               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 18.10.2017
            COM(2017) 606 final
            2017/0265(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Eiropas Padomes Konvenciju par terorisma novēršanu (CETS Nr. 196)

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA PRIEKŠMETS

               Eiropas Padomes Konvencija par terorisma novēršanu (Konvencija Nr. 196) tika darīta pieejama parakstīšanai 2005. gada 16. maijā. Eiropas Savienība Konvenciju Nr. 196 parakstīja 2015. gada 22. oktobrī
                  1
               . Šis priekšlikums attiecas uz lēmumu noslēgt Konvenciju Nr. 196 Savienības vārdā. Tas jālasa kopā ar priekšlikumu par lēmumu noslēgt papildu protokolu (Konvenciju Nr. 217), kas papildina Konvenciju par terorisma novēršanu (Konvenciju Nr. 196).

               2.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               Konvencijas Nr. 196 mērķis ir veicināt pušu centienus terorisma un tā negatīvās ietekmes novēršanā attiecībā uz cilvēktiesību, jo īpaši tiesību uz dzīvību, pilnīgu īstenošanu, izmantojot gan valstu līmenī veicamus pasākumus, gan starptautisko sadarbību (2. pants). Tādējādi Konvencija Nr. 196 paredz kriminālatbildības noteikšanu turpmāk minētajām darbībām, ja tās izdarītas ar nodomu: publisks aicinājums veikt teroristisku nodarījumu (5. pants), teroristu vervēšana (6. pants), apmācība terorismam (7. pants), kā arī līdzdalība, kūdīšana un mēģinājumi veikt iepriekš minētos nodarījumus (tā sauktā "līdzdalība nodarījumos", kā definēts 9. pantā). Konvencijas 1. pantā jēdziens "teroristisks nodarījums" definēts, atsaucoties uz tiesību aktiem, kas uzskaitīti Konvencijas Nr. 196 1. pielikumā.

               Šos noteikumus, kuros definēti noziedzīgi nodarījumi, papildina noteikumi, ar kuriem paredz juridisko personu atbildību par iepriekšminētajiem nodarījumiem (10. pants) un paredz nosacījumus sankcijām un sodiem (11. pants). Kriminālatbildības noteikšana, īstenošana un piemērošana par šiem nodarījumiem ir atkarīga no nosacījumiem un pamattiesību garantijām, kā noteikts 12. pantā. Konvencijā Nr. 196 paredzēti jurisdikcijas noteikumi attiecībā uz Konvencijā paredzētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem (14. pants). Tajā ir noteikts pienākums veikt izmeklēšanu (15. pants) un saukt pie atbildības vai izdot (18. pants). Šos pasākumus papildina noteikumi par aizsardzību, kompensāciju un atbalstu terorisma upuriem (13. pants), novēršanas politiku valstīs (3. pants) un starptautisko sadarbību novēršanas jomā (4. pants). Konvencijā Nr. 196 ir iekļauti arī vairāki noteikumi, kuru mērķis ir stiprināt starptautisko sadarbību krimināllietās, izmantojot savstarpēju tiesisko palīdzību, tostarp spontānu informācijas apmaiņu (17. un 22. pants) un izdošanu (19., 20. un 21. pants), ņemot vērā nediskriminācijas klauzulu (21. pants).

               Konvencijā Nr. 196 paredzēts, ka tā ir pieejama parakstīšanai Eiropas Savienībai (23. panta 1. punkts). Turklāt tā ietver "nošķīruma klauzulu", nodrošinot, ka attiecībās starp Eiropas Savienības dalībvalstīm tiek piemēroti ES noteikumi (26. panta 3. punkts).

               Pēc tam, kad sešas valstis, četras no kurām bija Eiropas Padomes dalībvalstis, bija ratificējušas Konvenciju Nr. 196, tā stājās spēkā 2007. gada 1. jūnijā. 2017. gada 21. februārī  Konvenciju bija ratificējušas divdesmit trīs ES dalībvalstis, un visas ES dalībvalstis bija to parakstījušas
                  2
               .

               Eiropas Padome pieņēma papildu protokolu (Konvenciju Nr. 217) 2015. gada 19. maijā. Papildu protokols papildina Konvenciju Nr. 196 un stājās spēkā 2017. gada 1. jūlijā. Nav iespējams būt par papildu protokola līgumslēdzēju pusi, neesot par Konvencijas Nr. 196 līgumslēdzēju pusi
                  3
               .

               Eiropas Savienība ir parakstījusi Konvenciju Nr. 196, kā arī ar tās papildu protokolu
                  4
               .

               3.PRIEKŠLIKUMA PAMATOJUMS

               Terorismam ir globāls raksturs, un tas aizvien vairāk apdraud pamattiesības, demokrātiju un tiesiskumu Eiropā un visā pasaulē. Teroristu uzbrukumi ir neprognozējami. Ikviens var kļūt par terorisma upuri.

               Pēdējos gados Eiropas Savienībā un citur pasaulē veiktie teroristu uzbrukumi ir demokrātisko sabiedrību pamatā esošo principu nepieņemami pārkāpumi. Saskaroties ar šādu pastāvīgu apdraudējumu, Eiropas Savienībai vairāk nekā jebkad iepriekš ir pienākums rīkoties vienoti, lai veicinātu un ievērotu principus, kas ir tās pastāvēšanas pamatā.

               Cīņa pret terorismu ir jāpastiprina ne tikai valstu līmenī, bet arī visas Eiropas un starptautiskā līmenī. Terorisma pārrobežu rakstura dēļ ir nepieciešama cieša starptautiska sadarbība. Kopēja izpratne par teroristiskiem vai ar terorismu saistītiem nodarījumiem apvienojumā ar noteikumiem, kas ļauj atvieglot sadarbību starp valstu iestādēm, kā noteikts Konvencijā Nr. 196, palīdz vēl vairāk uzlabot krimināltiesību instrumentu un sadarbības efektivitāti Savienības un starptautiskā līmenī.

               Konvencija Nr. 196 attiecas uz kriminālatbildības noteikšanu par teroristiskām un ar terorismu saistītām darbībām, kā arī uz starptautisko sadarbību attiecībā uz šādiem nodarījumiem un aizsardzību, kompensāciju un atbalstu terorisma upuriem. Līgumos un jo īpaši LESD V sadaļas 3. daļā ES ir piešķirta kompetence jomā, uz kuru attiecas Konvencija Nr. 196. To apstiprina fakts, ka Savienība jau ir pieņēmusi pasākumus dažādās jomās, uz kurām attiecas Konvencija Nr. 196:

               ·Direktīva (ES) 2017/541 par terorisma apkarošanu
                  5
               , ar kuru aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2002/475/TI par terorisma apkarošanu, kas grozīts ar Pamatlēmumu 2008/919/TI attiecībā uz dalībvalstīm, kurām ir saistoša šī direktīva;

               ·Padomes Lēmums 2005/671/TI par informācijas apmaiņu un sadarbību attiecībā uz teroristu nodarījumiem
                  6
               ;

               ·Direktīva (ES) 2012/29, ar ko nosaka noziegumos cietušo tiesību, atbalsta un aizsardzības minimālos standartus un aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2001/220/TI
                  7
               ;

               ·Padomes Direktīva 2004/80/EK par kompensāciju noziegumos cietušajiem
                  8
               ;

               ·Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/99/ES par Eiropas aizsardzības rīkojumu
                  9
               ;

               ·Padomes Pamatlēmums 2009/948/TI par jurisdikcijas īstenošanas konfliktu novēršanu un atrisināšanu kriminālprocesā
                  10
               ;

               ·Padomes pamatlēmums 2002/465/TI par kopējām izmeklēšanas grupām
                  11
               ;

               ·Padomes Pamatlēmums 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm
                  12
               ;

               ·Direktīva 2014/41/ES par Eiropas izmeklēšanas rīkojumu krimināllietās
                  13
               ;

               ·Konvencija par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju tiesisko palīdzību krimināllietās
                  14
               ;

               ·Konvencija, ar ko īsteno Šengenas Nolīgumu
                  15
               ;

               ·Padomes Pamatlēmums 2006/960/TI (2006. gada 18. decembris) par Eiropas Savienības dalībvalstu tiesībaizsardzības iestāžu informācijas un izlūkdatu apmaiņas vienkāršošanu
                  16
               ;

               ·Padomes Lēmums 2008/615/TI (2008. gada 23. jūnijs) par pārrobežu sadarbības pastiprināšanu, jo īpaši apkarojot terorismu un pārrobežu noziedzību (Prīmes lēmums)
                  17
               .

               Tādējādi Eiropas Savienība ir pieņēmusi visaptverošu juridisku instrumentu kopumu, lai cīnītos pret terorismu. Ar to tiek uzsvērts, ka dalībvalstīm, uzņemoties starptautiskās saistības terorisma apkarošanas jomā, ir jārīkojas ES iestāžu ietvaros.

               Pieņemot Direktīvu par terorisma apkarošanu, Eiropas Savienība ir gatava izpildīt savas saistības kļūt par papildu protokola līgumslēdzēju pusi, noslēdzot šo instrumentu. To var izdarīt, vienīgi noslēdzot Konvenciju Nr. 196, vēlākais – vienlaikus ar tās papildu protokola noslēgšanu.

               4.PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI

               Juridiskā pamata izvēle ES pasākumam ir jāpamato ar objektīviem faktoriem, kuri ir pārskatāmi tiesā; šo faktoru vidū ir pasākuma mērķis un saturs
                  18
               . Ja Eiropas Savienības pasākuma analīze atklāj, ka tam ir dubults mērķis vai ka tam ir divas sastāvdaļas, un ja vienu no tiem var atzīt par galveno vai dominējošo, bet otram ir tikai palīgraksturs, tad pasākums ir jābalsta tikai uz vienu juridisko pamatu, proti, uz to, ar ko saistīts galvenais vai dominējošais mērķis vai sastāvdaļa.

               Konvencijas Nr. 196 dominējošais mērķis ir noteikt ar terorismu saistītus noziedzīgus nodarījumus, kuri ietilpst Savienības kompetencē, pamatojoties uz LESD 83. panta 1. punktu. Tāpēc materiālais juridiskais pamats Konvencijas Nr. 196 parakstīšanai ir LESD 83. panta 1. punkts.

               LESD 218. panta 6. punktā ir paredzēts, ka Padome pieņem lēmumu par nolīguma noslēgšanu pēc nolīguma sarunu vadītāja priekšlikuma. LESD 218. panta 6. punkta a) apakšpunktā paredzēts, ka gadījumos, kad nolīgums attiecas uz jomām, kurās piemēro parasto likumdošanas procedūru, Padome pieņem lēmumu par nolīguma slēgšanu pēc tam, kad tiek saņemta Eiropas Parlamenta piekrišana.

               Konvencija Nr. 196 attiecas uz jomām, kurām piemēro parasto likumdošanas procedūru, jo īpaši uz minimālo noteikumu noteikšanu attiecībā uz noziedzīgu nodarījumu definēšanu terorisma jomā, kā arī policijas un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās (LESD 82. pants, 83. panta 1. punkts un 87. pants). Tāpēc ierosinātā lēmuma procesuālais juridiskais pamats ir LESD 218. panta 6. punkta a) apakšpunkts.

               5.TERITORIĀLĀ PIEMĒROŠANA

               Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 22. protokolu Eiropas Savienības parakstītā un galu galā noslēgtā Konvencija Nr. 196 ir saistoša visām ES dalībvalstīm un piemērojama visās dalībvalstīs, izņemot Dāniju. Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 21. protokolu Eiropas Savienības parakstītā un galu galā noslēgtā Konvencija Nr. 196 ir saistoša Apvienotajai Karalistei un piemērojama tajā tikai tiktāl, ciktāl šī dalībvalsts paziņo Padomei par savu vēlmi piedalīties šā instrumenta pieņemšanā un piemērošanā. Īrijai Pamatlēmums 2002/475/TI ir saistošs, un tādēļ tā piedalās šā lēmuma pieņemšanā.

               2017/0265 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Eiropas Padomes Konvenciju par terorisma novēršanu (CETS Nr. 196)

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 83. panta 1. punktu saistībā ar 218. panta 6. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu,

               tā kā:

               (1)Saskaņā ar Padomes 2015. gada 18. septembra Lēmumu (ES) 2015/1913
                  19
                Eiropas Padomes Konvencija par terorisma novēršanu (CETS Nr. 196), tika parakstīta 2015. gada 22. oktobrī, ņemot vērā tās noslēgšanu.

               (2)23. pants Eiropas Padomes Konvencijā par terorisma novēršanu (CETS Nr. 196; turpmāk tekstā “konvencija”) paredz, ka konvencija ir pieejama apstiprināšanai Eiropas Savienībā.

               (3)Savienība jau ir pieņēmusi pasākumus dažādās jomās, uz kurām attiecas konvencija.

               (4)Īrijai Padomes Pamatlēmums 2002/475/TI
                  20
                ir saistošs, un tādēļ tā piedalās šā lēmuma pieņemšanā.

               (5)[Saskaņā ar 3. pantu 21. protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Apvienotā Karaliste ir paziņojusi par savu vēlmi piedalīties šā lēmuma pieņemšanā un piemērošanā.]
                  VAI
                  [Saskaņā ar 1. un 2. pantu 21. protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, un neskarot minētā protokola 4. pantu, Apvienotā Karaliste nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā un šis lēmums tai nav saistošs un nav jāpiemēro.]

               (6)Saskaņā ar 1. un 2. pantu 22. protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā un Dānijai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro,

               (7)Konvencija tādējādi būtu jāapstiprina Eiropas Savienības vārdā,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Ar šo Savienības vārdā tiek apstiprināta Eiropas Padomes Konvencija par terorisma novēršanu (CETS Nr. 196).

               Konvencijas teksts ir pievienots šim lēmumam.

               2. pants

               Padomes priekšsēdētājs ieceļ personu, kas ir tiesīga Eiropas Savienības vārdā deponēt konvencijas 23. pantā paredzēto apstiprināšanas instrumentu, izsakot Eiropas Savienības piekrišanu uzņemties šīs konvencijas saistības.

               3. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā
                  21
               .

               Briselē,

                     Padomes vārdā —

                     priekšsēdētājs

                     (1)
                  Padomes Lēmums (ES) 2015/1913 (2015. gada 18. septembris) par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu Eiropas Padomes Konvenciju par terorisma novēršanu (CETS Nr. 196, OV L 280, 24.10.2015., 22. lpp.), un Padomes Lēmums (ES) 2015/1914 (2015. gada 18. septembris) par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu papildu protokolu Eiropas Padomes Konvencijai par terorisma novēršanu (CETS Nr. 196, OV L 280, 24.10.2015., 24. lpp.).

                     (2)
                  Eiropas Padomes Līgumu birojs
                  Pārskats par Līguma Nr. 196 parakstīšanu un ratifikāciju
                  , situācija 2017. gada 29. augustā.

                     (3)
                  Skat. papildu protokola 10. pantu.

                     (4)
                  Padomes Lēmums (ES) 2015/1913 (2015. gada 18. septembris) par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu Eiropas Padomes Konvenciju par terorisma novēršanu (CETS Nr. 196, OV L 280, 24.10.2015., 22. lpp.), un Padomes Lēmums (ES) 2015/1914 (2015. gada 18. septembris) par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu papildu protokolu Eiropas Padomes Konvencijai par terorisma novēršanu (CETS Nr. 196, OV L 280, 24.10.2015., 24. lpp.).

                     (5)
                  Direktīva (ES) 2017/541 par terorisma apkarošanu un ar ko aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2002/475/TI un groza Padomes Lēmumu 2005/671/TI (OV L 88, 31.3.2017., 6. lpp.).

                     (6)
                  OV L 253, 29.9.2005., 22. lpp.

                     (7)
                  OV L 315, 14.11.2012., 57. lpp.

                     (8)
                  OV L 261, 6.8.2004., 15. lpp.

                     (9)
                  OV L 338, 21.12.2011., 2. lpp.

                     (10)
                  OV L 328, 15.12.2009., 42. lpp.

                     (11)
                  OV L 162, 20.6.2002., 1. lpp.

                     (12)
                  OV L 190, 18.7.2002., 1. lpp.

                     (13)
                  OV L 130, 1.5.2014., 1. lpp.

                     (14)
                  Padomes 2000. gada 29. maija Akts, ar ko izstrādā Konvenciju par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju palīdzību krimināllietās, OV C 197, 12.7.2000., 1. lpp.

                     (15)
                  OV L 239, 22.9.2000., 19. lpp.

                     (16)
                  OV L 386, 29.12.2006., 89. lpp.

                     (17)
                  OV L 210, 6.6.2008., 1. lpp.

                     (18)
                  Lieta C-377/12, Komisija/Padome, 34. punkts.

                     (19)
                  OV L 280, 24.10.2015., 22. lpp.

                     (20)
                  Padomes Pamatlēmums 2002/475/TI (2002. gada 13. jūnijs) par terorisma apkarošanu (OV L 164, 22.6.2002., 3. lpp.).

                     (21)
                  Konvencijas spēkā stāšanās dienu, kas ir saistoša Eiropas Savienībai, Padomes Ģenerālsekretariāts publicēs Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 18.10.2017
            COM(2017) 606 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            Priekšlikums Padomes lēmumam
             par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Eiropas Padomes Konvenciju par terorisma novēršanu (CETS Nr. 196)

               PIELIKUMS

               dokumentam

               Priekšlikums Padomes lēmumam

                par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Eiropas Padomes Konvenciju par terorisma novēršanu (CETS Nr. 196)

               Eiropas Padomes Konvencija par terorisma novēršanu

               Varšava, 16.V.2005.

               Preambula

               Eiropas Padomes dalībvalstis un citas parakstītājvalstis,

               Ņemot vērā, ka Eiropas Padomes mērķis ir panākt lielāku vienotību tās dalībvalstu starpā;

               Atzīstot pastiprinātas sadarbības vērtību ar citām šīs Konvencijas Pusēm;

               Vēloties veikt efektīvus pasākumus, lai novērstu terorismu un dotu pretsparu jo īpaši publiskiem aicinājumiem veikt teroristiskus nodarījumus, teroristu vervēšanai un apmācībai;

               Apzinoties nopietnās bažas, ko rada teroristisku nodarījumu skaita un terorisma draudu pieaugums;

               Apzinoties bīstamo situāciju, ar ko saskaras tie, kas cieš no terorisma, un šajā saistībā atkārtoti apliecinot absolūtu solidaritāti ar terorisma upuriem un viņu ģimenēm;

               Atzīstot, ka teroristiski nodarījumi un nodarījumi, kas noteikti šajā Konvencijā, lai arī kas tos būtu veicis, nekādā ziņā nav attaisnojami ar politiskiem, filozofiskiem, ideoloģiskiem, rases, etniskiem, reliģiskiem vai citiem līdzīgas dabas apsvērumiem, un atgādinot visu Pušu pienākumu novērst šādus nodarījumus un, ja tie nav novērsti, veikt izmeklēšanu un nodrošināt, ka tie ir sodāmi ar sodiem, kas ņem vērā šo nodarījumu nopietnību;

               Atgādinot nepieciešamību pastiprināt cīņu pret terorismu un atkārtoti apliecinot, ka visos pasākumos, ko veic teroristisku nodarījumu novēršanai vai apkarošanai, ir jāievēro tiesiskums un demokrātijas vērtības, cilvēktiesības un pamatbrīvības, kā arī citas starptautisko tiesību normas, tostarp attiecīgos gadījumos starptautiskās humanitārās tiesības;

               Atzīstot, ka šīs Konvencijas nolūks nav ietekmēt iedibinātos vārda un biedrošanās brīvības principus;

               Atgādinot, ka terorisma aktu mērķis to būtības vai konteksta dēļ ir nopietni iebiedēt iedzīvotājus vai nepamatoti piespiest valdību vai starptautisku organizāciju veikt kādas darbības vai atturēties no tām, vai nopietni destabilizēt, vai iznīcināt valsts vai starptautiskas organizācijas fundamentālas politiskās, konstitucionālās vai sociālās struktūras;

               Ir vienojušās par turpmāko.

               1. pants. Terminoloģija

               1.Šajā Konvencijā "teroristisks nodarījums" ir jebkurš noziedzīgs nodarījums, kas ietilpst kāda pielikumā uzskaitītā līguma darbības jomā un ir definēts kādā no tiem.

               2.Iesniedzot savu ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokumentu, dalībvalsts vai Eiropas Kopiena, kas nav pielikumā uzskaitītā līguma puse, var paziņot, ka, piemērojot šo Konvenciju attiecīgajai Pusei, minētais līgums ir uzskatāms par pielikumā neiekļautu. Šī deklarācija zaudē spēku, tiklīdz līgums stājas spēkā attiecībā uz to Pusi, kura ir iesniegusi šādu deklarāciju, un tā paziņo Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram par šo stāšanos spēkā.

               2. pants. Mērķis

               Šīs Konvencijas mērķis ir veicināt Pušu centienus novērst terorismu un tā negatīvo ietekmi attiecībā uz cilvēktiesību, jo īpaši tiesību uz dzīvību, pilnīgu īstenošanu, izmantojot gan valstu līmenī veicamus pasākumus, gan starptautisko sadarbību un pienācīgi ņemot vērā esošos piemērojamos daudzpusējos vai divpusējos līgumus vai nolīgumus starp Pusēm.

               3. pants. Novēršanas politika valstīs

               1.Katra Puse veic piemērotus pasākumus, īpaši tiesībaizsardzības iestāžu un citu struktūru apmācības jomā, kā arī izglītības, kultūras, informācijas, plašsaziņas līdzekļu un sabiedrības informētības palielināšanas jomā, ar mērķi novērst teroristiskus nodarījumus un to negatīvo ietekmi, vienlaikus ievērojot cilvēktiesību saistības, kā tas ir noteikts Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā, Starptautiskajā paktā par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām, ja šie akti ir piemērojami minētajai Pusei, un citas saistības saskaņā ar starptautiskajām tiesībām.

               2.Katra Puse veic tādus pasākumus, kas var būt nepieciešami, lai uzlabotu un attīstītu sadarbību starp valstu iestādēm, ar mērķi novērst teroristiskus nodarījumus un to negatīvo ietekmi, cita starpā:

               a.informācijas apmaiņu,

               b.personu un infrastruktūru fiziskās aizsardzības uzlabošanu,

               c.civilo ārkārtas situāciju koordinācijas plānu un apmācības uzlabošanu.

               3.Katra Puse sekmē toleranci, veicinot starpreliģiju un starpkultūru dialogu, vajadzības gadījumā iesaistot nevalstiskās organizācijas un citus pilsoniskās sabiedrības pārstāvjus, ar mērķi novērst saspīlējumu, kas varētu veicināt teroristisku nodarījumu veikšanu.

               4.Katra Puse cenšas veicināt sabiedrības informētību par teroristisku nodarījumu un šajā Konvencijā minēto nodarījumu pastāvēšanu, cēloņiem, smagumu un to radītajiem draudiem, un apsver rosināt sabiedrību sniegt tādu faktisku, konkrētu palīdzību tās kompetentajām iestādēm, kas varētu palīdzēt novērst teroristiskus nodarījumus un šajā Konvencijā minētos nodarījumus.

               4. pants. Starptautiskā sadarbība novēršanas jomā

               Puses vajadzības gadījumā un, ņemot vērā savas spējas, palīdz un atbalsta viena otru, lai palielinātu savas spējas novērst teroristisku nodarījumu veikšanu, tostarp apmainoties ar informāciju un paraugpraksi, kā arī izmantojot apmācību un citus kopīgus preventīvus pasākumus.

               5. pants. Publisks aicinājums veikt teroristisku nodarījumu

               1.Šajā Konvencijā "publisks aicinājums veikt teroristisku nodarījumu" nozīmē izplatīt vai kā citādi darīt zināmu sabiedrībai vēstījumu ar nolūku kūdīt uz teroristiska nodarījuma veikšanu, kad šāda rīcība, neatkarīgi no tā, vai ar to tieši vai netieši propagandē teroristiskus nodarījumus, rada briesmas, ka var tikt veikts viens vai vairāki šādi nodarījumi.

               2.Katra Puse veic tādus pasākumus, kas var būt nepieciešami, lai noteiktu publisku aicinājumu veikt teroristisku nodarījumu, kā definēts 1. punktā, ja tas veikts nelikumīgi un ar nodomu, par noziedzīgu nodarījumu saskaņā ar šīs valsts tiesību aktiem.

               6. pants. Teroristu vervēšana

               1.Šajā Konvencijā "teroristu vervēšana" nozīmē aicināt citu personu veikt teroristisku nodarījumu vai piedalīties tā veikšanā, vai pievienoties apvienībai vai grupai ar mērķi palīdzēt apvienībai vai grupai veikt vienu vai vairākus teroristiskus nodarījumus.

               2.Katra Puse veic tādus pasākumus, kas var būt nepieciešami, lai noteiktu teroristu vervēšanu, kā definēts 1. punktā, ja tā veikta nelikumīgi un ar nodomu, par noziedzīgu nodarījumu saskaņā ar šīs valsts tiesību aktiem.

               7. pants. Teroristu apmācība

               1.Šajā Konvencijā "teroristu apmācība" nozīmē sniegt norādījumus par sprāgstvielu, šaujamieroču vai citu ieroču, vai kaitīgo vai bīstamo vielu izgatavošanu vai izmantošanu, vai par citām īpašām metodēm vai paņēmieniem ar mērķi veikt vai palīdzēt veikt teroristisku nodarījumu, apzinoties, ka sniegtās prasmes ir paredzētas šādam nolūkam.

               2.Katra Puse veic tādus pasākumus, kas var būt nepieciešami, lai noteiktu teroristu apmācību, kā definēts 1. punktā, ja tā veikta nelikumīgi un ar nodomu, par noziedzīgu nodarījumu saskaņā ar šīs valsts tiesību aktiem.

               8. pants. Teroristiska nodarījuma veikšanas nevajadzība

               Lai darbība būtu noziedzīgs nodarījums atbilstīgi Konvencijas 5.–7. panta noteikumiem, teroristiska nodarījuma reāla izdarīšana nav nepieciešama.

               9. pants. Līdzdalība nodarījumos

               1.Katra Puse veic tādus pasākumus, kas var būt nepieciešami, lai noteiktu par noziedzīgu nodarījumu saskaņā ar šīs valsts tiesību aktiem:

               a.līdzdalību nodarījumā, kā izklāstīts šīs Konvencijas 5.–7. pantā,

               b.organizēšanu vai citu personu vadīšanu, lai veiktu nodarījumu, kā izklāstīts šīs Konvencijas 5.–7. pantā,

               c.palīdzību personu grupai, kas rīkojas ar kopīgu mērķi, viena vai vairāku nodarījumu veikšanā, kā izklāstīts šīs Konvencijas 5.–7. pantā. Šāda palīdzība ir tīša un tiek sniegta vai nu:

               i.ar mērķi sekmēt grupas noziedzīgu darbību vai noziedzīgu mērķi, ja šāda darbība vai mērķis ir saistīts ar nodarījuma veikšanu, kā izklāstīts šīs Konvencijas 5.–7. pantā, vai

               ii.tiek sniegta, zinot par grupas nodomu izdarīt nodarījumu, kā izklāstīts šīs Konvencijas 5.–7. pantā.

               2.Katra puse pieņem tādus pasākumus, kas var būt nepieciešami, lai noteiktu, ka saskaņā ar tās tiesību aktiem mēģinājums izdarīt šīs Konvencijas 6. un 7. pantā aprakstīto nodarījumu ir noziedzīgs nodarījums.

               10. pants. Juridisko personu atbildība

               1.Katra Puse veic tādus pasākumus, kas var būt nepieciešami, saskaņā ar saviem tiesību principiem, lai noteiktu juridisko personu atbildību par piedalīšanos šīs Konvencijas 5.–7. pantā un 9. pantā minētajos nodarījumos.

               2.Ņemot vērā Puses tiesību principus, juridisko personu atbildība var būt krimināltiesiska, civiltiesiska vai administratīvi tiesiska.

               3.Šāda atbildība neskar tās fiziskās personas kriminālatbildību, kura ir izdarījusi nodarījumus.

               11. pants. Sankcijas un pasākumi

               1.Katra Puse veic tādus pasākumus, kas var būt nepieciešami, lai šīs Konvencijas 5.–7. pantā un 9. pantā minētos nodarījumus padarītu par sodāmiem ar efektīviem, proporcionāliem un atturošiem sodiem.

               2.Iepriekšējus galīgos spriedumus, kas pasludināti ārvalstīs par šajā Konvencijā minētajiem nodarījumiem, var, ciktāl to ļauj valsts tiesību akti, ņemt vērā, lai noteiktu sodu saskaņā ar valsts tiesību aktiem.

               3.Katra Puse nodrošina, ka juridiskajām personām, kuras sauc pie atbildības saskaņā ar 10. pantu, piemēro efektīvas, proporcionālas un atturošas krimināltiesiskas vai citu veidu sankcijas, tostarp naudas sankcijas.

               12. pants. Nosacījumi un garantijas

               1.Katra Puse nodrošina, ka kriminālatbildības noteikšana, īstenošana un piemērošana saskaņā ar šīs Konvencijas 5.–7. pantu un 9. pantu tiek veikta, ievērojot cilvēktiesību saistības, jo īpaši tiesības uz vārda brīvību, biedrošanās brīvību un reliģijas brīvību, kā tas ir noteikts Konvencijā par cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzību, Starptautiskajā paktā par pilsoņu un politiskajām tiesībām, ja šie akti ir piemērojami attiecīgajai Pusei, un citas saistības saskaņā ar starptautiskajām tiesībām.

               2.Turklāt kriminālatbildības noteikšanai, īstenošanai un piemērošanai saskaņā ar šīs Konvencijas 5.–7. pantu un 9. pantu būtu jāpiemēro arī proporcionalitātes princips attiecībā uz izvirzītajiem leģitīmajiem mērķiem un to nepieciešamību demokrātiskā sabiedrībā, un būtu jāizslēdz jebkāda veida patvaļība vai diskriminējoša vai rasistiska attieksme.

               13. pants. Aizsardzība, kompensācija un atbalsts terorisma upuriem

               Katra Puse veic tādus pasākumus, kas var būt nepieciešami, lai aizsargātu un sniegtu atbalstu Puses teritorijā izdarīta terorisma akta upuriem. Šie pasākumi, izmantojot atbilstīgas valsts shēmas un ņemot vērā valstu tiesību aktus, cita starpā var ietvert finansiālu palīdzību un kompensāciju terorisma upuriem un viņu tuviem ģimenes locekļiem.

               14. pants. Jurisdikcija

               1.Katra Puse veic tādus pasākumus, kas var būt nepieciešami, lai noteiktu tās jurisdikciju attiecībā uz šajā Konvencijā noteiktajiem nodarījumiem:

               a.ja nodarījums ir izdarīts attiecīgās Puses teritorijā,

               b.ja nodarījums ir izdarīts uz kuģa, kas kuģo zem attiecīgās Puses karoga, vai gaisa kuģa, kas reģistrēts saskaņā ar attiecīgās Puses tiesību aktiem,

               c.ja nodarījumu ir izdarījusi attiecīgās Puses valstspiederīgā persona.

               2.Katra Puse var arī noteikt jurisdikciju attiecībā uz šajā Konvencijā noteiktajiem nodarījumiem:

               a.ja nodarījums tika vērsts uz to, lai veiktu, vai tā rezultātā tika veikts šīs Konvencijas 1. pantā minētais nodarījums minētās Puses teritorijā vai pret šīs Puses valstspiederīgo,

               b.ja nodarījums tika vērsts uz to, lai veiktu, vai tā rezultātā tika veikts šīs Konvencijas 1. pantā minētais nodarījums pret minētās Puses valsts vai valdības iestādi, tostarp šīs Puses diplomātiskajām vai konsulārajām telpām,

               c.ja nodarījums tika vērsts uz to, lai veiktu, vai tā rezultātā tika veikts šīs Konvencijas 1. pantā minētais nodarījums, lai mēģinātu piespiest minēto Pusi veikt kādu darbību vai atturēties no kādas darbības veikšanas,

               d.ja nodarījumu ir izdarījis bezvalstnieks, kura pastāvīgā dzīvesvieta ir minētās Puses teritorijā,

               e.ja nodarījums ir izdarīts gaisa kuģī, kuru ekspluatē minētās Puses valdība.

               3.Katra Puse veic tādus pasākumus, kas var būt nepieciešami, lai noteiktu savu jurisdikciju attiecībā uz šajā Konvencijā noteiktajiem nodarījumiem gadījumā, ja iespējamais nodarījuma izdarītājs atrodas attiecīgās Puses teritorijā, un tā neizdod šādu personu Pusei, kuras jurisdikcija ir balstīta uz noteikumu par jurisdikciju, kas vienlīdz pastāv tās Puses tiesību aktos, kurai tiek pieprasīta izdošana.

               4.Šī Konvencija neizslēdz nevienu krimināltiesisko jurisdikciju, kas tiek īstenota saskaņā ar valsts tiesību aktiem.

               5.Ja vairāk nekā viena Puse nosaka savu jurisdikciju pār šajā Konvencijā minēto iespējamo nodarījumu, iesaistītās Puses vajadzības gadījumā savstarpēji apspriežas, lai noteiktu kriminālvajāšanai vispiemērotāko jurisdikciju.

               15. pants. Pienākums veikt izmeklēšanu

               1.Saņemot informāciju, ka persona, kura ir veikusi vai kura, iespējams, ir veikusi šajā Konvencijā minēto nodarījumu, varētu atrasties attiecīgās Puses teritorijā, šī Puse veic nepieciešamos pasākumus saskaņā ar tās tiesību aktiem, lai izmeklētu informācijā iekļautos faktus.

               2.Pārliecinoties, ka apstākļi to attaisno, Puse, kuras teritorijā nodarījuma izdarītājs vai iespējamais izdarītājs uzturas, veic atbilstošus pasākumus saskaņā ar tās tiesību aktiem, lai nodrošinātu šīs personas klātbūtni kriminālvajāšanai vai izdošanai.

               3.Jebkurai personai, attiecībā uz kuru tiek veikti 2. punktā minētie pasākumi, ir tiesības:

               a.nekavējoties sazināties ar tuvāko piemēroto tās valsts pārstāvi, kuras valstspiederīgais šī persona ir vai kura ir tiesīga aizsargāt šīs personas tiesības, vai, ja minētā persona ir bezvalstnieks, tās valsts pārstāvi, kuras teritorijā minētā persona pastāvīgi uzturas,

               b.uz norādītās valsts pārstāvja apmeklējumu,

               c.tikt informētai par minētās personas tiesībām saskaņā ar a) un b) apakšpunktu.

               4.Tiesības, kas minētas 3. punktā, īsteno atbilstīgi tās Puses normatīvajiem aktiem, kuras teritorijā nodarījuma izdarītājs vai iespējamais izdarītājs atrodas, piemērojot noteikumu, ka minētie normatīvie akti ļauj pilnībā īstenot 3. punktā nodrošināto tiesību mērķus.

               5.Šā panta 3. un 4. punkts neskar nevienas Puses, kura pieprasa jurisdikciju saskaņā ar 14. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 2. punkta d) apakšpunktu, tiesības uzaicināt Sarkanā Krusta Starptautisko komiteju sazināties un apmeklēt iespējamo nodarījuma izdarītāju.

               16. pants. Konvencijas nepiemērošana

               Šo Konvenciju nepiemēro, ja jebkurš no nodarījumiem, kas noteikti saskaņā ar 5.–7. pantu un 9. pantu, ir izdarīts vienā valstī, iespējamais nodarījuma veicējs ir attiecīgās valsts valstspiederīgais un atrodas šīs valsts teritorijā, un nevienai citai valstij nav pamata saskaņā ar šīs Konvencijas 14. panta 1. vai 2. punktu īstenot jurisdikciju, saprotot, ka minētajos gadījumos pēc vajadzības piemēro šīs Konvencijas 17. panta un 20.–22. panta noteikumus.

               17. pants. Starptautiskā sadarbība krimināllietās

               1.Puses viena otrai sniedz vislielāko iespējamo palīdzību saistībā ar kriminālizmeklēšanu vai kriminālprocesu, vai izdošanas procedūrām attiecībā uz šīs Konvencijas 5.–7. pantā un 9. pantā noteiktajiem nodarījumiem, tostarp palīdzību to rīcībā esošo pierādījumu iegūšanā, kas nepieciešami tiesvedībā.

               2. Puses veic savas saistības saskaņā ar 1. punktu atbilstīgi visiem līgumiem vai citiem nolīgumiem par savstarpējo juridisko palīdzību, kas var pastāvēt starp tām. Ja šādu līgumu vai nolīgumu nav, Puses viena otrai sniedz palīdzību saskaņā ar saviem valsts tiesību aktiem.

               3.Puses savstarpēji sadarbojas pēc iespējas plašākā mērā atbilstoši pieprasījuma saņēmējas Puses attiecīgajiem tiesību aktiem, līgumiem, nolīgumiem un vienošanos noteikumiem par kriminālizmeklēšanu vai tiesvedību attiecībā uz nodarījumiem, par kuriem pieprasījuma iesniedzējā Pusē juridisku personu var saukt pie atbildības saskaņā ar šīs Konvencijas 10. pantu.

               4.Katra Puse var apsvērt papildu mehānismu izveidi, lai ar pārējām Pusēm dalītos informācijā vai pierādījumos, kas nepieciešami, lai noteiktu krimināltiesisko atbildību, civiltiesisko atbildību vai administratīvo atbildību saskaņā ar 10. pantu.

               18. pants. Izdošana vai kriminālvajāšana

               1.Pusei, kuras teritorijā atrodas iespējamais nodarījuma veicējs, ja tai ir jurisdikcija saskaņā ar 14. pantu un ja tā neizdod minēto personu, ir pienākums bez izņēmumiem un neatkarīgi no tā, vai nodarījums ir izdarīts tās teritorijā, bez liekas kavēšanās iesniegt lietu savām kompetentajām iestādēm, lai veiktu kriminālvajāšanu, izmantojot procedūras saskaņā ar minētās Puses tiesību aktiem. Šīs iestādes pieņem lēmumu tādā pašā veidā kā jebkurā citā smaga nodarījuma gadījumā saskaņā ar minētās Puses tiesību aktiem.

               2.Ja Puse saskaņā ar saviem valsts tiesību aktiem savu valstspiederīgo var izdot vai citādi nodot citas valsts jurisdikcijā tikai ar nosacījumu, ka šī persona tiks atgriezta Puses jurisdikcijā, lai tajā izciestu sodu, kas tai noteikts tās tiesvedības rezultātā, saistībā ar kuru tā tika izdota vai citādi nodota citas valsts jurisdikcijā, un attiecīgā Puse un tā Puse, kura pieprasījusi izdošanu, piekrīt šādam nosacījumam un citiem noteikumiem, ko tās uzskata par atbilstošiem, šāda izdošana vai citāda nodošana citas valsts jurisdikcijā, kam piemērots nosacījums, ir pietiekama, lai izpildītu šā panta 1. punktā noteikto pienākumu.

               19. pants. Izdošana

               1.Šīs Konvencijas 5.–7. pantā un 9. pantā minētie nodarījumi tiek uzskatīti par nodarījumiem, par ko var piemērot izdošanu un kas ir iekļauti jebkurā izdošanas līgumā, kas pastāv jebkuru Pušu starpā pirms šīs Konvencijas stāšanās spēkā. Puses apņemas visos izdošanas līgumos, kas tiks vēlāk noslēgti starp tām, šādus nodarījumus iekļaut kā nodarījumus, par ko var piemērot izdošanu.

               2.Ja Puse, kas padara izdošanu atkarīgu no līguma esības, saņem izdošanas pieprasījumu no citas Puses, ar kuru tai nav izdošanas līguma, pieprasījuma saņēmēja Puse var, ja tā šādi nolemj, uzskatīt šo Konvenciju par izdošanas juridisko pamatu attiecībā uz šīs Konvencijas 5.–7. pantā un 9. pantā minētajiem nodarījumiem. Izdošanai piemēro pārējos nosacījumus, kas paredzēti pieprasījuma saņēmējas Puses tiesību aktos.

               3.Puses, kas nepadara izdošanu atkarīgu no līguma esības, savstarpēji atzīst šīs Konvencijas 5.–7. pantā un 9. pantā minētos nodarījumus par tādiem nodarījumiem, par kuriem var piemērot izdošanu, ņemot vērā nosacījumus, kas paredzēti pieprasījuma saņēmējas Puses tiesību aktos.

               4.Ja vajadzīgs, šīs Konvencijas 5.–7. pantā un 9. pantā minētos nodarījumus izdošanas vajadzībām Pušu starpā uzskata par tādiem, kas veikti ne tikai tajā vietā, kur tie ir notikuši, bet arī to Pušu teritorijā, kuras ir noteikušas jurisdikciju saskaņā ar 14. pantu.

               5.Visu starp Pusēm noslēgto izdošanas līgumu un nolīgumu noteikumus attiecībā uz nodarījumiem, kas minēti šīs Konvencijas 5.–7. pantā un 9. pantā, uzskata par grozītiem Pušu starpā, ciktāl tie nav saderīgi ar šo Konvenciju.

               20. pants. Politisko nodarījumu klauzulas nepiemērošana

               1.Nevienu no šīs Konvencijas 5.–7. pantā un 9. pantā minētajiem nodarījumiem izdošanas vai savstarpējas juridiskās palīdzības nolūkā neuzskata par politisku nodarījumu, nodarījumu, kas saistīts ar politisku nodarījumu, vai nodarījumu, ko iedvesmojuši politiski motīvi. Attiecīgi, pieprasījumu izdot vai sniegt savstarpēju juridisku palīdzību, kam pamatā šāds nodarījums, nedrīkst atteikt, pamatojoties tikai uz to, ka tas attiecas uz politisku nodarījumu vai nodarījumu, kas saistīts ar politisku nodarījumu, vai nodarījumu, ko iedvesmojuši politiski motīvi.

               2.Neskarot 1969. gada 23. maija Vīnes konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām 19.–23. panta piemērošanu citiem šīs Konvencijas pantiem, jebkura valsts vai Eiropas Kopiena var Konvencijas parakstīšanas vai ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokumenta deponēšanas brīdī paziņot, ka tā patur tiesības nepiemērot šā panta 1. punktu, ciktāl tas attiecas uz izdošanu par šajā Konvencijā minētu nodarījumu. Puse apņemas piemērot šo atrunu, izvērtējot katru gadījumu individuāli un pieņemot pienācīgi pamatotu lēmumu.

               3.Jebkura Puse var pilnībā vai daļēji atsaukt savu atrunu, ko tā iekļāvusi saskaņā ar 2. punktu, izmantojot Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram adresētu deklarāciju, kas stājas spēkā no tās saņemšanas dienas.

               4.Puse, kas iekļāvusi atrunu saskaņā ar šā panta 2. punktu, nevar prasīt, lai jebkura cita Puse piemēro šā panta 1. punktu; tomēr tā var, ja tās atruna ir daļēja vai ar nosacījumu, prasīt šā panta piemērošanu, ciktāl pati to ir akceptējusi.

               5.Atruna ir spēkā trīs gadus no dienas, kurā šī Konvencija stājās spēkā attiecībā uz minēto Pusi. Tomēr šādu atrunu var pagarināt uz tikpat ilgu termiņu.

               6.Divpadsmit mēnešus pirms atrunas termiņa beigām Eiropas Padomes Ģenerālsekretārs attiecīgajai Pusei paziņo par termiņa beigām. Ne vēlāk kā trīs mēnešus pirms atrunas termiņa beigām Puse paziņo Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram, ka tā saglabā, groza vai atsauc savu atrunu. Ja kāda Puse paziņo Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram, ka tā saglabā savu atrunu, tā sniedz paskaidrojumu par iemesliem, kas pamato atrunas saglabāšanu. Ja attiecīgā Puse nesniedz šādu paziņojumu, Eiropas Padomes Ģenerālsekretārs informē minēto Pusi, ka tās atrunas termiņš tiek uzskatīts par automātiski pagarinātu par sešiem mēnešiem. Ja attiecīgā Puse nav paziņojusi savu nodomu saglabāt vai grozīt savu atrunu pirms minētā laikposma beigām, atruna zaudē spēku.

               7.Ja Puse pēc izdošanas pieprasījuma saņemšanas no citas Puses, neizdod personu, piemērojot šo atrunu, tā bez jebkādiem izņēmumiem un nepamatotas kavēšanās iesniedz lietu savām kompetentajām iestādēm kriminālvajāšanai, ja vien pieprasījuma iesniedzēja Puse un pieprasījuma saņēmēja Puse nevienojas citādi. Lai veiktu kriminālvajāšanu pieprasījuma saņēmējā Pusē, kompetentās iestādes pieņem lēmumu tādā pašā veidā kā jebkurā citā smaga nodarījuma gadījumā saskaņā ar minētās Puses tiesību aktiem. Pieprasījuma saņēmēja Puse bez nepamatotas kavēšanās paziņo tiesvedības rezultātu pieprasījuma iesniedzējai Pusei un Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram, kurš to pārsūta Pušu konsīlijam, kas paredzēts 30. pantā.

               8.Lēmumu noraidīt izdošanas pieprasījumu, pamatojoties uz šo atrunu, nekavējoties pārsūta pieprasījuma iesniedzējai Pusei. Ja pieprasījuma saņēmējā Pusē saprātīgā laikposmā nav pieņemts tiesas nolēmums par lietas būtību saskaņā ar 7. punktu, pieprasījuma iesniedzēja Puse var paziņot par to Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram, kurš lietu nodod 30. pantā paredzētajam Pušu konsīlijam. Šis konsīlijs izskata lietu un sniedz atzinumu par atteikuma atbilstību Konvencijai, un iesniedz to Ministru komitejai, lai par to varētu sniegt paziņojumu. Pildot savus uzdevumus saskaņā ar šo punktu, Ministru komitejas sanāksmēs piedalās tikai tās valstis, kas ir Konvencijas Puses.

               21. pants. Diskriminācijas klauzula

               1.Šajā Konvencijā neko nevar interpretēt kā tādu, kas uzliek par pienākumu izdot vai sniegt savstarpēju juridisko palīdzību, ja pieprasījuma saņēmējai Pusei ir pamatots iemesls uzskatīt, ka pieprasījums izdot par nodarījumiem, kas noteikti 5.–7. pantā un 9. pantā, vai pieprasījums pēc savstarpējās juridiskās palīdzības attiecībā uz šādiem nodarījumiem ir iesniegts nolūkā saukt pie atbildības vai sodīt personu, pamatojoties uz šīs personas rasi, reliģisko piederību, valstspiederību, etnisko izcelsmi vai politiskajiem uzskatiem, vai ka pieprasījuma izpilde varētu kaitēt šīs personas stāvoklim jebkura šāda iemesla dēļ.

               2.Šajā Konvencijā neko nevar interpretēt kā tādu, kas uzliek par pienākumu izdot, ja pastāv risks, ka persona, uz kuru attiecas izdošanas pieprasījums, tiks pakļauta spīdzināšanai vai necilvēcīgai vai pazemojošai attieksmei, vai sodam.

               3.Šajā Konvencijā neko nevar interpretēt kā tādu, kas uzliek par pienākumu izdot, ja pastāv risks, ka personai, uz kuru attiecas izdošanas pieprasījums, tiks piemērots nāvessods vai, ja pieprasījuma saņēmējas Puses tiesību akti nepieļauj mūža ieslodzījumu, mūža ieslodzījums bez pirmstermiņa atbrīvošanas iespējas, ja vien saskaņā ar piemērojamiem izdošanas līgumiem pieprasījuma saņēmējai Pusei nav uzlikts par pienākumu izdot, ja pieprasījuma iesniedzēja Puse sniedz tādu garantiju, ko pieprasījuma saņēmēja Puse uzskata par pietiekamu, ka nāvessods netiks piemērots vai, ja to piemēro, netiks izpildīts, vai, ka attiecīgajai personai nepiemēros mūža ieslodzījumu bez pirmstermiņa atbrīvošanas iespējas.

               22. pants. Spontāna informācijas sniegšana

               1.Neskarot pašu veikto izmeklēšanu vai tiesvedību, Puses kompetentās iestādes var bez iepriekšēja pieprasījuma nosūtīt citas Puses kompetentajām pusēm informāciju, kas iegūta pašu veiktās izmeklēšanas ietvaros, ja tās uzskata, ka šādas informācijas izpaušana varētu palīdzēt Pusei, kura saņem informāciju, uzsākt vai veikt izmeklēšanu vai tiesvedību, vai arī tās rezultātā attiecīgā Puse varētu iesniegt pieprasījumu saskaņā ar šo Konvenciju.

               2.Tā Puse, kura sniedz informāciju, var saskaņā ar saviem tiesību aktiem piemērot nosacījumus par šādas informācijas izmantošanu tai Pusei, kura saņem informāciju.

               3.Pusei, kura saņem informāciju, šie nosacījumi ir saistoši.

               4.Tomēr jebkura Puse jebkurā laikā ar Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram adresētu deklarāciju var paziņot, ka tā patur tiesības neuzskatīt nosacījumus, kurus uzliek Puse, kas sniedz informāciju saskaņā ar šā panta 2. punktu, par saistošiem, ja vien tā nav saņēmusi iepriekšēju paziņojumu par sniegtās informācijas būtību un piekritusi informācijas pārsūtīšanai.

               23. pants. Parakstīšana un stāšanās spēkā

               1.Šī Konvencija ir pieejama parakstīšanai Eiropas Padomes dalībvalstīm, Eiropas Kopienai un tām valstīm, kas nav Eiropas Padomes dalībvalstis, bet kuras ir piedalījušās tās izstrādē.

               2.Šo Konvenciju ratificē, pieņem vai apstiprina. Ratifikācijas, pieņemšanas vai apstiprināšanas dokumentus deponē Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram.

               3.Šī Konvencija stājas spēkā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad ir pagājuši trīs mēneši no dienas, kurā sešas parakstītājvalstis, tostarp vismaz četras Eiropas Padomes dalībvalstis, ir izteikušas piekrišanu atzīt šo Konvenciju par saistošu saskaņā ar 2. punkta noteikumiem.

               4.Attiecībā uz jebkuru parakstītājvalsti, kas vēlāk piekrīt atzīt Konvenciju par tai saistošu, Konvencija stājas spēkā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad ir pagājuši trīs mēneši no dienas, kurā šī valsts piekrita atzīt Konvenciju par tai saistošu saskaņā ar 2. punkta noteikumiem.

               24. pants. Pievienošanās Konvencijai

               1.Pēc šīs Konvencijas stāšanās spēkā Eiropas Padomes Ministru komiteja, pēc apspriešanās ar Konvencijas Pusēm un to vienbalsīgas piekrišanas saņemšanas, var uzaicināt pievienoties šai Konvencijai jebkuru valsti, kas nav Eiropas Padomes dalībvalsts un nav piedalījusies Konvencijas izstrādē. Lēmumu pieņem ar vairākumu, kas noteikts Eiropas Padomes Statūtu 20.d pantā, un ar to Pušu pārstāvju vienprātīgu balsojumu, kuriem ir tiesības piedalīties Ministru komitejā.

               2.Attiecībā uz jebkuru valsti, kura pievienojas Konvencijai saskaņā ar iepriekšminēto 1. punktu, Konvencija stājas spēkā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad ir pagājuši trīs mēneši no dienas, kurā pievienošanās dokuments ir deponēts Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram.

               25. pants. Teritoriālā piemērošana

               1.Jebkura valsts vai Eiropas Kopiena ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokumenta deponēšanas brīdī var norādīt teritoriju vai teritorijas, attiecībā uz kurām šī Konvencija ir piemērojama.

               2.Jebkura Puse jebkad vēlāk ar Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram adresētu deklarāciju var paplašināt šīs Konvencijas piemērošanu uz citām teritorijām, kas minētas deklarācijā. Attiecībā uz šādu teritoriju Konvencija stājas spēkā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad pagājuši trīs mēneši no dienas, kurā Ģenerālsekretārs saņēmis minēto deklarāciju.

               3.Jebkuru saskaņā ar abiem iepriekšējiem punktiem sagatavotu deklarāciju attiecībā uz jebkuru šādā deklarācijā minēto teritoriju var atsaukt ar Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram adresētu paziņojumu. Šāds atsaukums stājas spēkā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad pagājuši trīs mēneši no dienas, kurā Ģenerālsekretārs saņēmis minēto paziņojumu.

               26. pants. Konvencijas ietekme

               1.Šī Konvencija papildina piemērojamos daudzpusējos vai divpusējos līgumus vai nolīgumus starp Pusēm, tostarp turpmāk minētos Eiropas Padomes līgumus:

               –Eiropas Konvencija par izdošanu, pieejama parakstīšanai Parīzē, 1957. gada 13. decembrī (ETS Nr. 24);

               –Eiropas Konvencija par savstarpējo palīdzību krimināllietās pieejama parakstīšanai, Strasbūrā, 1959. gada 20. aprīlī (ETS Nr. 30);

               –Eiropas Konvencija par terorisma apkarošanu, pieejama parakstīšanai Strasbūrā, 1977. gada 27. janvārī (ETS Nr. 90);

               –Eiropas Konvencijas par savstarpējo palīdzību krimināllietās Papildprotokols, pieejams parakstīšanai Strasbūrā, 1978. gada 17. martā (ETS Nr. 99);

               –Eiropas Konvencijas par savstarpējo palīdzību krimināllietās Otrais papildprotokols, pieejams parakstīšanai Strasbūrā, 2001. gada 8. novembrī (ETS Nr. 182);

               –Protokols, ar kuru groza Eiropas Konvenciju par terorisma apkarošanu, pieejams parakstīšanai Strasbūrā, 2003. gada 15. maijā (ETS Nr. 190).

               2.Ja divas vai vairākas Puses jau ir noslēgušas nolīgumu vai līgumu par jautājumiem, kurus reglamentē šī Konvencija, vai citādi izveidojušas savas attiecības šādos jautājumos, vai nākotnē gatavojas to darīt, tās arī ir tiesīgas piemērot šādu nolīgumu vai līgumu vai attiecīgi reglamentēt minētās attiecības. Tomēr, ja Puses izveido savas attiecības jautājumos, kurus reglamentē šī Konvencija, citādāk nekā Konvencijā paredzēts, tās to dara tādā veidā, kas nav pretrunā Konvencijas mērķiem un principiem.

               3.Puses, kas ir Eiropas Savienības dalībvalstis, savās savstarpējās attiecībās piemēro Kopienas un Eiropas Savienības noteikumus, ciktāl pastāv Kopienas vai Eiropas Savienības noteikumi, kuri reglamentē konkrēto jautājumu, un ciktāl tie ir piemērojami konkrētajam gadījumam, neskarot šīs Konvencijas mērķi un nolūku un neskarot tās pilnīgu piemērošanu pārējām Konvencijas Pusēm.

               4.Nekas šajā Konvencijā neietekmē Puses un privātpersonu citas tiesības, saistības un pienākumus saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, tostarp starptautiskajām humanitārajām tiesībām.

               5.Šī Konvencija nereglamentē bruņoto spēku darbības bruņota konflikta laikā, kā šos terminus saprot saskaņā ar starptautiskajiem humanitāro tiesību aktiem un kuras reglamentē minētie tiesību akti, un šī Konvencija nereglamentē darbības, ko veic Puses militārie spēki, pildot savus oficiālos pienākumus, ciktāl tos reglamentē citi starptautisko tiesību noteikumi.

               27. pants. Konvencijas grozījumi

               1.Grozījumus šajā Konvencijā var ierosināt jebkura Puse, Eiropas Padomes Ministru komiteja vai Pušu konsīlijs.

               2.Eiropas Padomes Ģenerālsekretārs Pusēm paziņo par visiem grozījumu priekšlikumiem.

               3.Turklāt par jebkuru Puses vai Ministru komitejas ierosinātu grozījumu paziņo Pušu konsīlijam, kas Ministru komitejai iesniedz savu atzinumu par ierosināto grozījumu.

               4.Ministru komiteja izskata ierosināto grozījumu un jebkuru atzinumu, ko iesniedzis Pušu konsīlijs, un var apstiprināt grozījumu.

               5.Grozījuma redakciju, ko Ministru komiteja apstiprinājusi saskaņā ar šā panta 4. punktu, pārsūta Pusēm pieņemšanai.

               6.Jebkurš grozījums, kas apstiprināts saskaņā ar šā panta 4. punktu, stājas spēkā trīsdesmitajā dienā pēc tam, kad visas Puses ir informējušas Ģenerālsekretāru, ka tās šo grozījumu pieņem.

               28. pants. Pielikuma pārskatīšana

               1.Lai atjauninātu līgumu sarakstu pielikumā, jebkura Puse vai Ministru komiteja var ierosināt grozījumus. Šie grozījumu priekšlikumi attiecas tikai uz vispārējiem līgumiem, kas noslēgti Apvienoto Nāciju Organizācijas sistēmā, skar konkrēti starptautisko terorismu un ir stājušies spēkā. Eiropas Padomes Ģenerālsekretārs par tiem paziņo Pusēm.

               2.Pēc apspriešanās ar Pusēm, kas nav dalībvalstis, Ministru komiteja var pieņemt ierosinātu grozījumu ar balsu vairākumu, kas paredzēts Eiropas Padomes Statūtu 20.d pantā. Grozījums stājas spēkā pēc tam, kad ir pagājis viens gads no datuma, kurā tas nosūtīts Pusēm. Šajā laikposmā jebkura Puse var paziņot Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram par jebkādiem iebildumiem pret grozījuma stāšanos spēkā attiecībā uz minēto Pusi.

               3.Ja viena trešdaļa Pušu paziņo Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram par iebildumu pret grozījuma stāšanos spēkā, grozījums nestājas spēkā.

               4.Ja par iebildumu paziņo mazāk nekā viena trešdaļa Pušu, grozījums stājas spēkā attiecībā uz tām Pusēm, kuras nav paziņojušas par iebildumu.

               5.Tiklīdz grozījums ir stājies spēkā saskaņā ar 2. punktu un Puse ir paziņojusi par iebildumu pret to, šis grozījums stājas spēkā attiecībā uz minēto Pusi mēneša pirmajā dienā pēc datuma, kurā tā paziņoja Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram par tā pieņemšanu.

               29. pants. Strīdu izšķiršana

               Ja starp Pusēm rodas strīds par šīs Konvencijas interpretāciju vai piemērošanu, tās meklē strīda risinājumu sarunu ceļā vai ar citiem miermīlīgiem līdzekļiem pēc to izvēles, tostarp iesniedzot strīdu šķīrējtiesā, kuras nolēmumi strīdā iesaistītajām Pusēm ir saistoši, vai Starptautiskajā tiesā, kā par to vienojušās attiecīgās Puses.

               30. pants. Pušu konsīlijs

               1.Puses regulāri apspriežas, lai:

               a.ierosinātu priekšlikumus, kas atvieglotu vai uzlabotu šīs Konvencijas efektīvu izmantošanu un īstenošanu, tostarp jebkādu problēmu un saskaņā ar šo Konvenciju sniegto deklarāciju ietekmes konstatēšanu,

               b.formulētu savu atzinumu par izdošanas atteikuma atbilstību, kas tām nodots saskaņā ar 20. panta 8. punktu,

               c.ierosinātu grozīt šo Konvenciju saskaņā ar 27. pantu,

               d.formulētu savu atzinumu par jebkuru priekšlikumu grozīt šo Konvenciju, kas tām nodots saskaņā ar 27. panta 3. punktu,

               e.paustu viedokli par jebkuru jautājumu, kas attiecas uz šīs Konvencijas piemērošanu, un atvieglotu informācijas apmaiņu par būtiskām tiesiskām, politiskām vai tehnoloģiskām norisēm.

               2.Pušu konsīliju sasauc Eiropas Padomes Ģenerālsekretārs, kad vien viņš uzskata to par nepieciešamu, un jebkurā gadījumā, ja Pušu vairākums vai Ministru komiteja lūdz sasaukt konsīliju.

               3.Pusēm funkciju īstenošanā saskaņā ar šo pantu palīdz Eiropas Padomes sekretariāts.

               31. pants. Denonsēšana

               1.Jebkura Puse var jebkurā laikā denonsēt šo Konvenciju ar Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram adresētu paziņojumu.

               2.Šāda denonsēšana stājas spēkā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad pagājuši trīs mēneši no dienas, kurā Ģenerālsekretārs saņēmis šo paziņojumu.

               32. pants. Paziņošana

               Eiropas Padomes Ģenerālsekretārs paziņo Eiropas Padomes dalībvalstīm, Eiropas Kopienai un valstīm, kas nav Eiropas Padomes dalībvalstis, bet ir piedalījušās šīs Konvencijas izstrādē, kā arī jebkurai valstij, kura ir pievienojusies vai ir uzaicināta pievienoties šai Konvencijai, par:

               a.par katru parakstīšanu,

               b.jebkura ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokumenta deponēšanu,

               c.jebkuru datumu, kad šī Konvencija stājas spēkā saskaņā ar 23. pantu,

               d.jebkuru deklarāciju, kas iesniegta saskaņā ar 1. panta 2. punktu, 22. panta 4. punktu un 25. pantu,

               e.jebkādu citu dokumentu, paziņojumu vai informāciju saistībā ar šo Konvenciju.

               To apliecinot, attiecīgi pilnvarotas personas ir parakstījušas šo Konvenciju.

               Varšavā, 2005. gada 16. maijā, angļu un franču valodā, abiem tekstiem esot vienlīdz autentiskiem, vienā eksemplārā, ko deponē Eiropas Padomes arhīvā. Eiropas Padomes Ģenerālsekretārs nosūta apstiprinātas kopijas katrai Eiropas Padomes dalībvalstij, Eiropas Kopienai, tām valstīm, kas nav Eiropas Padomes dalībvalstis, bet ir piedalījušās šīs Konvencijas izstrādē, kā arī jebkurai valstij, kura ir uzaicināta pievienoties šai Konvencijai.

               Pielikums

               1.Konvencija par cīņu pret nelikumīgu gaisa kuģu sagrābšanu, kas parakstīta Hāgā 1970. gada 16. decembrī;

               2.Konvencija par cīņu pret nelikumīgām darbībām, kas apdraud civilās aviācijas drošību, kas parakstīta Monreālā, 1971. gada 23. septembrī;

               3. Konvencija par noziegumu novēršanu pret personām, kas bauda starptautisko aizsardzību, arī pret diplomātiskajiem aģentiem, un sodīšanu par šādiem noziegumiem, kas pieņemta Ņujorkā 1973. gada 14. decembrī;

               4. Starptautiskā konvencija pret ķīlnieku sagrābšanu, kas pieņemta Ņujorkā 1979. gada 17. decembrī;

               5. Kodolmateriālu fiziskās aizsardzības konvencija, kas pieņemta Vīnē 1980. gada 3. martā;

               6. Protokols par cīņu pret nelikumīgām darbībām lidostās, kas apkalpo starptautisko civilo aviāciju, kas parakstīts Monreālā, 1988. gada 24. februārī;

               7. Konvencija par tādu prettiesisku darbību novēršanu, kuras apdraud jūras navigācijas drošību, kas parakstīta Romā, 1988. gada 10. martā;

               8. Protokols par tādu prettiesisku darbību novēršanu, kuras apdraud kontinentālajā šelfā nostiprināto platformu drošību, kas parakstīts Romā, 1988. gada 10. martā;

               9. Starptautiskā konvencija par cīņu pret teroristu rīkotajiem sprādzieniem, kas pieņemta Ņujorkā 1997. gada 15. decembrī;

               10. Starptautiskā konvencija par cīņu pret terorisma finansēšanu, kas pieņemta Ņujorkā 1999. gada 9. decembrī;

               11.Starptautiskā konvencija par kodolterorisma apkarošanu, kas pieņemta Ņujorkā 2005. gada 13. aprīlī
                  1
               .

                     (1)
                  Pielikuma grozījumu pieņēma ministru vietnieki savā 1034. sanāksmē (2008. gada 11. septembrī, 10.1 punkts), un tas stājās spēkā 2009. gada 13. septembrī saskaņā ar Konvencijas 28. pantu.


|

52010PC0444

/* COM/2010/0444 final */  Priekšlikums PADOMES LĒMUMS par 1,3-dihlorpropēna neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā

	[pic] | EIROPAS KOMISIJA |Briselē, 1.9.2010COM(2010) 444 galīgā redakcija2010/0239 (NLE)PriekšlikumsPADOMES LĒMUMSpar 1,3-dihlorpropēna neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā(Dokuments attiecas uz EEZ)PASKAIDROJUMA RAKSTSPievienotais Padomes lēmuma priekšlikuma projekts attiecas uz 1,3-dihlorpropēna kā darbīgās vielas neiekļaušanu atļauto vielu sarakstā (I pielikums) Padomes Direktīvā 91/414/EEK. Šā priekšlikuma par neiekļaušanu pamatā ir vairāki aspekti, kas radīja bažas un kas konstatēti, otru reizi novērtējot minēto darbīgo vielu, kura nav apstiprināta kopš 2007. gada septembra.Ar Direktīvu 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū izveido saskaņotu sistēmu augu aizsardzības līdzekļu atļaušanai un laišanai tirgū. Minētās direktīvas 8. panta 2. punktā iekļauta 12 gadu programma, kuras mērķis ir pakāpeniski pārbaudīt tirgū esošajos pesticīdos sastopamās darbīgās vielas, lai tās iekļautu direktīvas I pielikumā. Regulā (EK) Nr. 451/2000 un Regulā (EK) Nr. 1490/2002 iekļauti sīki izstrādāti noteikumi par iepriekšminētās darba programmas otrā un trešā posma īstenošanu.1,3-dihlorpropēns ir viena no darbīgajām vielām, uz kurām attiecas minētās darba programmas otrais posms. Ar Komisijas Lēmumu 2007/619/EK minētā viela netika iekļauta Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā, neiekļaušanas galvenais iemesls bija gan tas, ka tā vidē izdala lielu daudzumu zināmu un nezināmu polihlorsavienojumu piemaisījumu veidā un trūkst informācijas par minēto savienojumu noturību, toksikoloģisko iedarbību, uzņemšanu no augu kultūrām, uzkrāšanos, metabolisko noturību un atliekvielu koncentrāciju, gan arī nepārliecinošais patērētāju riska novērtējums un gruntsūdeņu iespējamā piesārņojuma risks, kas attiecas uz putniem, zīdītājiem, ūdens organismiem un citiem organismiem, kas nav mērķa organismi.2008. gada jūnijā darbīgās vielas pieteikuma iesniedzējs iesniedza jaunu dokumentāciju saskaņā ar Regulā (EK) Nr. 33/2008 izklāstīto paātrināto procedūru. Šo dokumentāciju izvērtēja izraudzītā ziņotāja dalībvalsts (Spānija) un Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde ( EFSA ), kas 2009. gada 30. septembrī iesniedza secinājumus par 1,3-dihlorpropēna riska novērtējumu.Tomēr pieteikuma iesniedzēja iesniegtie papildu dati un informācija neļauj novērst visas konkrētās bažas, kuru dēļ viela netika iekļauta pirmajā reizē. Tādēļ 2010. gada 9. jūlijā Komisija Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgajai komitejai iesniedza Komisijas lēmuma projektu attiecībā uz 1,3-dihlorpropēna neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā.Komiteja nesniedza atzinumu, un balsošanas rezultāti bija šādi:-  14 dalībvalstis (150 balsis) balsoja par,-  11 dalībvalstis (154 balsis) balsoja pret,-  2 dalībvalstis atturējās (41 balss).Tādēļ atbilstīgi Direktīvas 91/414/EEK 19. pantam un saskaņā ar Padomes Lēmuma 1999/468/EK 5. pantu Komisijai ir jāiesniedz Padomei priekšlikums saistībā ar veicamajiem pasākumiem, un Padomei trīs mēnešu laikā jārīkojas, pieņemot lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu.Uz lēmuma projektu neattiecas Eiropas Parlamenta pārbaudes tiesības (Padomes Lēmuma 1999/468/EK 8. pants).2010/0239 (NLE)PriekšlikumsPADOMES LĒMUMSpar 1,3-dihlorpropēna neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā(Dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,ņemot vērā Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvu 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū[1] un it īpaši tās 8. panta 2. punkta ceturto daļu,tā kā:1.  Komisijas Lēmumā 2007/619/EK[2] ir nolemts, ka aktīvā viela 1,3-dihlorpropēns nav iekļaujama Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā. Šis lēmums ir pieņemts saskaņā ar otro posmu darba programmā, kas paredzēta Komisijas Regulās (EK) Nr. 451/2000[3] un (EK) Nr. 703/2001[4], ar kurām nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā īstenot Padomes Direktīvas 91/414/EEK 8. panta 2. punktā minētās darba programmas otro posmu, un ar kurām izveido to darbīgo vielu sarakstu, kuras jānovērtē attiecībā uz to iespējamo iekļaušanu Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā.2.  Sākotnējais pieteikuma iesniedzējs iesniedza jaunu pieteikumu saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK 6. panta 2. punktu un Komisijas 2008. gada 17. janvāra Regulu (EK) Nr. 33/2008, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus Padomes Direktīvas 91/414/EEK piemērošanai attiecībā uz parasto un paātrināto procedūru to darbīgo vielu novērtēšanai, kas veidoja šīs direktīvas 8. panta 2. punktā minētās darba programmas daļu, bet nav iekļautas I pielikumā[5]. Pieteikuma iesniedzējs pieprasīja paātrinātās procedūras piemērošanu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 33/2008 III nodaļu un iesniedza atjauninātu dokumentāciju. Pieteikumu iesniedza Spānijai, kura ar Regulu (EK) Nr. 451/2000 bija izraudzīta par ziņotāju dalībvalsti.3.  Minētais pieteikums atbilst visām Regulas (EK) Nr. 33/2008 15. panta pamatprasībām un procedūras prasībām, un tas tika iesniegts termiņā, kas paredzēts minētās regulas 13. panta otrajā teikumā.4.  Spānija izvērtēja pieteikuma iesniedzēja sniegto jauno informāciju un datus un 2009. gada 15. aprīlī sagatavoja papildu ziņojumu.5.  Pārējās dalībvalstis un Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (turpmāk “ EFSA ”) veica papildu ziņojuma salīdzinošu pārskatīšanu un 2009. gada 30. septembrī iesniedza pārskatīto ziņojumu Komisijai kā EFSA secinājumus par 1,3-dihlorpropēnu.[6]. Šo ziņojumu dalībvalstis un Komisija pārskatīja Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgajā komitejā, un tas tika pabeigts 2010. gada 9. jūlijā kā Komisijas pārskata ziņojums par 1,3-dihlorpropēnu.6.  Jaunajā ziņotājas dalībvalsts novērtējumā un jaunajos EFSA secinājumos izklāstīti iemesli, kas bija par pamatu neiekļaušanai, proti, ka viela vidē izdala lielu daudzumu zināmu un nezināmu polihlorsavienojumu piemaisījumu veidā un trūkst informācijas par minēto savienojumu noturību, toksikoloģisko iedarbību, uzņemšanu no augu kultūrām, uzkrāšanos, metabolisko noturību un atliekvielu koncentrāciju, kā arī nepārliecinošais patērētāju riska novērtējums un gruntsūdeņu iespējamā piesārņojuma risks, kas attiecas uz putniem, zīdītājiem, ūdens organismiem un citiem organismiem, kas nav mērķa organismi.7.  Pieteikuma iesniedzējs atjauninātajā dokumentācijā iesniedza jaunus datus un informāciju attiecībā uz lēmumu par neiekļaušanu, it īpaši saistībā ar vairāku piemaisījumu identificējamību, plānoto atliekvielu daudzumu augu kultūrās, gruntsūdeņu piesārņojuma risku un risku attiecībā uz putniem, zīdītājiem, ūdens organismiem un organismiem, kas nav mērķa organismi. Tika veikts jauns novērtējums, kas ietverts papildu ziņojumā un EFSA secinājumos par 1,3-dihlorpropēnu.8.  Tomēr pieteikuma iesniedzēja iesniegtie papildu dati un informācija neļauj novērst visas konkrētās bažas, kuru dēļ viela netika iekļauta.9.  It īpaši pastāv bažas par vienpadsmit neidentificētu ražošanas piemaisījumu iedarbību uz patērētājiem. Turklāt nav pietiekami izvērtēts gruntsūdeņu iespējamais piesārņojums ar 1,3-dihlorpropēnu, tā attiecīgo toksisko sadalīšanās produktu ( EZ )-3-hlorakrilskābi un vienpadsmit neidentificētiem ražošanas piemaisījumiem, un ir iespējama desmit ražošanas piemaisījumu pārnese atmosfērā lielā attālumā. Turklāt netika pierādīts, ka risks attiecībā uz organismiem, kas nav mērķa organismi, būtu pieņemams.10.  Komisija aicināja pieteikuma iesniedzēju iesniegt apsvērumus par salīdzinošās pārskatīšanas rezultātiem un par to, vai darbīgo vielu turpmāk atļaut vai neatļaut. Turklāt saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 33/2008 21. panta 1. punktu Komisija aicināja pieteikuma iesniedzēju iesniegt apsvērumus par pārskata ziņojuma projektu. Pieteikuma iesniedzējs iesniedza apsvērumus, kas tika rūpīgi pārbaudīti.11.  Pieteikuma iesniedzēja minētie apsvērumi tomēr nevarēja novērst konstatētās bažas, un novērtējumi, kas veikti, pamatojoties uz EFSA speciālistu sanāksmēs iesniegto un izvērtēto informāciju, neliecina, ka ar ierosinātajiem lietošanas nosacījumiem 1,3-dihlorpropēnu saturošie augu aizsardzības līdzekļi kopumā atbilstu Direktīvas 91/414/EEK 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta prasībām.12.  Tādēļ 1,3-dihlorpropēns nav jāiekļauj Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā.13.  Lēmums 2007/619/EK ir jāatceļ.14.  Šis lēmums neizslēdz iespēju iesniegt jaunu pieteikumu par 1,3-dihlorpropēnu saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK 6. panta 2. punktu un Komisijas Regulas (EK) Nr. 33/2008 II nodaļu.15.  Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgā komiteja nav sniegusi atzinumu tās priekšsēdētāja noteiktajā termiņā,IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.1. pants1,3-dihlorpropēnu neiekļauj Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā kā darbīgo vielu.2. pantsLēmumu 2007/619/EK atceļ.3. pantsŠis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.Briselē,Padomes vārdā —priekšsēdētājs [1] OV L 230, 19.8.1991., 1. lpp.[2] OV L 249, 25.9.2007., 11. lpp.[3] OV L 55, 29.2.2000., 25. lpp.[4] OV L 98, 7.4.2001., 6. lpp.[5] OV L 15, 18.1.2008., 5. lpp.[6] Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde; Conclusion on the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance (EZ)-1,3-dichloropropene on request from the European Commission. EFSA Journal 2009 .; 7(10):1341. [102.lpp.]. doi:10.2903/j.efsa.2009.1341. Pieejams tiešsaistē: www.efsa.europa.eu .


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 27.7.2017
            COM(2017) 390 final
            2017/0168(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par to, lai noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Seišelu Republiku, ar ko groza Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Seišelu Republiku par īstermiņa vīzu atcelšanu

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               Ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regulu (ES) Nr. 610/2013
                  1
                (Šengenas Robežu kodeksa grozījumi) tika grozīta Konvencija, ar ko īsteno Šengenas Nolīgumu
                  2
                (CISA), Regula (EK) Nr. 562/2006
                  3
                (Šengenas Robežu kodekss [ŠRK]) un Regula (EK) Nr. 810/2009
                  4
                (Vīzu kodekss) un – cita starpā – tika pārformulēts “īstermiņa uzturēšanās” jēdziens attiecībā uz trešo valstu valstspiederīgajiem Šengenas zonā. No 2013. gada 18. oktobra trešo valstu valstspiederīgie (neatkarīgi no tā, vai viņiem ir nepieciešama vīza vai nav), kuri plāno ieceļot Šengenas zonā saskaņā ar īstermiņa uzturēšanās režīmu, drīkst uzturēties Šengenas zonā uz laiku, kas nav ilgāks par “90 dienām jebkurā 180 dienu laikposmā”. Pretēji definīcijai, kas bija spēkā līdz 2013. gada 18. oktobrim (trīs mēneši sešu mēnešu laikposmā, skaitot no pirmās ieceļošanas dienas), jaunā pieeja ir precīzāka, nosakot ilgumu dienās, nevis mēnešos. Turklāt no definīcijas ir izņemts termins “skaitot no pirmās ieceļošanas dienas”, kas bija radījis neskaidrības un jautājumus.

               Ar ŠRK grozījumiem ES vīzu un robežu tiesību aktos, t. i. CISA, ŠRK, Vīzu kodeksā un Regulā (EK) Nr. 539/2001
                  5
                tika ieviestas visas nepieciešamās izmaiņas. Tomēr jēdziens “īstermiņa uzturēšanās” ir nostiprināts arī Eiropas Savienības noslēgtajos starptautiskajos nolīgumos. Ar Antigvu un Barbudu
                  6
               , Bahamu Salām
                  7
               , Barbadosu
                  8
               , Brazīliju
                  9
               , Maurīciju
                  10
               , Sentkitsu un Nevisu
                  11
                un Seišelām
                  12
                noslēgtajos nolīgumos par vīzu režīma atcelšanu, definējot bezvīzu īstermiņa uzturēšanās ilgumu, joprojām minēta vecā definīcija (“trīs mēnešus sešu mēnešu laikposmā pēc dienas, kad pirmo reizi ieceļots valsts teritorijā”
                  13
               ).

               Komisija 2014. gada 16. jūlijā pieņēma ieteikumu Padomes Lēmumam, ar ko pilnvaro sākt sarunas par grozījumiem nolīgumos par īstermiņa vīzu atcelšanu, kuri noslēgti starp Eiropas Savienību un iepriekšminētajām valstīm
                  14
               , Padome lēmumu pieņēma 2014. gada 9. oktobrī
                  15
               . Mērķis ir attiecībā uz šīm septiņām valstīm īstenot jauno “īstermiņa uzturēšanās” definīciju, kas noteikta ŠRK grozījumos. Turklāt “īstermiņa uzturēšanās” definīcija dienās, nevis mēnešos vīzu režīma atcelšanas nolīgumos ir vieglāk pārbaudāma un aprēķināma ar elektroniskiem/IT līdzekļiem un tādējādi tā ir piemērotāka centralizētajām robežu pārvaldības sistēmām, piemēram, ierosinātajai Ieceļošanas/izceļošanas sistēmai (IIS)
                  16
               .

               Pēc Padomes pilnvarojuma saņemšanas Komisija sāka sarunas par to, lai grozītu nolīgumus par vīzu režīma atcelšanu ar septiņām valstīm (Antigvu un Barbudu, Bahamu Salām, Barbadosu, Brazīliju, Maurīciju, Sentkitsu un Nevisu un Seišelām).

               Sarunas ar Seišelu Republiku tika sekmīgi noslēgtas, parafējot grozošo nolīgumu 2016. gada 15. jūlijā. Abas puses ir vienojušās pieņemt jauno “īstermiņa uzturēšanās” definīciju visā vīzu režīma atcelšanas nolīgumā starp ES un Seišelu Republiku. Turklāt nolīgumā iekļautas dažu tehnisku aspektu izmaiņas (skat. turpmāk), bet ceļotājiem visi nolīguma grozījumi ir maznozīmīgi.

                  Apvienotās Karalistes un Īrijas īpašā situācija ir atspoguļota nolīguma preambulā.

               2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN SAMĒRĪGUMS

               •Juridiskais pamats

               Atbilstoši nolīguma prasībām ir nepieciešams abu līgumslēdzēju pušu apstiprinājums, ko pauž saskaņā ar to attiecīgajām procedūrām. Savienības gadījumā ir nepieciešams Padomes lēmums par nolīguma parakstīšanu un noslēgšanu.

               Šis priekšlikums ir iesniegts Padomei, lai pilnvarotu Nolīguma, ar ko groza Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Seišelu Republiku par īstermiņa vīzu atcelšanu, noslēgšanu.

               Nolīgums nodrošina juridisko saskaņotību, kā arī harmonizāciju starp dalībvalstīm, piemērojot jauno ŠRK grozījumos noteikto “īstermiņa uzturēšanās” definīciju, kas piedāvā skaidru “īstermiņa uzturēšanās” interpretāciju.

               Šā priekšlikuma juridiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 77. panta 2. punkta a) apakšpunkts saistībā ar tā 218. pantu.

               Savienībai nav pilnvaru, lai grozītu nolīgumus par vīzu režīma atcelšanu, kas būtu saistoši četrām valstīm, kuras ir asociētās valstis Šengenas acquis, tostarp kopējās vīzu politikas īstenošanā. Lai attiecībā uz noteikumiem par atļautās uzturēšanās ilgumu Šengenas zonā nodrošinātu saskaņotu pieeju un tos īstenotu, nolīgumam ir pievienota kopīga deklarācija, kurā norādīts, ka būtu vēlams, ka Seišelu Republika, no vienas puses, un Islande, Lihtenšteina, Norvēģija un Šveice, no otras puses, attiecīgi groza savus spēkā esošos divpusējos nolīgumus par vīzu režīma atcelšanu.

               Pievienotais priekšlikums ir juridiskais instruments nolīguma noslēgšanai. Padome pieņems lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu pēc tam, kad nolīgumu Savienības vārdā parakstīs Padomes prezidentūras iecelta persona un no Eiropas Parlamenta būs saņemta piekrišana saskaņā ar LESD 218. panta 6. punkta otrās daļas a) apakšpunktu.

               •Subsidiaritāte (neekskluzīvas kompetences gadījumā)

               Ja viena no starptautiska nolīguma līgumslēdzējām pusēm ir Eiropas Savienība, tad dalībvalstis pašas nevar juridiski īstenot šāda nolīguma grozījumus. Nolīgumu par vīzu režīma atcelšanu ar Seišelām ir noslēgusi Eiropas Savienība. Tādēļ ir nepieciešama rīcība Savienības līmenī.

               Turklāt, dalībvalstu noslēgtie nolīgumi par vīzu režīma atcelšanu ietekmētu Savienības acquis vīzu jomā (LESD 3. panta 2. punkts).

               •Proporcionalitāte

               Šis priekšlikums paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai sasniegtu izvirzīto mērķi, proti, grozīt spēkā esošo nolīgumu par vīzu režīma atcelšanu starp Seišelām un Savienību.

               3.IETEKME UZ BUDŽETU

               Šis priekšlikums nerada papildu izmaksas ES budžetā.

               4. EX POST NOVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI

               •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām

               Padome 2014. gada 9. oktobrī pieņēma sarunu norādes, ar ko pilnvaroja Komisiju sākt sarunas ar Seišelu Republiku, lai grozītu nolīgumu par vīzu režīma atcelšanu starp abām pusēm. Dalībvalstis Vīzu jautājumu darba grupas sanāksmēs tika informētas par sarunu norisi.

               5.CITI ELEMENTI

               •Sarunu iznākums

                  Komisija uzskata, ka mērķi, ko Padome bija izvirzījusi sarunu norādēs, tika sasniegti un ka nolīguma projekts ir Savienībai pieņemams.

                  Nolīguma projekta galīgo saturu var apkopot šādi.

                  a. Uzturēšanās ilgums

                  Nolīgums paredz bezvīzu ceļošanu Eiropas Savienības pilsoņiem un Seišelu Republikas pilsoņiem, kas ceļo uz otras līgumslēdzējas puses teritoriju uz laikposmu, kas nepārsniedz 90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā (nevis uz trīs mēnešiem sešu mēnešu laikposmā pēc dienas, kad pirmo reizi ieceļots valsts teritorijā). Jauno definīciju piemēro visā nolīgumā starp Eiropas Savienību un Seišelu Republiku par īstermiņa vīzu atcelšanu.

                  b. Nobeiguma noteikumi – nolīguma apturēšana (8. panta 4. punkts)

               Nolīguma 8. panta 4. punkta pēdējo teikumu groza šādi: “Līgumslēdzēja puse, kas apturējusi šā nolīguma piemērošanu, nekavējoties informē otru Līgumslēdzēju pusi, ja minētās apturēšanas iemesli vairs nepastāv, un minēto apturēšanu atceļ”. Pievienojot esošajam tekstam vārdus “minēto apturēšanu atceļ”, grozītajā nolīgumā precizē, ka bezvīzu režīma apturēšanu faktiski atceļ, ja zūd minētās apturēšanas iemesli. Ar šo grozījumu nolīguma par vīzu režīma atcelšanu ar Seišelu Republiku redakcija tiek saskaņota ar visiem pārējiem vīzu režīma atcelšanas nolīgumiem, kurus Savienība parakstīja 2015. un 2016. gadā. Ar Vīzu jautājumu darba grupa 2016. gada 14. jūnijā apspriedās par šo grozījumu, un neviena dalībvalsts nav cēlusi iebildumus.

                  c. Aizvietot “Kopiena” ar “Savienību”

                  Kopš 2009. gada 1. decembra, kad stājies spēkā Lisabonas līgums, Eiropas Savienība pati par sevi ir ieguvusi konsolidētu juridisko statusu. Tomēr jēdziens “Eiropas Kopiena” joprojām ir ietverts starptautiskajos nolīgumos, kas stājās spēkā pirms Lisabonas līguma, kā tas ir attiecībā uz Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Seišelu Republiku par īstermiņa vīzu atcelšanu. Tādēļ visā nolīgumā par vīzu režīma atcelšanu vārdu “Kopiena” ar grozošo nolīgumu aizstāj ar “Savienība”.

                  d. Kopīgās deklarācijas

                  Nolīgumam ir pievienotas divas kopīgās deklarācijas:

                  – par to, kā interpretēt 90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā, un

                  – par Islandi, Norvēģiju, Šveici un Lihtenšteinu.

                  e. Stāšanās spēkā

                  Šis nolīgums stāsies spēkā sestā mēneša pirmajā dienā pēc dienas, kad pēdējā līgumslēdzēja puse paziņo otrai, ka ratifikācijas procedūras ir pabeigtas. Lai nodrošinātu juridisko noteiktību un ļautu ceļotājiem saprast un ievērot tiesību aktus, ir vajadzīgs pietiekami ilgs pārejas periods. Kad tiks pabeigta nolīguma ratifikācija, sešu mēnešu laikposms ļaus ceļotājiem pabeigt saskaņā ar veco definīciju aprēķināto īstermiņa uzturēšanos, pirms stājas spēkā jaunā īstermiņa uzturēšanās definīcija un tās 180 dienu retrospektīvais atsauces periods.

                  Visus citus noteikumus esošajā nolīgumā starp Eiropas Kopienu un Seišelu Republiku par īstermiņa vīzu atcelšanu, tostarp to teritoriālo piemērošanas jomu, grozošais nolīgums neskar.

               6.SECINĀJUMS

               Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, Komisija ierosina Padomei pēc Eiropas Parlamenta piekrišanas saņemšanas apstiprināt Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Seišelu Republiku, ar ko groza Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Seišelu Republiku par īstermiņa vīzu atcelšanu (“nolīgums”).

               2017/0168 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par to, lai noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Seišelu Republiku, ar ko groza Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Seišelu Republiku par īstermiņa vīzu atcelšanu

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 77. panta 2. punkta a) apakšpunktu saistībā ar 218. panta 6. punkta otrās daļas a) apakšpunkta v) punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu
                  17
               ,

               tā kā:

               (1)Ar 2009. gada 30. novembra lēmumu Padome noslēdza Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Seišelu Republiku par īstermiņa vīzu atcelšanu. Nolīgums paredz bezvīzu ceļošanu Eiropas Savienības pilsoņiem un Seišelu pilsoņiem, kas ceļo uz otras līgumslēdzējas puses teritoriju, “ne vairāk kā uz trīs mēnešiem sešu mēnešu laikposmā”.

               (2)Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 610/2013
                  18
                Savienības vīzu un robežu tiesību aktos tika ieviestas horizontālas izmaiņas un īstermiņa uzturēšanās ilgums noteikts ne ilgāks par 90 dienām jebkurā 180 dienu laikposmā.

               (3)Nolīgumā starp Savienību un Seišelu Republiku par īstermiņa vīzu atcelšanu ir nepieciešams iekļaut šo jauno definīciju, lai pilnībā harmonizētu Savienības īstermiņa uzturēšanās režīmu.

               (4)Komisija Savienības vārdā ir risinājusi sarunas ar Seišelu Republiku par nolīgumu, ar ko groza Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Seišelu Republiku par īstermiņa vīzu atcelšanu (“nolīgums”).

               (5)Saskaņā ar Padomes Lēmumu (ES) Nr. 2017/[...] nolīgums ir parakstīts.

               (6)Šis lēmums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Apvienotā Karaliste nepiedalās saskaņā ar Padomes Lēmumu 2000/365/EK
                  19
               . Tādēļ Apvienotā Karaliste nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un Apvienotajai Karalistei šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro.

               (7)Šis lēmums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Īrija nepiedalās saskaņā ar Padomes Lēmumu 2002/192/EK
                  20
               . Tādēļ Īrija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un Īrijai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro.

               (8)Tāpēc nolīgums būtu jāapstiprina,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Ar šo Savienības vārdā tiek apstiprināts Nolīgums starp Eiropas Savienību un Seišelu Republiku, ar ko groza Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Seišelu Republiku par īstermiņa vīzu atcelšanu (“nolīgums”).

               Nolīguma teksts ir pievienots šim lēmumam.

               2. pants

               Padomes priekšsēdētājs Savienības vārdā sniedz nolīguma 2. pantā paredzēto paziņojumu
                  21
               .

               3. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

               Briselē,

                     Padomes vārdā

                     priekšsēdētājs

                     (1)
                  OV L 182, 29.6.2013., 1. lpp.

                     (2)
                  OV L 239, 22.9.2000., 19. lpp.

                     (3)
                  OV L 105, 13.4.2006., 1. lpp.

                     (4)
                  OV L 243, 15.9.2009., 1. lpp.

                     (5)
                  OV L 81, 21.3.2001., 1. lpp.

                     (6)
                  OV L 169, 30.6.2009., 3. lpp.

                     (7)
                  OV L 169, 30.6.2009., 24. lpp.

                     (8)
                  OV L 169, 30.6.2009., 10. lpp.

                     (9)
                  Ar Brazīliju Eiropas Savienība noslēdza divus nolīgumus. Vienu attiecībā uz parasto pasu turētājiem (OV L 255, 21.9.2012., 4. lpp.) un vienu diplomātisko, dienesta vai oficiālo pasu turētājiem (OV L 66, 12.3.2011., 2. lpp.).

                     (10)
                  OV L 169, 30.6.2009., 17. lpp.

                     (11)
                  OV L 169, 30.6.2009., 38. lpp.

                     (12)
                  OV L 169, 30.6.2009., 31. lpp.

                     (13)
                  Sal. “Mērķis” un “Uzturēšanās ilgums” nolīgumos.

                     (14)
                  COM(2014)468 final.

                     (15)
                  Padomes Lēmums, ar ko Komisiju pilnvaro sākt sarunas par grozījumiem nolīgumos par īstermiņa vīzu atcelšanu, kuri noslēgti starp Eiropas Savienību/Kopienu un Antigvu un Barbudu, Bahamu Salu Sadraudzību, Barbadosu, Brazīlijas Federatīvo Republiku, Maurīcijas Republiku, Sentkitsas un Nevisas Federāciju un Seišelu Republiku, ko Padome pieņēma 2014. gada 9. oktobrī.

                     (16)
                  COM(2016)194 final.

                     (17)
                  Piekrišana sniegta […].

                     (18)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 610/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 562/2006, ar kuru ievieš Kopienas Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss), Konvenciju, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu, Padomes Regulu (EK) Nr. 1683/95 un Regulu (EK) Nr. 539/2001, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 767/2008 un Regulu (EK) Nr. 810/2009 (OV L 182, 29.6.2013., 1. lpp.).

                     (19)
                  Padomes Lēmums 2000/365/EK (2000. gada 29. maijs) par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā (OV L 131, 1.6.2000., 43. lpp.).

                     (20)
                  Padomes Lēmums 2002/192/EK (2002. gada 28. februāris) par Īrijas lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā (OV L 64, 7.3.2002., 20. lpp.).

                     (21)
                  Nolīguma spēkā stāšanās dienu Padomes Ģenerālsekretariāts publicēs Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 27.7.2017
            COM(2017) 390 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            Priekšlikums Padomes lēmumam
            par to, lai noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Seišelu Republiku, ar ko groza Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Seišelu Republiku par īstermiņa vīzu atcelšanu

               PIELIKUMS

               NOLĪGUMS

               starp Eiropas Savienību un Seišelu Republiku, ar ko groza Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Seišelu Republiku par īstermiņa vīzu atcelšanu

               EIROPAS SAVIENĪBA,

               no vienas puses, un

               SEIŠELU REPUBLIKA (turpmāk Šeišelas)

               no otras puses,

               turpmāk kopā “Līgumslēdzējas puses”,

               ŅEMOT VĒRĀ Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Seišelu Republiku par īstermiņa vīzu atcelšanu (turpmāk “nolīgums”), kas stājās spēkā 2010. gada 1. janvārī,

               ATKĀRTOTI APSTIPRINOT, cik svarīgi ir atvieglot tiešos personiskos kontaktus,

               ŅEMOT VĒRĀ, ka šā nolīguma mērķis ir apmierināt līgumslēdzēju pušu pilsoņu vajadzības,

               ŅEMOT VĒRĀ, ka “īstermiņa uzturēšanās” definīcija, kas sniegta nolīgumā (trīs mēneši sešu mēnešu laikposmā no pirmās ieceļošanas dienas) nav pietiekami precīza, un jo īpaši jēdziens “pirmā ieceļošanas diena” var radīt neskaidrības un jautājumus,

               ŅEMOT VĒRĀ, ka ES “iekšējos” vīzu un robežu tiesību aktos ar Regulu (ES) Nr. 610/2013 (2013. gada 26. jūnijs) ir ieviestas horizontālas izmaiņas un tajā īstermiņa uzturēšanās ir definēta šādi: “90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā”,

               ŅEMOT VĒRĀ, ka ieceļošanas/izceļošanas sistēmas mērķiem, kuru paredzēts ieviest Eiropas Savienībā, ir nepieciešama vienota un skaidri definēta “īstermiņa uzturēšanās” definīcija, kas ir piemērojama visiem trešo valstu valstspiederīgajiem,

               VĒLOTIES nodrošināt ceļotāju netraucētu plūsmu Līgumslēdzēju pušu robežšķērsošanas vietās,

               VĒLREIZ APSTIPRINOT to, ka nolīgums attiecas uz visu Eiropas Savienības dalībvalstu pilsoņiem, izņemot Apvienoto Karalisti un Īriju,

               ŅEMOT VĒRĀ Protokolu par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu un Protokolu par Šengenas acquis, kas iekļauts Eiropas Savienības sistēmā, kuri pievienoti Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, un apstiprinot, ka šā nolīguma noteikumi neattiecas uz Apvienoto Karalisti un Īriju,

               IR VIENOJUŠĀS PAR TURPMĀKO.

               1. pants

               Nolīgumu groza saskaņā ar šā panta noteikumiem:

               (1)nosaukumā un 3. panta 5. punktā, 6. panta 1. punktā un 8. panta 7. punktā vārdu “Kopiena” aizstāj ar vārdu “Savienība” attiecīgajā locījumā;

               (2)nolīguma 1. panta vārdus “uz trīs mēnešiem sešu mēnešu laikā” aizstāj ar vārdiem “uz 90 dienām jebkurā 180 dienu laikposmā”;

               (3)nolīguma 4. panta 1. punktu aizstāj ar šādu:

               “Eiropas Savienības pilsoņi var uzturēties Seišelās uz laiku, kas nepārsniedz 90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā.”;

               (4)nolīguma 4. panta 2. punktu aizstāj ar šādu:

               “Seišelu pilsoņi var uzturēties dalībvalstu teritorijā, kas pilnībā piemēro Šengenas acquis, uz laiku, kas nepārsniedz 90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā. Minēto laikposmu aprēķina neatkarīgi no jebkuras uzturēšanās reizes dalībvalstī, kura Šengenas acquis vēl nepiemēro pilnā mērā.

               Seišelu pilsoņi var uzturēties katras dalībvalsts teritorijā, kas Šengenas acquis vēl nepiemēro pilnā mērā, uz laiku, kurš nepārsniedz 90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā, neatkarīgi no uzturēšanās laika, kas aprēķināts attiecībā uz to dalībvalstu teritoriju, kurās pilnībā piemēro Šengenas acquis.”;

               (5)nolīguma 4. panta 3. punktā vārdus “trim mēnešiem” aizstāj ar vārdiem “90 dienām” un vārdu “Kopienas” aizstāj ar vārdu “Savienības”;

               (6)nolīguma 8. panta 4. punkta pēdējo teikumu aizstāj ar šādu:

               “Līgumslēdzēja puse, kas apturējusi šā nolīguma piemērošanu, nekavējoties informē otru Līgumslēdzēju pusi, ja minētās apturēšanas iemesli vairs nepastāv, un minēto apturēšanu atceļ”.

               2. pants

               Līgumslēdzējas puses ratificē vai apstiprina šo nolīgumu saskaņā ar to attiecīgajām procedūrām, un tas stājas spēkā sestā mēneša pirmajā dienā pēc datuma, kad pēdējā Puse paziņo otrai Pusei par iepriekš minēto procedūru pabeigšanu.

               Nolīgums ir sagatavots divtūkstoš septiņpadsmitā gada … … …., divos eksemplāros angļu, bulgāru, čehu, dāņu, franču, grieķu, holandiešu, horvātu, igauņu, itāliešu, latviešu, lietuviešu, maltiešu, poļu, portugāļu, rumāņu, slovāku, slovēņu, somu, spāņu, ungāru, vācu un zviedru valodā, un visi teksti ir vienlīdz autentiski.

               Eiropas Savienības vārdā –

               Seišelu Republikas vārdā –

               KOPĪGĀ DEKLARĀCIJA PAR ISLANDI, NORVĒĢIJU, ŠVEICI UN LIHTENŠTEINU

               Ir vēlams, ka Norvēģijas, Islandes, Šveices un Lihtenšteinas iestādes, no vienas puses, un Seišelas, no otras puses, nekavējoties groza esošos divpusējos nolīgumus par īstermiņa uzturēšanās vīzu režīma atcelšanu ar tādiem pašiem nosacījumiem kā šajā nolīgumā.

               Kopīga deklarācija par to, kā interpretēt 90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā

               Līgumslēdzējas puses saprot, ka laiks, kas nepārsniedz 90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā, kā paredzēts šā nolīguma 4. pantā, nozīmē vai nu nepārtrauktu apmeklējumu vai vairākus secīgus apmeklējumus, kuru ilgums nepārsniedz 90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā kopumā.

               Jēdziens “jebkurš” nozīmē, ka tiek piemērots “kustīgs” 180 dienu atsauces laikposms, skaitot atpakaļ katru uzturēšanās dienu pēdējo 180 dienu laikposmā, lai pārbaudītu, vai joprojām tiek izpildīta prasība par 90 dienām jebkurā 180 dienu laikposmā. Tas cita starpā nozīmē, ka pēc nepārtrauktas 90 dienu ilgas prombūtnes var atkal uzturēties uz laiku līdz 90 dienām.

               ________