
numura pārnešanu. Nenomaksāto rēķinu apmaksai
nevajadzētu būt pārnešanas pieprasījuma izpildes
nosacījumam.
(63)     Lai atbalstītu vienotu
kontaktpunktu nodrošināšanu un veicinātu raitas maiņas pieredzi
galalietotājiem, maiņas process būtu jāvada
saņemošajam publisko elektronisko sakaru nodrošinātājam.
Nododošajam publisko elektronisko sakaru
nodrošinātājam nebūtu jāatliek vai
jātraucē maiņas process. Cik plaši vien iespējams būtu
jāizmanto automatizēti procesi un jānodrošina augsts personas
datu aizsardzības līmenis. Pārredzamas, precīzas un
laicīgas informācijas pieejamībai attiecībā uz
nodrošinātāja maiņu būtu jāpalielina
galalietotāju uzticēšanās maiņai un
vēlēšanās aktīvi piedalīties konkurencē.
(64)     Līgumi ar nododošajiem
nodrošinātājiem, kas sabiedrībai nodrošina elektroniskos sakarus,
būtu jāatceļ automātiski pēc maiņas veikšanas,
neprasot nekādas papildu darbības no galalietotājiem. Iepriekš
apmaksātu pakalpojumu gadījumā jebkurš neiztērēts
kredīta atlikums būtu jāatmaksā patērētājam,
kurš veic maiņu.
(65)     Mainot tādus
nozīmīgus identifikatorus kā e-pasta adrese,
galalietotājiem nepieciešams sajust nepārtrauktību.
Tāpēc, kā arī lai nodrošinātu, ka netiek zaudēti
e-pasta sakari, būtu jānodrošina iespēja galalietotājiem
bez maksas izvēlēties e-pasta pārsūtīšanas
iespēju, ko piedāvā nododošais internetpiekļuves
pakalpojuma nodrošinātājs, gadījumos, kad galalietotājam ir
e-pasta adrese, ko nodrošina nododošais nodrošinātājs.
(66)     Valstu kompetentās
iestādes var noteikt globālos procesus saistībā ar numuru
pārnešanu un maiņu, ņemot vērā tehnoloģisko
attīstību un nepieciešamību nodrošināt ātru,
efektīvu un patērētājiem draudzīgu maiņas
procesu. Lai atbilstīgi aizsargātu galalietotājus visa
maiņas procesa laikā, valstu kompetentajām iestādēm
būtu jāvar piemērot samērīgus pasākumus, tostarp
atbilstīgas sankcijas, kas nepieciešamas, lai minimizētu riskus
saistībā ar ļaunprātīgu izmantošanu vai
kavējumiem vai saistībā ar to, ka galalietotāji veic
nomaiņu uz citu operatoru bez to piekrišanas. Šādos gadījumos
tiem būtu jāvar arī noteikt automātisku kompensācijas
mehānismu galalietotājiem.
(67)     Valstu regulatīvajām
iestādēm būtu jāvar veikt aktīvu darbību, lai
uzraudzītu un nodrošinātu šīs regulas prasību
ievērošanu, un tām būtu jāvar piemērot efektīvus
finansiālus vai administratīvus sodus minēto prasību
neievērošanas gadījumos.
(68)     Lai ņemtu vērā
tirgus un tehnisko attīstību, attiecībā uz pielikumu
pieņemšanu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras
pieņemt aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības
darbību 290. pantu. Ir īpaši svarīgi, lai, veicot sagatavošanās
darbu, Komisija īsteno atbilstīgu apspriešanu, tostarp ekspertu
līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot
deleģētos aktus, būtu jānodrošina vienlaicīga,
laicīga un atbilstīga attiecīgo dokumentu nosūtīšana
Eiropas Parlamentam un Padomei.
(69)     Lai nodrošinātu vienotus
nosacījumus šīs regulas īstenošanai, īstenošanas pilnvaras
būtu jāuztic Komisijai attiecībā uz lēmumu, kas nosaka
dalībvalstīm prasību pieņemt savus plānus, lai
ievērotu lietošanas tiesību piešķiršanas un faktiskās
lietošanas atļaušanas kopīgo laika grafiku.
(70)     Īstenošanas pilnvaras,
kas attiecas uz radiofrekvenču spektra atļauju izsniegšanas
saskaņošanu un koordinēšanu, nelielas zonas bezvadu piekļuves
punktu īpašībām, koordināciju starp dalībvalstīm saistībā
ar radiofrekvenču spektra piešķiršanu, detalizētākiem
tehniskajiem un metodiskajiem noteikumiem saistībā ar Eiropas
virtuālajiem piekļuves produktiem un piekļuves internetam un
datplūsmas saprātīgas pārvaldības nodrošināšanu
un pakalpojuma kvalitāti, būtu jāizmanto saskaņā ar
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011[25].
(71)     Lai nodrošinātu
saskaņotību starp mērķi un pasākumiem, kas
nepieciešami, lai izveidotu elektronisko sakaru vienoto tirgu saskaņā
ar šo regulu un atsevišķiem spēkā esošajiem tiesību aktu
noteikumiem un lai ņemtu vērā attīstībā
esošās lēmumu pieņemšanas prakses galvenos elementus, būtu
jāgroza Direktīvas 2002/21/EK, 2002/20/EK un 2002/22/EK un
Regula Nr. 531/2012. Tas ietver noteikuma izveidi Direktīvai 2002/21/EK
un saistītajām direktīvām, kas jālasa
saistībā ar šo regulu, Komisijas pastiprinātu pilnvaru
ieviešanu, lai nodrošinātu saskaņotību ar tiesiskās
aizsardzības līdzekļiem, ko piemēro Eiropas elektronisko
sakaru nodrošinātājiem, kuriem ir būtiska ietekme tirgū
Eiropas apspriešanas mehānisma kontekstā, to kritēriju
saskaņošanu, kuri pieņemti attiecīgo tirgu definīcijas un
konkurences novērtēšanai, paziņošanas sistēmas
pieņemšanu saskaņā ar Direktīvu 2002/20/EK, ņemot
vērā vienoto ES atļauju izsniegšanu, kā arī to
noteikumu atcelšanu, kuri attiecas uz galalietotāju tiesību
obligāto saskaņošanu, kā paredzēts
Direktīvā 2002/22/EK, un kuri kļuvuši lieki
pilnīgās saskaņošanas dēļ, kuru nodrošina šī
regula.
(72)     Savienībās mobilo
sakaru tīkls vēl aizvien ir sadrumstalots, un neviens tīkls
neaptver visas dalībvalstis. Rezultātā, lai nodrošinātu
mobilo sakaru pakalpojumus saviem iekšzemes klientiem, kuri ceļo
Savienības teritorijā, viesabonēšanas nodrošinātājiem
jāiegādājas vairumtirdzniecības viesabonēšanas
pakalpojumi no operatoriem apmeklētajā dalībvalstī.
Šādas vairumtirdzniecības maksas rada būtisku šķērsli
viesabonēšanas pakalpojumu nodrošināšanai tādā cenu
līmenī, kas atbilstu iekšzemes mobilo sakaru pakalpojumiem. Tādēļ
būtu jāpieņem turpmāki pasākumi, kas veicinātu šo
maksu pazemināšanu. Komerciāli vai tehniski līgumi starp
viesabonēšanas nodrošinātājiem, kas ļauj virtuāli
paplašināt līgumslēdzēju tīklu pārklājumu
visā Savienības teritorijā, ir paņēmiens, kā
internalizēt vairumtirdzniecības izmaksas. Lai sniegtu atbilstošu
stimulu, būtu jāpielāgo konkrēti reglamentējošie
pienākumi, kas noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK)
Nr. 531/2012[26].
Jo īpaši gadījumos, kad viesabonēšanas nodrošinātāji,
izmantojot savus tīklus vai divpusējus vai daudzpusējus
līgumus, nodrošina, ka visiem klientiem Savienībā pēc
noklusējuma tiek piedāvāti viesabonēšanas tarifi iekšzemes
tarifu līmenī, iekšzemes nodrošinātāju pienākumam
nodrošināt klientiem piekļuvi jebkura cita viesabonēšanas
nodrošinātāja balss, SMS un datu pārraides pakalpojumiem
nebūtu jāattiecas uz šādiem nodrošinātājiem,
ņemot vērā pārejas periodu, kad šāda piekļuve jau
tikusi sniegta.
(73)     Divpusēji vai
daudzpusēji viesabonēšanas līgumi var ļaut mobilo sakaru
operatoram raudzīties uz savu iekšzemes klientu viesabonēšanu
partneru tīklos kā uz zināmā mērā
līdzvērtīgu pakalpojumu nodrošināšanai šādiem
klientiem savos tīklos ar attiecīgu ietekmi uz savu
mazumtirdzniecības cenu līmeni par šādu virtuālu tīkla
pārklājumu visā Savienībā. Vairumtirdzniecības
līmenī šāda kārtība ļautu izstrādāt
jaunus viesabonēšanas produktus un tādējādi
paplašinātu izvēli un palielinātu konkurenci
mazumtirdzniecības līmenī.
(74)     Ar Eiropas
Digitalizācijas programmu un Regulu Nr. 531/2012 ir noteikts
politikas mērķis — panākt, lai starpība starp
viesabonēšanas un iekšzemes tarifiem tuvinātos nullei. Praktiski tas
nozīmē, ka, regulāri ceļojot Savienības
teritorijā, klientiem, kuri pieder pie jebkuras no plašā iekšzemes
patēriņa kategorijām, kas identificētas pēc puses
dažādajām iekšzemes mazumtirdzniecības paketēm, būtu
jāspēj droši replicēt tipiskos iekšzemes patēriņa
ieradumus, kas paredzēti viņu attiecīgajās iekšzemes
pakalpojumu mazumtirdzniecības paketēs, bez citām papildu
izmaksām kā tikai attiecīgajiem iekšzemes tarifiem. Esošajā
komercpraksē šādas plašas kategorijas var noteikt pēc,
piemēram, diferencēšanas iekšzemes mazumtirdzniecības
paketēs starp priekšapmaksas un pēcapmaksas klientiem; tikai-GSM
paketēm (t. i., balss, SMS); paketēm, kas pielāgotas
dažādam patēriņa apjomam; paketēm attiecīgi
korporatīvai un plaša patēriņa lietošanai;
mazumtirdzniecības paketēm ar cenām par patērēto
vienību un tām, kas par fiksētu maksu nodrošina noteiktu
vienību skaitu (piemēram, sarunu minūtes, datu megabaitus)
neatkarīgi no faktiskā patēriņa. Savienības mobilo
sakaru tirgos klientiem pieejamais plašais mazumtirdzniecības tarifu
plānu un pieejamo pakešu klāsts atbilst dažādajām
lietotāju prasībām, kas saistās ar konkurences tirgus
apstākļiem. Minētā elastība iekšzemes tirgos būtu
jāatspoguļo arī Savienības iekšējās
viesabonēšanas vidē, ņemot vērā, ka pēc
viesabonēšanas nodrošinātāju vajadzība pēc
vairumtirdzniecības resursiem no neatkarīgiem tīkla operatoriem
citās dalībvalstīs aizvien var attaisnot ierobežojumu
noteikšanu, atsaucoties uz saprātīgu izmantošanu, ja šādam
viesabonēšanas patēriņam piemēro iekšzemes tarifus.
(75)     Tā kā pirmām
kārtām viesabonēšanas nodrošinātājiem pašiem būtu
jāizvērtē saprātīgs apjoms attiecībā uz
balss, SMS un datu pārraidi, ko iekļaut iekšzemes tarifos dažādu
mazumtirdzniecības pakešu ietvaros, valstu regulatīvajām
iestādēm būtu jāuzrauga tas, kā viesabonēšanas
nodrošinātāji piemēro šādus saprātīgus
izmantošanas ierobežojumus, un jānodrošina, ka līgumos patērētājam
skaidrā un nepārprotamā veidā ierobežojumi ir konkrēti
definēti attiecībā uz detalizētu kvantificētu
informāciju. Šādi rīkojoties, valstu kompetentajām
iestādēm būtu maksimāli jāņem vērā
attiecīgie BEREC norādījumi. Minētajos
norādījumos BEREC būtu jānosaka dažādi
lietošanas modeļi, kas balstīti uz balss, datu pārraides un SMS
lietošanas tendencēm Savienības līmenī, kā arī
tas, kā mainās prasības attiecībā uz bezvadu datu
patēriņu.
(76)     Turklāt būtiskiem
samazinājumiem mobilo sakaru terminēšanas pakalpojumiem visā
Savienībā nesenā pagātnē nebūtu jāļauj
izskaust papildu viesabonēšanas maksu par ienākošajiem zvaniem.
(77)     Lai nodrošinātu BEREC
darbībām stabilitāti un stratēģisko virsvadību,
BEREC Regulatoru valde būtu jāpārstāv pilna laika
priekšsēdētājam, ko, ņemot vērā nopelnus, prasmes,
zināšanas par elektronisko sakaru tirgiem un tirgus dalībniekiem,
kā arī pieredzi saistībā ar uzraudzību un
regulējumu, pēc Regulatoru valdes organizētas atklātas
atlases procedūras ar komisijas līdzdalību ievēlē
Regulatoru valde. Pirmā Regulatoru valdes priekšsēdētāja
iecelšanai Komisijai cita starpā būtu jāsastāda pretendentu
saraksts, ņemot vērā nopelnus, prasmes, zināšanas par
elektronisko sakaru tirgiem un tirgus dalībniekiem, kā arī
pieredzi saistībā ar uzraudzību un regulējumu. Nākamajām
iecelšanas reizēm saskaņā ar šo regulu sastādītā
ziņojumā būtu jāpārskata iespēja izmantot
Komisijas sastādītu pretendentu sarakstu. Tādējādi
BEREC birojs sastāvētu no Regulatoru valdes
priekšsēdētāja, Vadības komitejas un
administratīvā vadītāja.
(78)     Tādēļ būtu
attiecīgi jāgroza Direktīvas 2002/20/EK, 2002/21/EK un 2002/22/EK
un Regulas (EK) Nr. 1211/2009 un (ES) Nr. 531/2012.
(79)     Gadījumos, kad Komisija
uzskata, ka tas nepieciešams šīs regulas noteikumu īstenošanai,
tā saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1211/2009 var lūgt BEREC
atzinumu.
(80)     Šī regula respektē
pamattiesības un ievēro tiesības un principus, kas noteikti
Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, jo īpaši 8. pantu
(personas datu aizsardzība), 11. pantu (vārda un informācijas
brīvība), 16. pantu (darījumdarbības
brīvība), 21. pantu (diskriminācijas aizliegums) un 38.
pantu (patērētāju tiesību aizsardzība).
(81)     Tā kā šīs
regulas mērķi, proti, ieviest regulatīvos principus un
detalizētus noteikumus, kas vajadzīgi, lai pilnībā
izveidotu Eiropas elektronisko sakaru vienoto tirgu, dalībvalstis
nespēj sasniegt pietiekamā apjomā, un tādējādi,
ņemot vērā tā mērogu un ietekmi, to varētu
labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var
pieņemt pasākumus atbilstoši Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā
noteiktajam subsidiaritātes principam. Saskaņā ar
minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu ar šo
regulu nosaka tikai to, kas ir vajadzīgs minētā mērķa
sasniegšanai;
IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.
I nodaļa
Vispārīgi noteikumi
1. pants – Mērķis un
piemērošanas joma
1.
Šī regula ievieš regulatīvos principus un
detalizētus noteikumus, kas vajadzīgi, lai pilnībā
izveidotu vienoto Eiropas elektronisko sakaru tirgu, kurā:
a) elektronisko
sakaru pakalpojumu un tīklu nodrošinātāji ir tiesīgi,
spējīgi un stimulēti attīstīt, paplašināt un
ekspluatēt savus tīklus un sniegt pakalpojumus neatkarīgi no
tā, kur sakaru nodrošinātājs veic
uzņēmējdarbību vai kurā Savienības
dalībvalstī atrodas tā klienti;
b)
iedzīvotājiem un uzņēmumiem ir tiesības un
iespējas izmantot konkurētspējīgus, drošus un uzticamus
elektronisko sakaru pakalpojumus neatkarīgi no tā, no kuras
Savienības dalībvalsts tie tiek sniegti, un tie netiek
apgrūtināti ar pārrobežu ierobežojumiem vai nepamatotām
papildu izmaksām.
2.
Šajā regulā noteikti jo īpaši tie
regulatīvie principi, pēc kuriem savas kompetences ietvaros Komisija,
Eiropas Elektronisko komunikāciju regulatoru iestāde (BEREC)
un valstu kompetentās iestādes rīkojas saistībā ar
Direktīvām 2002/19/EK, 2002/20/EK, 2002/21/EK un 2002/22/EK,
lai:
a)
nodrošinātu vienkāršotus, paredzamus un vienveidīgus
regulatīvos nosacījumus attiecībā uz galvenajiem
administratīvajiem un komerciālajiem parametriem, tostarp
atsevišķu tādu pienākumu proporcionalitāti, kurus var
uzlikt saskaņā ar tirgus analīzi;
b) veicinātu
ilgtspējīgu konkurenci vienotajā tirgū un Savienības
konkurētspēju pasaulē, kā arī attiecīgi
samazinātu nozarei specifisku tirgus regulējumu, kad šie
mērķi ir sasniegti;
c) sekmētu
ieguldījumus un inovāciju jaunās un uzlabotās lielas jaudas
infrastruktūrās, kas sniedzas cauri visai Savienībai un var
apmierināt galalietotāju pieaugošo pieprasījumu;
d) sekmētu
inovatīvu un augstas kvalitātes pakalpojumu sniegšanu;
e) bezvadu
platjoslas pakalpojumu jomā nodrošinātu radiofrekvenču spektra
ļoti efektīvu izmantošanu, neatkarīgi no tā, vai uz to
attiecas vispārējo atļauju režīms vai
individuālās izmantošanas tiesības, veicinot inovāciju,
ieguldījumus, darbvietas un galalietotāju ieguvumus;
f)
apmierinātu iedzīvotāju un galalietotāju vajadzības
pēc interneta pieslēguma, uzlabojot apstākļus
ieguldījumu veikšanai, kas paplašinātu tīklu piekļuves un
pakalpojumu izvēli un paaugstinātu to kvalitāti, un
sekmējot mobilitāti visā Savienībā un sociālo un
teritoriālo integrāciju.
3.
Lai nodrošinātu 2. punktā
izklāstīto galveno regulatīvo principu īstenošanu,
šajā regulā arī izklāstīti vajadzīgie
detalizētie noteikumi par:
a) ES vienoto
atļauju Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātājiem;
b) regulatīvo
nosacījumu turpmāku konverģenci attiecībā uz to
tiesisko aizsardzības līdzekļu nepieciešamību un
samērīgumu, kuru nodrošināšanu valstu regulatīvās
iestādes noteikušas par Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātāju pienākumu;
c) konkrētu
platjoslas piekļuves vairumtirdzniecības produktu harmonizētu
nodrošināšanu Savienības līmenī saskaņā ar
vienveidīgiem regulatīviem nosacījumiem;
d) koordinētu
Eiropas sistēmu, kurā harmonizētu radiofrekvenču spektru
piešķir bezvadu platjoslas sakaru pakalpojumiem, tādējādi
Eiropā izveidojot bezvadu telpu;
e) to noteikumu
harmonizāciju, kas attiecas uz galalietotāju tiesībām, un
efektīvas konkurences veicināšanu mazumtirgos,
tādējādi radot elektronisko sakaru Eiropas
patērētāju telpu;
f) tādu
nepamatotu papildmaksu pakāpenisku pārtraukšanu, kas noteiktas
sakariem Savienības iekšienē un viesabonēšanai
Savienībā.
2. pants – Definīcijas
Šajā
regulā piemēro definīcijas, kas izklāstītas
Direktīvās 2002/19/EK, 2002/20/EK, 2002/21/EK, 2002/22/EK un 2002/77/EK.
Piemēro
arī šādas definīcijas:
1) „Eiropas
elektronisko sakaru nodrošinātājs” ir uzņēmums, kurš veic
uzņēmējdarbību Savienībā un tieši vai ar viena
vai vairāku meitasuzņēmumu starpniecību nodrošina vai
plāno nodrošināt elektronisko sakaru tīklus vai pakalpojumus
vairāk nekā vienā dalībvalstī un kuru nevar
uzskatīt par cita elektronisko sakaru nodrošinātāja
meitasuzņēmumu;
2) „publisko elektronisko sakaru nodrošinātājs”
ir uzņēmums, kurš nodrošina publiskos elektronisko sakaru tīklus
vai publiski pieejamus elektronisko sakaru pakalpojumus;
3)
„meitasuzņēmums” ir uzņēmums, kurā citam
uzņēmumam tieši vai netieši:
i) ir pilnvaras
izmantot vairāk nekā pusi balsstiesību vai
ii) ir pilnvaras
iecelt vairāk nekā pusi uzraudzības padomes, valdes vai
uzņēmuma likumīgās pārstāvības
struktūru locekļu, vai
ii) ir
tiesības vadīt uzņēmuma darījumus;
4) „ES
vienotā atļauja” ir tiesiskais satvars, kas, pamatojoties uz
vispārējo atļauju piederības dalībvalstī un
saskaņā ar šo regulu, piemērojams Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātājam visā Savienībā;

5)
„piederības dalībvalsts” ir dalībvalsts, kas ir Eiropas
elektronisko sakaru nodrošinātāja galvenā
uzņēmējdarbības vieta;
6) „galvenā
uzņēmējdarbības vieta” ir
uzņēmējdarbības vieta tajā dalībvalstī,
kurā tiek pieņemti galvenie lēmumi par ieguldījumiem
elektronisko sakaru pakalpojumos vai tīklos un šo pakalpojumu un
tīklu nodrošināšanu Savienībā;
7)
„uzņēmējdalībvalsts” ir jebkura dalībvalsts, kura nav
piederības dalībvalsts un kurā Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātājs nodrošina elektronisko sakaru tīklus vai
pakalpojumus;
8) „harmonizēts radiofrekvenču
spektrs bezvadu platjoslas sakariem” ir radiofrekvenču spektrs, kura
pieejamības un efektīvas izmantošanas nosacījumi ir
harmonizēti Savienības līmenī, jo īpaši
saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 676/2002/EK[27], un kuru izmanto elektronisko
sakaru pakalpojumiem, kas nav apraides pakalpojumi;
9) „tuvas
darbības bezvadu piekļuves punkts” ir mazas jaudas un maza
darbības attāluma neliela iekārta, kas nodrošina piekļuvi
bezvadu tīklam un kas var būt un var nebūt daļa no
publiskā zemes mobilo sakaru tīkla, un aprīkota ar vienu vai
vairākām vizuāli neuzkrītošām antenām, sabiedrībai
nodrošinot bezvadu piekļuvi elektronisko sakaru tīkliem
neatkarīgi no pamattīkla topoloģijas;
10) „lokālais
radiotīkls” (RLAN) ir mazas jaudas un maza darbības attāluma
bezvadu piekļuves sistēma ar zemu interferences risku
attiecībā uz citām šādām sistēmām, ko
tuvumā izmanto citi lietotāji, neekskluzīvi lietojot spektru,
kura pieejamības un efektīvas izmantošanas nosacījumi šajā
nolūkā ir harmonizēti Savienības līmenī;
11) „platjoslas
virtuālā piekļuve” ir viens no platjoslas tīklu
vairumtirdzniecības piekļuves tipiem, ko veido virtuālā
tīkla savienojums ar klienta telpām jebkādā piekļuves
tīkla arhitektūrā, izņemot fizisko atsaisti, un
attiecībā uz kuru ieviesta pārraidīšana uz noteiktu skaitu
pārslēgšanas punktu un ietverti īpaši tīkla elementi,
īpaši tīkla funkcionālie pielietojumi un papildu IT
sistēmas;
12)
„nodrošinātas pakalpojumu kvalitātes (ASQ) savienojamības
produkts” ir produkts, kurš ir darīts pieejams interneta protokola (IP)
apmaiņas punktā, ļaujot klientiem izveidot IP savienojumu starp
starpsavienojuma punktu un vienu vai vairākiem pieslēgumpunktiem
fiksētā tīkla un ļaujot sasniegt noteiktus pilna
savienojuma tīkla veiktspējas līmeņus, un kuru izmanto, lai
galalietotājiem sniegtu specifiskus pakalpojumus ar noteiktu
garantētu pakalpojumu kvalitāti, ko nosaka atbilstīgi noteiktiem
parametriem;
13)
„tālsakari” ir balss zvanu vai SMS īsziņu pakalpojumi, kuru
saņēmējs atrodas ārpus vietējās centrāles un
reģionālās tarifikācijas zonām, kas identificētas
atbilstīgi nacionālajā numerācijas plānā
noteiktajiem ģeogrāfiskā apgabala kodiem;
14) „interneta
piekļuves pakalpojums” ir publiski pieejams elektronisko sakaru
pakalpojums, kas nodrošina interneta savienojamību un
tādējādi gandrīz visu internetam pieslēgto punktu
savienojamību neatkarīgi no izmantotās tīkla
tehnoloģijas;
15)
„specializētais pakalpojums” ir elektronisko sakaru pakalpojums vai
jebkāds cits pakalpojums, kurš nodrošina spēju piekļūt
specifiskam saturam, lietojumprogrammām vai pakalpojumiem, vai to
kombinācijai un kura tehniskie raksturlielumi tiek kontrolēti
pilnā savienojumā vai dod iespēju nosūtīt vai
saņemt datus no noteikta skaita iesaistīto personu vai
galalietotāju, un šādu pakalpojumu
nelaiž tirgū un plaši neizmanto interneta piekļuves pakalpojuma
aizstāšanas nolūkā;
16)
„saņemošais publisko elektronisko sakaru nodrošinātājs” ir
publisko elektronisko sakaru nodrošinātājs, uz kuru tiek
pārvietots tālruņa numurs vai pakalpojums;
17) „nododošais
publisko elektronisko sakaru nodrošinātājs” ir publisko elektronisko
sakaru nodrošinātājs, no kura tiek pārvietots tālruņa
numurs vai pakalpojums.
II nodaļa
ES vienotā atļauja
3. pants – Brīvība
nodrošināt elektroniskos sakarus visā Savienībā
1.
Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātājam ir
tiesības nodrošināt elektronisko sakaru tīklus un pakalpojumus
visā Savienībā un īstenot tiesības, kas saistītas
ar šādu tīklu un pakalpojumu nodrošināšanu ikvienā
dalībvalstī, kurā tas darbojas saskaņā ar ES vienoto
atļauju, attiecībā uz kuru jāievēro tikai
paziņošanas prasības, kas izklāstītas 4. pantā.
2.
Neskarot Regulu (ES) Nr. 531/2012, Eiropas
elektronisko sakaru nodrošinātājam jāievēro noteikumi un
nosacījumi, ko saskaņā ar Savienības tiesību aktiem
piemēro attiecīgajā dalībvalstī, ja vien šajā
regulā nav noteikts citādi.
3.
Atkāpjoties no Direktīvas 2002/20/EK 12. panta,
Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātājam pienākumu segt
uzņēmējdalībvalstī piemērojamās
administratīvās maksas var uzlikt tikai tad, ja attiecīgajā
dalībvalstī tā gada apgrozījums elektronisko sakaru
pakalpojumu jomā par 0,5 % pārsniedz kopējo
apgrozījumu valsts elektronisko sakaru pakalpojumu nozarē. Iekasējot šīs maksas, ņem
vērā tikai attiecīgajā dalībvalstī sniegto
elektronisko sakaru pakalpojumu apgrozījumu.
4.
Atkāpjoties no Direktīvas 2002/22/EK 13. panta
1. punkta b) apakšpunkta, Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātājam pienākumu veikt iemaksas, lai
uzņēmējdalībvalstī sadalītu universālā
pakalpojuma saistību neto izmaksas, var uzlikt tikai tad, ja
attiecīgajā dalībvalstī tā gada apgrozījums
elektronisko sakaru pakalpojumu jomā par 3 % pārsniedz
kopējo apgrozījumu valsts elektronisko sakaru pakalpojumu nozarē. Iekasējot šādas iemaksas, ņem
vērā tikai apgrozījumu attiecīgajā
dalībvalstī.
5.
Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātājam
objektīvi līdzvērtīgās situācijās ir
tiesības saņemt vienlīdzīgu attieksmi no dažādu
dalībvalstu regulatīvajām iestādēm.
6.
Ja uzņēmumu starpā notiek strīds,
kurā ir iesaistīts Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātājs un kurš radies par pienākumiem, kas
uzņēmējdalībvalstī piemērojami saskaņā
ar Direktīvām 2002/19/EK, 2002/20/EK, 2002/21/EK un 2002/22/EK,
šo regulu vai Regulu (ES) Nr. 531/2012, Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātājs var apspriesties ar piederības dalībvalsts
regulatīvo iestādi, kas var sniegt atzinumu, lai nodrošinātu
konsekventas regulējuma prakses izveidi. Valsts
regulatīvā iestāde uzņēmējdalībvalstī
rūpīgi ņem vērā atzinumu, ko, lemjot par strīdu,
izdevusi piederības dalībvalsts regulatīvā iestāde.
7.
Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātāji,
kuriem šīs regulas spēkā stāšanās dienā ir
tiesības nodrošināt elektronisko sakaru tīklus un pakalpojumus
vairāk nekā vienā dalībvalstī, 4. pantā
minēto paziņojumu iesniedz ne vēlāk kā 2016. gada
1. jūlijā.
4. pants – Paziņošanas
procedūra, kas jāievēro Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātājiem
1.
Pirms Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātājs
sācis darbību vismaz vienā dalībvalstī, tas
saskaņā ar šo regulu iesniedz vienu atsevišķu paziņojumu
piederības dalībvalsts regulatīvajai iestādei.
2.
Paziņojumā ietver deklarāciju par
elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu nodrošināšanu vai plānu
sākt šādu nodrošināšanu, sniedzot vienīgi šādu
informāciju:
a) sakaru nodrošinātāja nosaukums,
tā juridiskais statuss un forma, reģistrācijas numurs, ja sakaru
nodrošinātājs ir reģistrēts komercreģistrā vai
citā līdzīgā publiskā reģistrā,
galvenās uzņēmējdarbības vietas
ģeogrāfiskā adrese, kontaktpersona, īss apraksts par
tīkliem vai pakalpojumiem, kuri tiek nodrošināti vai kurus
plānots nodrošināt, tostarp norādot piederības
dalībvalsti;
b)
uzņēmējdalībvalsts(-is), kur tiešā veidā vai ar
meitasuzņēmuma starpniecību tiek nodrošināti pakalpojumi un
tīkli vai kur tos plānots nodrošināt; ja tos nodrošina
meitasuzņēmums, norāda tā nosaukumu, juridisko statusu un
formu, ģeogrāfisko adresi, reģistrācijas numuru, ja
uzņēmējdalībvalstī sakaru nodrošinātājs ir
reģistrēts komercreģistrā vai citā
līdzīgā publiskā reģistrā, un attiecīgā
meitasuzņēmuma kontaktpersonu, kā arī attiecīgās
uzņēmējdarbības jomas. Ja
meitasuzņēmumu kopīgi pārvalda divi vai vairāki
elektronisko sakaru nodrošinātāji, kuru galvenā
uzņēmējdarbības vieta atrodas dažādās
dalībvalstīs, meitasuzņēmums norāda, kura no
mātesuzņēmumu dalībvalstīm ir atbilstīgā
piederības dalībvalsts šīs regulas izpratnē, un to
attiecīgi paziņo attiecīgās piederības
dalībvalsts mātesuzņēmums.
Paziņojumu
iesniedz piederības dalībvalsts un jebkuras
uzņēmējdalībvalsts oficiālajā(-ās)
valodā(-ās).
3.
Piederības dalībvalsts regulatīvajai
iestādei visas izmaiņas attiecībā uz informāciju, kas
iesniegta saskaņā ar 2. punktu, dara zināmas viena
mēneša laikā pēc izmaiņu veikšanas.
Ja paziņojamās izmaiņas attiecas uz plānoto
elektronisko sakaru tīklu vai pakalpojumu nodrošināšanu
uzņēmējdalībvalstī, uz kuru neattiecas
iepriekšējas paziņošanas pienākums, Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātājs var sākt darbību minētajā
uzņēmējdalībvalstī pēc attiecīgās
informācijas paziņošanas dienas.
4.
Ja šajā pantā noteiktais paziņošanas
pienākums netiek ievērots, ir pārkāpti kopīgie
nosacījumi, kas piemērojami Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātājam piederības dalībvalstī.
5.
Piederības dalībvalsts regulatīvā
iestāde informāciju, ko tā saņēmusi saskaņā
ar 2. punktu, un visas saistībā ar šo informāciju
veiktās izmaiņas saskaņā ar 3. punktu pārsūta
attiecīgo uzņēmējdalībvalstu regulatīvajām
iestādēm un BEREC birojam vienas nedēļas laikā
pēc šādas informācijas vai jebkādu izmaiņu
saņemšanas.
BEREC birojs uztur publiski pieejamu reģistru par paziņojumiem,
kas nosūtīti saskaņā ar šo regulu.
6.
Pēc Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātāja
pieprasījuma piederības dalībvalsts regulatīvā
iestāde sniedz deklarāciju saskaņā ar Direktīvas 2002/20/EK
9. pantu, norādot, ka uz attiecīgo uzņēmumu attiecas
ES vienotās atļaujas prasība.
7.
Ja viena vai vairākas valstu regulatīvās
iestādes dažādās dalībvalstīs uzskata, ka
saskaņā ar 2. punktu sniegtajā paziņojumā
norādītā informācija par piederības dalībvalsti
vai jebkādas izmaiņas sniegtajā informācijā, kas ir
pieejama saskaņā ar 3. punktu, neatbilst vai vairs neatbilst
galvenajai uzņēmējdarbības vietai saskaņā ar šo
regulu, tā šo lietu nodod Komisijai, pamatojot iemeslus, uz kuriem tā
balstījusi savu novērtējumu. Pārsūtītā
paziņojuma kopiju nosūta BEREC birojam informācijai. Pirms tam attiecīgajam Eiropas elektronisko
sakaru nodrošinātājam un strīdā iesaistītās
piederības dalībvalsts regulatīvajai iestādei dodot
iespēju paust savu viedokli, Komisija trīs mēnešu laikā
pēc paziņojuma pārsūtīšanas pieņem lēmumu,
ar kuru nosaka attiecīgā uzņēmuma piederības
dalībvalsti saskaņā ar šo regulu.
5. pants – Atbilstība ES
vienotās atļaujas piešķiršanas nosacījumiem
1.
Katras attiecīgās dalībvalsts
regulatīvā iestāde saskaņā ar savas valsts
tiesību aktiem, ar kuriem tā īsteno Direktīvas 2002/20/EK
10. pantā minētās procedūras, pārrauga un
nodrošina, ka Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātāji atbilst
noteikumiem un nosacījumiem, kas saskaņā ar 3. pantu
piemērojami minētās dalībvalsts teritorijā.
2.
Uzņēmējdalībvalsts
regulatīvā iestāde pārsūta piederības
dalībvalsts regulatīvajai iestādei visu attiecīgo informāciju
par atsevišķiem pasākumiem, kas pieņemti attiecībā uz
Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātāju, lai nodrošinātu
atbilstību noteikumiem un nosacījumiem, kas saskaņā ar 3. pantu
piemērojami tās teritorijā.
6. pants – Kārtība,
kādā aptur un atsauc Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātāju tiesības nodrošināt elektroniskos sakarus
1.
Neskarot pasākumus attiecībā uz tādu
spektra vai numuru izmantošanas tiesību apturēšanu vai atsaukšanu, ko
piešķīrusi jebkura attiecīgā dalībvalsts, un pagaidu
pasākumus, kas pieņemti saskaņā ar 3. punktu, tikai
piederības dalībvalsts regulatīvā iestāde var
apturēt vai atsaukt Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātāja
tiesības nodrošināt elektronisko sakaru tīklus un pakalpojumus
visā Savienībā vai tās daļā saskaņā ar
valsts tiesību aktiem, ar kuriem īsteno Direktīvas 2002/20/EK
10. panta 5. punktu.
2.
Ja smagi vai vairākkārt ir pārkāpti
noteikumi un nosacījumi, kas saskaņā ar 3. pantu
piemērojami uzņēmējdalībvalstī, un ja
uzņēmējdalībvalsts regulatīvajai iestādei nav izdevies
saskaņā ar 5. pantu īstenot pasākumus, kuru
mērķis ir nodrošināt atbilstību, tā informē
piederības dalībvalsts regulatīvo iestādi un prasa, lai
tā pieņemtu 1. punktā paredzētos pasākumus.
3.
Kamēr nav pieņemts galīgais lēmums par
prasību, ko saskaņā ar 2. punktu iesniegusi piederības
dalībvalsts regulatīvā iestāde,
uzņēmējdalībvalsts regulatīvā iestāde, ja
tai ir pierādījumi par tās teritorijā saskaņā ar 3.
pantu piemērojamo noteikumu un nosacījumu pārkāpumu, var
veikt steidzamus pagaidu pasākumus saskaņā ar valsts
tiesību aktiem, ar kuriem īsteno Direktīvas 2002/20/EK 10. panta
6. punktu. Atkāpjoties no trīs
mēnešu termiņa, kas paredzēts Direktīvas 2002/20/EK 10. panta
6. punktā, šādi pagaidu pasākumi var būt
spēkā līdz brīdim, kad piederības dalībvalsts
regulatīvā iestāde pieņem galīgo lēmumu.
Informāciju
par pieņemtajiem pagaidu pasākumiem laikus nosūta Komisijai, BEREC,
piederības dalībvalsts un pārējo
uzņēmējdalībvalstu regulatīvajām
iestādēm.
4.
Ja piederības dalībvalsts regulatīvā
iestāde pēc savas vai uzņēmējdalībvalsts
regulatīvās iestādes iniciatīvas apsver iespēju
pieņemt lēmumu, lai saskaņā ar 1. punktu apturētu
vai atsauktu Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātāja tiesības,
tā par savu nodomu paziņo visu to
uzņēmējdalībvalstu regulatīvajām
iestādēm, uz kurām attiecas šāds lēmums. Uzņēmējdalībvalsts
regulatīvā iestāde var sniegt atzinumu viena mēneša
laikā.
5.
Rūpīgi ņemot vērā visus
attiecīgās uzņēmējdalībvalsts
regulatīvās iestādes atzinumus, piederības dalībvalsts
regulatīvā iestāde pieņem galīgo lēmumu un vienas
nedēļas laikā pēc tā pieņemšanas nosūta to
Komisijai, BEREC un uzņēmējdalībvalstu
regulatīvajām iestādēm, uz kurām attiecas šāds
lēmums.
6.
Ja piederības dalībvalsts regulatīvā
iestāde ir nolēmusi apturēt vai atsaukt Eiropas elektronisko
sakaru nodrošinātāja tiesības saskaņā ar 1. punktu,
jebkuras attiecīgās uzņēmējdalībvalsts
regulatīvā iestāde veic atbilstīgus pasākumus, lai
nepieļautu, ka tās teritorijā Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātājs turpina nodrošināt pakalpojumus vai tīklus,
uz kuriem attiecas šāds lēmums.
7. pants – Izpildes pasākumu
koordinēšana
1.
Piemērojot 6. pantu, piederības
dalībvalsts regulatīvā iestāde veic uzraudzības vai izpildes
pasākumus, kuri saistīti ar elektronisko sakaru pakalpojumu vai
tīklu, kas nodrošināts citā dalībvalstī vai kas
radījis kaitējumu citā dalībvalstī,
attiecībā uz tiem ievērojot tikpat lielu rūpību, ar
kādu tā attiektos pret attiecīgo elektronisko sakaru pakalpojumu
vai tīklu piederības dalībvalstī.
2.
Dalībvalstis nodrošina, ka to teritorijā ir iespējams
izsniegt juridiskos dokumentus, kas attiecas uz pasākumiem, kuri
pieņemti saskaņā ar 5. un 6. pantu.
III nodaļa
Eiropas resursi
1. iedaļa
– Radiofrekvenču spektra izmantošanas koordinācija vienotajā
tirgū
8. pants – Piemērošanas joma un
vispārīgie noteikumi
1.
Šī iedaļa attiecas uz harmonizētu
radiofrekvenču spektru, kas izmantojams bezvadu platjoslas sakariem.
2. Šī iedaļa neskar dalībvalstu tiesības gūt
labumu no nodevām, kas noteiktas, lai nodrošinātu radiofrekvenču
spektra resursu optimālu izmantošanu saskaņā ar
Direktīvas 2002/20/EK 13. pantu, un organizēt un izmantot
savu radiofrekvenču spektru sabiedriskās
kārtības, sabiedrības drošības un aizsardzības
nolūkos.
3.
Īstenojot šajā iedaļā
piešķirtās pilnvaras, Komisija rūpīgi ņem
vērā visus attiecīgos atzinumus, ko sniegusi ar Komisijas
Lēmumu 2002/622/EK[28]
izveidotā Radiofrekvenču spektra politikas grupa.
9. pants – Radiofrekvenču spektra
izmantošana bezvadu platjoslas sakariem: regulatīvie
principi
1. Valstu
kompetentās iestādes radiofrekvenču spektra jomā
palīdz izveidot bezvadu telpu, kurā nodrošināta ieguldījumu
un konkurences apstākļu konverģence ātrdarbīgu bezvadu
platjoslas sakaru jomā un kura ļauj plānot un nodrošināt
integrētus vairākas teritorijas pārklājošus tīklus un
pakalpojumus un apjomradītus ietaupījumus, tādējādi
veicinot inovāciju, ekonomikas izaugsmi un ilgtermiņa ieguvumus
galalietotājiem.
Valstu
kompetentās iestādes atturas no tādu procedūru
piemērošanas un nosacījumu noteikšanas radiofrekvenču spektra
izmantošanas jomā, kas Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātājiem var nepamatoti traucēt nodrošināt
integrētus elektronisko sakaru tīklus un pakalpojumus
vairākās dalībvalstīs vai visā Savienībā.
2. Izsniedzot
radiofrekvenču spektra izmantošanas atļaujas, valstu kompetentās
iestādes izmanto vismazāk ierobežojošo atļauju izsniegšanas
sistēmu, pamatojoties uz objektīviem, pārredzamiem,
nediskriminējošiem un samērīgiem kritērijiem, tādā
veidā, lai maksimāli palielinātu radiofrekvenču spektra
izmantošanas elastību un efektivitāti un visā
Savienībā veicinātu salīdzināmus nosacījumus par
Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātāju veiktiem integrētiem
vairākās teritorijās veiktiem ieguldījumiem un
darbībām.
3.
Nosakot atļaujas piešķiršanas nosacījumus
un procedūras radiofrekvenču spektra
izmantošanas jomā, valstu kompetentās iestādes jo īpaši
ņem vērā vienlīdzīgas attieksmes principu esošo un
potenciālo operatoru starpā un Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātāju un citu uzņēmumu starpā.
4.
Neskarot 5. punktu, valstu kompetentās
iestādes, nosakot atļaujas piešķiršanas nosacījumus un
procedūras radiofrekvenču spektra izmantošanas tiesību
jomā, ņem vērā un, ja nepieciešams, saskaņo turpmāk
minētos regulatīvos principus:
a) maksimāli
ievērot galalietotāju intereses, tostarp tās, kuras attiecas gan
uz efektīvu ilgtermiņa ieguldījumu, gan inovāciju bezvadu
tīklos un pakalpojumos, kā arī ar efektīvu konkurenci saistītas
intereses;
b) nodrošināt
radiofrekvenču spektra visefektīvāko izmantošanu un
efektīvu pārvaldību;
c) nodrošināt
paredzamus un salīdzināmus apstākļus, lai, pamatojoties uz
vairāku teritoriju pārklājuma principu, varētu plānot
ieguldījumus tīklos un pakalpojumos un panākt apjomradītus ietaupījumus;
d)
pārliecināties par izvirzīto nosacījumu nepieciešamību
un samērīgumu, tostarp objektīvi novērtējot, vai ir
pamatoti noteikt papildu nosacījumus, kas atsevišķu operatoru
darbību var ietekmēt pozitīvi vai negatīvi;
e) nodrošināt
ātrdarbīgu bezvadu platjoslas tīklu plašu teritoriālo
pārklājumu un saistīto pakalpojumu augstu izplatības un
izmantošanas līmeni.
5.
Apsverot, vai noteikt kādus īpašus
nosacījumus attiecībā uz 10. pantā minētajām
radiofrekvenču spektra izmantošanas tiesībām, valstu kompetentās
iestādes jo īpaši ņem vērā minētajā
pantā noteiktos kritērijus.
10. pants – Attiecīgie
kritēriji, kas jāņem vērā radiofrekvenču spektra
izmantošanā
1.
Konkrētā radiofrekvenču spektra izmantošanas tiesību
piešķiršanas procedūrā nosakot piešķiramā
radiofrekvenču spektra apjomu un veidu, valstu kompetentās
iestādes ņem vērā šādus aspektus:
a) dažādu
pieejamo radiofrekvenču spektra joslu tehniskie raksturlielumi;
b) papildu joslu
iespējamā apvienošana vienotā procedūrā; un
c) dažādu
dalībvalstu radiofrekvenču spektra izmantošanas tiesību
saskaņotu portfeļu nozīme tīklu vai pakalpojumu
nodrošināšanā visā Savienības tirgū vai
ievērojami lielā tā daļā.
2. Nolemjot, vai
norādīt minimālo vai maksimālo radiofrekvenču spektra
apjomu, kas būtu noteikts attiecībā uz tiesībām
izmantot konkrēto joslu vai papildu joslu kombināciju, valstu
kompetentās iestādes nodrošina:
a)
radiofrekvenču spektra visefektīvāko izmantošanu
saskaņā ar 9. panta 4. punkta b) apakšpunktu,
ņemot vērā attiecīgās joslas vai joslu raksturlielumus;
b) efektīvus
ieguldījumus tīklā saskaņā ar 9. panta 4. punkta
a) apakšpunktu.
Šis punkts neskar 5. punkta
piemērošanu attiecībā uz nosacījumiem par maksimālo
radiofrekvenču spektra apjomu.
3. Valstu
kompetentās iestādes nodrošina to, ka nodevas par radiofrekvenču
spektra izmantošanas tiesībām (ja tādas ir):
a)
pienācīgi atspoguļo radiofrekvenču spektra sociālo un
ekonomisko vērtību, tostarp pozitīvu ārējo ietekmi;
b) novērš
nepilnīgu izmantošanu un veicina ieguldījumus attiecībā uz
tīklu un pakalpojumu jaudu, pārklājumu un kvalitāti;
c) novērš
diskrimināciju un nodrošina operatoru, tostarp esošo un potenciālo
operatoru, iespēju vienlīdzību;
d) nodrošina
tūlītēju un, ja tādi ir, periodisku maksājumu
optimālu sadalījumu, jo īpaši ņemot vērā
vajadzību ieviest stimulus ātrai tīklu izvēršanai un
radiofrekvenču spektra izmantošanai saskaņā ar 9. panta 4. punkta
b) un e) apakšpunktu.
Šis punkts neskar 5. punkta
piemērošanu attiecībā uz jebkādiem nosacījumiem, kuri
paredz diferencētu nodevu noteikšanu operatoriem un kuri ir paredzēti
efektīvas konkurences veicināšanai.
4. Valstu
kompetentās iestādes var uzlikt pienākumus, kam atbilstīgi
jāsasniedz minimālais teritoriālais pārklājums, lai
sasniegtu valsts līmenī noteiktus vispārējas nozīmes
mērķus, taču tos var uzlikt tikai tad, ja tie ir nepieciešami un
samērīgi saskaņā ar 9. panta 4. punkta
d) apakšpunktu. Uzliekot šādus
pienākumus, valstu kompetentās iestādes ņem vērā
šādus aspektus:
a) jebkurš
iepriekš izveidots attiecīgo pakalpojumu vai citu elektronisko sakaru
pakalpojumu pārklājums konkrētās valsts teritorijā;
b) to operatoru
skaita samazināšana līdz minimumam, kuriem var uzlikt šādus
pienākumus;
c) iespēja
dažādiem operatoriem, tostarp citu elektronisko sakaru pakalpojumu
sniedzējiem, sadalīt slogu un savstarpēji sadarboties;
d)
ieguldījumi, kas vajadzīgi, lai izveidotu šādu
pārklājumu, un vajadzība tos atspoguļot
piemērojamajās nodevās;
e) attiecīgo
joslu tehniskā piemērotība, lai varētu efektīvi
nodrošināt plašu teritoriālo pārklājumu.
5. Nosakot, vai pieņemt
kādu no pasākumiem efektīvas konkurences veicināšanai, kuri
paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmuma Nr. 243/2012/ES[29] 5. panta 2. punktā,
valstu kompetentās iestādes pamato savu lēmumu, atbilstīgi
situācijai tirgū un pieejamajiem kritērijiem objektīvi un
perspektīvi novērtējot:
a) vai, neveicot
šādus pasākumus, varētu saglabāt vai attīstīt
efektīvu konkurenci, un
b) kāda ir
šādu pagaidu pasākumu iespējamā ietekme uz tirgus
dalībnieku pašreizējiem un turpmākiem ieguldījumiem.
6. Valstu kompetentās
iestādes nosaka nosacījumus, ar kuriem uzņēmumi var savas
individuālās radiofrekvenču izmantošanas tiesības
daļēji vai pilnībā nodot vai iznomāt (arī
paredzot koplietošanu) citiem uzņēmumiem. Nosakot
minētos nosacījumus, valstu kompetentās iestādes ņem
vērā šādas iespējas:
a) optimizēt
radiofrekvenču spektra efektīvu izmantošanu saskaņā ar 9. panta
4. punkta b) apakšpunktu;
b) izmantot
tādas koplietošanas iespējas, kas dalībniekiem sniedz labumu;
c) saskaņot
pašreizējo un potenciālo tiesību turētāju intereses;
d) izveidot
labāk funkcionējošu tirgu ar lielāku likviditāti, kurā
pieejams radiofrekvenču spektrs.
Šis punkts neskar
konkurences noteikumu piemērošanu uzņēmumiem.
7. Valstu
kompetentās iestādes atļauj koplietot pasīvo un aktīvo
infrastruktūru un kopīgi izvērst bezvadu platjoslas sakaru
infrastruktūru, ņemot vērā:
a) situāciju
saistībā ar konkurenci, kas balstīta uz infrastruktūru, un
jebkādu citu konkurenci, kas balstīta uz pakalpojumiem;
b)
radiofrekvenču spektra efektīvas izmantošanas prasības;
c) lielāka
galalietotājiem paredzētu pakalpojumu izvēle un augstāka to
kvalitāte;
d)
tehnoloģiskā inovācija.
Šis punkts neskar
konkurences noteikumu piemērošanu uzņēmumiem.
11. pants – Papildu noteikumi, kas
saistīti ar radiofrekvenču spektra izmantošanas nosacījumiem
1. Ja bezvadu
platjoslas sakariem vajadzīgā harmonizētā
radiofrekvenču spektra pieejamības un efektīvas izmantošanas
tehniskie nosacījumi ļauj izmantot attiecīgo radiofrekvenču
spektru saskaņā ar vispārējo atļauju režīmu,
valstu kompetentās iestādes izvairās no papildu nosacījumu
noteikšanas un nepieļauj tādu alternatīvu izmantošanu, kas
kavē šāda harmonizēta režīma efektīvu
piemērošanu.
2. Valstu
kompetentās iestādes nosaka atļaujas piešķiršanas
nosacījumus, ar kuriem individuālu atļauju vai izmantošanas
tiesības var atcelt vai anulēt, ja attiecīgais
radiofrekvenču spektrs netiek ilgstoši izmantots.
Pēc šādas atcelšanas vai anulēšanas var piešķirt
atbilstīgu kompensāciju, ja radiofrekvenču spektrs nav izmantots
no operatora neatkarīgu iemeslu dēļ un tā ir objektīvi
pamatota.
3. Valstu
kompetentās iestādes, ievērojot konkurences noteikumus un
ņemot vērā vajadzību pietiekamā apjomā laikus
atbrīvot vai koplietot harmonizēta radiofrekvenču spektra
rentablas joslas, lai nodrošinātu lielas jaudas bezvadu platjoslas
pakalpojumus, apsver, vai ir jāparedz:
a)
pienācīga kompensācija vai stimulējoši maksājumi
pašreizējiem lietotājiem vai radiofrekvenču spektra izmantošanas
tiesību turētājiem, cita starpā iekļaujot izsoļu
sistēmā vai nosakot fiksētu summu par izmantošanas
tiesībām; vai
b)
stimulējoši maksājumi, kas jāizmaksā pašreizējiem
lietotājiem vai radiofrekvenču spektra izmantošanas tiesību
turētājiem.
4. Valstu
kompetentās iestādes apsver vajadzību saskaņā ar
Lēmuma Nr. 243/2012/ES 6. panta 3. punktu, bet neskarot
pasākumus, kas pieņemti saskaņā ar Lēmumu Nr. 676/2002,
noteikt atbilstīgus minimālos tehnoloģiju veiktspējas
līmeņus dažādām joslām, lai uzlabotu spektra
efektivitāti.
Nosakot
minētos līmeņus, kompetentās iestādes jo īpaši:
a) ņem
vērā tehnoloģiju attīstības un iekārtu, jo
īpaši galiekārtu, atjaunošanas ciklus, un
b)
saskaņā ar Direktīvas 2002/21/EK 9. pantu piemēro
tehnoloģiskās neitralitātes principu, lai sasniegtu
paredzēto veiktspējas līmeni.
12. pants – Dažu to atļaujas
piešķiršanas nosacījumu harmonizācija, kuri attiecas uz bezvadu
platjoslas sakariem
1.
Valstu kompetentās iestādes izstrādā
laika grafikus izmantošanas tiesību piešķiršanai vai atkārtotai
piešķiršanai, vai minēto tiesību atjaunošanai atbilstoši to
spēkā esošo tiesību nosacījumiem, kas attiecas uz bezvadu
platjoslas sakariem harmonizētu radiofrekvenču spektru.
Izmantošanas
tiesību termiņu vai turpmākas atjaunošanas datumus nosaka
krietnu laiku pirms attiecīgās procedūras iekļaušanas
šā punkta pirmajā daļā minētajā laika grafikā. Nosakot laika grafikus, termiņus un
atjaunošanas ciklus, ņem vērā vajadzību pēc
prognozējamas ieguldījumu vides, faktisko iespēju atbrīvot
jebkuru attiecīgo jauno radiofrekvenču spektra joslu, kas
harmonizēta bezvadu platjoslas sakariem, un saistīto ieguldījumu
amortizācijas periodu konkurences apstākļos.
2. Lai
nodrošinātu 1. punkta saskaņotu īstenošanu visā
Savienībā un, jo īpaši, lai bezvadu pakalpojumu pieejamība
Savienībā tiktu nodrošināta sinhroni, Komisija, izmantojot
īstenošanas aktus, var:
a) izveidot kopēju visas Savienības
laika grafiku vai laika grafikus, kas būtu piemēroti dažādu
kategoriju dalībvalstu apstākļiem, noteikt vienu vai
vairākus datumus, līdz kuriem piešķir harmonizētas joslas
vai papildu harmonizētu joslu kombinācijas individuālas
izmantošanas tiesības un līdz kuriem atļauj radiofrekvenču
spektra faktisku lietošanu bezvadu platjoslas sakaru ekskluzīvai vai
kopīgai nodrošināšanai visā Savienībā;
b) noteikt minimālo to tiesību
termiņu, kuras piešķirtas harmonizētajās joslās;
c) ja tiesības savā
būtībā nav neierobežotas, visā Savienībā
sinhronizēt termiņa beigu vai atjaunošanas datumu;
d) noteikt tādu harmonizētu joslu
izmantošanas spēkā esošo tiesību termiņa beigu datumu,
kuras nav paredzētas bezvadu platjoslas sakaru nodrošināšanai, vai
gadījumā, ja tiesības nav piešķirtas uz nenoteiktu laiku, –
datumu, līdz kuram izmantošanas tiesības ir jāgroza, lai
būtu iespējams nodrošināt bezvadu platjoslas sakarus.
Minētos īstenošanas aktus
pieņem saskaņā ar 33. panta 2. punktā minēto
pārbaudes procedūru.
3. Komisija var arī pieņemt
īstenošanas aktus, kuros saskaņots to individuālo tiesību
termiņa beigu vai atjaunošanas datums, kas piešķirtas
radiofrekvenču spektra izmantošanai bezvadu platjoslas sakariem harmonizētās
joslās, kuras jau ir izveidotas šādu aktu pieņemšanas
dienā, lai tādā veidā visā Savienībā
sinhronizētu šādu joslu izmantošanas tiesību atjaunošanas vai
atkārtotas piešķiršanas datumu, tostarp paredzot iespējamu
sinhronizāciju ar tādu tiesību atjaunošanas vai atkārtotas
piešķiršanas datumu, kas piešķirtas attiecībā uz citām
joslām, kuras ir harmonizētas saskaņā ar 2. punktu vai
šo punktu pieņemtos īstenošanas pasākumos. Minētos
īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 33. panta 2. punktā
minēto pārbaudes procedūru.
Ja šajā punktā paredzētie
īstenošanas akti nosaka radiofrekvenču spektra izmantošanas
tiesību atjaunošanas vai atkārtotas piešķiršanas
harmonizētu datumu, kas ir noteikts vēlāk par jebkuru tādu
spēkā esošu individuālo tiesību termiņa beigu vai
atjaunošanas datumu, kuras piešķirtas šāda radiofrekvenču
spektra izmantošanai kādā no dalībvalstīm, tad valstu
kompetentās iestādes pagarina spēkā esošo tiesību
termiņu līdz harmonizētajam datumam atbilstīgi tiem pašiem
iepriekš piemērojamajiem būtiskajiem atļaujas piešķiršanas
nosacījumiem, tostarp piemērojamām periodiskām
nodevām.
Ja saskaņā ar punkta otro daļu
pagarinātais termiņš ir ievērojami garāks
salīdzinājumā ar izmantošanas tiesību sākotnējo
termiņu, valstu kompetentās iestādes var noteikt, ka saistībā
ar tiesību pagarinājumu jāveic jebkādi pielāgojumi
iepriekš piemērojamajos atļaujas piešķiršanas nosacījumos,
kas nepieciešami, ņemot vērā izmaiņas apstākļos,
tostarp papildu nodevas. Šīs papildu nodevas nosaka, pamatojoties uz
jebkuras tādas sākotnējās nodevas piemērošanu
proporcionāli laikam, kas attiecas uz sākotnējām
izmantošanas tiesībām un kas aprēķināta pēc
sākotnēji paredzētā termiņa.
Šajā punktā paredzētie
īstenošanas akti nepieprasa saīsināt kādā no
dalībvalstīm spēkā esošo izmantošanas tiesību
termiņu, izņemot tad, ja tas notiek saskaņā ar
Direktīvas 2002/20/EK 14. panta 2. punktu, turklāt tie
neattiecas uz spēkā esošām tiesībām, kas
piešķirtas uz nenoteiktu laiku.
Ja Komisija pieņem īstenošanas aktu
saskaņā ar 2. punktu, šā punkta noteikumus tā var
pēc analoģijas piemērot jebkurām attiecīgās
harmonizētās joslas izmantošanas tiesībām bezvadu
platjoslas sakaru jomā.
4. Pieņemot 2. un 3. punktā
paredzētos īstenošanas aktus, Komisija ņem vērā:
a) regulatīvos principus, kas
izklāstīti 9. pantā;
b) visā Savienībā
pastāvošās atšķirības mērķos attiecībā
uz vajadzību ieviest papildu radiofrekvenču spektru bezvadu
platjoslas sakaru nodrošināšanai, vienlaikus ņemot vērā
kopējās vajadzības radiofrekvenču spektra jomā
izveidot integrētos tīklus, kas aptver vairākas
dalībvalstis;
c) pašreizējo radiofrekvenču spektra
lietotāju darbības nosacījumu prognozējamību;
d) vairāku secīgu paaudžu bezvadu
platjoslas tehnoloģiju ieviešanas, izstrādes un ieguldījumu
ciklus;
e) galalietotāju pieprasījumu
pēc lielas jaudas bezvadu platjoslas sakariem.
Nosakot termiņus dažādu kategoriju
dalībvalstīm, kas vēl nav piešķīrušas
individuālas izmantošanas tiesības un atļāvušas faktiski
lietot attiecīgo harmonizēto joslu, Komisija pienācīgi
ņem vērā visu dalībvalstu sniegto informāciju par to,
kā radiofrekvenču spektra tiesības ir piešķirtas
vēsturiski, Direktīvas 2002/21/EK 9. panta 3. un 4. punktā
paredzētā ierobežojuma pamatojumu, varbūtējo
nepieciešamību atbrīvot attiecīgo joslu, ietekmi uz konkurenci
vai ģeogrāfiskos vai tehniskos ierobežojumus, kā arī ietekmi
uz iekšējo tirgu. Komisija nodrošina, lai īstenošana netiktu
nepamatoti atlikta un lai atšķirības dažādu dalībvalstu
laika grafikos neradītu nepamatotas atšķirības dalībvalstu
konkurētspējā vai regulējumā.
5. Šā panta 2. punkts neskar
dalībvalstu tiesības piešķirt harmonizētas joslas
izmantošanas tiesības un atļaut tās faktisku lietošanu pirms
īstenošanas akta pieņemšanas saistībā ar minēto joslu,
attiecībā uz ko jāpanāk atbilstība šā punkta
otrajai daļai, vai jau pirms harmonizētā datuma, kas noteikts par
minēto joslu sagatavotajā īstenošanas aktā.
Ja valstu kompetentās iestādes
piešķir harmonizētas joslas izmantošanas tiesības pirms
īstenošanas akta pieņemšanas saistībā ar minēto joslu,
tās nosaka šādas piešķiršanas nosacījumus, jo īpaši
tos, kas attiecas uz termiņu, un dara to tādā veidā, lai
izmantošanas tiesību subjekti tiktu informēti par iespēju, ka
Komisija varētu pieņemt īstenošanas aktus saskaņā ar 2. punktu,
nosakot šādu tiesību minimālo termiņu vai visā
Savienībā sinhronizētu beigu termiņu vai atjaunošanas
ciklu. Šī daļa neattiecas uz tiesību piešķiršanu uz
nenoteiktu laiku.
6. Attiecībā uz
harmonizētām joslām, kam saskaņā ar otro daļu
pieņemtā īstenošanas aktā izveidots kopējs laika
grafiks izmantošanas tiesību piešķiršanai un faktiskas lietošanas
atļaušanai, valstu kompetentās iestādes laikus sniedz Komisijai
pietiekami detalizētu informāciju par to, kā tās
iecerējušas nodrošināt atbilstību. Komisija var pieņemt
īstenošanas aktus, kuros noteikts formāts un procedūras
šādas informācijas sniegšanai. Minētos īstenošanas aktus
pieņem saskaņā ar 33. panta 2. punktā minēto
pārbaudes procedūru.
Ja, pārskatot šādus detalizētus
plānus, kurus iesniegusi dalībvalsts, Komisija uzskata, ka ir maz
ticams, ka attiecīgā dalībvalsts spēs ievērot tai
piemērojamo laika grafiku, tā var pieņemt lēmumu
īstenošanas aktā, kurā dalībvalstij pieprasīts
pienācīgi pielāgot savus plānus, lai nodrošinātu šo
atbilstību.
13. pants – Radiofrekvenču
spektra izmantošanas atļaujas piešķiršanas procedūru un
nosacījumu koordinēšana bezvadu platjoslas sakariem iekšējā
tirgū
1. Ja valsts kompetentā iestāde ir
plānojusi attiecībā uz radiofrekvenču spektra izmantošanu
piešķirt vispārējo atļauju vai individuālās
radiofrekvenču spektra izmantošanas tiesības, vai grozīt ar
radiofrekvenču spektra izmantošanu saistītās tiesības un
pienākumus saskaņā ar Direktīvas 2002/20/EK 14. pantu,
savu pasākuma projektu kopā ar pamatojumu tā dara pieejamu
vienlaikus gan Komisijai, gan citu dalībvalstu kompetentajām
iestādēm radiofrekvenču spektra pakalpojumu jomā, pirms tam
attiecīgā gadījumā noslēdzot Direktīvas 2002/21/EK
6. pantā minēto sabiedrisko apspriešanos, un jebkurā
gadījumā tikai šāda projekta sagatavošanas posmā, kas
ļauj Komisijai un citu dalībvalstu kompetentajām
iestādēm sniegt pietiekamu un drošu informāciju par visiem
attiecīgajiem jautājumiem.
Valsts kompetentā iestāde sniedz
informāciju, kas attiecīgā gadījumā ietver vismaz
šādas ziņas:
a) atļaujas piešķiršanas procesa
veids;
b) atļaujas piešķiršanas procesa
laika grafiks;
c) izmantošanas tiesību termiņš;
d) kopumā vai konkrētam
uzņēmumam pieejamā radiofrekvenču spektra veids un apjoms;
e) jebkuru maksājamo nodevu summa un
struktūra;
f) kompensācija vai stimuli par to, ka
esošie lietotāji radiofrekvenču spektru atbrīvo vai koplieto;
g) pārklājuma nodrošināšanas
pienākumi;
h) vairumtirdzniecības piekļuve,
valsts vai reģionāla līmeņa viesabonēšanas
prasības;
i) radiofrekvenču spektra
rezervēšana noteiktu veidu operatoriem vai noteiktu veidu operatoru
izslēgšana;
j) nosacījumi par izmantošanas tiesību
piešķiršanu, nodošanu vai uzkrāšanu;
k) radiofrekvenču spektra koplietošanas
iespēja;
l) infrastruktūras koplietošana;
m) minimālie tehnoloģiju
veiktspējas līmeņi;
n) ierobežojumi, kas piemēroti
saskaņā ar Direktīvas 2002/21/EK 9. panta 3. punktu
un 9. panta 4. punktu;
o) vienu vai vairāku izmantošanas
tiesību atcelšana vai atsaukšana vai tiesību vai ar šādām
tiesībām saistītu nosacījumu grozīšana, ko nevar
uzskatīt par nebūtisku Direktīvas 2002/20/EK 14. panta
1. punkta nozīmē.
2. Valstu kompetentās iestādes un
Komisija divu mēnešu laikā var sniegt komentārus
attiecīgajai kompetentajai iestādei. Divu mēnešu periodu
nepagarina.
Novērtējot pasākuma projektu
saskaņā ar šo pantu, Komisija pirmām kārtām ņem
vērā šādus aspektus:
a) Direktīvu 2002/20/EK un 2002/21/EK
un Lēmuma Nr. 243/2012/ES noteikumi;
b) regulatīvie principi, kas
izklāstīti 9. pantā;
c) dažiem īpašajiem nosacījumiem
piemērojamie attiecīgie kritēriji, kuri izklāstīti
regulas 10. pantā, un papildu noteikumi, kuri izklāstīti 11. pantā;
d) visi īstenošanas akti, kas
pieņemti saskaņā ar 12. pantu;
e) saskaņotība ar nesen
īstenotām, joprojām notiekošām vai plānotām
procedūrām citās dalībvalstīs un iespējamā
ietekme uz tirdzniecību dalībvalstu starpā.
Ja šajā laikposmā Komisija
paziņo kompetentajai iestādei, ka pasākuma projekts varētu
radīt šķērsli iekšējā tirgū vai ka tai ir
nopietnas bažas par minētā projekta saderību ar Savienības
tiesību aktiem, pasākuma projektu nepieņem vēl divus
mēnešus. Komisija arī informē pārējo dalībvalstu
kompetentās iestādes par nostāju, ko šādā
gadījumā tā pieņēmusi par pasākuma projektu.
3. Divu mēnešu papildtermiņā,
kas minēts 2. punktā, Komisija un attiecīgā
kompetentā iestāde cieši sadarbojas, lai saskaņā ar 2. punktā
minētajiem kritērijiem, bet vienlaikus pienācīgi ņemot
vērā tirgus dalībnieku viedokli un vajadzību
nodrošināt konsekventas regulatīvās prakses izveidi, noteiktu
vispiemērotāko un efektīvāko pasākumu.
4. Jebkurā procedūras posmā
kompetentā iestāde, rūpīgi ņemot vērā 2. punktā
minēto Komisijas paziņojumu, var grozīt vai atsaukt savu
pasākuma projektu.
5. Šā panta 2. punktā
minētajā divu mēnešu papildtermiņā Komisija var:
a) Komunikāciju komitejā iesniegt
lēmuma projektu, pieprasot attiecīgajai kompetentajai iestādei
atsaukt pasākuma projektu. Šim lēmuma projektam pievieno
detalizētu un objektīvu analīzi par to, kāpēc Komisija
uzskata, ka pasākuma projektu tādā redakcijā,
kādā tas paziņots, nevajadzētu pieņemt, kā
arī konkrētus priekšlikumus pasākuma projekta grozīšanai,
vai
b) pieņemt lēmumu par izmaiņām
savā nostājā par attiecīgo pasākuma projektu.
6. Ja Komisija nav iesniegusi 5. punkta
a) apakšpunktā minēto lēmuma projektu vai ir
pieņēmusi 5. punkta b) apakšpunktā minēto
lēmumu, attiecīgā kompetentā iestāde var pieņemt
pasākuma projektu.
Ja Komisija ir iesniegusi lēmuma projektu
saskaņā ar 5. punkta a) apakšpunktu, kompetentā
iestāde pasākuma projektu nepieņem, taču ne ilgāk par
sešiem mēnešiem, skaitot no dienas, kad saskaņā ar 2. punktu
paziņojums nosūtīts kompetentajai iestādei.
Komisija var nolemt mainīt savu
nostāju par attiecīgā pasākuma projektu jebkurā
procedūras posmā, arī pēc lēmuma projekta iesniegšanas
Komunikāciju komitejā.
7. Komisija pieņem jebkādu
lēmumu, pieprasot, lai kompetentā iestāde īstenošanas
aktā atsauktu pasākuma projektu. Minēto īstenošanas aktu
pieņem saskaņā ar 33. panta 2. punktā minēto
pārbaudes procedūru.
8. Ja Komisija ir pieņēmusi
lēmumu saskaņā ar 7. punktu, kompetentā iestāde
groza vai atsauc minēto pasākuma projektu sešu mēnešu laikā
pēc Komisijas lēmuma paziņošanas dienas. Ja pasākuma
projektu groza, kompetentā iestāde vajadzības gadījumā
organizē sabiedrisko apspriešanu un grozīto pasākuma projektu
dara pieejamu Komisijai saskaņā ar 1. punktu.
9. Attiecīgā kompetentā
iestāde rūpīgi ņem vērā visus komentārus, ko
izteikušas citu dalībvalstu kompetentās iestādes un Komisija,
un, izņemot 2. punkta trešajā daļā, 6. punkta
otrajā daļā un 7. punktā paredzētos gadījumus,
var pieņemt grozīto pasākuma projektu, un, ja tā šo
pasākumu projektu pieņem, par to paziņo Komisijai.
10. Kompetentā iestāde informē
Komisiju par tās procedūras rezultātiem, uz ko attiecas
kompetentās iestādes pasākums, un dara to uzreiz pēc
minētās procedūras pabeigšanas.
14. pants — Piekļuve
lokālajiem radiotīkliem
1. Valstu kompetentās iestādes
ļauj, izmantojot lokālos radiotīklus, sabiedrībai
piekļūt publisko elektronisko sakaru nodrošinātāja
tīklam, kā arī izmantot harmonizētu radiofrekvenču
spektru šādas piekļuves nodrošināšanai, attiecībā uz
ko ir jāsaņem tikai vispārēja atļauja.
2. Valstu kompetentās iestādes
neliedz publisko elektronisko sakaru nodrošinātājiem atļaut
sabiedrībai piekļūt to tīkliem, izmantojot lokālos
radiotīklus, kas var būt izvietoti galalietotāja telpās,
attiecībā uz ko jāizpilda vispārējās
atļaujas piešķiršanas nosacījumi un jāsaņem
galalietotāja iepriekšēja piekrišana.
3. Publisko elektronisko sakaru
nodrošinātāji nedrīkst vienpusēji ierobežot:
a) galalietotāju tiesības
piekļūt pašu izvēlētiem lokālajiem radiotīkliem,
kurus nodrošinājušas trešās personas;
b) galalietotāju tiesības
atļaut citiem galalietotājiem savstarpēji vai
vispārīgāk piekļūt šādu sakaru
nodrošinātāju tīkliem, izmantojot lokālos radiotīklus,
tostarp pēc trešās puses iniciatīvām, kam atbilstīgi
tiek apvienoti un padarīti publiski pieejami dažādu
galalietotāju lokālie radiotīkli.
4. Valstu kompetentās iestādes
neierobežo galalietotāju tiesības atļaut citiem
galalietotājiem savstarpēji vai vispārīgāk
piekļūt saviem lokālajiem radiotīkliem, tostarp pēc
trešās puses iniciatīvām, kam atbilstīgi tiek apvienoti un
padarīti publiski pieejami dažādu galalietotāju lokālie
radiotīkli.
5. Valstu kompetentās iestādes
neierobežo lokālo radiotīklu publiskas piekļuves
nodrošināšanu, ko īsteno:
a) publiskās iestādes telpās,
kur šādas iestādes atrodas, vai šādu telpu tiešā
tuvumā, šīs valsts iestādes aizņemtajām telpām,
ja tas ir netieši saistīts ar šajās telpās sniegtajiem
sabiedriskajiem pakalpojumiem;
b) ar nevalstisko organizāciju vai
publisko iestāžu iniciatīvām, lai apvienotu un padarītu
savstarpēji vai vispārīgāk pieejamus dažādu
galalietotāju lokālos radiotīklus, tostarp, attiecīgā
gadījumā, lokālos radiotīklus, kam publiska piekļuve
tiek nodrošināta saskaņā ar a) apakšpunktu.
6. Tikai tāpēc vien, ka tiek
nodrošināta publiska piekļuve lokālajiem radiotīkliem, kura
nav komerciāla rakstura piekļuve un ir tikai netieši saistīta ar
citu komercdarbību vai sabiedrisko pakalpojumu, kas nav atkarīgs no
signālu pārraides šādos tīklos, uzņēmumu,
publisko iestādi vai citu galalietotāju neuzskata par publisko
elektronisko sakaru nodrošinātāju.
15. pants – Tuvas darbības
bezvadu piekļuves punktu ieviešana un ekspluatācija
1. Valstu kompetentās iestādes
ļauj izvērst, savienot un ekspluatēt neuzkrītošus tuvas
darbības bezvadu piekļuves punktus saskaņā ar
vispārējo atļauju režīmu un nepamatoti neierobežo
minēto izvēršanu, savienošanu un ekspluatēšanu atsevišķos
pilsētplānošanas projektos vai citā veidā, ja vien
šāda izmantošana atbilst īstenošanas pasākumiem, kas
pieņemti saskaņā ar 2. punktu.
Šis punkts neskar atļauju režīmu,
kas noteikts attiecībā uz radiofrekvenču spektru, ko izmanto
tuvas darbības bezvadu piekļuves punktu ekspluatācijas
vajadzībām.
2. Lai nodrošinātu tā
vispārējo atļauju režīma vienotu īstenošanu, kas
noteikts attiecībā uz tuvas darbības bezvadu piekļuves
punktu izvēršanu, savienošanu un ekspluatēšanu saskaņā ar 1. punktu,
Komisija, izmantojot īstenošanas aktu, var norādīt tuvas
darbības bezvadu piekļuves punktu izveides, izvēršanas un
ekspluatēšanas tehniskos raksturlielumus, kuru ievērošana nodrošina
neuzkrītošo raksturu dažādās vietēja mēroga
situācijās. Komisija precizē minētos izvērsto tuvas
darbības bezvadu piekļuves punktu tehniskos raksturlielumus, kurus
nosaka pēc maksimālā izmēra, jaudas un elektromagnētiskajiem
raksturlielumiem, kā arī vizuālās ietekmes. Minētie
tehniskie raksturlielumi, kas jāievēro tuvas darbības bezvadu
piekļuves punktu ekspluatācijā, atbilst vismaz tām
prasībām, kas noteiktas Direktīvā 2013/35/ES[30], un
robežvērtībām, kas noteiktas Padomes Ieteikumā Nr. 1999/519/EK[31].
Raksturlielumi, kuri jāievēro attiecībā
uz tuvas darbības bezvadu piekļuves punktu izvēršanu,
savienošanu un ekspluatēšanu, lai varētu gūt labumu no 1. punkta
noteikumiem, neskar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 1999/5/EK[32] galvenās prasības
attiecībā uz šādu produktu laišanu tirgū.
Minētos īstenošanas aktus
pieņem saskaņā ar 33. panta 2. punktā minēto
pārbaudes procedūru.
16. pants – Radiofrekvenču
spektra koordinācija dalībvalstu starpā
1. Neskarot pienākumus, kas tām
uzlikti saskaņā ar attiecīgajiem starptautiskajiem
nolīgumiem, tostarp Starptautiskās Telesakaru savienības (ITU)
noteikumiem par radiosakariem, valstu kompetentās iestādes nodrošina,
ka attiecīgo valstu teritorijā radiofrekvenču spektra
izmantošana tiek organizēta, un jo īpaši veic visus nepieciešamos
radiofrekvenču spektra sadalīšanas vai piešķiršanas
pasākumus tā, lai jebkura cita dalībvalsts varētu
netraucēti atļaut savā teritorijā izmantot konkrētu
harmonizētu joslu saskaņā ar Savienības tiesību
aktiem.
2. Dalībvalstis sadarbojas cita ar citu,
attiecībā uz radiofrekvenču spektra izmantošanu īstenojot
pārrobežu koordināciju, lai nodrošinātu atbilstību 1. punktam
un to, ka nevienā dalībvalstī nav liegta vienlīdzīga
piekļuve radiofrekvenču spektram.
3. Jebkura attiecīgā
dalībvalsts var aicināt Radiofrekvenču spektra politikas grupu
izmantot to kā starpnieku, kurš palīdz grupai un jebkurai citai
dalībvalstij panākt atbilstību šim pantam.
Komisija var pieņemt īstenošanas
pasākumus, lai nodrošinātu koordinācijas procesa rezultātu
atbilstību prasībai par attiecīgo dalībvalstu
vienlīdzīgu piekļuvi radiofrekvenču spektram,
tādā veidā novēršot jebkādas praktiskas
neatbilstības starp dažādu dalībvalstu atsevišķiem
koordinācijas aspektiem vai nodrošinot koordinētu risinājumu
īstenošanu saskaņā ar Savienības tiesību aktiem.
Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 33. panta 2.
punktā minēto pārbaudes procedūru.
2. iedaļa – Eiropas
virtuālās piekļuves produkti
17. pants – Eiropas platjoslas
virtuālās piekļuves produkts
1.
Platjoslas virtuālās piekļuves produkta
nodrošināšanu, attiecībā uz kuru pienākumi uzlikti
saskaņā ar Direktīvas 2002/19/EK 8. un 12. pantu,
uzskata par Eiropas platjoslas virtuālās piekļuves produkta
nodrošināšanu, ja attiecībā uz to ir ievēroti
minimālie parametri, kuri uzskaitīti vienā no
I pielikumā minētajiem piedāvājumiem, un ja tā
kumulatīvi atbilst šādām būtiskākajām
prasībām:
a) spēja visā Savienībā to
piedāvāt kā augstas kvalitātes produktu;
b) tīkla un pakalpojuma maksimāla
sadarbspēja un nediskriminējoša tīkla pārvaldība
operatoru starpā atbilstīgi tīkla topoloģijai;
c) iespēja galalietotājiem produktu
izmantot saskaņā ar konkurences noteikumiem;
d) rentabilitāte, ņemot
vērā jaudu, kas jānodrošina jau iepriekš un nesen izveidotos
tīklos, un iespēja tos piedāvāt līdztekus citiem
piekļuves produktiem, kurus var nodrošināt tajā pašā
tīkla infrastruktūrā;
e) darbības rezultativitāte, jo
īpaši saistībā ar īstenošanas šķēršļu un
izmantošanas izmaksu iespējami lielāku samazināšanu, no kā
iegūst platjoslas virtuālās piekļuves
nodrošinātāji un platjoslas virtuālās piekļuves
prasītāji;
f) to noteikumu ievērošana, kas attiecas
uz privātuma, personas datu, tīklu drošības un integritātes
aizsardzību un pārredzamību atbilstīgi Savienības
tiesību aktiem.
2.         Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus
saskaņā ar 32. pantu, lai I pielikumu pielāgotu tirgus
un tehnoloģiju attīstībai, tādējādi panākot
turpmāku atbilstību 1. punktā minētajām
būtiskākajām prasībām.
18. pants – Regulatīvie
nosacījumi, kas saistīti ar Eiropas platjoslas virtuālās
piekļuves produktu
1.
Valsts regulatīvā iestāde, kas iepriekš
saskaņā ar Direktīvas 2002/19/EK 8. un
12. pantu operatoram ir uzlikusi pienākumu nodrošināt
vairumtirdzniecības piekļuvi nākamās paaudzes
piekļuves (NGA) tīkliem, novērtē, vai tā
vietā būtu samērīgi uzlikt pienākumu
piedāvāt tādu Eiropas platjoslas virtuālās
piekļuves produktu, kas nodrošina vismaz tādus funkcionālos
pielietojumus, kas ir līdzvērtīgi patlaban izmantojamajam
vairumtirdzniecības piekļuves produktam.
Pirmajā
daļā minētās valstu regulatīvās iestādes
iespējami drīzāk pēc šīs regulas stāšanās
spēkā veic nepieciešamo novērtējumu par spēkā
esošajiem vairumtirdzniecības piekļuves tiesiskās
aizsardzības līdzekļiem, neatkarīgi no tā, kāds
termiņš saskaņā ar Direktīvas 2002/21/EK 16. panta
6. punktu noteikts attiecīgo tirgu analīzes veikšanai.
Ja valsts
regulatīvā iestāde, kas iepriekš ir uzlikusi pienākumu
nodrošināt platjoslas virtuālo piekļuvi, pēc pirmajā
daļā paredzētās novērtēšanas uzskata, ka Eiropas
platjoslas virtuālās piekļuves produkts nav piemērots
konkrētajos apstākļos, savā pasākuma projektā
tā sniedz pamatotu skaidrojumu saskaņā ar Direktīvas 2002/21/EK
6. un 7. pantā izklāstīto procedūru.
2.
Ja valsts regulatīvā iestāde plāno
operatoram uzlikt pienākumu nodrošināt vairumtirdzniecības
piekļuvi nākamās paaudzes piekļuves tīklam
saskaņā ar Direktīvas 2002/19/EK 8. un 12. pantu,
tā papildus minētās direktīvas 12. panta 2. punktā
izklāstītajiem faktoriem jo īpaši novērtē
attiecīgās priekšrocības, ko sniegtu:
i)
pasīvi vairumtirdzniecības resursi, piemēram,
fiziska atsaistīta piekļuve vietējai sakaru līnijai vai
apakšlīnijai;
ii)
nefiziski vai virtuāli vairumtirdzniecības
resursi, kas piedāvā līdzvērtīgus funkcionālus
pielietojumus, piemēram, tādu Eiropas platjoslas virtuālās
piekļuves produktu, kas atbilst šīs regulas 17. panta 1. punktā
un I pielikuma 1. punktā izklāstītajām
būtiskākajām prasībām un parametriem.
3.
Atkāpjoties no Direktīvas 2002/19/EK 12. panta
3. punkta, ja valsts regulatīvā iestāde plāno
operatoram uzlikt pienākumu nodrošināt platjoslas virtuālo
piekļuvi saskaņā ar minētās direktīvas 8. un
12. pantu, tā uzliek pienākumu piedāvāt tādu
Eiropas platjoslas virtuālās piekļuves produktu, kam ir
vispiemērotākie funkcionālie pielietojumi, lai izpildītu
tās novērtējumā norādītās
regulatīvās prasības. Ja valsts
regulatīvā iestāde uzskata, ka Eiropas platjoslas
virtuālās piekļuves produkts nebūtu piemērots
konkrētajos apstākļos, savā pasākuma projektā
tā sniedz pamatotu skaidrojumu saskaņā ar Direktīvas 2002/21/EK
6. un 7. pantā izklāstīto procedūru.
4.
Saskaņā ar 1., 2. vai 3. punktu
novērtējot, vai uzlikt pienākumu piedāvāt Eiropas
platjoslas virtuālās piekļuves produktu, nevis kādu citu
iespējamo vairumtirdzniecības piekļuves produktu, valsts
regulatīvā iestāde ņem vērā tā nozīmi
saistībā ar vienveidīgiem regulatīviem nosacījumiem
visā Savienībā, kuri saistīti ar vairumtirdzniecības
piekļuves tiesiskās aizsardzības līdzekļiem,
pašreizējo un prognozēto situāciju uz konkurenci
balstītā konkurencē un tirgus apstākļu izmaiņas,
kas vērstas uz konkurējošu nākamās paaudzes tīklu
nodrošināšanu, kā arī ieguldījumus, ko attiecīgi
veicis operators, kura ietekme tirgū noteikta par būtisku, un
piekļuves prasītāji, kā arī šādu ieguldījumu
amortizācijas laiku.
Valsts
regulatīvā iestāde nosaka pārejas periodu, lai
spēkā esošu vairumtirdzniecības piekļuves produktu, ja tas
ir nepieciešams, aizstātu ar Eiropas platjoslas virtuālās
piekļuves produktu.
5.
Atkāpjoties no Direktīvas 2002/19/EK 9. panta
3. punkta, ja operatoram saskaņā ar minētās
direktīvas 8. un 12. pantu ir pienākumi nodrošināt
Eiropas platjoslas virtuālās piekļuves produktu, valsts
regulatīvā iestāde nodrošina standartpiedāvājuma
publicēšanu, ietverot vismaz I pielikuma 1., 2. vai 3. punktā
sniegto informāciju, ja tāda ir.
6.
Atkāpjoties no Direktīvas 2002/21/EK 16. panta
3. punkta, valsts regulatīvā iestāde obligātu
paziņošanas termiņu nenosaka pirms datuma, ar kuru tiek atsaukts
iepriekš uzliktais pienākums piedāvāt Eiropas platjoslas
virtuālās piekļuves produktu, kas atbilst šīs regulas 17. panta
1. punktā un I pielikuma 2. punktā
izklāstītajām būtiskākajām prasībām un
parametriem, ja attiecīgais operators brīvprātīgi
apņemas ar taisnīgiem un pamatotiem noteikumiem pēc trešo
personu pieprasījuma darīt šādu produktu pieejamu vēl uz
trim gadiem.
7.
Ja saistībā ar novērtējumu, kas
jāveic atbilstīgi 2. vai 3. punktam, valsts
regulatīvā iestāde apsver, vai attiecībā uz
vairumtirdzniecības piekļuvi nākamās paaudzes tīkliem
piemērot vai saglabāt cenu kontroles pienākumus atbilstīgi
Direktīvas 2002/19/EK 13. pantam, izmantojot kādu no
Eiropas platjoslas virtuālās piekļuves produktiem vai
citādā veidā, tā ņem vērā konkurences
stāvokli, ko nosaka pēc mazumtirdzniecības līmenī
piedāvāto produktu cenas, izvēles un kvalitātes. Tā ņem vērā to, cik
rezultatīva ir aizsardzība pret diskrimināciju
vairumtirdzniecības līmenī un kāds ir uz
infrastruktūru balstītas konkurences stāvoklis
attiecībā pret citiem fiksēto savienojumu vai bezvadu
tīkliem, pienācīgi izvērtējot, kā
nākamās paaudzes tīklu savstarpējā konkurence, kura
balstīta uz jau esošo infrastruktūru, sekmē turpmākus
kvalitātes uzlabojumus galalietotājiem, lai tādā veidā
noteiktu, vai konkrētajā gadījumā būtu nepieciešama
vairumtirdzniecības līmeņa piekļuves cenu kontrole un vai
tā būtu samērīga.
19. pants – Nodrošinātas
pakalpojumu kvalitātes (ASQ) savienojamības produkts
1.
Ikvienam operatoram ir tiesības nodrošināt
Eiropas ASQ savienojamības produktu, kā noteikts 4. punktā.
2.
Ikviens operators izpilda jebkuru pamatotu
pieprasījumu, kurš attiecas uz Eiropas ASQ savienojamības
produkta nodrošināšanu saskaņā ar 4. punktu un kuru
rakstiski iesniedzis pilnvarots elektronisko sakaru pakalpojumu
nodrošinātājs. Jebkuru atteikumu
nodrošināt Eiropas ASQ savienojamības produktu pamato ar
objektīviem kritērijiem. Jebkura atteikuma
iemeslus operators norāda viena mēneša laikā pēc rakstiska
pieprasījuma saņemšanas.
Atteikuma iemeslu
uzskata par objektīvu, ja puse, kura pieprasa piegādāt Eiropas ASQ
savienojamības produktu, Savienībā vai trešās valstīs
nav spējīga vai nevēlas Eiropas ASQ savienojamības
produktu ar pamatotiem noteikumiem darīt pieejamu pusei, kas
saņēmusi pieprasījumu, ja tā to pieprasa.
3.
Ja pieprasījumu noraida vai vienošanos par
konkrētiem noteikumiem un nosacījumiem, tostarp cenu, neizdodas
panākt divu mēnešu laikā pēc rakstiska pieprasījuma,
jebkura puse ir tiesīga jautājumu nodot izskatīšanai
attiecīgajā valsts regulatīvajā iestādē
saskaņā ar Direktīvas 2002/21/EK 20. pantu. Šādā gadījumā var piemērot
šīs regulas 3. panta 6. punktu.
4.
Savienojamības produkta nodrošināšanu uzskata
par Eiropas ASQ savienojamības produkta nodrošināšanu, ja tas
tiek piegādāts saskaņā ar II pielikumā
uzskaitītajiem minimālajiem parametriem un kumulatīvi atbilst
šādām būtiskākajām prasībām:
a) spēja
visā Savienībā to piedāvāt kā augstas
kvalitātes produktu;
b) sniegt
iespēju pakalpojumu nodrošinātājiem apmierināt
galalietotāju vajadzības;
c)
rentabilitāte, ņemot vērā pašreizējos
risinājumus, kurus var nodrošināt tajos pašos tīklos;
d) darbības
rezultativitāte, jo īpaši saistībā ar īstenošanas
šķēršļu un izmantošanas izmaksu iespējami lielāku
samazināšanu klientiem; un
e)
nodrošināta to noteikumu ievērošana, kas attiecas uz privātuma,
personas datu, tīklu drošības un integritātes aizsardzību
un pārredzamību atbilstīgi Savienības tiesību aktiem.
5.
Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos
aktus saskaņā ar 32. pantu, lai II pielikumu pielāgotu
tirgus un tehnoloģiju attīstībai, tādējādi
panākot turpmāku atbilstību 4. punktā
minētajām būtiskākajām prasībām.
20. pants – Pasākumi, kas
saistīti ar Eiropas piekļuves produktiem
1.
Komisija līdz 2016. gada 1. janvārim
pieņem īstenošanas aktus, ar ko paredz vienotus tehniskus un
metodoloģiskus noteikumus par Eiropas platjoslas virtuālās
piekļuves produkta īstenošanu 17. panta un I pielikuma 1. punkta
nozīmē, ņemot vērā šajā pantā un punktā
minētos kritērijus un rādītājus, lai nodrošinātu,
ka nākamās paaudzes tīklos izmantojama virtuālās
vairumtirdzniecības piekļuves produkta funkcionālie pielietojumi
ir līdzvērtīgi fiziski atsaistītas piekļuves produkta
funkcionālajiem pielietojumiem. Minētos
īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 33. panta 2. punktā
minēto pārbaudes procedūru.
2.
Komisija var pieņemt īstenošanas aktus, ar ko
paredz vienotus tehniskus un metodoloģiskus noteikumus par viena vai
vairāku Eiropas piekļuves produktu īstenošanu 17. un 19. panta,
I pielikuma 2. un 3. punkta un II pielikuma
nozīmē, ņemot vērā šajos pantos un pielikumos
minētos kritērijus un rādītājus. Minētos īstenošanas aktus pieņem
saskaņā ar 33. panta 2. punktā minēto
pārbaudes procedūru.
IV nodaļa
Harmonizētas galalietotāju tiesības
21. pants – Ierobežojumu un
diskriminācijas likvidēšana
1.
Publiskās iestādes neierobežo galalietotāju
brīvību izmantot publiskos elektronisko sakaru tīklus vai
publiski pieejamus elektronisko sakaru pakalpojumus, ko nodrošina
uzņēmums, kurš veic uzņēmējdarbību citā
dalībvalstī.
2.
Publisko elektronisko sakaru nodrošinātāji
galalietotājiem attiecībā uz piekļuvi vai izmantošanu
nenosaka diskriminējošas prasības vai nosacījumus, pamatojoties
uz galalietotāja valstspiederību vai dzīvesvietu, ja vien
šāda citāda attieksme nav objektīvi pamatota.
3.
Izņemot gadījumus, kad tam ir objektīvs
pamatojums, publisko elektronisko sakaru nodrošinātāji par tādu
sakaru pakalpojumu izmantošanu Savienības iekšienē, kuru
saņēmējs atrodas citā dalībvalstī, nepiemēro
tarifus, kas:
a) fiksētajos
sakaros ir augstāki par iekšzemes tālsakaru tarifiem;
b) mobilajos
sakaros ir augstāki par regulētu viesabonēšanas balss zvanu un
SMS īsziņu pakalpojumu Eiropas tarifiem, kuri attiecīgi noteikti
Regulā (EK) Nr. 531/2012.
22. pants – Pārrobežu strīdu
izšķiršana
1.
Ārpustiesas procedūras, kas paredzētas
saskaņā ar Direktīvas 2002/22/EK 34. panta 1. punktu,
izmanto arī attiecībā uz strīdiem par līgumiem, kurus
noslēguši, no vienas puses, patērētāji un citi
galalietotāji, ciktāl šādas ārpustiesas procedūras ir
pieejamas arī viņiem, un, no otras puses, publisko elektronisko
sakaru nodrošinātāji, kas uzņēmējdarbību veic
citā dalībvalstī. Attiecībā
uz strīdiem, kas ietilpst Direktīvas 2013/11/ES[33]
darbības jomā, piemēro minētās direktīvas
noteikumus.
23. pants – Brīvība
nodrošināt un izmantot piekļuvi atvērtam internetam un
datplūsmas racionāla pārvaldība
1. Galalietotāji, izmantojot savu
interneta piekļuves pakalpojumu, var brīvi piekļūt
informācijai un saturam un izplatīt to, lietot lietojumprogrammas un
pašu izvēlētus pakalpojumus.
Galalietotāji
ar interneta piekļuves pakalpojumu nodrošinātājiem var
brīvi slēgt vienošanos par datu apjomu un pārraides ātrumu,
un saskaņā ar šādu vienošanos par datu apjomu izmantot visus
piedāvājumus, ko sniedz interneta satura, lietojumprogrammu un
pakalpojumu nodrošinātāji.
2.
Galalietotāji brīvi var arī vienoties ar publisko elektronisko
sakaru nodrošinātājiem vai satura, lietojumprogrammu un pakalpojumu
nodrošinātājiem par augstākas kvalitātes specializētu
pakalpojumu nodrošināšanu.
Lai būtu
iespējama specializētu pakalpojumu nodrošināšana
galalietotājiem, satura, lietojumprogrammu un pakalpojumu
nodrošinātāji un publisko elektronisko sakaru nodrošinātāji
var brīvi slēgt savstarpējas vienošanās par datu apjomu vai
datplūsmu pārsūtīšanu, uzskatot tos par specializētiem
pakalpojumiem ar definētu pakalpojumu kvalitātes līmeni vai
īpaši atvēlētu jaudu. Specializētu pakalpojumu sniegšana ne
periodiski, ne pastāvīgi neietekmē interneta piekļuves
pakalpojumu vispārējo kvalitāti.
3. Šis pants
neskar Savienības vai valstu tiesību aktus, kas attiecas uz
pārsūtītās informācijas, satura, lietojumprogrammu vai
pakalpojumu likumību.
4. Šā panta 1. un
2. punktā minēto brīvību īstenošanu atvieglo
pilnīgas informācijas sniegšana saskaņā ar 25. panta 1. punktu,
26. panta 2. punktu un 27. panta 1. un 2. punktu.
5. Ievērojot ierobežojumus, kas noteikti
attiecībā uz interneta piekļuves pakalpojumu līgumos paredzētu
datu apjomu vai pārraides ātrumu, interneta piekļuves
pakalpojumu sniedzēji neierobežo 1. punktā paredzēto
brīvību, proti, specifisko saturu, lietojumprogrammas vai
pakalpojumus vai specifiskas šāda satura, lietojumprogrammu vai
pakalpojumu klases nebloķē, nepalēnina, nesamazina un
attiecībā uz tiem neizmanto diskriminējošu pieeju, izņemot
gadījumos, kad tas nepieciešams datplūsmas racionālas
pārvaldības pasākumu veikšanai. Datplūsmas racionālas
pārvaldības pasākumi ir pārredzami, nediskriminējoši
un samērīgi, un tie ir vajadzīgi, lai:
a) īstenotu tiesību normu vai tiesas
rīkojumu vai novērstu vai apkarotu smagus noziegumus;
b) saglabātu tīkla, šajā
tīklā sniegto pakalpojumu un galalietotāju galiekārtu
integritāti un drošību;
c) nepieļautu nevēlamus
sūtījumus galalietotājiem, kuri snieguši iepriekšēju
piekrišanu šādiem ierobežojošiem pasākumiem;
d) līdz
minimumam samazinātu sekas, ko radījusi pagaidu vai
ārkārtas tīkla pārslodze, ar nosacījumu, ka pret
līdzvērtīgiem datplūsmas veidiem ir vienlīdzīga
attieksme.
Datplūsmas
racionālas pārvaldības pasākumi ietver tikai tāda datu
apjoma apstrādi, kas ir nepieciešams un samērīgs, lai sasniegtu
šajā punktā izklāstītos mērķus.
24. pants – Pakalpojumu
kvalitātes garantija
1. Valstu regulatīvās iestādes
cieši pārrauga un nodrošina īstenas iespējas
galalietotājiem gūt labumu no 23. panta 1. un 2. punktā
minētajām brīvībām, atbilstību 23. panta 5. punktam,
kā arī to, lai pastāvīgi būtu pieejami
nediskriminējoši interneta piekļuves pakalpojumi tādā
kvalitātē, kas atspoguļo sasniegumus tehnoloģiju jomā
un ko nepasliktina specializētie pakalpojumi. Sadarbībā ar
citām valstu kompetentajām iestādēm tās arī
pārrauga specializēto pakalpojumu ietekmi uz kultūru
daudzveidību un inovāciju. Reizi gadā valstu
regulatīvās iestādes ziņo Komisijai un BEREC par
pārraudzību, ko tās veikušas, un attiecīgajiem
secinājumiem.
2. Lai novērstu interneta piekļuves
pakalpojumu kvalitātes vispārēju pasliktināšanos vai
saglabātu galalietotāju spēju piekļūt saturam vai
informācijai un to izplatīt, vai izmantot pašu izvēlētas
lietojumprogrammas un pakalpojumus, valstu regulatīvās iestādes
ir pilnvarotas noteikt pakalpojumu kvalitātes minimālās
prasības, kas jāievēro publisko elektronisko sakaru
nodrošinātājiem.
Valstu
regulatīvās iestādes savlaicīgi pirms šādu
prasību noteikšanas iesniedz Komisijai kopsavilkumu ar pamatojumu
šādai rīcībai, paredzētajām prasībām un
ierosināto turpmāko rīcību. Minēto informāciju
dara pieejamu arī BEREC. Pēc iepazīšanās ar šo
informāciju Komisija sniedz komentārus vai ieteikumus, jo īpaši,
lai nodrošinātu, ka paredzamās prasības negatīvi
neietekmē iekšējā tirgus darbību. Paredzētās
prasības nepieņem divus mēnešus, skaitot no dienas, kad Komisija
saņēmusi pilnīgu informāciju, ja vien starp Komisiju un
valsts regulatīvo iestādi nav panākta citāda
vienošanās vai Komisija nav informējusi valsts regulatīvo
iestādi par saīsinātu izskatīšanas termiņu, vai
Komisija nav izteikusi komentārus vai ieteikumus. Valstu regulatīvās
iestādes rūpīgi ņem vērā Komisijas
komentārus vai ieteikumus un pieņemtās prasības nosūta
Komisijai un BEREC.
3. Komisija var pieņemt īstenošanas
aktus, kuros noteikti vienoti nosacījumi valstu kompetento iestāžu
pienākumu īstenošanai saskaņā ar šo pantu. Minētos
īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 33. panta 2.
punktā minēto pārbaudes procedūru.
25. pants – Informācijas
pārredzamība un publicēšana
1. Publisko elektronisko
sakaru nodrošinātāji publicē pārredzamu,
salīdzināmu, atbilstīgu un atjauninātu informāciju,
kā norādīts turpmāk, taču tas neattiecas uz individuālās
sarunās apspriestiem piedāvājumiem:
a) uzņēmuma nosaukums, adrese un kontaktinformācija;
b) par katru tarifu plānu – piedāvātie pakalpojumi,
attiecīgie pakalpojumu kvalitātes parametri, piemērojamās
cenas (cenās patērētājiem ieskaita nodokļus) un
jebkādas piemērojamas maksas (par piekļuvi, lietošanu,
uzturēšanu un citas papildu maksas), kā arī maksa par
galiekārtām;
c) piemērojamie tarifi par jebkuru numuru vai pakalpojumu, uz ko
attiecas īpaši cenu nosacījumi;
d) uzņēmuma pakalpojumu kvalitāte, saskaņā ar 2. punktā
paredzētajiem īstenošanas aktiem;
e) interneta piekļuves pakalpojumi (ja tie tiek
piedāvāti), norādot:
i) faktiski
pieejamo datu lejupielādes un augšupielādes ātrumu
galalietotāja dzīvesvietas dalībvalstī, tostarp
maksimālās slodzes stundās;
ii)
piemērojamo datu apjoma ierobežojumu līmeni, ja tādi noteikti; cenas par pieejamā datu apjoma
palielināšanu īpašā gadījumā vai ilgtermiņā; datu pārraides ātrumu, kāds pieejams
pēc visa piemērojamā datu apjoma izmantošanas, ja tas ir
ierobežots, un attiecīgās izmaksas; un
galalietotājiem pieejamie līdzekļi, kas ļauj jebkurā
brīdī pārraudzīt faktiski patērēto apjomu;
iii) skaidru un
saprotamu skaidrojumu par to, kā datu apjoma ierobežojumi, faktiski
pieejamais ātrums un citi kvalitātes parametri, un augstākas
kvalitātes specializēto pakalpojumu vienlaicīga izmantošana var
praktiski ietekmēt satura, lietojumprogrammu un pakalpojumu izmantošanu;
iv)
informāciju par visām procedūrām, ko sakaru
nodrošinātājs ieviesis, lai izmērītu un kontrolētu
datplūsmu nolūkā novērst tīkla pārslodzi, un par
to, kā šīs procedūras varētu ietekmēt pakalpojuma
kvalitāti un personas datu aizsardzību;
f) pasākumi,
kas veikti, lai nodrošinātu līdzvērtīgas piekļuves
iespējas galalietotājiem invalīdiem, tostarp regulāri
atjaunināta informācija par viņiem paredzētiem produktiem
un pakalpojumiem;
g) uzņēmuma standarta līguma noteikumi un
nosacījumi, tostarp jebkāds minimālais līguma termiņš,
nosacījumi, kādos līgumu var beigt pirms termiņa, un maksas
par šādu līguma izbeigšanu, ar nodrošinātāja maiņu un
numuru un citu identifikatoru pārnesamību saistītās
procedūras un tiešās maksas un kompensācijas piešķiršanas
kārtība par kavējumiem vai ļaunprātīgu
izmantošanu saistībā ar nodrošinātāja maiņu;
h) par visiem piedāvātajiem pakalpojumiem – piekļuve
neatliekamās palīdzības dienestiem un informācija par
zvanītāja atrašanās vietu; jebkādi ierobežojumi
attiecībā uz neatliekamās palīdzības pakalpojumu
sniegšanu atbilstīgi Direktīvas 2002/22/EK 26. pantam un visas
tajā veiktās izmaiņas;
i) tiesības attiecībā uz universālo pakalpojumu,
vajadzības gadījumā iekļaujot Direktīvas 2002/22/EK
I pielikumā minētās iespējas un pakalpojumus.
Informāciju publicē skaidrā, vispusīgā un
viegli pieejamā veidā tās dalībvalsts
oficiālajā(-ās) valodā(-ās), kurā šis pakalpojums
tiek nodrošināts, un to regulāri atjaunina.
Pirms tās publicēšanas minēto informāciju pēc
pieprasījuma sniedz valsts regulatīvajai iestādei. Jebkādas atšķirības
patērētājiem un citiem galalietotājiem piemērojamajos
nosacījumos skaidri norāda.
2. Komisija var pieņemt
īstenošanas aktus, precizējot interneta piekļuves pakalpojumu
ātruma mērīšanas metodes, pakalpojumu kvalitātes parametrus
un šo parametru mērīšanas metodes, kā arī publicējamās
informācijas saturu, formu un veidu, arī iespējamos
kvalitātes sertifikācijas mehānismus. Komisija
var ņemt vērā Direktīvas 2002/22/EK
III pielikumā paredzētos parametrus, definīcijas un
mērījumu metodes. Minētos īstenošanas aktus pieņem
saskaņā ar 33. panta 2. punktā minēto
pārbaudes procedūru.
3. Galalietotājiem ir
pieejami neatkarīgas novērtēšanas rīki, kas ļauj tiem
salīdzināt elektronisko sakaru tīklu piekļuves un
pakalpojumu veiktspēju un alternatīvu izmantošanas modeļu
izmaksas. Šādam nolūkam dalībvalstis izveido
brīvprātīgu sertifikācijas shēmu, kas paredzēta
interaktīvām tīmekļa vietnēm, rokasgrāmatām
vai līdzīgiem rīkiem. Sertifikāciju veic, pamatojoties uz
objektīvām, pārredzamām un samērīgām prasībām,
jo īpaši izvērtējot neatkarību no jebkura publisko elektronisko sakaru nodrošinātāja,
skaidras izteiksmes izmantošanu, pilnīgas un atjauninātas
informācijas sniegšanu un efektīvu sūdzību
izskatīšanas procedūras izmantošanu. Ja sertificēti
salīdzināšanas līdzekļi bez maksas vai par
samērīgu cenu tirgū nav pieejami, tad atbilstīgi
sertifikācijas prasībām valstu regulatīvās
iestādes vai citas valstu kompetentās iestādes pašas vai ar
trešo pušu starpniecību dara pieejamus šādus līdzekļus. Lai garantētu salīdzināšanas
līdzekļu pieejamību, publisko elektronisko sakaru
nodrošinātāja publicētā informācija ir pieejama
bez maksas.
4. Pēc attiecīgo
publisko iestāžu pieprasījuma publisko elektronisko sakaru
nodrošinātāji vajadzības gadījumā galalietotājiem
bez maksas sniedz sabiedriskas nozīmes informāciju, izmantojot tos
pašus līdzekļus, ko tie lieto ikdienas saziņā ar
galalietotājiem. Šādā
gadījumā publisko elektronisko sakaru nodrošinātājiem
minēto informāciju standartformā nodrošina attiecīgās
publiskās iestādes, un tā cita starpā var attiekties uz
šādiem tematiem:
a) parastākie elektronisko sakaru pakalpojumu lietojumi,
iesaistoties nelikumīgās darbībās vai izplatot kaitīgu
saturu, jo īpaši, ja tas var skart citu cilvēku tiesību un
brīvību respektēšanu, arī datu aizsardzības
tiesību, autortiesību un blakustiesību pārkāpumus, un
to juridiskās sekas, un
b) līdzekļus, kā aizsargāties pret
apdraudējumiem personiskajai drošībai un nelikumīgu
piekļuvi personas datiem, izmantojot elektronisko sakaru pakalpojumus.
26. pants – Līgumos
norādāmās informācijas prasības
1.
Līgums par pieslēgumu publiskam elektronisko sakaru
tīklam vai publiski pieejamu elektronisko sakaru pakalpojumu
nodrošināšanu kļūst saistošs publisko elektronisko sakaru
nodrošinātājiem, tad, kad tie snieguši patērētājiem un
citiem galalietotājiem, ja vien viņu starpā nav panākta
citāda vienošanās, vismaz šādu informāciju:
a) sakaru
nodrošinātāja identitāte, adrese un kontaktinformācija, un,
ja tā ir atšķirīga, – tā adrese un kontaktinformācija,
kur var iesniegt sūdzības;
b) sniegto
pakalpojumu galvenie raksturlielumi, jo īpaši norādot:
i) par katru tarifu
plānu – piedāvāto pakalpojumu veidus, tajos pieejamo sakaru
apjomu un visus attiecīgos pakalpojumu kvalitātes parametrus, tostarp
pirmās pieslēgšanas laiku;
ii) to, vai un
kādās dalībvalstīs ir nodrošināta piekļuve
neatliekamās palīdzības dienestiem un informācijai par
zvanītāja atrašanās vietu, un jebkādus ierobežojumus
attiecībā uz neatliekamās palīdzības pakalpojumu
sniegšanu atbilstīgi Direktīvas 2002/22/EK 26. pantam;
iii)
pēcpārdošanas pakalpojumu, tehniskās apkopes pakalpojumu un
klientu apkalpošanas pakalpojumu veidus, kā arī šādu pakalpojumu
nosacījumus un maksas, kā arī iespējas sazināties ar
šādu pakalpojumu sniedzējiem;
iv) visus
ierobežojumus, ko pakalpojumu nodrošinātājs uzliek
piegādāto galiekārtu lietojumam, tostarp informāciju par
galiekārtu atbloķēšanu, un visas maksas, kas jāsedz, ja
līgums tiek izbeigts pirms minimālā līguma termiņa
beigām;
c) detalizēta
informācija par cenām un tarifiem (cenās
patērētājiem ieskaita nodokļus un iespējamās
papildu maksas), un līdzekļi, ar kuriem tiks darīta pieejama
atjaunināta informācija par visiem piemērojamajiem tarifiem un
maksām;
d)
piedāvātās maksāšanas metodes un visas izmaksu
atšķirības, kas rodas atkarībā no maksāšanas metodes,
un pieejamās iespējas nodrošināt maksājumu
pārskatāmību un pārraudzīt patērēto apjomu;
e) līguma
termiņš un līguma atjaunošanas un izbeigšanas nosacījumi,
tostarp:
i) minimālais
lietošanas termiņš vai apjoms, lai varētu izmantot bonusu
piedāvājumus;
ii) ar
nodrošinātāja maiņu un numuru un citu identifikatoru
pārnesamību saistītās maksas, tostarp kompensācijas
piešķiršanas kārtība par kavējumiem vai
ļaunprātīgu izmantošanu saistībā ar
nodrošinātāja maiņu;
iii) visas maksas
par līguma izbeigšanu pirms termiņa beigām, arī par
galiekārtu izmaksu atgūšanu (pamatojoties uz parastajām
nolietojuma aprēķināšanas metodēm) un citiem īpašajiem
piedāvājumiem (proporcionāli laikam);
f) jebkādas
kompensācijas un atlīdzības piešķiršanas kārtība,
kas piemērojama, ja nav nodrošināts līgumā
norādītais pakalpojumu kvalitātes līmenis, iekļaujot
arī skaidru atsauci uz likumā paredzētajām
galalietotāju tiesībām;
g) ja saskaņā ar Direktīvas 2002/22/EK
25. pantu noteikts pienākums, – galalietotāja iespējas
izvēlēties, vai iekļaut savus personas datus un attiecīgos
datus kādā sarakstā;
h) galalietotājiem
invalīdiem – detalizēta informācija par viņiem
paredzētiem produktiem un pakalpojumiem;
i) strīdu,
tostarp pārrobežu strīdu, izšķiršanas procedūru
uzsākšanas metode saskaņā ar Direktīvas 2002/22/EK 34. pantu
un šīs regulas 22. pantu;
j) tas, kāda veida pasākumus var veikt sakaru
nodrošinātājs, reaģējot uz drošības vai
neatkarības jomā notikušiem negadījumiem vai apdraudējumiem
un vājām vietām.
2.
Ja vien ar galalietotāju, kurš nav klients, nav
panākta citāda vienošanās, papildus 1. punktam publisko
elektronisko sakaru nodrošinātāji galalietotājiem sniedz vismaz
šādu informāciju par saviem interneta piekļuves pakalpojumiem:
a)
piemērojamo datu apjoma ierobežojumu līmenis, ja tādi noteikti; cenas par pieejamā datu apjoma
palielināšanu īpašā gadījumā vai ilgtermiņā; datu pārraides ātrums, kāds pieejams
pēc visa piemērojamā datu apjoma izmantošanas, ja tas ir
ierobežots, un attiecīgās izmaksas; un
līdzekļi, ko galalietotājiem ļauj jebkurā
brīdī pārraudzīt faktiski patērēto apjomu;
b) faktiski
pieejamais datu lejupielādes un augšupielādes ātrums
galalietotāja galvenajā atrašanās vietā, tostarp
faktiskā ātruma diapazons, vidējais ātrums un ātrums
maksimālās slodzes stundās, tostarp iespējamā ietekme,
ko radītu piekļuves piešķiršana trešām pusēm,
izmantojot lokālo radiotīklu;
c) citi
pakalpojumu kvalitātes parametri;
d)
informācija par visām procedūrām, ko sakaru
nodrošinātājs ieviesis, lai izmērītu un kontrolētu
datplūsmu nolūkā novērst tīkla pārslodzi, un par
to, kā šīs procedūras varētu ietekmēt pakalpojuma
kvalitāti un personas datu aizsardzību;
e) skaidrs un
saprotams skaidrojums par to, kā datu apjoma ierobežojumi, faktiski
pieejamais ātrums un citi pakalpojumu kvalitātes parametri, un
augstākas kvalitātes specializēto pakalpojumu vienlaicīga
izmantošana var praktiski ietekmēt satura, lietojumprogrammu un
pakalpojumu izmantošanu.
3.
Informāciju, kas minēta 1. un 2. punktā, sniedz
skaidrā, vispusīgā un viegli pieejamā veidā
galalietotāja dzīvesvietas dalībvalsts
oficiālajā(-ās) valodā(-ās), un to regulāri
atjaunina. Tā ir neatņemama
līguma sastāvdaļa un to nemaina, ja vien
līgumslēdzējas puses nav skaidri vienojušās par citādu
kārtību. Galalietotājs
saņem rakstiski sagatavotu līguma eksemplāru.
4.
Komisija var pieņemt īstenošanas aktus,
detalizēti precizējot informācijas prasības, kas
uzskaitītas 2. punktā. Minētos
īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 33. panta 2.
punktā minēto pārbaudes procedūru.

5. Pēc attiecīgo
publisko iestāžu pieprasījuma līgumā arī ietver
jebkādu informāciju, ko šīs iestādes šajā sakarā
sniegušas par elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu izmantošanu
nelikumīgās darbībās un kaitīga satura
izplatīšanā, un par aizsardzības līdzekļiem pret
apdraudējumiem, kas saistīti ar personisko drošību un personas
datu nelikumīgu apstrādi, kā norādīts 25. panta 4.
punktā un atbilstīgi sniegtajam pakalpojumam.
27. pants — Patēriņa
kontrole
1.
Publisko elektronisko sakaru nodrošinātāji
galalietotājiem piedāvā iespēju brīvi
izvēlēties un bez maksas saņemt informāciju par dažādu
elektronisko sakaru pakalpojumu uzkrāto patēriņu, kas izteikts
tās valsts valūtā, kuru izmanto galalietotājam
iesniegtajā rēķinā. Šāda
iespēja garantē, ka bez galalietotāja skaidras piekrišanas
uzkrātie izdevumi par pakalpojumu izmantošanu noteiktā laikposmā
nepārsniedz galalietotāja noteiktu finanšu ierobežojumu.
2.
Publisko elektronisko sakaru nodrošinātāji
nodrošina, ka galalietotājam tiek nosūtīts atbilstīgs
paziņojums tad, kad pakalpojumu patēriņš sasniedzis 80 % no
finanšu apjoma ierobežojuma, kas noteikts saskaņā ar 1. punktu. Paziņojumā norāda, kā
galalietotājam rīkoties turpmāk, tostarp – kādus
maksājumus veikt, lai minētos pakalpojumus saņemtu arī
turpmāk. Ja finanšu ierobežojums
citādi tiktu pārsniegts, sakaru nodrošinātājs pārtrauc
konkrēto pakalpojumu sniegšanu un maksas piemērošanu par šiem
pakalpojumiem galalietotājam, ja vien un kamēr galalietotājs
nepieprasa minēto pakalpojumu sniegšanu turpināt vai atsākt. Pēc finanšu ierobežojuma sasniegšanas
galalietotāji var turpināt saņemt zvanus un SMS
īsziņas un sazināties ar dienestiem, kam ir bezmaksas
tālruņa numuri, un neatliekamās palīdzības dienestiem,
bez maksas zvanot uz Eiropas neatliekamās palīdzības
numuru „112” līdz līgumā paredzētā
rēķina apmaksas termiņa beigām.
3.
Publisko elektronisko sakaru nodrošinātāji
tūlīt pirms savienojuma ļauj galalietotājiem viegli un bez
maksas piekļūt informācijai par piemērojamiem tarifiem
attiecībā uz jebkuru numuru vai pakalpojumu, kam ir īpaši cenu
nosacījumi, ja vien valsts regulatīvā iestāde, pamatojot to
ar proporcionalitātes principu, nav iepriekš noteikusi atkāpi. Attiecībā uz visiem šādiem numuriem
vai pakalpojumiem visu minēto informāciju sniedz
salīdzināmā veidā.
4. Publisko elektronisko
sakaru nodrošinātāji galalietotājiem piedāvā
iespēju brīvi un bez maksas saņemt detalizētus
rēķinus.
28. pants – Līguma izbeigšana
1.
To līgumu minimālais termiņš, kuri
noslēgti starp patērētājiem un publisko elektronisko sakaru
nodrošinātājiem, nav ilgāks par 24 mēnešiem. Publisko elektronisko sakaru
nodrošinātāji piedāvā galalietotājiem iespēju
noslēgt līgumu, kura maksimālais termiņš ir 12 mēneši.
2.
Ja kopš līgums noslēgšanas pagājuši seši
mēneši vai ilgāks laiks, patērētājiem un citiem
galalietotājiem, ja vien tie nav vienojušies citādi, ir tiesības
izbeigt līgumu, par to brīdinot vienu mēnesi iepriekš. Par to kompensācija nepienākas, taču
jāatlīdzina tādu subsidētu iekārtu atlikusī
vērtība, kas līgumā par tādām noteiktas
līguma noslēgšanas brīdī un proporcionāli laikam
jāatmaksā pārējie īpašie piedāvājumi, kuri
par tādiem noteikti līguma noslēgšanas brīdī. Ne
vēlāk kā brīdī, kad veikts kompensācijas
maksājums, sakaru nodrošinātājs bez maksas atceļ visus
ierobežojumus attiecībā uz galiekārtu izmantošanu citos
tīklos.
3.
Ja līgumos vai valsts tiesību aktos
paredzēts, ka līguma termiņu var pagarināt klusējot,
publisko elektronisko sakaru nodrošinātājs informē
galalietotāju laikus, lai galalietotājam būtu vismaz viens
mēnesis laika iebilst pret pagarināšanu klusējot. Ja galalietotājs neiebilst, uzskata, kas tas
ir uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums, ko galalietotājs var
izbeigt jebkurā laikā, par to brīdinot vienu mēnesi
iepriekš, bez pienākuma segt izmaksas.
4.
Saņemot paziņojumu par publisko elektronisko
sakaru nodrošinātāja ierosinātām izmaiņām
līguma nosacījumos, galalietotājiem ir tiesības izbeigt
līgumu bez pienākuma segt izmaksas, ja vien ierosinātās
izmaiņas nav veiktas tikai un vienīgi galalietotāja
interesēs. Sakaru nodrošinātāji
atbilstoši informē galalietotāju ne vēlāk kā vienu
mēnesi pirms šādām izmaiņām, vienlaikus sniedzot informāciju
par viņu tiesībām izbeigt līgumu bez pienākuma segt
izmaksas, ja viņi nepiekrīt jaunajiem nosacījumiem. Šā panta 2. punktu piemēro pēc
analoģijas.
5.
Jebkuru būtisku un pastāvīgu
neatbilstību starp faktisko veiktspēju ātruma vai citu
kvalitātes parametru ziņā un to veiktspēju, ko
saskaņā ar 26. pantu norādījis publisko elektronisko
sakaru nodrošinātājs, uzskata par veiktspējas neatbilstību,
ko izmanto, nosakot galalietotāja tiesiskās aizsardzības
līdzekļus saskaņā ar valsts tiesību aktiem.
6.
Tādu papildu pakalpojumu abonēšana, ko nodrošina
tas pats publisko elektronisko sakaru nodrošinātājs, neatsākas
sākotnējā līguma termiņā, ja cena par papildu
pakalpojumu(-iem) ievērojami pārsniedz sākotnējo
pakalpojumu cenas vai papildu pakalpojumi tiek piedāvāti par
īpašā piedāvājuma cenu, kas saistīta ar esošā
līguma atjaunošanu.
7.
Publisko elektronisko sakaru nodrošinātāji
piemēro tādus līguma izbeigšanas nosacījumus un
procedūras, kas nerada šķēršļus pakalpojuma
nodrošinātāja maiņai un nekavē to.
29. pants — Piedāvājumu komplekts
Ja
patērētājiem piedāvātais pakalpojumu komplekts ietver
vismaz pieslēgumu elektronisko sakaru tīklam vai vienu elektronisko
sakaru pakalpojumu, šīs regulas 28. un 30. pantu piemēro visiem
komplekta elementiem.
V nodaļa
Sakaru nodrošinātāja maiņas atvieglošana
30. pants – Nodrošinātāja
maiņa un numura pārnesamība
1.
Visiem galalietotājiem, kuriem piešķirti numuri
atbilstoši nacionālajam numerācijas plānam un kuri nosūta
attiecīgu pieprasījumu, ir tiesības saglabāt savu(-s) numuru(-s)
neatkarīgi no publisko elektronisko sakaru nodrošinātāja, kas
sniedz pakalpojumus saskaņā ar Direktīvas 2002/22/EK
I pielikuma C daļu, ar nosacījumu, ka tas ir elektronisko
sakaru nodrošinātājs dalībvalstī, uz kuru attiecas
nacionālais numerācijas plāns, vai Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātājs, kurš piederības dalībvalsts kompetentajai
regulatīvajai iestādei ir paziņojis to, ka tas nodrošina vai
plāno nodrošināt šādus pakalpojumus dalībvalstī, uz
kuru attiecas nacionālais numerācijas plāns.
2.
Cenas, ko publisko elektronisko sakaru
nodrošinātāji nosaka par numura pārnesamības pakalpojumu,
ir tuvinātas izmaksām, un tiešās maksas galalietotājiem, ja
tādas ir, neattur no sakaru nodrošinātāja maiņas.
3.
Numura pārnešanu un tai sekojošo aktivizēšanu
veic pēc iespējas īsākā termiņā. Galalietotājiem, kuri ir noslēguši
līgumu par numura pārnešanu uz jaunā sakaru
nodrošinātāja tīklu, minēto numuru aktivizē vienas
darbdienas laikā no šāda līguma noslēgšanas. Pakalpojuma zaudēšana numura pārnešanas
procesā, ja tāda ir, nav ilgāka par vienu darbdienu.
4.
Nodrošinātāja maiņas un numura
pārnešanas procesu vada saņemošais publisko elektronisko sakaru
nodrošinātājs. Atbilstošu
informāciju par nodrošinātāja maiņu galalietotāji
saņem pirms šādas maiņas procesa un tā laikā, kā
arī uzreiz pēc tam, kad tas ir pabeigts. Galalietotāju
numurus nepārslēdz uz cita sakaru nodrošinātāja tīklu,
ja tas ir pret viņu gribu.
5.
Galalietotāju līgumus ar nododošajiem publisko
elektronisko sakaru nodrošinātājiem, izbeidz automātiski
pēc tam, kad pabeigta nodrošinātāja maiņa. Patērētājiem, kuri izmantojuši
priekšapmaksas pakalpojumus, nododošie publisko elektronisko sakaru
nodrošinātāji atmaksā kredīta atlikumu.
6.
Ja publisko elektronisko sakaru nodrošinātāji
kavē vai ļaunprātīgi izmanto nodrošinātāja
maiņu, tostarp nedara pieejamu informāciju, kas vajadzīga
savlaicīgai maiņai, tiem ir pienākums izmaksāt
kompensāciju galalietotājiem, kuriem nācies saskarties ar
šādu kavēšanos vai ļaunprātīgu izmantošanu.
7.
Ja galalietotājam, kurš pāriet pie jauna
interneta piekļuves pakalpojumu nodrošinātāja, ir nododošā
sakaru nodrošinātāja nodrošināta e-pasta adrese, minētais
uzņēmums pēc galalietotāja pieprasījuma visus e-pasta
ziņojumus, kas nosūtīti uz galalietotāja iepriekšējo
adresi, 12 mēnešus bez maksas pārsūta uz galalietotāja
norādītu e-pasta adresi. Šis e-pasta
pārsūtīšanas pakalpojums ietver automātiska atbildes
ziņojuma nosūtīšanu visiem e-pastu sūtītājiem,
brīdinot viņus par galalietotāja jauno e-pasta adresi. Galalietotāji var pieprasīt, lai
jaunā e-pasta adrese netiktu izpausta automātiskajā atbildes
ziņojumā.
Pēc
sākotnējā 12 mēnešu perioda nododošais publisko
elektronisko sakaru nodrošinātājs dod galalietotājam
iespēju par maksu, ja tāda tiek prasīta, pagarināt šo
e-pasta pārsūtīšanas pakalpojuma termiņu. Nododošais publisko elektronisko sakaru
nodrošinātājs galalietotāja sākotnējo e-pasta adresi
neiedala citam galalietotājam, pirms nav pagājuši divi gadi pēc
līguma izbeigšanas, un nekādā gadījumā periodā,
uz kādu ticis pagarināts e-pasta pārsūtīšanas
pakalpojums.
8.
Valstu kompetentās iestādes var noteikt
globālos procesus saistībā ar nodrošinātāja maiņu
un pārnešanu, tostarp atbilstošu sankciju piemērošanu sakaru
nodrošinātājiem un kompensācijas galalietotājiem. Tās ņem vērā nepieciešamo
galalietotāju aizsardzību visā nodrošinātāja
maiņas procesā un vajadzību nodrošināt šāda procesa
efektivitāti.
VI nodaļa
Organizatoriskie un nobeiguma noteikumi
31. pants – Sodi
Dalībvalstis
pieņem noteikumus par sodiem, kas piemērojami par šīs regulas
noteikumu pārkāpumiem, un veic visus vajadzīgos pasākumus,
lai nodrošinātu to īstenošanu. Paredzētajiem
sodiem jābūt iedarbīgiem, samērīgiem un atturošiem. Dalībvalstis par attiecīgajiem
noteikumiem paziņo Komisijai vēlākais 2016. gada 1. jūlijā
un nekavējoties ziņo par jebkādiem attiecīgiem
turpmākiem grozījumiem.
Eiropas
elektronisko sakaru nodrošinātājiem sodus piemēro
saskaņā ar II nodaļu atkarībā no tā,
kādas ir piederības dalībvalstu un
uzņēmējdalībvalstu regulatīvo iestāžu
attiecīgās kompetences.
32. pants – Pilnvaru
deleģēšana
1.
Pilnvaras pieņemt deleģētos aktus Komisijai
piešķir, ievērojot šajā pantā izklāstītos
nosacījumus.
2.
Pilnvaras pieņemt 17. panta 2. punktā
un 19. panta 5. punktā minētos deleģētos aktus
Komisijai piešķir uz nenoteiktu laiku no [šīs regulas spēkā
stāšanās dienas].
3.
Eiropas Parlaments vai Padome jebkurā laikā var
atsaukt 17. panta 2. punktā un 19. panta 5. punktā
minēto pilnvaru deleģēšanu. Ar
lēmumu par atsaukšanu izbeidz tajā norādīto pilnvaru
deleģēšanu. Lēmums stājas
spēkā nākamajā dienā pēc tā
publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā
Vēstnesī vai vēlākā dienā, kas tajā
norādīta. Tas neskar jau
spēkā esošos deleģētos aktus.
4.
Tiklīdz Komisija pieņem deleģēto aktu,
tā par to paziņo vienlaikus Eiropas Parlamentam un Padomei.
5.
Saskaņā ar 17. panta 2. punktu un 19. panta
5. punktu pieņemts deleģētais akts stājas
spēkā tikai tad, ja divos mēnešos no dienas, kad minētais
akts paziņots Eiropas Parlamentam un Padomei, ne Eiropas Parlaments, ne
Padome nav izteikuši iebildumus, vai ja pirms minētā laikposma
beigām gan Eiropas Parlaments, gan Padome ir informējuši Komisiju par
savu nodomu neizteikt iebildumus. Pēc
Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo laikposmu pagarina par
diviem mēnešiem.
33. pants – Komiteju procedūra
1.
Komisijai palīdz Komunikāciju komiteja, kas
izveidota ar Direktīvas 2002/21/EK 22. panta 1. punktu. Minētā komiteja ir komiteja
Regulas (ES) Nr. 182/2011 nozīmē.

2. Ja ir atsauce uz šo punktu,
piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. pantu.
34. pants – Grozījumi
Direktīvā 2002/20/EK
Direktīvas 3. panta
2. punkta otro daļu svītro.
35. pants – Grozījumi
Direktīvā 2002/21/EK
Direktīvu 2002/21/EK
groza šādi:
1) direktīvas
1. pantam pievieno šādu 6. punktu:
„Šo
direktīvu un īpašās direktīvas interpretē un
piemēro saistībā ar Regulu Nr. [XX/2014].”;
2) direktīvas
7.a pantu groza šādi:
–
a) panta 1. punkta pirmo daļu
aizstāj ar šādu:
„1. Ja plānotā pasākuma, uz kuru
attiecas 7. panta 3. punkts, mērķis ir uzlikt, grozīt vai atcelt
kādu operatora pienākumu, piemērojot šīs direktīvas 16.
pantu saistībā ar Direktīvas 2002/19/EK (Piekļuves
direktīva) 5. pantu un 9. līdz 13. pantu un Direktīvas 2002/22/EK
(Universālā pakalpojuma direktīva) 17. pantu, Komisija var
šīs direktīvas 7. panta 3. punktā paredzētajā viena
mēneša termiņā darīt zināmu attiecīgajai valsts
pārvaldes iestādei un BEREC iemeslus,
kāpēc tā uzskata, ka pasākuma projekts radītu
šķēršļus vienotajam tirgum, vai savas nopietnās bažas par
tā atbilstību Savienības tiesību aktiem, attiecīgi
ņemot vērā jebkuru ieteikumu, kas pieņemts
saskaņā ar šīs direktīvas 19. panta 1. punktu un
attiecas uz šajā direktīvā un īpašajās
direktīvās paredzēto konkrēto noteikumu saskaņotu
piemērošanu. Šādā
gadījumā pasākuma projektu nepieņem vēl trīs
mēnešus pēc Komisijas paziņojuma.”;
–
b) panta 2. punktu aizstāj ar šādu:
„2. Šā panta 1. punktā
minētajā trīs mēnešu termiņā Komisija, BEREC un attiecīgā valsts pārvaldes iestāde
cieši sadarbojas nolūkā konstatēt vispiemērotākos un
visefektīvākos pasākumus saistībā ar 8. pantā
noteiktajiem mērķiem, vienlaikus pienācīgi ņemot
vērā tirgus dalībnieku viedokļus un nepieciešamību
nodrošināt konsekventas regulatīvās prakses izstrādi. Ja plānotā pasākuma mērķis
ir uzlikt, grozīt vai atcelt kādu pienākumu, kas attiecas uz
Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātāju Regulas Nr. [XX/2014]
nozīmē uzņēmējdalībvalstī, piederības
dalībvalsts pārvaldes iestāde arī var iesaistīties
sadarbībā.”;
–
c) panta 5. punktā iekļauj šādu
aa) apakšpunktu:
„aa) pieņemt lēmumu, prasot attiecīgajai valsts pārvaldes
iestādei atsaukt pasākuma projektu kopā ar konkrētiem
priekšlikumiem par minētā projekta grozīšanu, ja
plānotā pasākuma mērķis ir uzlikt, grozīt vai
atcelt kādu pienākumu, kas attiecas uz Eiropas elektronisko sakaru
nodrošinātāju Regulas Nr. [XX/2014]
nozīmē.”;
–
d) panta 6. punktam pievieno šādu
daļu:
„Direktīvas
7. panta 6. punktu piemēro gadījumos, ja Komisija
pieņem lēmumu saskaņā ar 5. punkta
aa) apakšpunktu.”;
3) direktīvas
15. pantu groza šādi:
–
a) starp pirmo un otro 1. punkta daļu
iekļauj šādu daļu:
„Novērtējot,
vai konkrētajam tirgum ir iezīmes, kas var būt par pamatu, lai
uzliktu ex ante reglamentējošus
pienākumus, un attiecīgi – vai tas ir jāiekļauj
ieteikumā, Komisija jo īpaši ņem vērā vajadzību
visā Savienībā ieviest saskaņotu regulējumu; vajadzību
sekmēt efektīvus ieguldījumus un inovāciju, lai
ievērotu lietotāju intereses un veicinātu Savienības
ekonomikas konkurētspēju pasaules mērogā; un
attiecīgā tirgus un citu faktoru, piemēram,
mazumtirdzniecības līmenī uz infrastruktūru balstītas
konkurences, nozīmi, konkurenci attiecībā uz lietotājiem
piedāvāto produktu cenām, izvēli un kvalitāti. Lai
noteiktu, vai kopumā Savienībā vai nozīmīgā
tās teritorijā ir kumulatīvi izpildīti turpmāk
minētie trīs kritēriji, Komisija ņem vērā visus
attiecīgos konkurences ierobežojumus, neatkarīgi no tā, vai
tīkli, pakalpojumi vai lietojumprogrammas, kas rada šādus
ierobežojumus, ir uzskatāmi par elektronisko sakaru tīkliem,
elektronisko sakaru pakalpojumiem vai cita veida pakalpojumiem vai
lietojumprogrammām, ko var salīdzināt no lietotāju
viedokļa:
a) augsti un
ilglaicīgi strukturāli, juridiski vai regulatīvi
šķēršļi iekļūšanai tirgū;
b) tāda
tirgus struktūra, kas nav vērsta uz efektīvu konkurenci
attiecīgā laikposmā, ņemot vērā to, kāds ir
uz infrastruktūru balstītās un cita veida konkurences
stāvoklis papildus šķēršļiem iekļūšanai
tirgū;
c) konkurences
tiesību piemērošana vien ir nepietiekams pasākums, lai
pienācīgi labotu attiecīgās tirgus nepilnības.”;
–
b) panta 3. punktam pievieno šādu
daļu:
„Īstenojot
savas pilnvaras saskaņā ar 7. pantu, Komisija pārbauda, vai
kumulatīvi ir izpildīti 1. punktā minētie trīs
kritēriji, tad, kad tā izvērtē pasākuma projekta
saderību ar Savienības tiesību aktiem, kam atbilstīgi
atzīts, ka:
a)
konkrētajam tirgum, kurš nav norādīts ieteikumā, ir
iezīmes, kas ir par pamatu, lai konkrētos valsts apstākļos
uzliktu reglamentējošus pienākumus; vai
b) tirgū,
kas norādīts ieteikumā, konkrētos valsts
apstākļos nav jāievieš regulējums.”;
4) direktīvas
19. panta pirmo daļu groza šādi:
„Neskarot
šīs direktīvas 9. pantu un Direktīvas 2002/20/EK
(Atļauju izsniegšanas direktīva) 6. un 8. pantu, ja Komisija
konstatē, ka atšķirīga to valsts pārvaldes iestāžu
regulatīvo uzdevumu īstenošana, kas konkrēti norādīti
šajā direktīvā un īpašajās direktīvās, un
Regulā Nr. [XX/2014], var radīt šķērsli
iekšējam tirgum, Komisija var, maksimāli ņemot vērā BEREC atzinumu, sniegt ieteikumu vai pieņemt lēmumu par
šajā direktīvā un īpašajās direktīvās, un
Regulā Nr. [XX/2014] paredzēto noteikumu saskaņotu
piemērošanu, lai turpinātu īstenot 8. pantā
izklāstītos mērķus.”.
36. pants – Grozījumi
Direktīvā 2002/22/EK
1. Sākot ar 2016.
gada 1. jūliju, Direktīvu 2002/22/EK groza šādi:
1) direktīvas
1. panta 3. punkta pirmo teikumu svītro;
2) direktīvas
20., 21., 22. un 30. pantu svītro.
2.
Līdz 2016. gada 1. jūlijam
dalībvalstis patur spēkā visus pasākumus, ar kuriem
tās transponē 1. punktā minētos noteikumus.
37. pants – Grozījumi Regulā
(ES) Nr. 531/2012
Regulu (ES) Nr. 531/2012 groza šādi:
1) regulas 1. panta
1. punktam pievieno šādu trešo daļu:
„Šo regulu
piemēro viesabonēšanas pakalpojumiem, ko Savienībā sniedz
tiešajiem lietotājiem, kuru iekšzemes pakalpojumu sniedzējs
kādā no dalībvalstīm ir publisko elektronisko sakaru
nodrošinātājs.”;
2) regulas 2. panta
2. punktā pievieno šādu r) apakšpunktu:
„r)
„divpusējais vai daudzpusējais viesabonēšanas līgums” ir
viens vai vairāki komerclīgumi vai tehniski līgumi, ko savā
starpā slēdz viesabonēšanas pakalpojumu sniedzēji un kas
ļauj virtuāli paplašināt vietējā sakaru tīkla
pārklājumu un dod iespēju jebkuram viesabonēšanas
pakalpojumu sniedzējam ilgstoši sniegt regulētus
mazumtirdzniecības viesabonēšanas pakalpojumus tādā
pašā cenu līmenī, kāds noteikts to attiecīgajiem
iekšzemes mobilo sakaru pakalpojumiem.”;
3) regulas 4. pantam
pievieno šādu 7. punktu:
„7. Šis pants
neattiecas uz viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējiem, kuri sniedz
regulētus mazumtirdzniecības viesabonēšanas pakalpojumus
saskaņā ar 4.a pantu.”;
4) pievieno
šādu 4.a pantu:
„4.a pants
1. Šo pantu piemēro viesabonēšanas
pakalpojumu sniedzējiem, kuri:
a) pēc
noklusējuma un visās savās attiecīgajās
mazumtirdzniecības paketēs, kurās ietverti regulēti
viesabonēšanas pakalpojumi, piemērojamos iekšzemes pakalpojumu
tarifus piemēro gan iekšzemes pakalpojumiem, gan regulētiem
viesabonēšanas pakalpojumiem visā Savienībā tāpat
kā tad, ja regulētos viesabonēšanas pakalpojumus
patērētu vietējā tīklā;

b) izmantojot
savus tīklus vai divpusējos vai daudzpusējos viesabonēšanas
līgumus, kas noslēgti ar citiem viesabonēšanas pakalpojumu
sniedzējiem, nodrošina, ka a) apakšpunktā paredzētos
noteikumus ievēro vismaz viens viesabonēšanas pakalpojumu
sniedzējs visās dalībvalstīs.
2. Panta 1., 6. un 7. punkts
neliedz viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējam atbilstīgi
saprātīgas izmantošanas kritērijam ierobežot regulētu
mazumtirdzniecības viesabonēšanas pakalpojumu izmantošanu par
piemērojamo iekšzemes pakalpojumu tarifu. Visus
saprātīgas izmantošanas kritērijus piemēro tādā
veidā, lai patērētāji, kas izmanto viesabonēšanas
pakalpojumu sniedzēja piedāvātās dažādās
iekšzemes mazumtirdzniecības paketes, regulāri ceļojot pa
Savienību, spētu pārliecinoši kopēt tipisko iekšzemes
patēriņa modeli, kas saistīts ar attiecīgajām
iekšzemes mazumtirdzniecības paketēm. Viesabonēšanas
pakalpojumu sniedzējs, kas izmanto šādu iespēju,
saskaņā ar Regulas XXX/2014 25. panta 1. punkta
b) apakšpunktu publicē un saskaņā ar minētās
regulas XXX/2014 26. panta 1. punkta b) un
c) apakšpunktu iekļauj savos līgumos detalizētu
kvantitatīvu informāciju par to, kā piemēro
saprātīgas izmantošanas kritēriju, un šajā
saistībā atsaucas uz attiecīgās mazumtirdzniecības
paketes galvenajiem cenas, apjoma vai cita veida parametriem.
Līdz 2014. gada
31. decembrim BEREC, pirms tam apspriežoties
ar ieinteresētajām pusēm un ciešā sadarbībā ar
Komisiju, nosaka vispārīgas pamatnostādnes par
saprātīgas izmantošanas kritēriju piemērošanu
mazumtirdzniecības līgumiem, kurus sagatavo šajā pantā
paredzētie viesabonēšanas pakalpojumu sniedzēji. Šādas pamatnostādnes BEREC nosaka,
ņemot vērā vispārējo mērķi, kurš
izklāstīts pirmajā daļā, un tajās jo īpaši
ņem vērā cenu un patēriņa modeļu izmaiņas
dalībvalstīs, iekšzemes cenu līmeņu konverģences
pakāpi visā Savienībā, jebkādu novērojamu
ietekmi, ko viesabonēšanas pakalpojumi iekšzemes cenu līmenī rada
attiecībā uz šādu tarifu izmaiņām, kā arī
tādu viesabonēšanas tarifu izmaiņas vairumtirdzniecības
tirgū, ko piemēro nelīdzsvarotai datplūsmai starp
viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējiem.
Kompetentā
valsts regulatīvā iestāde pārrauga un uzrauga saprātīgas
izmantošanas kritēriju piemērošanu, maksimāli ņemot
vērā BEREC vispārējās
pamatnostādnes, tiklīdz tās ir pieņemtas, un nodrošina, lai
netiktu piemēroti nepamatoti noteikumi.
3. Individuāli tiešie
lietotāji, kam pakalpojumus sniedz šajā pantā paredzētais
viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs, var pēc sava
pieprasījuma izdarīt apzinātu un skaidru izvēli un
atteikties no regulētu viesabonēšanas pakalpojumu izmantošanas par
piemērojamo iekšzemes pakalpojumu tarifu, kāds noteikts
konkrētajā mazumtirdzniecības paketē, un tā vietā
saņemt citas priekšrocības, ko piedāvā minētais
pakalpojumu sniedzējs. Šādiem
tiešajiem lietotājiem viesabonēšanas
pakalpojumu sniedzējs atgādina par viesabonēšanas
priekšrocībām, kas tādējādi tiktu zaudētas. Valstu regulatīvās iestādes jo
īpaši pārrauga to, vai šajā pantā paredzētie
viesabonēšanas pakalpojumu sniedzēji veic tādu
uzņēmējdarbību, kas novestu pie noklusējuma
režīma apiešanas.
4. Regulētas viesabonēšanas
mazumtirdzniecības maksas, kas izklāstītas 8., 10. un 13. pantā,
neattiecas uz viesabonēšanas pakalpojumiem, ko piedāvā šajā
pantā paredzētais viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs,
ciktāl maksu par šādiem pakalpojumiem nosaka pēc
piemērojamajiem iekšzemes pakalpojumu tarifiem.
Ja šajā
pantā paredzētais viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs
piemēro maksas, kuras atšķiras no piemērojamajiem iekšzemes
pakalpojumu tarifiem par regulētu viesabonēšanas pakalpojumu
izmantošanu tādā apmērā, kas saskaņā ar 2. punktu
pārsniedz šādu pakalpojumu saprātīgu izmantošanu, vai ja
individuāls tiešais lietotājs saskaņā ar 3. punktu
nepārprotami atsakās no regulētu viesabonēšanas pakalpojumu
izmantošanas par iekšzemes pakalpojumu tarifu, maksas par šiem
regulētajiem viesabonēšanas pakalpojumiem nepārsniedz 8., 10. un
13. pantā noteiktās viesabonēšanas mazumtirdzniecības
maksas.
5. Viesabonēšanas pakalpojumu
sniedzējs, kurš vēlas atsaukties uz šo pantu, nosūta BEREC birojam savu deklarāciju un visus divpusējos vai
daudzpusējos līgumus, ar kuriem tas izpilda 1. punktā
paredzētos nosacījumus, kā arī visas tajos veiktās
izmaiņas. Viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs
paziņotajā informācijā iekļauj pierādījumu
tam, ka šo paziņojumu apstiprina paziņoto divpusējo vai daudzpusējo
viesabonēšanas līgumu līgumpartneri.
6. Laikposmā no 2014. gada 1. jūlija
līdz 2016. gada 30. jūnijam viesabonēšanas pakalpojumu
sniedzējiem, kuri neatbilst 1. punktā izklāstītajiem
nosacījumiem, šo pantu piemēro tad, ja tie atbilst šādiem
nosacījumiem:
a)
viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs nosūta BEREC birojam savu deklarāciju un visus attiecīgos
divpusējos vai daudzpusējos viesabonēšanas līgumus
atbilstīgi 5. pantam, konkrēti atsaucoties uz šo punktu;
b) izmantojot
savus tīklus vai divpusējos vai daudzpusējos viesabonēšanas
līgumus, kas noslēgti ar citiem viesabonēšanas pakalpojumu
sniedzējiem, viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs nodrošina, ka
c), d) un e) apakšpunktā paredzētie nosacījumi ir
izpildīti vismaz 17 dalībvalstīs, aptverot 70 %
Savienības iedzīvotāju;
c) gan
viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs, gan visi līgumpartneri
b) apakšpunkta nozīmē apņemas vēlākais no 2014. gada
1. jūlija vai no paziņošanas dienas (atkarībā no
tā, kurš datums ir vēlāks) darīt pieejamu un aktīvi
piedāvāt vismaz vienu mazumtirdzniecības paketi, kurā
piedāvāta tāda tarifu izvēle, saskaņā ar kuru
piemērojamo iekšzemes pakalpojumu tarifu piemēro gan iekšzemes
pakalpojumiem, gan regulētiem viesabonēšanas pakalpojumiem visā
Savienībā tā, it kā šie regulētie viesabonēšanas
pakalpojumi tiktu izmantoti vietējā sakaru tīklā;
d) gan
viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs, gan visi līgumpartneri
b) apakšpunkta nozīmē apņemas vēlākais no 2015. gada
1. jūlija vai no paziņošanas dienas (atkarībā no
tā, kurš datums ir vēlāks) darīt pieejamu un aktīvi
piedāvāt šādu tarifu izvēli mazumtirdzniecības
paketēs, kuras minētā gada 1. janvārī ir
izmantojuši vismaz 50 % no attiecīgās klientu bāzes;
e) gan
viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs, gan visi līgumpartneri
b) apakšpunkta nozīmē apņemas vēlākais no 2016. gada
1. jūlija attiecībā uz visām savām
mazumtirdzniecības paketēm ievērot 1. punkta
b) apakšpunktu.
Gan šajā
pantā paredzētais viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs, gan
visi līgumpartneri b) apakšpunkta nozīmē, izvēloties
alternatīvu d) apakšpunktā minētajām
saistībām, var apņemties vēlākais no 2015. gada 1. jūlija
vai no paziņošanas dienas (atkarībā no tā, kurš datums ir
vēlāks) nodrošināt, ka jebkuras viesabonēšanas
papildmaksas, kas piemērotas papildus piemērojamajam iekšzemes
pakalpojumu tarifam, tās dažādās mazumtirdzniecības
paketēs, kopumā nepārsniedz 50 % no tām
papildmaksām, kas ir piemērojamas minētajās paketēs 2015. gada
1. janvārī, neatkarīgi no tā, vai šādas
papildmaksas aprēķina, pamatojoties uz viesabonēšanas
vienībām (piemēram, balss minūtes vai megabaiti), periodiem
(piemēram, dienas vai nedēļas) vai jebkādiem citiem
līdzekļiem vai to kombināciju. Viesabonēšanas
pakalpojumu sniedzēji, uz kuriem attiecas šis punkts, valsts
regulatīvajai iestādei apliecina atbilstību prasībai par 50 %
samazinājumu un sniedz visus vajadzīgos pierādījumus, kuri
tiem pieprasīti.
Ja šajā
pantā paredzētais viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs
saskaņā ar pirmās daļas a) apakšpunktu nosūta BEREC birojam savu deklarāciju un visus attiecīgos
divpusējos vai daudzpusējos līgumus, un tādējādi
tam ir piemērojams šis punkts, tad vismaz līdz 2018. gada 1. jūlijam
gan paziņojumu sniedzošajam viesabonēšanas pakalpojumu
sniedzējam, gan visiem līgumpartneriem b) apakšpunkta
nozīmē jāievēro savas attiecīgās saistības
saskaņā ar pirmās daļas c), d) un
e) apakšpunktu, tostarp jebkuras saistības, kas ir alternatīvas
minētās daļas d) apakšpunktā paredzētajām
saistībām.
7. Laikposmā no 2014. gada 1. jūlija
līdz 2016. gada 30. jūnijam viesabonēšanas pakalpojumu
sniedzējiem, kuri neatbilst 1. punktā izklāstītajiem
nosacījumiem, šo pantu piemēro tad, ja tie atbilst šādiem
nosacījumiem:
a)
viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs nosūta BEREC birojam savu deklarāciju un visus attiecīgos
divpusējos vai daudzpusējos viesabonēšanas līgumus
atbilstīgi 5. pantam, konkrēti atsaucoties uz šo punktu;
b) izmantojot
savus tīklus vai divpusējos vai daudzpusējos viesabonēšanas
līgumus, kas noslēgti ar citiem viesabonēšanas pakalpojumu
sniedzējiem, viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs nodrošina, ka
vēlākais no 2014. gada 1. jūlija vai no
paziņošanas dienas (atkarībā no tā, kurš datums ir
vēlāks) 1. punkta a) apakšpunktā paredzētie
nosacījumi ir izpildīti vismaz 10 dalībvalstīs,
aptverot 30 % Savienības iedzīvotāju;
c) izmantojot
savus tīklus vai divpusējos vai daudzpusējos viesabonēšanas
līgumus, kas noslēgti ar citiem viesabonēšanas pakalpojumu
sniedzējiem, viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs nodrošina, ka
vēlākais no 2015. gada 1. jūlija vai no
paziņošanas dienas (atkarībā no tā, kurš datums ir
vēlāks) 1. punkta a) apakšpunktā paredzētie
nosacījumi ir izpildīti vismaz 14 dalībvalstīs,
aptverot 50 % Savienības iedzīvotāju;
c) izmantojot
savus tīklus vai divpusējos vai daudzpusējos viesabonēšanas
līgumus, kas noslēgti ar citiem viesabonēšanas pakalpojumu
sniedzējiem, viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs nodrošina, ka
vēlākais no 2016. gada 1. jūlija 1. punkta
a) apakšpunktā paredzētie nosacījumi ir izpildīti
vismaz 17 dalībvalstīs, aptverot 70 % Savienības
iedzīvotāju.
Ja šajā
pantā paredzētais viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs
saskaņā ar pirmās daļas a) apakšpunktu nosūta BEREC birojam savu deklarāciju un visus attiecīgos
divpusējos vai daudzpusējos līgumus un tādējādi
tam ir piemērojams šis punkts, tad vismaz līdz 2018. gada 1. jūlijam
gan paziņojumu sniedzošajam viesabonēšanas pakalpojumu
sniedzējam, gan visiem līgumpartneriem b) apakšpunkta
nozīmē jāievēro savas attiecīgās saistības,
lai panāktu atbilstību pirmā punkta a) apakšpunkta
nosacījumiem.
8. Viesabonēšanas pakalpojumu
sniedzēji godprātīgi apspriež pasākumus nolūkā
ieviest divpusējos vai daudzpusējos viesabonēšanas līgumus
ar taisnīgiem un pamatotiem noteikumiem, ņemot vērā
mērķi, kam atbilstīgi šādiem ar citiem viesabonēšanas
pakalpojumu sniedzējiem noslēgtiem līgumiem jāļauj virtuāli
paplašināt vietējā sakaru tīkla pārklājumu un
visiem šajā pantā paredzētajiem viesabonēšanas pakalpojumu
sniedzējiem ilgtspējīgi sniegt regulētus
mazumtirdzniecības viesabonēšanas pakalpojumus tādā
pašā cenu līmenī, kāds ir to attiecīgajiem iekšzemes
mobilo sakaru pakalpojumiem.
9. Atkāpjoties no 1. punkta,
pēc 2016. gada 1. jūlija šo pantu piemēro šajā
pantā paredzētajiem viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējiem,
ja šie viesabonēšanas pakalpojumu sniedzēji apliecina, ka ir
centušies godprātīgi izveidot vai paplašināt divpusējos vai
daudzpusējos viesabonēšanas līgumus, pamatojoties uz
taisnīgiem un pamatotiem noteikumiem visās dalībvalstīs,
kurās tie pagaidām nav izpildījuši 1. punkta prasības,
un nav spējuši nodrošināt divpusējo vai daudzpusējo
viesabonēšanas līgumu ar citiem viesabonēšanas pakalpojumu
sniedzējiem vienā vai vairākās dalībvalstīs, ar
nosacījumu, ka tās atbilst 6. punkta b) apakšpunktā
minētajam nosacījumam par minimālo tīkla
pārklājumu un visiem citiem attiecīgajiem šā panta
noteikumiem. Šādos gadījumos
šajā pantā paredzētie viesabonēšanas pakalpojumu
sniedzēji arī turpmāk cenšas ieviest saprātīgus
noteikumus par viesabonēšanas līgumu noslēgšanu ar
viesabonēšanas pakalpojumu sniedzēju no jebkuras
nepārstāvētās dalībvalsts.
10. Ja alternatīvam
viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējam jau ir piešķirta
piekļuve iekšzemes pakalpojumu sniedzēja klientiem saskaņā
ar 4. panta 1. punktu un veikti vajadzīgie ieguldījumi, kas
ļautu piedāvāt šiem klientiem savus pakalpojumus, šādam
iekšzemes pakalpojumu sniedzējam trīs gadu pārejas periodā 4. panta
7. punktu nepiemēro. Pārejas
periods neskar nepieciešamību ievērot garāku līguma
termiņu, par kuru panākta vienošanās ar alternatīvo
viesabonēšanas pakalpojumu sniedzēju.
11. Šis pants neskar Savienības
konkurences noteikumu piemērošanu divpusējiem un daudzpusējiem
viesabonēšanas līgumiem.”;
5) regulas 8. panta
2. punktu groza šādi:
a) pirmo daļu
aizstāj ar šādu:
„2. No 2013. gada 1. jūlija balss zvanu
Eiropas tarifa mazumtirdzniecības maksa (bez PVN), kuru
viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs drīkst noteikt savam
viesabonentam par regulēta viesabonēšanas zvana nodrošināšanu,
drīkst būt katram viesabonēšanas zvanam atšķirīga, bet
nepārsniedz EUR 0,24 par minūti par jebkuru veikto zvanu vai
EUR 0,07 par minūti par jebkuru saņemto zvanu. Maksimālo mazumtirdzniecības maksu par
veiktajiem zvaniem 2014. gada 1. jūlijā samazina līdz
EUR 0,19. No 2014. gada 1. jūlija
viesabonēšanas pakalpojumu sniedzēji saviem viesabonentiem nenosaka
nekādu maksu par saņemtajiem zvaniem, bet šis noteikums neattiecas uz
pasākumiem, kas veikti, lai novērstu netipisku vai krāpniecisku
izmantošanu. Neskarot 19. pantu, šīs
maksimālās mazumtirdzniecības maksas balss zvanu Eiropas tarifam
paliek spēkā līdz 2017. gada 30. jūnijam.”;
b) trešo daļu
aizstāj ar šādu:
„Katrs
viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs piemēro saviem viesabonentiem
maksu par visiem nodrošinātajiem regulētiem viesabonēšanas
zvaniem, uz kuriem attiecas balss zvanu Eiropas tarifs, aprēķinot
maksu par sekundi.”;
6) 14. pantā
iekļauj šādu 1.a punktu:
„1.a Ja regulētu mazumtirdzniecības
viesabonēšanas pakalpojumu izmantošanu par piemērojamo iekšzemes
pakalpojumu tarifu ierobežo atsauce uz saprātīgas izmantošanas
kritēriju saskaņā ar 4.a panta 2. punktu,
viesabonēšanas pakalpojumu sniedzēji brīdina viesabonentus, ja
viesabonēšanas zvanu vai SMS īsziņu izmantošana ir sasniegusi
saprātīgas izmantošanas robežu, un vienlaikus sniedz viesabonentiem
individualizēto cenu pamatinformāciju par viesabonēšanas
maksām, kuras piemēro par tādu balss zvanu veikšanu vai SMS
īsziņu nosūtīšanu, kas pārsniedz iekšzemes pakalpojumu
tarifu vai tarifu paketi saskaņā ar šā panta 1. punkta
otro, ceturto un piekto daļu.”;
7) regulas 15. pantā
iekļauj šādu 2.a punktu:
„2.a Ja
regulētu mazumtirdzniecības viesabonēšanas pakalpojumu
izmantošanu par piemērojamo iekšzemes pakalpojumu tarifu ierobežo atsauce
uz saprātīgas izmantošanas kritēriju saskaņā ar 4.a panta
2. punktu, viesabonēšanas pakalpojumu sniedzēji brīdina
viesabonentus, ja datu viesabonēšanas pakalpojumu izmantošana ir
sasniegusi saprātīgas izmantošanas robežu, un vienlaikus sniedz viesabonentiem
individualizēto cenu pamatinformāciju par viesabonēšanas
maksām, kuras piemēro par tādu datu viesabonēšanas
pakalpojumu izmantošanu, kas pārsniedz iekšzemes pakalpojumu tarifu vai
tarifu paketi saskaņā ar šā panta 2. punktu. Šā panta 3. punktu
piemēro datu viesabonēšanas pakalpojumiem, kurus izmantojot, tiek
pārsniegti iekšzemes pakalpojumu tarifi vai 4.a panta 2. punktā
minētās tarifu paketes.”;
8) regulas 19. pantu
groza šādi:
a) panta 1. punktu
groza šādi:
i) pirmo teikumu
aizstāj ar šādu:
„Komisija
pārskata šīs regulas darbību un pēc sabiedriskās
apspriešanas vēlākais 2016. gada 31. decembrī
ziņo par to Eiropas Parlamentam un Padomei.”;
ii) punkta
g) apakšpunktu aizstāj ar šādu:
„g)
kādā mērā ar 3. un 4. pantā paredzēto
strukturālo pasākumu un 4.a pantā minētā
alternatīvā režīma īstenošanu ir gūti rezultāti,
attīstot konkurenci viesabonēšanas pakalpojumu iekšējā
tirgū tā, lai viesabonēšanas un iekšzemes tarifi būtiski
neatšķirtos;”;
iii) pievieno
šādu i) punktu:
„i) ja
vispār šāda ietekme ir – kādā mērā iekšzemes
mazumtirdzniecības cenas acīmredzami ietekmē tas, ka
viesabonēšanas pakalpojumu sniedzēji iekšzemes pakalpojumu tarifu
piemēro gan iekšzemes pakalpojumiem, gan regulētiem viesabonēšanas
pakalpojumiem visā Savienībā.";
b) panta 2. punktu
groza šādi:
i) pirmo teikumu
aizstāj ar šādu:
„Ja no
ziņojuma izriet, ka tarifu izvēles, kurās iekšzemes pakalpojumu
tarifu piemēro gan iekšzemes, gan regulētiem viesabonēšanas
pakalpojumiem, katrā dalībvalstī vismaz viens
viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējs nav ieviesis visās
mazumtirdzniecības paketēs, kas atbilst saprātīgas
izmantošanas kritērijam, vai ja alternatīvie viesabonēšanas
pakalpojumu sniedzēji nav panākuši, ka būtiski izlīdzināti
mazumtirdzniecības viesabonēšanas tarifi ir viegli pieejami klientiem
visā Savienības teritorijā, Komisija līdz tam pašam datumam
iesniedz atbilstīgus priekšlikumus Eiropas Parlamentā un Padomē,
lai atrisinātu šādu situāciju un nodrošinātu, ka valsts un
viesabonēšanas tarifi iekšējā tirgū neatšķiras.”;
ii) punkta
d) apakšpunktu aizstāj ar šādu:
„d) mainīt
termiņu vai samazināt 7., 9. un 12. pantā paredzēto
maksimālo vairumtirdzniecības maksu apjomu, lai nostiprinātu
visu viesabonēšanas pakalpojumu sniedzēju spēju savās
attiecīgajās mazumtirdzniecības paketēs atbilstīgi
saprātīgas izmantošanas kritērijam padarīt pieejamas tarifu
izvēles, kurās piemērojamo iekšzemes pakalpojumu tarifu
piemēro gan iekšzemes, gan regulētiem viesabonēšanas
pakalpojumiem, tāpat kā tad, ja regulētos viesabonēšanas
pakalpojumus patērētu vietējā tīklā.”
38. pants – Grozījumi Regulā
(EK) Nr. 1211/2009
Regulu (EK) Nr. 1211/2009 groza šādi:
1) regulas 1. panta
2. punktu aizstāj ar šādu:
„2. BEREC darbojas
Direktīvas 2002/21/EK (pamatdirektīva) un Direktīvu 2002/19/EK,
2002/20/EK, 2002/22/EK un 2002/58/EK (īpašās direktīvas),
kā arī Regulu (ES) Nr. 531/2012 un Nr. XX/2014
darbības jomā.”;
2) regulas 4. panta
4. un 5. punktu svītro;
3) iekļauj
šādu 4.a pantu:
„4.a pants – Priekšsēdētāja iecelšana un uzdevumi
1. Priekšsēdētājs, kurš
ir neatkarīgs un uz pilnu laiku nodarbināts profesionālis,
pārstāv Regulatoru padomi.
Priekšsēdētāju
pieņem darbā kā pagaidu darbinieku saskaņā ar
Savienības pārējo darbinieku nodarbināšanas
kārtības 2. panta a) punktu.
Priekšsēdētājs
ir atbildīgs par Regulatoru padomes darba sagatavošanu un Regulatoru
padomes un Pārvaldības komitejas sanāksmes vada bez
balsstiesībām.
Neskarot
Regulatoru padomes funkcijas attiecībā uz
priekšsēdētāja pienākumiem, priekšsēdētājs
neprasa un nepieņem norādījumus no valdībām, VRI,
Komisijas vai citām publiskām vai privātām
struktūrām.
2. Regulatoru padome atklātā
atlases procedūrā ieceļ priekšsēdētāju,
pamatojoties uz sasniegumiem, prasmēm, zināšanām par
elektronisko sakaru tirgus dalībniekiem un tirgiem un pieredzi uzraudzības
un regulējuma jomā.
Pirms
iecelšanas amatā Eiropas Parlamenta atbildīgā komiteja var
uzaicināt Regulatoru padomes izraudzīto kandidātu teikt uzrunu
un atbildēt uz komitejas locekļu jautājumiem.
Priekšsēdētājs
ir iecelts amatā tikai pēc tam, kad to ir apstiprinājusi
Pārvaldības komiteja.
Regulatoru
padome no locekļu vidus ievēlē arī
priekšsēdētāja vietnieku(-us), kas priekšsēdētāja
prombūtnē pildīs viņa uzdevumus.
3. Priekšsēdētāja
pilnvaru termiņš ir 3 gadi, un to var pagarināt vienu reizi.
4. Deviņu mēnešu laikā
pirms trīs gadu priekšsēdētāja pilnvaru termiņa
beigām Regulatoru padome novērtē:
a) pirmā
pilnvaru termiņa rezultātus un to, kādā veidā tie
sasniegti;
b) Regulatoru
padomes izvirzītos pienākumus un prasības nākamajiem
gadiem.
Ja Regulatoru
padome plāno pagarināt priekšsēdētāja pilnvaru
termiņu, tā par to informē Eiropas Parlamentu. Mēneša laikā pirms katras šādas
termiņa pagarināšanas Eiropas Parlamenta atbildīgā komiteja
var uzaicināt priekšsēdētāju teikt uzrunu un atbildēt
uz komitejas locekļu jautājumiem.
5. Priekšsēdētāju var
atbrīvot no amata tikai ar Regulatoru padomes lēmumu pēc
Komisijas priekšlikuma un apstiprināšanas Pārvaldības
komitejā.
Priekšsēdētājs
neaizliedz Regulatoru padomei un Pārvaldības komitejai apspriest
jautājumus, kas saistīti ar priekšsēdētāju, jo
īpaši attiecībā uz nepieciešamību atbrīvot viņu
no amata, un viņš nedrīkst iesaistīties pārrunās par
šo jautājumu.”;
4) regulas 6. pantu
groza šādi:
a) panta 2. punkta
ceturto ievilkumu svītro;
b) panta 3. punktu
groza šādi:
„3. Biroja sastāvā ir:
a) Regulatoru padomes
priekšsēdētājs;
b) Pārvaldības komiteja;
c) administratīvais
vadītājs.”;
5) regulas 7. pantu groza šādi:
a) panta 2. punktu groza šādi:
„2. Pārvaldības komiteja
ieceļ administratīvo vadītāju un attiecīgā
gadījumā pagarina viņa pilnvaru termiņu vai atbrīvo no
amata saskaņā ar 8. pantu. Izraudzītais
administratīvais vadītājs nepiedalās šāda lēmuma
sagatavošanā un par to nebalso.”;
b) panta 4. punktu svītro;
6) regulas 8. panta 2., 3. un 4. punktu
svītro un aizstāj ar šādiem:
„2. Administratīvo vadītāju
pieņem darbā kā pagaidu darbinieku saskaņā ar
Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas
kārtības 2. panta a) punktu.
3. Pārvaldības komiteja
atklātā un pārredzamā atlases procedūrā
administratīvo vadītāju ieceļ no Komisijas ierosināto kandidātu
saraksta.
Lai ar administratīvo
vadītāju noslēgtu līgumu, biroju pārstāv
Pārvaldības komitejas priekšsēdētājs.
Pirms iecelšanas Pārvaldības
komitejas izraudzīto kandidātu Eiropas Parlamenta atbildīgā
komiteja var uzaicināt teikt uzrunu un atbildēt uz komitejas
locekļu jautājumiem.
4. Administratīvā
vadītāja pilnvaru termiņš ir pieci gadi. Līdz
minētā termiņa beigām Komisija veic novērtējumu,
kurā ņem vērā administratīvā vadītāja
snieguma izvērtējumu un turpmākos Biroja uzdevumus un
mērķus.
5. Pārvaldības komiteja,
rīkojoties pēc Komisijas priekšlikuma, kurā ņemts
vērā 4. punktā minētais novērtējums, var
vienu reizi pagarināt administratīvā vadītāja pilnvaru
termiņu uz laiku, kas nepārsniedz piecus gadus.
6. Ja Pārvaldības komiteja
plāno pagarināt administratīvā vadītāja pilnvaru
termiņu, tā par to informē Eiropas Parlamentu. Mēneša
laikā pirms katras šādas termiņa pagarināšanas Eiropas
Parlamenta atbildīgā komiteja var uzaicināt administratīvo
vadītāju teikt uzrunu un atbildēt uz komitejas locekļu
jautājumiem.
7. Administratīvais
vadītājs, kura pilnvaru termiņš ir pagarināts, pēc
kopējā perioda beigām nedrīkst piedalīties citā
atlases procedūrā uz to pašu amatu.
8. Administratīvo vadītāju
var atbrīvot no amata tikai ar Pārvaldības komitejas lēmumu
pēc Komisijas priekšlikuma.
9. Pārvaldības komitejas
lēmumus par administratīvā vadītāja iecelšanu
amatā, viņa pilnvaru termiņa pagarināšanu un
atbrīvošanu no amata pieņem, pamatojoties uz tās
balsstiesīgo locekļu divu trešdaļu balsu vairākumu.”;
7) regulas 9. panta 2. punktu groza
šādi:
„2. Administratīvais
vadītājs palīdz Regulatoru padomes
priekšsēdētājam sagatavot Regulatoru padomes,
Pārvaldības komitejas un ekspertu darba grupu darba
kārtību. Viņš bez balss tiesībām piedalās
Regulatoru padomes un Pārvaldības komitejas darbā.”;
8) regulas 10. pantu groza šādi:
„1. Uz Biroju, arī Regulatoru padomes
priekšsēdētāju un administratīvo vadītāju,
attiecas Eiropas Savienības Civildienesta noteikumi un Savienības
Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtība un noteikumi,
kuri pieņemti, Savienības iestādēm savstarpēji
vienojoties, lai īstenotu minētos Civildienesta noteikumus un
Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas
kārtību.
2. Pārvaldības komiteja
pieņem atbilstošus Civildienesta noteikumu un Savienības
Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības
īstenošanas noteikumus saskaņā ar Civildienesta noteikumu 110. pantu.
3. Pārvaldības komiteja
attiecībā uz Biroja personālu saskaņā ar 4. punktu
īsteno pilnvaras, kas ar Civildienesta noteikumiem piešķirtas
iecēlējiestādei un kas ar Pārējo darbinieku
nodarbināšanas kārtību piešķirtas iestādei, kura
pilnvarota slēgt darba līgumus (turpmāk –
„iecēlējiestādes pilnvaras”).
4. Saskaņā ar Civildienesta
noteikumu 110. pantu Pārvaldības komiteja pieņem
lēmumu, kas pamatots ar Civildienesta noteikumu 2. panta 1. punktu
un Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas
kārtības 6. pantu, attiecīgās
iecēlējiestādes pilnvaras deleģējot
administratīvajam vadītājam un definējot nosacījumus
šāda pilnvaru deleģējuma apturēšanai. Administratīvais
vadītājs ir pilnvarots minētās pilnvaras deleģēt
tālāk.
Ja tas vajadzīgs ārkārtas
apstākļu dēļ, Pārvaldības komiteja, pieņemot
lēmumu, var uz laiku apturēt iecēlējiestādes pilnvaru
deleģēšanu izpilddirektoram, kā arī uz laiku apturēt
pilnvaras, ko pakārtoti deleģējis administratīvais
vadītājs, un īstenot tās pati vai deleģēt
šīs pilnvaras kādam no saviem locekļiem vai darbiniekam, kurš
nav administratīvais vadītājs.”;
9) iekļauj
šādu 10.a pantu:
„10.a pants
– Norīkotie valstu eksperti un citi darbinieki
1. Birojs var izmantot norīkotus
valstu ekspertus un citus darbiniekus, kurus Birojs nav pieņēmis
darbā.
2. Pārvaldības komiteja
pieņem lēmumu, kurā izklāstīti noteikumi par valstu
ekspertu norīkošanu darbam Birojā.”
39. pants – Pārskatīšanas
klauzula
Komisija
regulāri iesniedz šīs regulas izvērtējuma un pārskata
ziņojumus Eiropas Parlamentam un Padomei. Pirmo ziņojumu iesniedz ne
vēlāk kā 2018. gada 1. jūlijā.
Turpmākos ziņojumus iesniedz reizi četros gados. Komisija, ja
nepieciešams, iesniedz atbilstīgus priekšlikumus šīs regulas
grozījumiem un citu tiesību aktu pieskaņošanai, jo īpaši
ņemot vērā informācijas tehnoloģiju
attīstību un informācijas sabiedrības progresu.
Ziņojumus dara publiski pieejamus.
40. pants – Stāšanās
spēkā
1.
Šī regula stājas spēkā
divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas
Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
2.
To piemēro no 2014. gada 1. jūlija.
Tomēr
regulas 21., 22., 23., 24., 25., 26., 27., 28., 29. un 30. pantu piemēro no 2016. gada 1. jūlija.
Šī regula uzliek saistības
kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē,
Eiropas Parlamenta vārdā –                         Padomes vārdā –
priekšsēdētājs                                                priekšsēdētājs
I PIELIKUMS
ATTIECĪBĀ UZ EIROPAS PLATJOSLAS VIRTUĀLĀS PIEKĻUVES
PRODUKTIEM SAGATAVOTO PIEDĀVĀJUMU MINIMĀLIE PARAMETRI
1. 1. PIEDĀVĀJUMS –
Vairumtirdzniecības piekļuves produkts fiksētajā
tīklā, kuru piedāvā nākamās paaudzes tīklos,
izmantojot Starptautiskās Standartizācijas organizācijas (ISO)
septiņu slāņu modeļa 2. slāņa sakaru protokola
(„datu posma slānis”), kas piedāvā fiziskai atsaistei
līdzvērtīgus funkcionālos pielietojumus, ar
pārslēgšanas punktiem tajā līmenī, kas klienta
telpām atrodas tuvāk par valsts vai reģionālo līmeni.
1.1. Tīkla elementi un
saistītā informācija:
a) apraksts par piekļuvi tīklam,
tostarp tehniskie raksturlielumi (ietver informāciju par tīkla
konfigurāciju, ja tas nepieciešams tīkla piekļuves
efektīvai izmantošanai);
b) vietas, kur tiks nodrošināta
tīkla piekļuve;
c) visi attiecīgie tehniskie standarti
attiecībā uz piekļuvi tīklam, tostarp jebkādi
lietošanas ierobežojumi un citi drošības jautājumi;
d) to saskarņu tehniskās
specifikācijas, kas atrodas pārslēgšanas punktos un tīkla
pieslēgumpunktos (klienta telpās);
e) tīklā izmantojamo iekārtu
specifikācijas; un
f) informācija par sadarbspējas testiem.
1.2. Tīkla funkcionālie
pielietojumi:
a) VLAN elastīgs sadalījums,
pamatojoties uz kopīgo tehnisko specifikāciju;
b) pakalpojumneatkarīga
savienojamība, kas ļauj kontrolēt datu lejupielādes un
augšupielādes ātrumu;
c) drošības nodrošināšana;
d) klienta telpās izvietoto iekārtu
elastīga izvēle (ciktāl tehniski iespējams);
e) attālā piekļuve klienta
telpās izvietotām iekārtām; un
f) multiraides funkcionalitāte, ja ir
pieprasījums un šāda funkcionalitāte ir vajadzīga, lai
nodrošinātu konkurējošo mazumtirdzniecības piedāvājumu
tehniskās atkārtojamības spēju.
1.3. Darbības un
uzņēmējdarbības process:
a) process, kurā izvērtē
atbilstības prasības saistībā ar pasūtīšanu un
nodrošināšanu;
b) rēķinā
norādāmā informācija;
c) migrācijas, pārvietošanas un izbeigšanas
procedūras; un
d) konkrēts laika grafiks remontam un
apkopei.
1.4. Papildu pakalpojumu un IT
sistēmas:
a) informācija un nosacījumi
attiecībā uz līdzāsatrašanos un atvilces maršrutēšanu;
b) specifikācijas par piekļuvi
papildu IT sistēmām un to izmantošanu operacionālām
atbalstsistēmām, informācijas sistēmām un
datubāzēm, kurās apstrādā iepriekšējus
pasūtījumus, piegādes, pasūtījumus, tehniskās
apkopes un remonta lūgumus, un rēķinu izrakstīšanai,
tostarp to lietošanas ierobežojumi un procedūras, kas izmantojamas, lai
piekļūtu šiem pakalpojumiem.
2. 2. PIEDĀVĀJUMS –
Vairumtirdzniecības piekļuves produkts fiksētajā
tīklā, kuru piedāvā, izmantojot Starptautiskās
Standartizācijas organizācijas (ISO) septiņu
slāņu modeļa 3. slāņa sakaru protokolu („tīkla slānis”),
IP bitu plūsmas līmenī ar pārslēgšanas punktiem, kas
piedāvā augstākas pakāpes resursu koncentrāciju,
piemēram, tādu, kāda ir valsts un/vai reģionālā
līmenī.
2.1. Tīkla elementi un
saistītā informācija:
a) savienojuma raksturlielumi
pārslēgšanas punktos (attiecībā uz ātrumu, pakalpojumu
kvalitāti u. tml.);
b) apraksts par platjoslas tīklu, kas
savieno klienta telpas ar pārslēgšanas punktu, attiecībā uz
atvilces maršrutēšanu un piekļuvi tīklu arhitektūrai.
c) pārslēgšanas punkta(-u)
atrašanās vieta(-u); un
d) to saskarņu tehniskās
specifikācijas, kas atrodas pārslēgšanas punktos.
2.2. Tīkla funkcionālie
pielietojumi:
Spēja atbalstīt dažādu
kvalitātes līmeņu pakalpojumus (piemēram, pakalpojumu
kvalitātes jeb QoS 1., 2. un 3. līmenis), attiecībā
uz:
            i) kavējumiem;
            ii) trīci;
            iii) pakešu zaudējumiem; un
            iv) sāncensības
attiecību.
2.3. Darbības un
uzņēmējdarbības process:
a) process, kurā izvērtē
atbilstības prasības saistībā ar pasūtīšanu un
nodrošināšanu;
b) rēķinā
norādāmā informācija;
c) migrācijas, pārvietošanas un
izbeigšanas procedūras; un
d) konkrēts laika grafiks remontam un
apkopei.
2.4. Papildu IT sistēmas:
Specifikācijas par piekļuvi papildu
IT sistēmām un to izmantošanu operacionālām
atbalstsistēmām, informācijas sistēmām un
datubāzēm, kurās apstrādā iepriekšējus
pasūtījumus, piegādes, pasūtījumus, tehniskās
apkopes un remonta lūgumus, un rēķinu izrakstīšanai,
tostarp to lietošanas ierobežojumi un procedūras, kas izmantojamas, lai
piekļūtu šiem pakalpojumiem.
3. 3. PIEDĀVĀJUMS –
Nomāto līniju galaposmu ar uzlabotu saskarni
vairumtirdzniecība piekļuves
pieprasītāja ekskluzīvai lietošanai, kas nodrošina
pastāvīgu simetrisku jaudu bez ierobežojumiem
attiecībā uz lietojumu un ar pakalpojuma kvalitātes
līmeņa nolīgumiem, izmantojot punkta-punkta savienojumu un
Starptautiskās Standartizācijas organizācijas (ISO)
septiņu slāņu modeļa 2. slāņa sakaru protokola
(„datu posma slānis”) tīkla saskarnes.
3.1. Tīkla elementi un
saistītā informācija:
a) apraksts par piekļuvi tīklam,
tostarp tehniskie raksturlielumi (ietver informāciju par tīkla
konfigurāciju, ja tas nepieciešams tīkla piekļuves
efektīvai izmantošanai);
b) vietas, kur tiks nodrošināta
tīkla piekļuve;
c) dažādi piedāvātie
ātrumi un maksimālais garums;
d) visi attiecīgie tehniskie standarti attiecībā
uz piekļuvi tīklam, tostarp jebkādi lietošanas ierobežojumi un
citi drošības jautājumi;
e) informācija par sadarbspējas
testiem;
f) tīklā atļauto iekārtu
specifikācijas;
g) pieejamā tīkla-tīkla
saskarne;
h) maksimālais laukuma izmērs
baitos.
3.2. Tīklu un produktu
funkcionālie pielietojumi:
a) sāncensību izslēdzoša un
simetriska piekļuve;
b) pakalpojumneatkarīga
savienojamība, kas ļauj kontrolēt datu pārraides
ātrumu un simetriju;
a) protokola pārredzamība, VLAN
elastīgs sadalījums, pamatojoties uz kopīgo tehnisko
specifikāciju;
d) pakalpojuma kvalitātes parametri
(kavējumi, trīce, pakešu zaudējumi), kas ļauj
nodrošināt uzņēmējdarbībai būtisku
veiktspējas līmeni.
3.3. Darbības un
uzņēmējdarbības process:
a) process, kurā izvērtē
atbilstības prasības saistībā ar pasūtīšanu un
nodrošināšanu;
b) migrācijas, pārvietošanas un
izbeigšanas procedūras;
c) konkrēts laika grafiks remontam un
apkopei.
d) izmaiņas IT sistēmās
(ciktāl tās skar alternatīvos operatorus); un
e) piemērojamās maksas,
maksāšanas kārtība un rēķinu izrakstīšanas
procedūras.
3.4. Pakalpojumu līmeņa
līgumi:
a) kompensācijas summa, kas vienai pusei
jāizmaksā otrai pusei par līgumsaistību nepildīšanu,
tostarp pakalpojumu nodrošināšanas un remonta laiku, kā arī
nosacījumi par tiesībām saņemt kompensāciju;
b) atbildības un atlīdzināšanas
definīcija un ierobežošana;
c) procedūras, ko piemēro tad, ja
ierosinātās izmaiņas pakalpojumu piedāvājumos,
piemēram, jauna pakalpojuma uzsākšana, izmaiņas pašreizējos
pakalpojumus vai izmaiņas cenās;
d) informācija par attiecīgajām
intelektuālā īpašuma tiesībām;
e) informācija par līgumu
termiņu un pārskatīšanu.
3.5. Papildu IT sistēmas:
Specifikācijas par piekļuvi papildu
IT sistēmām un to izmantošanu operacionālām
atbalstsistēmām, informācijas sistēmām un
datubāzēm, kurās apstrādā iepriekšējus
pasūtījumus, piegādes, pasūtījumus, tehniskās
apkopes un remonta lūgumus, un rēķinu izrakstīšanai,
tostarp to lietošanas ierobežojumi un procedūras, kas izmantojamas, lai
piekļūtu šiem pakalpojumiem.
II PIELIKUMS
EIROPAS ASQ SAVIENOJAMĪBAS PRODUKTU MINIMĀLIE PARAMETRI
Tīkla elementi un saistītā
informācija
- apraksts par savienojamības produktu,
kas jānodrošina fiksētajā tīklā, tostarp norādot
tehniskos raksturlielumus un informāciju par attiecīgo standartu
pieņemšanu.
Tīkla funkcionālie pielietojumi:
- vienošanās par savienojamību, kas
nodrošina pilna savienojuma pakalpojumu kvalitāti, pamatojoties uz
noteiktiem vienotiem parametriem, kas nodrošina vismaz šādas pakalpojumu
kategorijas:
- balss zvani un videozvani;
- audiovizuālā satura pārraide;
un
- no datplūsmas atkarīgas
lietojumprogrammas.
[1]               COM [ievietot galīgo atsauci]
[2]               COM(2013) 147.
[3]               OV L 344, 28.12.2007., 65. lpp.
[4]               „Steps towards a truly internal market for
e-communications in the run-up to 2020”, Ecorys, TU Delft and TNO,
2012.
[5]               „Business communications, economic growth and the
competitive challenge”, WIK, 2012.
[6]               „Capturing the ICT dividend”, Oxford Economics
Research, 2011.
[7]               „Quantitative estimates of the demand for cloud
computing in Europe and the likely barriers to take up”, IDC, 2012.
[8]               COM(2013) 48.
[9]               Konkrēti — atklāta informatīva
sanāksme notika 2013. gada 17. jūnijā Briselē. Saistīts
pasākums 19. jūnijā Dublinā noritēja kā
daļa no Digitalizācijas programmas ikgadējās asamblejas.
[10]             „Steps towards a truly internal market for
e-communications in the run-up to 2020”, Ecorys, TU Delft and TNO,
2012.
[11]             Eiropas Komisija, European Economy Occasional Papers 129:
„Market Functioning in Network Industries — Electronic Communications,
Energy and Transport”, 2013.
[12]             OV C , , . lpp.
[13]             OV C , , . lpp.
[14]             Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta
Direktīva 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju
tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to
savstarpēju savienojumu (Piekļuves direktīva) (OV L 108,
24.4.2002., 7. lpp.).
[15]             Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta
Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un
pakalpojumu atļaušanu (Atļauju izsniegšanas direktīva)
(OV L 108, 24.4.2002., 21. lpp.).
[16]             Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta
Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem
noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem
un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (OV L 108, 24.4.2002., 33. lpp.).
[17]             Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta
Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un
lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru
tīkliem un pakalpojumiem (Universālā pakalpojuma direktīva)
(OV L 108, 24.4.2002., 51. lpp.).
[18]             Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 12. jūlija
Direktīva 2002/58/EK par personas datu apstrādi un
privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju
nozarē (Direktīva par privātumu un elektroniskajiem sakariem)
(OV L 201, 31.7.2002., 37. lpp.).
[19]             Komisijas 2002. gada 16. septembra
Direktīva 2002/77/EK par konkurenci elektronisko komunikāciju
tīklu un pakalpojumu tirgū (OV L 249, 17.9.2002, 21. lpp.).
[20]             Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra
Regula (EK) Nr. 1211/2009, ar ko izveido Eiropas Elektronisko
komunikāciju regulatoru iestādi (BEREC) un biroju
(OV L 337, 18.12.2009., 1. lpp.).
[21]             Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 13. jūnija
Regula (EK) Nr. 531/2012 par viesabonēšanu publiskajos mobilo sakaru
tīklos Savienībā (OV L 172, 30.6.2012., 10. lpp.).
[22]             Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 14. marta
Lēmums Nr. 243/2012/ES, ar ko izveido radiofrekvenču spektra
daudzgadu politikas programmu (OV L 81, 21.3.2012., 7. lpp.).
[23]             Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 14. marta
Lēmums Nr. 243/2012/ES, ar ko izveido radiofrekvenču spektra daudzgadu
politikas programmu, OV L 81, 21.3.2012., 7. lpp.
[24]             Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta
Lēmums Nr. 676/2002/EK par normatīvo bāzi
radiofrekvenču spektra politikai Eiropas Kopienā (Radiofrekvenču
spektra lēmums) (OV L 108, 24.4.2002., 1. lpp.).
[25]             Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 182/2011,
ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu
kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas
pilnvaru izmantošanu (OV L 55, 28.2.2011., 13. lpp.).
[26]             Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 13. jūnija
Regula (EK) Nr. 531/2012 par viesabonēšanu publiskajos mobilo sakaru
tīklos Savienībā (OV L 172, 30.6.2012., 10. lpp.).
[27]             Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta
Lēmums Nr. 676/2002/EK par normatīvo bāzi radiofrekvenču
spektra politikai Eiropas Kopienā (Radiofrekvenču spektra
lēmums, OV L 108, 24.4.2002., 1. lpp.
[28]             Komisijas 2002. gada 26. jūlija
Lēmums 2002/622/EK, ar ko izveido radiofrekvenču spektra
politikas grupu (OV L 198, 27.7.2002., 49. lpp.).
[29]             Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 14. marta
Lēmums Nr. 243/2012/ES, ar ko izveido radiofrekvenču spektra
daudzgadu politikas programmu, OV L 81, 21.3.2012., 7. lpp.
[30]             Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija
Direktīva 2013/35/ES par minimālajām veselības
aizsardzības un drošuma prasībām attiecībā uz darba
ņēmēju pakļaušanu riskam, ko rada fizikāli faktori
(elektromagnētiskie lauki) (20. atsevišķā direktīva
Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta
nozīmē), un ar ko atceļ Direktīvu 2004/40/EK, OV L 179,
29.6.2013., 1. lpp.
[31]             Padomes 1999. gada 12. jūlija
Ieteikums 1999/519/EK par ierobežojumiem elektromagnētisko lauku (0 Hz
līdz 300 GHz) iedarbībai uz plašu sabiedrību,
OV L 1999, 30.7.1999., 59. lpp.
[32]             Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 9. marta
Direktīva 1999/5/EK par radioiekārtām un
telekomunikāciju termināla iekārtām un to atbilstības
savstarpējo atzīšanu, OV L 91, 7.4.1999., 10. lpp.
[33]             Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 21. maija
Direktīva 2013/11/ES par patērētāju strīdu alternatīvu
izšķiršanu un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2006/2004 un
Direktīvu 2009/22/EK, OV L 165, 18.6.2013., 63. lpp.