                               EIROPAS
                               KOMISIJA
                                                       Briselē, 22.6.2015.
                                                       COM(2015) 305 final
                                                       2015/0136 (NLE)
                                           Priekšlikums
                                     PADOMES LĒMUMS
      par to, lai dalībvalstis Savienības vārdā ratificētu Starptautiskās konvencijas par
   atbildību un kaitējuma atlīdzināšanu saistībā ar bīstamu un kaitīgu vielu pārvadāšanu
    pa jūru 2010. gada protokolu un pievienotos tam attiecībā uz tiesu iestāžu sadarbības
                                       aspektiem civillietās
LV                                                                                LV
 ---pagebreak---                                   PASKAIDROJUMA RAKSTS
   1.     PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
   1.1.   Ievads
          Atbildība un kompensācija par kaitējumu, kas radies konkrēta veida kuģniecības
          darbībā, starptautiskā līmenī ir reglamentēta vairākās Starptautiskās Jūrniecības
          organizācijas (turpmāk "SJO") konvencijās, kuru pamatā ir tie paši galvenie principi.
          Šie principi ir šādi: kuģa īpašnieka stingra atbildība, obligāta apdrošināšana, lai segtu
          kaitējumu trešām personām, no kaitējuma cietušo personu tiesības iesniegt regresa
          prasījumu pret apdrošinātāju, atbildības ierobežošana un naftas un bīstamu un kaitīgu
          vielu (turpmāk "HNS") gadījumā īpašs kompensācijas fonds, kurš maksā par
          kaitējumu, ja tas pārsniedz kuģa īpašnieka atbildības ierobežojumu.
          1996. gada Starptautiskā konvencija par atbildību un kaitējuma atlīdzināšanu saistībā
          ar bīstamu un kaitīgu vielu pārvadāšanu pa jūru (turpmāk — "1996. gada HNS
          konvencija") ir pēdējā SJO konvencija, kurā ir runa par atbildību un kura valstīm vēl
          jāratificē, lai tā varētu stāties spēkā. Šī ir svarīga daļa no starptautiskās jūrniecības
          atbildības režīma, jo īpaši tāpēc, ka HNS pārvadāšana pa jūru, tostarp sašķidrinātas
          dabasgāzes (LNG) un sašķidrinātās naftas gāzes (LPG) pārvadāšana, piedzīvo strauju
          izaugsmi, veidojot nozīmīgu daļu no jūras transporta nozares.
          1996. gada HNS konvencijas 2010. gada protokolā (turpmāk — "2010. gada
          protokols") ir paredzēti nepieciešamie grozījumi, ar kuriem novērš 1996. gada HNS
          konvencijā identificētās problēmas. 2010. gada protokolu un ar šo protokolu grozītās
          Konvencijas noteikumus saskaņā ar minētā protokola 2. un 18. pantu lasa, interpretē
          un piemēro kopā kā vienotu instrumentu. SJO Sekretariāts sagatavoja Protokola
          konsolidēto tekstu, kas SJO tika apstiprināts 2011. gadā Juridiskās komitejas
          98. sesijā, un to sauc par "2010. gada HNS konvenciju". 2010. gada HNS konvencija
          kā vienots, konsolidēts Konvencijas instruments stāsies spēkā, tiklīdz stāsies spēkā
          2010. gada protokols.
          Ja valsts paraksta, ratificē vai pieņem 2010. gada protokolu, saskaņā ar protokola
          20. panta 8. punktu (2010. gada HNS konvencijas 45. panta 8. punktu) tiek anulēta
          attiecīgās valsts 1996. gada HNS konvencijas parakstīšana vai ratifikācija.
          Ne 1996. gada HNS konvencija, ne 2010. gada protokols nav stājušies spēkā.
          Minētajam protokolam patlaban nav līgumslēdzēju pušu.
          Ir svarīgi norādīt, ka saskaņā ar 2010. gada protokola 20. panta 4. punktu (2010. gada
          HNS konvencijas 45. panta 4. punktu), izsakot vēlmi piemērot 2010. gada protokolu,
          ir jāiesniedz dati par iepriekšējā kalendārajā gadā saņemto kontributīvo kravu kopējo
          daudzumu. Šis priekšnosacījums ir galvenais iemesls, kādēļ neviena valsts
          Konvenciju vēl nav ratificējusi.
          Pēc HNS konvencijas 2010. gada protokola pieņemšanas SJO atsevišķu valstu grupa
          ar Starptautiskā naftas piesārņojuma kompensācijas fonda (turpmāk "SNPK fonds")
          sekretariāta palīdzību sagatavoja Pamatnostādnes par HNS kontributīvo kravu
          ziņošanu. Šīs pamatnostādnes tika apstiprinātas SJO Juridiskās komitejas 100. sesijā
          2013. gada 19. aprīlī1, tādējādi atvieglojot galveno praktisko apgrūtinājumu saistībā
          ar Konvencijas ratifikāciju.
   1
        SJO LEG 100. sesija, LEG 100/14, "Juridiskās komitejas ziņojums par simtās sesijas darbu" (Report of
        the Legal Committee on the work of its one hundredth session), 5.–6. lpp.; LEG 100/3, Kanādas
LV                                                  2                                                        LV
 ---pagebreak---           SJO Juridiskās komitejas 101. sesijā tika izveidota HNS saziņas grupa, lai palīdzētu
          valstīm izveidot procedūras konvencijas īstenošanai, jo īpaši, lai ziņotu par HNS
          kontributīvajām kravām un uzsāktu Konvencijas ratifikāciju. Šīs grupas locekļi ir
          vairākas ES dalībvalstis un Eiropas Komisija.
   1.2.   ES kompetence un ietekme
          Saskaņā ar noteikumiem par ES ārējo kompetenci, kas paredzēti Līguma par Eiropas
          Savienības darbību (LESD) 3. panta 2. punktā, 2010. gada protokols un turpmāk arī
          2010. gada HNS konvencija ir Savienības ekskluzīvā kompetencē, jo tie ietekmē
          Savienības kopīgos noteikumus un maina to darbības jomu.
          Kā izklāstīts šā paskaidrojuma raksta 1.4. iedaļā, Konvencijas 2010. gada Protokola
          noslēgšana ietekmētu Direktīvas 2004/35/EK par atbildību vides jomā attiecībā uz
          videi nodarītā kaitējuma novēršanu un atlīdzināšanu2 darbības jomu un noteikumus.
          Turklāt 1.5. iedaļā izklāstīto iemeslu dēļ 2010. gada protokola noslēgšana ietekmētu
          noteikumus, kas paredzēti Regulā (ES) Nr. 1215/2012 par jurisdikciju un spriedumu
          atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (Briseles I regulas pārstrādātā
          redakcija)3.
          Pēdējā minētā pārklāšanās starp grozītās Konvencijas noteikumiem un noteikumiem,
          kas Savienībā paredzēti saistībā ar tiesu iestāžu sadarbību civillietās un komerclietās,
          kalpoja kā juridiskais pamats Padomes Lēmumam 2002/971/EK, ar ko dalībvalstīm
          Kopienas interesēs atļauj ratificēt 1996. gada HNS konvenciju vai pievienoties tai4.
          Tomēr, kā norādīts ievadā, 1996. gada HNS konvencija tika grozīta ar 2010. gada
          protokolu, un 2010. gada HNS konvencija ir no šiem grozījumiem izrietošs
          konsolidēts instruments. Tādēļ 2010. gada HNS konvencijas ietekme uz ES
          noteikumiem ir jānovērtē, ņemot vērā izmaiņas Savienības tiesību sistēmā, kas
          notikušas pēc Padomes Lēmuma 2002/971/EK pieņemšanas.
          Savienība pati kā atsevišķa juridiska persona nevar izmantot Savienības ekskluzīvo
          kompetenci attiecībā uz 2010. gada protokola noslēgšanu, jo Konvencijas vai
          Protokola tekstā nav iekļauta REIO (reģionālās ekonomiskās integrācijas
          organizācijas) klauzula. Tas nozīmē, ka uz dalībvalstīm attiecas pienākums noslēgt
          šo starptautisko nolīgumu Savienības vārdā. Tā kā 2010. gada protokols attiecas uz
          jautājumiem, kas ir ES ekskluzīvā kompetencē, dalībvalstis nevar patstāvīgi lemt par
          šā protokola parakstīšanu un ratifikāciju. Tās var Savienības vārdā šādi rīkoties tikai
          pēc tam, kad ir saņēmušas Padomes atļauju un Eiropas Parlamenta piekrišanu pēc
          Komisijas priekšlikuma saskaņā ar LESD 218. panta 6. punkta a) apakšpunktu.
   1.3.   Sīkāka informācija par Konvenciju
          2010. gada protokols un tādējādi arī konsolidētā 2010. gada HNS konvencija stāsies
          spēkā 18 mēnešus pēc dienas, kurā to būs ratificējušas vismaz 12 valstis, un vismaz
          četrām no šīm valstīm būs ne mazāk kā divi miljoni bruto tonnāžas vienību katrai, un
          ja SJO ģenerālsekretāram būs iesniegti attiecīgie dati par kontributīvajām kravām un
        iesniegtā informācija par 2010. gada HNS protokola īstenošanas uzraudzību (Monitoring the
        Implementation of the HNS Protocol, 2010), 2. pielikums "Pamatnostādnes par HNS kontributīvo kravu
        ziņošanu" (Reporting guidelines on the submission of HNS contributing cargo).
   2
        OV L 143, 30.4.2004., 56. lpp.
   3
        OV L 351, 20.12.2012., 1. lpp.
   4
        Padomes 2002. gada 18. novembra Lēmums 2002/971/EK, ar ko dalībvalstīm Kopienas interesēs atļauj
        1996. gada Starptautisko konvenciju par atbildību un zaudējumu atlīdzināšanu saistībā ar bīstamu un
        kaitīgu vielu jūras pārvadājumiem (HNS konvencija) ratificēt vai pievienoties tai (OV L 337,
        13.12.2002., 55. lpp.).
LV                                                   3                                                      LV
 ---pagebreak---    tie liecinās, ka šajās valstīs iepriekšējā kalendārajā gadā kopējais saņemtais to kravu
   apjoms, par kurām iemaksāts HNS kopējā kontā, ir ne mazāks kā 40 miljoni tonnu.
   Spēkā stāšanās nosacījumi 1996. gada HNS konvencijā bija tādi paši.
   Galvenās atšķirības starp 1996. gada HNS konvenciju un 2010. gada HNS konvenciju
   ir šādas:
   (a)    iepakotu HNS izslēgšana no HNS fonda kontributīvo kravu definīcijas, aizvien
          uz kaitējumu, ko rada iepakotas HNS, attiecinot ar Konvenciju izveidoto divu
          līmeņu kompensācijas sistēmu (2010. gada HNS konvencijas 1. panta
          10. punkts);
   (b)    kuģa īpašnieka atbildības ierobežojuma palielināšana par kuģiem, ar kuriem
          pārvadā iepakotas HNS, lai labāk pielāgotos iepakotu HNS izslēgšanai no HNS
          fonda kontributīvo kravu definīcijas (2010. gada HNS konvencijas 9. panta
          1. punkta b) apakšpunkts);
   (c)    LNG fiziskā saņēmēja padarīšana par atbildīgo personu, kura veic attiecīgās
          iemaksas HNS fondā, izņemot, ja starp īpašumtiesību turētāju un saņēmēju ir
          noslēgta atšķirīga vienošanās (2010. gada HNS konvencijas 19. panta
          1.a punkts);
   (d)    HNS fonda kompensāciju izmaksāšana saistībā ar segtu starpgadījumu ir
          padarīta atkarīga no tā, vai attiecīgā valsts ir izpildījusi pienākumu iesniegt
          kontributīvo kravu ziņojumus par visiem gadiem pirms attiecīgā starpgadījuma
          (2010. gada HNS konvencijas 21.a panta 2. punkts).
   Ar šīm izmaiņām tiek novērsti galvenie šķēršļi, kuri kavēja 1996. gada HNS
   konvencijas ratifikācijas procesu.
   Darbības joma. 2010. gada HNS konvencija attiecas uz prasībām par kaitējumu, kas
   radies no HNS pārvadāšanas pa jūru, izņemot prasības saskaņā ar līgumu par preču
   vai pasažieru pārvadāšanu. Kaitējums, uz kuru attiecas Konvencija, ir jebkāds
   kaitējums Konvencijas dalībvalsts teritorijai, tostarp teritoriālajai jūrai, kaitējums
   videi Konvencijas dalībvalsts ekskluzīvajā ekonomikas zonā, jebkāds kaitējums
   (izņemot kaitējumu videi), ko ārpus Konvencijas dalībvalsts teritorijas un teritoriālās
   jūras izraisījis kādā Konvencijas dalībvalstī reģistrēts kuģis, kā arī preventīvie
   pasākumi, kas veikti iepriekš minēto kaitējuma veidu minimizēšanai. Karakuģi un
   citi valstij piederošie vai valsts ekspluatētie kuģi, kuri tiek izmantoti nekomerciālā
   nolūkā, nav Konvencijas darbības jomā, ja vien attiecīgā valsts nenolemj citādi.
   Turklāt valsts var no Konvencijas darbības jomas izslēgt kuģus, kuru bruto tonnāža ir
   zem 200 tonnām un kuri pārvadā HNS tikai iepakotā veidā, ja šie kuģi kuģo starp šīs
   valsts ostām vai iekārtām. Pēdējais minētais atbrīvojums var tikt piemērots arī divu
   kaimiņvalstu starpā, ja abas valstis ir par to īpaši vienojušās. Par šādiem
   atbrīvojumiem saistībā ar vienu vai divām kaimiņvalstīm ir attiecīgi jāpaziņo SJO.
   Atbildības un kompensācijas galvenie aspekti. 2010. gada HNS konvencija tā kuģa
   īpašniekam, ar kuru pārvadā HNS, paredz stingru atbildību par kaitējumu, kas radies
   starpgadījumā saistībā ar HNS pārvadāšanu pa jūru ar minēto kuģi. Īpašnieka
   stingrajai atbildībai ir atsevišķi izņēmumi, un, lai tos piemērotu, īpašniekam ir
   pienākums sniegt pierādījumus.
   Stingrā atbildība ir saistīta ar īpašnieka pienākumu iegādāties apdrošināšanu vai citu
   finansiālu nodrošinājumu, ar kuru segt viņa atbildību par kaitējumu saskaņā ar
   Konvenciju. Konvencijas dalībvalstīm jāapliecina šādas apdrošināšanas vai
   finansiālā nodrošinājuma esība saskaņā ar Konvenciju.
LV                                          4                                              LV
 ---pagebreak---         Lai attiecīgā nozare atbalstītu šo stingro atbildību un obligātās apdrošināšanas
        prasības, Konvencijā īpašniekam ir paredzētas arī tiesības ierobežot savu atbildību
        līdz 100 milj. norēķinu vienību par HNS, kuras pārvadā bez taras, un līdz 115 milj.
        norēķinu vienību par iepakotām HNS. Turklāt tāpat kā visās jūrniecības konvencijās
        saistībā ar atbildību arī šajā konvencijā ir klauzula, kas paredz, ka iesniegt regresa
        prasījumu pret kuģa īpašnieku saistībā ar kaitējumu, uz kuru attiecas 2010. gada HNS
        konvencija, var "tikai saskaņā ar šo konvenciju".
        Šīs konvencijas lielākais devums starptautiskajam režīmam, kas aptver atbildību un
        kompensāciju par starpgadījumiem, kuri radušies kuģniecības darbībās un jo īpaši
        HNS pārvadāšanā pa jūru, ir īpaša kompensācijas fonda izveidošana. HNS fonda
        mērķis ir izmaksāt kompensāciju ikvienai personai, kura cieš no kaitējuma saistībā ar
        HNS pārvadāšanu pa jūru, ja šī persona nav bijusi spējīga iegūt pilnīgu vai atbilstīgu
        kompensāciju par kaitējumu no kuģa īpašnieka un tā apdrošinātāja. Nespēja iegūt
        kompensāciju var būt atkarīga no dažādiem apstākļiem, proti, no kuģa īpašnieka
        atbildības neesības, no kuģa īpašnieka un tā apdrošinātāja finansiālās nespējas pilnībā
        apmierināt prasījumu vai no tā, ka kaitējums pārsniedz kuģa īpašnieka atbildības
        ierobežojumu.
        Kopējā kompensācijas summa, kas ir pieejama šajā divu līmeņu sistēmā, ir 250 milj.
        norēķinu vienību (aptuveni EUR 310 milj. saskaņā ar šībrīža valūtas maiņas kursu).
        Lai šī summa būtu pieejama, saskaņā ar 2010. gada HNS konvenciju ir izveidota
        īpaša sistēma, kurā personas, kas katrā Konvencijas dalībvalstī saņem HNS, veic
        iemaksas HNS fondā. Konvencijas dalībvalstis savukārt ir atbildīgas par to, lai HNS
        fondam precīzi, laikus un regulāri tiku ziņots par kontributīvajām kravām, bet valsts
        var arī nolemt pati veikt iemaksas minētajā fondā HNS saņēmēju vietā.
        Prasības un sūdzības Konvencijas dalībvalstu tiesās. 2010. gada HNS konvencijā
        ir noteikumi par Konvencijas dalībvalstu tiesu jurisdikciju saistībā ar to personu
        prasībām, kuras cieš no kaitējuma, uz kuru attiecas Konvencija, pret īpašniekiem vai
        to apdrošinātājiem, vai pret HNS fondu. Konvencijā ir paredzēti arī noteikumi par
        Konvencijas dalībvalstu tiesu spriedumu atzīšanu un izpildi. Šo elementu mērķis,
        kuri palikuši tādi paši kā 1996. gada HNS konvencijā, ir nodrošināt, ka personas,
        kuras cietušas Konvencijā paredzētajos starpgadījumos, var gūt labumu no skaidriem
        procesuālajiem noteikumiem un juridiskās noteiktības, padarot viņu prasības
        efektīvākas.
   1.4. Ietekme uz Direktīvu 2004/35/EK
        Kopš 2004. gada Direktīva 2004/35/EK ir tiesību akts, ko ES piemēro saistībā ar
        uzņēmēja atbildību profesionālajās darbībās, tostarp kuģniecībā, attiecībā uz videi
        nodarītā kaitējuma novēršanu un atlīdzināšanu teritorijā un ūdeņos, kas ir dalībvalstu
        jurisdikcijā.
        Gan 1996. gada, gan 2010. gada HNS konvencija pārklājas ar minētās direktīvas
        darbības jomu tiktāl, ciktāl tā attiecas uz, pirmkārt, Konvencijas dalībvalsts
        teritorijai, tostarp teritoriālajai jūrai, nodarīto vides kaitējumu (2010. gada HNS
        konvencijas 3. panta a) punkts), otrkārt, uz kaitējumu no vides piesārņojuma, kas
        rodas Konvencijas dalībvalsts ekskluzīvajā ekonomikas zonā (EEZ) vai ekvivalentā
        apgabalā (līdz 200 jūras jūdzēm no bāzes līnijas) (2010. gada HNS konvencijas
        3. panta b) punkts) un, treškārt, uz "preventīvajiem pasākumiem vietās, kur tos veic,
        lai novērstu vai līdz minimumam samazinātu šādus zaudējumus" (2010. gada HNS
        konvencijas 3. panta d) punkts). Minētās direktīvas attiecīgie noteikumi ir 2. panta
        1. punkts par termina "kaitējums videi" definīciju un 2. panta 10. punkts par termina
LV                                               5                                              LV
 ---pagebreak---           "aizsargpasākumi" definīciju kopā ar 3. panta 1. punkta a) apakšpunktu
          Direktīvā 2008/56/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai jūras vides politikas
          jomā5, un Putnu direktīvas 79/409/EEK6 1. panta 1. punktu un Dzīvotņu direktīvas
          92/43/EEK7 2. panta 1. punktu, kā norādīts "Komisijas norādījumos par Natura 2000
          tīkla izveidi jūras vidē — Putnu direktīvas un Dzīvotņu direktīvas piemērošana"8.
          Termina "kaitējums videi" definīcijas Konvencijā un Direktīvā 2004/35/EK, lai arī
          lielā mērā pārklājas, tomēr nav identiskas. Tomēr praksē sagaidāms, ka ar
          Konvenciju jācenšas sasniegt tikpat augstus standartus saistībā ar kaitējuma videi
          atlīdzināšanu kā ar minēto direktīvu.
          Direktīvas 2004/35/EK darbības jomas un 2010. gada HNS konvencijas pārklāšanās
          dēļ ir skaidrs, ka tā 2010. gada protokola noslēgšana, ar ko groza 1996. gada
          konvenciju un iegūst jaunu juridisku tekstu (t. i., 2010. gada HNS konvenciju),
          ietekmē spēkā esošos ES noteikumus.
          Proti, Direktīvā 2004/35/EK ir tieša atsauce uz 1996. gada HNS konvenciju, izslēdzot
          no minētās direktīvas darbības jomas kaitējumus, kas radušies tāda starpgadījuma
          rezultātā, uz kuru attiecas minētā konvencija un visi tās turpmākie grozījumi, ja
          minētā konvencija attiecīgajā dalībvalstī ir spēkā (Direktīvas 2004/35/EK 4. panta
          2. punkts un IV pielikums). Tā ir vajadzīga, lai īpašiem starptautiskiem režīmiem,
          kuri aptver civiltiesisko atbildību saistībā ar konkrētām profesionālajām darbībām,
          būtu lielāks spēks nekā minētajai direktīvai, jo tie tika uzskatīti par efektīvākiem
          risinājumiem ātras un atbilstīgas kompensācijas piešķiršanai par kaitējumu videi un
          par labāk piemērotiem šāda veida profesionālajām darbībām. Uz 2010. gada
          protokolu kā 1996. gada HNS konvencijas grozījumu aktu attiecas arī
          Direktīvā 2004/35/EK paredzētais atbrīvojums, un tādējādi ir skaidrs, ka Konvencijas
          ratifikācija vai pievienošanās tai ietekmēs spēkā esošo ES noteikumu darbības jomu.
          Papildus tam, ka Konvencijas un minētās direktīvas noteikumi ievērojami pārklājas,
          pastāv arī būtiska pretruna, no kuras ir atkarīga Konvencijas noteikumu ietekme uz
          Savienības noteikumiem. HNS konvencijas 7. panta 4. punktā (paredzēts gan
          1996. gada, gan 2010. gada konvencijas tekstā) ir aizliegts vērsties ar prasību par
          kaitējumu pret kuģa īpašnieku jebkādā citā veidā, kas nav paredzēts Konvencijā. Tas
          nozīmē, ka minēto direktīvu nevar piemērot papildus Konvencijai, ja ir runa par kuģa
          īpašnieka atbildību par HNS kaitējumu, un tādējādi Konvencija ierobežo minētās
          direktīvas darbības jomu, un tā ir būtiska informācija saistībā ar 2010. gada protokola
          noslēgšanu, ko veic dalībvalstis.
   1.5.   Ietekme uz Regulu (ES) Nr. 1215/2012 (Regulas (EK) Nr. 44/2001 pārstrādātā
          redakcija, turpmāk "Briseles I regula")
          2010. gada HNS konvencijas IV nodaļā ir paredzēta procesuālā kārtība, ko
          Konvencijas dalībvalstu tiesās piemēro prasībām un sūdzībām saskaņā ar
          Konvenciju. Proti, Konvencijas 38., 39. un 40. pantā ir paredzēti noteikumi par tiesu
          jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi. Šie panti ir identiski 1996. gada HNS
          konvencijas 38., 39. un 40. pantam, kuri kalpoja kā juridiskais pamats Kopienas
          ekskluzīvajai kompetencei, ar ko tika pamatots Padomes Lēmums 2002/971/EK.
   5
        OV L 164, 25.6.2008., 19. lpp.
   6
        Padomes Direktīva 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību (OV L 103, 25.4.1979., 1. lpp.).
   7
        Padomes Direktīva 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206,
        22.7.1992., 7. lpp.).
   8
        http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/marine/docs/marine_guidelines.pdf
LV                                                    6                                                    LV
 ---pagebreak---          Regulā (ES) Nr. 1215/2012 ir izklāstīti noteikumi par jurisdikciju un spriedumu
         atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās starp ES dalībvalstīm, un iepriekš
         minētie Konvencijas noteikumi, ja tā stāsies spēkā, ietekmēs minētās regulas
         noteikumus. Priekšlikumā Padomes lēmumam, ar ko dalībvalstīm Eiropas Kopienas
         interesēs atļauj ratificēt 1996. gada Starptautisko konvenciju par atbildību un
         zaudējumu atlīdzināšanu saistībā ar bīstamu un kaitīgu vielu pārvadāšanu pa jūru
         (HNS konvencija) (COM (2001) 674 galīgā redakcija9), ir izklāstīts detalizēts
         pārskats un paskaidrojumi par Konvencijas IV nodaļas pārklāšanos ar
         Briseles I regulu (Regula (EK) Nr. 44/200110).
         Papildus iepriekš minētajam 2010. gada HNS konvencijas IV nodaļas 37., 41. un
         42. pantam ir papildinoša nozīme, un tādēļ tos nevar aplūkot izolēti vai piemērot
         atsevišķi no citiem Konvencijas noteikumiem. Tādējādi Savienības ekskluzīvā
         kompetence attiecas uz visu Konvencijas IV nodaļu kopumā.
         Dānijas īpašā nostāja attiecībā uz Konvencijas IV nodaļu jāaplūko atsevišķi saskaņā
         ar Protokolu Nr. 2211 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumiem. Dānija ir
         atbrīvota no LESD trešās daļas V sadaļas piemērošanas, un tādēļ tā nepiedalās
         ierosinātā Padomes Lēmuma pieņemšanā par to, lai dalībvalstis Savienības vārdā
         ratificētu Starptautiskās konvencijas par atbildību un zaudējumu atlīdzināšanu
         saistībā ar bīstamu un kaitīgu vielu pārvadāšanu pa jūru 2010. gada protokolu un
         pievienotos tam attiecībā uz tiesu iestāžu sadarbības aspektiem civillietās.
   1.6.  Secinājumi
         Starptautisko noteikumu par atbildību saistībā ar līgumā neparedzētiem kaitējumiem,
         kas rodas no HNS pārvadāšanas pa jūru, pieņemšana un stāšanās spēkā ir svarīga, jo
         HNS kravu īpatsvars jūras kravu transporta nozarē pasaulē ir nozīmīgs.
         Ņemot vērā pieredzi ar līdzīgiem starptautiskiem režīmiem, kas reglamentē atbildību
         par kaitējumiem, kas rodas citās kuģniecības darbībās, piemēram, naftas pārvadāšanā
         ar tankkuģiem, SJO pieņēma šo starptautisko nolīgumu, kurā grozījumi izdarīti ar
         2010. gada HNS protokolu, lai papildinātu ar atbildību saistīto jūrniecības konvenciju
         sistēmu ar īpašu instrumentu, ar kuru tiek izveidots ar HNS kaitējumu saistīts jauns
         kompensācijas fonds.
         Pamatojoties uz Padomes Lēmumu 2002/971/EK, dalībvalstis bija pilnvarotas
         ratificēt 1996. gada HNS konvenciju. Par 2010. gada protokolu, ar kuru groza
         Konvenciju, ir jāpieņem jauns Padomes lēmums saskaņā ar Līgumiem, ņemot vērā
         izmaiņas Savienības tiesībās kopš 2002. gada. Ar 2010. gada protokolu tiek izveidots
         jauns starptautiskais nolīgums (sk. jo īpaši 45. panta 8. punktu 2010. gada HNS
         konvencijas konsolidētajā redakcijā). Tādējādi, ratificējot 2010. gada protokolu vai
         pievienojoties tam, Savienība pilnvaro dalībvalstis piemērot 2010. gada HNS
         konvenciju ne tikai jautājumos, uz kuriem attiecas minētais protokols, bet arī citos
         jautājumos, uz kuriem attiecas 2010. gada HNS konvencijas grozītais teksts.
         Ņemot vērā iepriekš teikto, Komisija ierosina pieņemt divus atsevišķus Padomes
         lēmumus par to, lai dalībvalstis Savienības vārdā ratificētu 2010. gada protokolu un
         pievienotos tam, tādējādi nodrošinot, ka tiek izpildīti Līgumos paredzētie mērķi, kas
         ietverti Direktīvā 2004/35/EK un Regulā (ES) Nr. 1215/2012, un ka tiek ievēroti
         Protokola Nr. 22 noteikumi. Saistībā ar iepriekš minēto regulu un jo īpaši attiecībā uz
   9
        OV C 51E, 26.2.2002., 370. lpp.
   10
        OV L 12, 16.1.2001., 1. lpp.
   11
        OV C 326, 26.10.2002., 299. lpp.
LV                                              7                                                LV
 ---pagebreak---        noteikumiem par dalībvalstu tiesu pieņemto spriedumu atzīšanu un izpildi
       dalībvalstīm, kā paredzēts ierosinātā Padomes lēmuma pielikumā, ir jāpieņem
       attiecīga deklarācija, kad tās ratificē 2010. gada protokolu vai pievienojas tam,
       tādējādi turpinot piemērot Regulas (ES) Nr. 1215/2012 noteikumus par spriedumu
       atzīšanu un izpildi arī tad, kad ir jāatzīst un jāizpilda spriedums, ko citā dalībvalstī
       pasludinājusi citas dalībvalsts tiesa. Šajā deklarācijā jāietver arī citi attiecīgie
       Savienības noteikumi, proti, 2007. gada 30. oktobra Lugāno Konvencija par
       jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās12.
   2.  APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES
       NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI
       Oficiāls ietekmes novērtējums šajā procesa posmā nav vajadzīgs, jo ES rīcības
       apjomu jau ierobežo sarunas par noslēdzamo starptautisko instrumentu.
       Tomēr ir izvērtētas un apsvērtas vairākas iespējas.
       (1)    Nekāda rīcība
       Šobrīd, kamēr HNS konvencija nav stājusies spēkā, Direktīvu 2004/35/EK piemēro
       atbildībai vides jomā, kas rodas starpgadījumā, ko izraisījis kuģis, ar kuru ES
       pārvadā HNS pa jūru. Tas nozīmē, ka tiek piemērota minētajā direktīvā paredzētā
       termina "kaitējums videi" definīcija, un to saskaņā ar minētās direktīvas 4. panta
       3. punktu piemēro kopā ar kuģa īpašnieka tiesībām ierobežot savu atbildību saskaņā
       ar 1976. gada Starptautisko konvenciju par atbildības ierobežošanu attiecībā uz jūras
       prasībām, kurā izdarīti attiecīgie grozījumi (turpmāk — LLMC). Uz kuģa īpašnieka
       tiesībām ierobežot savu atbildību līdz LLMC paredzētajiem vispārējiem
       ierobežojumiem attiecas tikai daži izņēmumi, proti, rīcība ar nolūku radīt kaitējumu
       vai nolaidība. Atbildības ierobežojumi saskaņā ar LLMC ir mazāki nekā
       ierobežojumi, kas paredzēti 2010. gada HNS konvencijas 9. pantā. Ja nepastāv tāds
       kompensācijas fonds, kāds ir izveidots 2010. gada HNS konvencijas III nodaļā, tad
       šobrīd saskaņā ar minēto direktīvu nav iespēju piešķirt kompensāciju personām
       (piem., zvejniekiem, vietējām kopienām), kuras cietušas no HNS piesārņojuma jūrā,
       ja šī kompensācija pārsniedz kuģa īpašnieka atbildības ierobežojumu. Turklāt spēkā
       esošajā juridiskajā sistēmā nav obligātu prasību par apdrošināšanu, bet 2010. gada
       HNS konvencijas 12. pantā kuģu īpašniekiem ir īpaši paredzēts šāds pienākums, kā
       arī prasītāju tiesības uz tiešu prasījumu pret apdrošinātāju (12. panta 8. punkts).
       Visbeidzot, Direktīvā 2004/35/EK ES likumdevēji ir paredzējuši atbrīvojumu par
       labu starptautiskajam režīmam, kas reglamentē atbildību kuģniecības darbībās,
       piemērojot to visām attiecīgajām konvencijām, tostarp HNS konvencijai, un
       atbrīvojumu no minētās direktīvas piemērošanas saistībā ar starpgadījumiem, uz
       kuriem attiecas šīs starptautiskās konvencijas. Ja ES līmenī netiks veikta kāda
       darbība, ar kuru dalībvalstīm atļautu ratificēt 2010. gada HNS protokolu vai
       pievienoties tam, lai jaunākā SJO ar atbildību saistītā konvencija varētu stāties spēkā,
       starptautiskajā (un ES) režīmā, kas reglamentē atbildību kuģniecības darbībās,
       radīsies pretruna, kas mazinās to normu juridisko noteiktību un viendabīgumu, kuras
       cita starpā piemēro vides kaitējumam, kas radies no HNS pārvadāšanas pa jūru.
       (2)    HNS konvencijas saskaņošana ar Savienības acquis
       Saistībā ar termina "kaitējums videi" definīciju Direktīva 2004/35/EK pilnībā
       nepārklājas ar 2010. gada HNS konvenciju. Proti, minētajā direktīvā paredzētā
   12
      OV L 339, 21.12.2007., 3. lpp.
LV                                            8                                                 LV
 ---pagebreak---    definīcija ir plašāka un ietver vairāk atlīdzināšanas veidu, tostarp izpostīto dabas
   resursu primāro atjaunošanu līdz pamatstāvoklim, tostarp, ja vajadzīgs, veicot
   papildu un kompensējošo atlīdzināšanu, ja attiecīgos resursus nevar atjaunot līdz to
   pamatstāvoklim, un arī kompensāciju par dabas resursu iekšējiem zudumiem (šādi
   pasākumi nekad neietver kompensāciju naudas izteiksmē, bet vienmēr tiek veikti
   pasākumi, ar kuriem uzlabo dabas resursus vietā, kurā nodarīts kaitējums, vai tās
   tuvumā esošā vietā). Tādējādi var apgalvot, ka būtu labāk, ja Konvencija tiktu
   grozīta, lai tā saskanētu ar minētās direktīvas noteikumiem.
   Tomēr ir maz ticams, ka šāds priekšlikums iegūs pietiekamu atbalstu SJO dalībvalstu
   vidū, jo īpaši ņemot vērā problēmas, kuras bija jāatrisina, pirms bija iespējams
   vienoties par pašreizējo Konvencijas redakciju. Tāpat termins "kaitējums no
   piesārņojuma" saskaņā ar Konvenciju ir precīzi definēts atbilstīgi citiem spēkā
   esošajiem režīmiem saistībā ar atbildību par starpgadījumiem jūrā, ko var radīt
   dažāda veida kuģniecības darbības (piem., 1992. gada Starptautiskā konvencija par
   civiltiesisko atbildību par naftas piesārņojuma radītajiem zaudējumiem, 2001. gada
   Starptautiskā konvencija par civiltiesisko atbildību attiecībā uz bunkuru eļļas
   piesārņojuma izraisītiem postījumiem). Šīs definīcijas grozīšana 2010. gada HNS
   konvencijā ievērojami mazinātu līdzsvaru starp dažādām kuģniecības nozarēm, un
   tam tiktu izrādīta būtiska pretošanās SJO.
   (3)    "Nošķīruma klauzulas" iekļaušana HNS konvencijā un Direktīvas 2004/35/EK
          izrietošajos grozījumos
   Var izvērtēt arī iespēju grozīt Konvenciju, iekļaujot tajā "nošķīruma klauzulu", lai
   nodrošinātu, ka tad, kad dalībvalstis kļūst par Konvencijas dalībvalstīm, Savienības
   noteikumi turpina reglamentēt īpašās attiecības starp ES un tās dalībvalstīm.
   Attiecībā uz trešām valstīm saistības saskaņā ar Konvenciju nemainītos.
   Pieņemot šādu "nošķīruma klauzulu", visām Konvencijas dalībvalstīm (tostarp
   valstīm, kas nav ES dalībvalstis) būtu jāvienojas par to, ka ES un tās dalībvalstis
   savstarpējās attiecībās piemēros ES tiesības tiktāl, ciktāl tās reglamentē jautājumus,
   uz kuriem attiecas Konvencija. Tomēr arī uz šo iespēju attiecas iepriekš izklāstītais
   pamatojums, proti, šī nav reālistiska iespēja, kuru dalībvalstis var izmantot, lai
   Savienības vārdā sadarbotos ar SJO.
   Turklāt šādas klauzulas pieņemšanai būtu jāgroza Direktīva 2004/35/EK, lai šīs
   direktīvas darbības jomā atceltu atbrīvojumu, ko piemēro kaitējumam, kas radies
   starpgadījumos, kuri ir HNS konvencijas darbības jomā. Tomēr minētā direktīva
   vienādi attiecas uz visām jūrniecības konvencijām, kuras saistītas ar atbildību un
   kuras ir uzskaitītas tās IV pielikumā. Tādējādi atšķirīga režīma ieviešana attiecībā uz
   vienu konvenciju būtu pretrunā pašas šīs direktīvas garam, jo īpaši ņemot vērā to, ka
   visas SJO konvencijas, kas saistītas ar atbildību, pamatojas uz tiem pašiem
   principiem, lai izveidotu stingru atbildības sistēmu attiecībā uz kuģu īpašniekiem,
   piemērojot to kopā ar prasību par obligātu apdrošināšanu un par pietiekamu līdzekļu
   pieejamību, lai varētu kompensēt kaitējumu no piesārņojuma, kurš radies kuģošanas
   starpgadījumā.
   (4)    2010. gada HNS protokola ratifikācija
   HNS konvencijas 2010. gada protokola noslēgšana nodrošinās, ka visā ES teritorijā
   saistībā ar starpgadījumiem, ko radījuši kuģi, kuri pārvadā HNS pa jūru, tiek
   piemēroti vienādi noteikumi par atbildību un kompensāciju. Turklāt šādi tiks
   nodrošināts, ka ir pieejami pietiekami līdzekļi kompensācijām personām, kuras
LV                                         9                                               LV
 ---pagebreak---        cietušas šādos starpgadījumos. Starptautiska režīma, nevis reģionāla risinājuma
       izmantošana šajā saistībā ir labāk piemērota kuģniecībai pēc būtības, jo tā ir globāla
       darbība un šādiem starpgadījumiem visticamāk būs pārrobežu ietekme.
       Tādēļ tika secināts, ka labākā rīcība ir pieņemt šo lēmuma projektu, ar kuru
       dalībvalstīm atļauj ratificēt 2010. gada HNS protokolu, tādējādi piekrītot uzņemties
       saistības, kas paredzētas 2010. gada HNS konvencijas konsolidētajā redakcijā.
   3.  PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI
       Kā jau minēts ievadā, ja valsts paraksta vai ratificē 2010. gada protokolu, vai
       pievienojas tam, tad tiek anulēta attiecīgās valsts 1996. gada HNS konvencijas
       parakstīšana vai ratifikācija. Valstis, kuras ratificē minēto protokolu, piekrīt
       uzņemties saistības, kas paredzētas 2010. gada HNS konvencijas konsolidētajā
       redakcijā kā vienotā, konsolidētā Konvencijas instrumentā, kurš stāsies spēkā, tiklīdz
       stāsies spēkā 2010. gada protokols.
       Tādējādi ar ierosinātajiem Padomes lēmumiem dalībvalstis tiks pilnvarotas
       Savienības vārdā ratificēt 2010. gada HNS protokolu vai pievienoties tam, un uz tām
       attieksies 2010. gada HNS konvencijas noteikumi.
       Ierosināto Padomes lēmumu pamatā ir LESD 218. panta 6. punkts kopā, no vienas
       puses, ar LESD 81. pantu, kurā ir paredzēts galvenais juridiskais pamats ES tiesību
       aktiem par tiesu iestāžu sadarbību civillietās un kurš ir būtisks saistībā ar procesuālo
       kārtību, ko piemēro prasībām un sūdzībām saskaņā ar 2010. gada HNS konvencijas
       IV nodaļu, un, no otras puses, ar LESD 192. pantu, kurā ir paredzēts galvenais
       juridiskais pamats ES tiesību aktiem par vides aizsardzību.
       2010. gada HNS konvencijā noteikti vairāki mērķi, kas ir nedalāmi saistīti, turklāt
       neviens no tiem nav sekundārs un netiešs attiecībā pret otru. Vienu lēmumu nevar
       pieņemt, balstoties uz diviem juridiskajiem pamatiem, ja katrā juridiskajā pamatā
       nepieciešamās procedūras ir savstarpēji nesavienojamas13. Šāds ir konkrētais
       gadījums, ņemot vērā to, ka jautājumi par tiesu iestāžu sadarbību civillietās nav
       saistoši Dānijai; tādējādi Padomē rodas atšķirīgas balsstiesības. Tādēļ ir nepieciešami
       divi atsevišķi Padomes lēmumi.
       Abi lēmumi ir strukturēti līdzīgā veidā. Ar 1. pantu dalībvalstis tiek pilnvarotas
       Savienības vārdā ratificēt HNS konvencijas 2010. gada protokolu vai pievienoties
       tam, jo ES nevar kļūt par šīs konvencijas pusi.
       Kopīgais 2. pants paredz, ka dalībvalstis piekrīt uzņemties 2010. gada protokolā
       noteiktās saistības divu gadu laikā no dienas, kurā šis lēmums stājas spēkā. Ātrāka
       visu ES dalībvalstu pievienošanās 2010. gada protokolam ļaus sasniegt spēkā
       stāšanās robežu, kas noteikta gan SJO dalībvalstu skaitam un kopējam flotes
       lielumam (12 valstis, no kurām vismaz četrām valstīm katrai ir ne mazāk kā 2 miljoni
       bruto tonnāžas vienību). Vēl svarīgāk ir tas, ka ratifikācija konkrētā termiņā novērsīs
       iespēju dalībvalstīm, kuras novilcinās pievienošanos 2010. gada protokolam un
       tādējādi arī 2010. gada HNS konvencijai, gūt konkurētspējas priekšrocību uz tā
       rēķina, ka pusēm, kuras cietušas no kaitējuma, ko radījis ar HNS saistīts
       starpgadījums jūrā, ir pieejami vienādi aizsardzības līdzekļi. Informācijas un labākās
       prakses apmaiņa būs īpaši lietderīga ratifikācijas vai pievienošanās procesam, jo īpaši
       attiecībā uz ziņošanu par kontributīvajām kravām saskaņā ar Konvenciju.
   13
      Sk. Tiesas 2014. gada 11. jūnija spriedumu lietā C-377/12, 34. punktu.
LV                                                  10                                          LV
 ---pagebreak---       3. pantā ierosinātajā Padomes lēmumā, kurā nav iekļauti tiesu iestāžu sadarbības
      aspekti civillietās, paredzēts, ka dalībvalstīm, deponējot instrumentus par 2010. gada
      protokola ratifikāciju vai pievienošanos tam, rakstveidā jāatsaucas uz abiem
      Padomes lēmumiem.
      3. pantā ierosinātajā Padomes lēmumā par tiesu iestāžu sadarbības aspektiem
      civillietās ir minēta deklarācija, kura dalībvalstīm jāizdara, kad tās piekrīt uzņemties
      2010. gada protokolā paredzētās saistības, un kura ir par spriedumu atzīšanu un
      izpildi, pamatojoties uz Savienības ekskluzīvo kompetenci šajos jautājumos. Šī
      deklarācija ir līdzīga deklarācijai, kas paredzēta Padomes Lēmuma 2002/971/EK
      2. pantā.
      Kopīgais 4. pants paredz ierosināto Padomes lēmumu spēkā stāšanās datumu.
      Kopīgajā 5. pantā ir precizēts, ka, tā kā šo lēmumu mērķis ir atļaut dalībvalstīm
      Savienības vārdā uzņemties 2010. gada protokolā paredzētās saistības, šie lēmumi
      dalībvalstīm ir adresēti saskaņā ar Līgumiem.
   4. IETEKME UZ BUDŽETU
      Neietekmē.
LV                                            11                                               LV
 ---pagebreak---                                                                2015/0136 (NLE)
                                                Priekšlikums
                                           PADOMES LĒMUMS
        par to, lai dalībvalstis Savienības vārdā ratificētu Starptautiskās konvencijas par
     atbildību un kaitējuma atlīdzināšanu saistībā ar bīstamu un kaitīgu vielu pārvadāšanu
      pa jūru 2010. gada protokolu un pievienotos tam attiecībā uz tiesu iestāžu sadarbības
                                            aspektiem civillietās
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību (LESD) un jo īpaši tā 81. pantu saistībā ar
   218. panta 6. punkta a) apakšpunkta v) punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu14,
   tā kā:
   (1)     1996. gada Starptautiskās konvencijas par atbildību un kaitējuma atlīdzināšanu saistībā
           ar bīstamu un kaitīgu vielu pārvadāšanu pa jūru (turpmāk — "1996. gada HNS
           konvencija") mērķis ir nodrošināt atbilstīgu, ātru un efektīvu kompensāciju personām,
           kas cieš no kaitējuma, ko radījusi bīstamu un kaitīgu vielu noplūde saistībā ar jūras
           pārvadājumiem. 1996. gada HNS konvencija likvidēja ievērojamu nepilnību
           starptautiskajā tiesiskajā regulējumā attiecībā uz atbildību par jūras piesārņošanu.
   (2)     Padome 2002. gadā pieņēma Padomes Lēmumu 2002/971/EK15, ar ko dalībvalstīm
           Kopienas interesēs atļauj ratificēt 1996. gada HNS konvenciju vai pievienoties tai.
           Lēmums 2002/971/EK noteica, ka dalībvalstīm ir jāveic attiecīgie pasākumi, lai
           ratificētu 1996. gada HNS konvenciju vai pievienotos tai līdz 2006. gada 30. jūnijam.
           Minēto konvenciju pēc tam ratificēja četras dalībvalstis. 1996. gada HNS konvencija
           nekad nav stājusies spēkā.
   (3)     1996. gada HNS konvencija ir grozīta ar 2010. gada protokolu. 2010. gada protokola
           pusēm saskaņā ar 2010. gada protokola 2. pantu un 18. panta 1. punktu 2010. gada
           protokols un 1996. gada HNS konvencija jālasa, jāinterpretē un jāpiemēro kopā kā
           vienots instruments.
   (4)     Starptautiskās Jūrniecības organizācijas (SJO) Sekretariāts ir sagatavojis 2010. gada
           protokola un 1996. gada HNS konvencijas konsolidēto redakciju, kuru SJO Juridiskā
           komiteja apstiprināja savā 98. sesijā (turpmāk — "2010. gada HNS konvencija").
           2010. gada HNS konvencija nav instruments, kurš ir atvērts parakstīšanai vai
           ratifikācijai. 2010. gada HNS konvencija stāsies spēkā, tiklīdz dalībvalstīs stāsies
           spēkā 2010. gada protokols.
   14
           OV C 326, 26.10.2012., 47. lpp.
   15
           Padomes 2002. gada 18. novembra Lēmums 2002/971/EK, ar ko dalībvalstīm Kopienas interesēs atļauj
           1996. gada Starptautisko konvenciju par atbildību un zaudējumu atlīdzināšanu saistībā ar bīstamu un
           kaitīgu vielu jūras pārvadājumiem (HNS konvencija) ratificēt vai pievienoties tai (OV L 337,
           13.12.2002., 55. lpp.).
LV                                                     12                                                      LV
 ---pagebreak---    (5)  Ja valsts piekrīt uzņemties 2010. gada protokolā paredzētās saistības, saskaņā ar šā
        protokola 20. panta 8. punktu (2010. gada HNS konvencijas 45. panta 8. punktu) tiek
        anulēta attiecīgās valsts izteiktā piekrišana attiecībā uz 1996. gada HNS konvenciju.
        Tādējādi valstis, kuras ir 1996. gada HNS konvencijas līgumslēdzējas puses, vairs nav
        šīs konvencijas līgumslēdzējas puses no brīža, kad tās piekrīt uzņemties 2010. gada
        protokolā paredzētās saistības saskaņā ar šā protokola 20. pantu un jo īpaši saskaņā ar
        minētā panta 2., 3. un 4. punktu.
   (6)  2010. gada HNS konvencija tāpat kā tās priekštece ir īpaši svarīga Savienības un
        dalībvalstu interesēs, jo tā paredz labāku aizsardzību videi un personām, kas cietušas
        no HNS piesārņojuma nodarītā kaitējuma jūrā, saskaņā ar starptautiskajiem
        noteikumiem par atbildību attiecībā uz jūras piesārņošanu atbilstīgi 1982. gada
        Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencijai.
   (7)  Lai valstis kļūtu par 2010. gada protokola līgumslēdzējām valstīm un tādējādi arī par
        2010. gada HNS konvencijas līgumslēdzējām valstīm, tām vienlaikus ar piekrišanas
        instrumentu SJO ģenerālsekretāram jāiesniedz attiecīgie dati par kontributīvo kravu
        kopējo apjomu iepriekšējā kalendārajā gadā saskaņā ar 2010. gada HNS konvencijas
        20. panta 4. punktu. Šajā saistībā valstīm, pirms tās piekrīt uzņemties 2010. gada
        protokolā paredzētās saistības, jāizveido kontributīvo kravu ziņošanas sistēma.
   (8)  2010. gada HNS konvencijas 38., 39. un 40. pants ietekmē Savienības sekundāros
        tiesību aktus par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un
        komerclietās, kā noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES)
        Nr. 1215/201216 (Briseles I regulas pārstrādātā redakcija).
   (9)  Tādēļ Savienībai ir ekskluzīva kompetence attiecībā uz 2010. gada HNS konvencijas
        38., 39. un 40. pantu, ciktāl minētā konvencija ietekmē Regulā (ES) Nr. 1215/2012
        paredzētos noteikumus. Turklāt 2010. gada HNS konvencijas IV nodaļas 37., 41. un
        42. pantam ir papildinoša nozīme saistībā ar Konvencijas materiāltiesiskajiem
        noteikumiem, un tas nozīmē, ka tos nevar aplūkot izolēti vai nošķirt no citiem
        Konvencijas noteikumiem. Tādējādi Savienības ekskluzīvā kompetence attiecas uz
        visu Konvencijas IV nodaļu kopumā.
   (10) Informācijas un labākās prakses apmaiņa starp dalībvalstīm saistībā ar procedūrām
        pirms 2010. gada protokola ratifikācijas vai pievienošanās tam var sekmēt dalībvalstu
        centienus izveidot funkcionējošu ziņošanas sistēmu par HNS kontributīvajām kravām
        saskaņā ar 2010. gada HNS konvenciju.
   (11) Tāpat kā 1996. gada HNS konvencijas gadījumā par 2010. gada protokola dalībvalsti
        var kļūt tikai neatkarīgas valstis, jo nav paredzēta reģionālās ekonomiskās integrācijas
        organizācijas (REIO) klauzula. Tādējādi Savienība šobrīd nevar ratificēt 2010. gada
        protokolu un arī 2010. gada HNS konvenciju vai pievienoties tam. Tomēr, lai
        sasniegtu Savienības mērķus vides aizsardzības jomā un sadarbībā civillietās,
        dalībvalstīm un Savienībai saskaņā ar Līgumiem ir jāievēro lojālas sadarbības
        princips. Šajā gadījumā tas nozīmē, ka dalībvalstīm ir jāpieliek visas pūles, lai panāktu
        Savienības pievienošanos šai konvencijai.
   (12) Noteikumam, ka visām dalībvalstīm 2010. gada protokols jāratificē zināmā termiņā,
        būtu jānodrošina vienādi konkurences apstākļi visiem attiecīgajiem dalībniekiem, uz
        kuriem attiecas 2010. gada HNS konvencijas piemērošana, un būtu jānovērš
        konkurētspējas priekšrocības, kuras var gūt no pievienošanās novilcināšanas.
   16
        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un
        izpildi civillietās un komerclietās (pārstrādātā redakcija) (OV L 351, 20.12.2012., 1. lpp.).
LV                                                       13                                               LV
 ---pagebreak---    (13)    Tādēļ dalībvalstīm būtu jāatļauj ratificēt 2010. gada protokolu vai pievienoties tam
           attiecībā uz tiesu iestāžu sadarbības aspektiem civillietās. Uz Konvencijas
           noteikumiem, kas ir Savienības kompetencē, izņemot uz noteikumiem par tiesu iestāžu
           sadarbību civillietās, attieksies lēmums, ko pieņem līdztekus šim lēmumam17.
   (14)    Ratificējot 2010. gada protokolu vai pievienojoties tam, dalībvalstīm būtu jāpieņem
           deklarācija par to spriedumu atzīšanu un izpildi, kas ir 2010. gada HNS konvencijas
           darbības jomā.
   (15)    Apvienotajai Karalistei un Īrijai Regula (ES) Nr. 1215/2012 ir saistoša, un tādēļ tās
           piedalās šā lēmuma pieņemšanā un piemērošanā.
   (16)    Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā par Dānijas nostāju18, kas pievienots Līgumam par
           Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā
           lēmuma pieņemšanā un šis lēmums tai nav saistošs un nav tai piemērojams,
   IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
                                                    1. pants
   Ar šo dalībvalstis ir pilnvarotas Savienības vārdā ratificēt 2010. gada protokolu vai
   pievienoties tam attiecībā uz tiesu iestāžu sadarbības aspektiem civillietās, ievērojot šā
   lēmuma 2., 3. un 4. pantā paredzētos nosacījumus.
                                                    2. pants
   1.        Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nekavējoties un jebkurā gadījumā ne
             vēlāk kā divu gadu laikā no šā lēmuma stāšanās spēkā deponētu instrumentus par
             2010. gada protokola ratifikāciju vai pievienošanos tam.
   2.        Dalībvalstis viena gada laikā no šā lēmuma stāšanās spēkā informē Padomi un
             Komisiju par savu ratifikācijas vai pievienošanās procedūru paredzamo pabeigšanas
             dienu.
   3.        Dalībvalstis cenšas apmainīties ar informāciju par savas ratifikācijas vai
             pievienošanās procedūras stāvokli, jo īpaši izveidojot sistēmu ziņošanai par
             kontributīvajām kravām saskaņā ar 2010. gada protokolu.
                                                    3. pants
   Ratificējot 2010. gada protokolu vai pievienojoties tam, dalībvalstis deponē arī deklarāciju,
   kas izklāstīta šā lēmuma pielikumā.
                                                    4. pants
   Šis lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā
   Vēstnesī.
   17
           OV L
   18
           Protokols Nr. 22 par Dānijas nostāju (OV C 326. 26.10.2012., 299. lpp.).
LV                                                     14                                        LV
 ---pagebreak---                                               5. pants
   Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm saskaņā ar Līgumiem.
   Briselē,
                                               Padomes vārdā —
                                               priekšsēdētājs
LV                                               15            LV
 ---documentbreak---                                EIROPAS
                               KOMISIJA
                                                       Briselē, 22.6.2015.
                                                       COM(2015) 305 final
                                                       ANNEX 1
                                          PIELIKUMS
                                          dokumentam
                                Priekšlikums Padomes lēmumam
      par to, lai dalībvalstis Savienības vārdā ratificētu Starptautiskās konvencijas par
   atbildību un kaitējuma atlīdzināšanu saistībā ar bīstamu un kaitīgu vielu pārvadāšanu
    pa jūru 2010. gada protokolu un pievienotos tam attiecībā uz tiesu iestāžu sadarbības
                                       aspektiem civillietās
LV                                                                                LV
 ---pagebreak---                                                    PIELIKUMS
                                                   dokumentam
                                      Priekšlikums Padomes lēmumam
        par to, lai dalībvalstis Savienības vārdā ratificētu Starptautiskās konvencijas par
     atbildību un kaitējuma atlīdzināšanu saistībā ar bīstamu un kaitīgu vielu pārvadāšanu
      pa jūru 2010. gada protokolu un pievienotos tam attiecībā uz tiesu iestāžu sadarbības
                                                aspektiem civillietās
   Deklarācija, ko dalībvalstis deponē, kad tās ratificē 2010. gada protokolu vai pievienojas tam
   Padomes lēmuma 3. panta nozīmē:
   "Spriedumus lietās, uz ko attiecas Konvencija, kurā izdarīti grozījumi ar 2010. gada
   protokolu, ja tos pieņem [..1] tiesa, atzīst un izpilda [..2] saskaņā ar attiecīgajiem Eiropas
   Savienības noteikumiem šajā jautājumā3.
   Spriedumus lietās, uz ko attiecas Konvencija, kurā izdarīti grozījumi ar 2010. gada protokolu,
   ja tos pieņēmusi Dānijas Karalistes tiesa, [..4] atzīst un izpilda saskaņā ar 2005. gada
   Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Dānijas Karalisti par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu
   un izpildi civillietās un komerclietās5.
   Spriedumus lietās, uz ko attiecas Konvencija, kurā izdarīti grozījumi ar 2010. gada protokolu,
   ja tos pieņēmusi tādas trešā valsts tiesa, uz kuru attiecas Lugano 2007. gada 30. oktobra
   Konvencija par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās6, [..7]
   atzīst un izpilda saskaņā ar Lugano konvenciju."
   1
           Visas Eiropas Savienības dalībvalstis, izņemot dalībvalsti, kura sniedz šo deklarāciju, un Dāniju.
   2
           Dalībvalsts, kas sniedz šo deklarāciju.
   3
           Šobrīd šie noteikumi ir paredzēti Regulā (ES) Nr. 1215/2012 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un
           izpildi civillietās un komerclietās (OV L 351, 20.12.2012., 1. lpp.).
   4
           Dalībvalsts, kas sniedz šo deklarāciju.
   5
           OV L 299, 16.11.2005., 62. lpp.
   6
           OV L 339, 21.12.2007., 3. lpp.
   7
           Dalībvalsts, kas sniedz šo deklarāciju.
LV                                                         2                                                     LV


title: Priekšlikums Padomes lemumam ar ko groza 2000. gada 29. jūnija Lēmumu 439/2000/EK par Kopienas finanšu iemaksām izdevumu segšanai, kas dalībvalstīm radušies, savācot datus, kā arī pētījumu un eksperimentālo projektu finansēšanai, lai realizētu kopējo zivsaimniecības politiku

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

52004PC0618

Priekšlikums padomes Lemumam ar ko groza 2000. gada 29. jūnija Lēmumu 439/2000/EK par Kopienas finanšu iemaksām izdevumu segšanai, kas dalībvalstīm radušies, savācot datus, kā arī pētījumu un eksperimentālo projektu finansēšanai, lai realizētu kopējo zivsaimniecības politiku  /* COM/2004/0618 galīgā redakcija - CNS 2004/0213 */

	Briselē, 29.9.2004COM(2004) 618 galīgā redakcija2004/0213 (CNS)PriekšlikumsPADOMES LĒMUMAMar ko groza 2000. gada 29. jūnija Lēmumu 439/2000/EK par Kopienas finanšu iemaksām izdevumu segšanai, kas dalībvalstīm radušies, savācot datus, kā arī pētījumu un eksperimentālo projektu finansēšanai, lai realizētu kopējo zivsaimniecības politiku(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTSŠā lēmuma mērķis ir pielāgot piemērošanas laiku 2000. gada 29. jūnija Lēmumam (EK) Nr. 439/2000[1] par Kopienas finanšu iemaksām izdevumu segšanai, kas dalībvalstīm radušies, savācot datus, kā arī pētījumu un eksperimentālo projektu finansēšanai, lai realizētu kopējo zivsaimniecības politiku (KZP).Lēmums (EK) Nr. 439/2000 attiecas uz laikposmu no 2000. līdz 2005. gadam. Tas ir cieši saistīts ar 2000.gada 29. jūnija Regulu (EK) Nr. 1543/2000[2] par Kopienas sistēmas izveidi to datu vākšanai un pārvaldei, kas vajadzīgi, lai īstenotu kopējo zivsaimniecības politiku, kas nosaka to, ka dalībvalstis izstrādā valsts programmu sešu gadu laikposmiem. Tomēr pirmajam programmas darbības laikposmam jāaptver periods no 2002. gada līdz 2006. gadam, ieskaitot. Turklāt 2001. gadā notika datu vākšana un pārvalde, aicinot iesniegt priekšlikumus un izsludinot konkursu saskaņā ar Lēmumu (EK) Nr. 439/2000.Dalībvalstīm, kas vēlas saņemt finansiālas iemaksas izdevumiem, kas radušies pirmajā programmēšanas laikposmā no 2002. gada 1. janvāra līdz 2006. gada 31. decembrim, ne vēlāk kā 2001. gada 31. maijā Komisijā bija jāiesniedz sava ikgadējā izdevumu prognoze šim laikposmam, pievienojot ikgadējos atjauninājumus līdz katra gada 31. maijam. Uz šīs informācijas pamata Komisijai katru gadu jālemj par izdevumu prognozes atbilstību un par Kopienas finansiālo palīdzību nākamajam gadam. Tādēļ valsts programmu izstrādei laikposmam no 2002. līdz 2006. gadam un attiecīgā Komisijas Lēmuma par to līdzfinansējumu pieņemšanai bija jānotiek gadu pirms šīs programmas izpildes.Tomēr tā kā Regulas (EK) Nr. 1543/2000 īstenošanas noteikumus pieņēma novēloti, dalībvalstis iesniedza savu valsts programmu un izdevumu prognozes tikai 2001. gada rudenī, nevis 2001. gada maijā. Šī novēlotā iesniegšana, no vienas puses, un to garā izskatīšanas procedūra (pieaicinot ārējos konsultantus), no otras puses, 2001. gadā liedza piešķirt apropriācijas 2002. gadam. Izdevumu saistības turpretim tika pieņemtas 2002. gadā. Tādi pati administratīvā un finanšu cikla aizkavēšanās notika 2003. un 2004. gadā. Tādēļ Komisijas lēmums par Kopienas finansiālo palīdzību izdevumiem, kas radīsies 2006. gadā, tiks sagatavots un pieņemts 2006. nevis 2005. gadā.Tālab tiek ierosināts, ka 1. panta 2. punktā minēto atskaites periodu - no 2000. līdz 2005. gadam pārceļ uz 2001. līdz 2006. gadu.Lēmuma 439/2000/EK 1. pantā noteiktā pamatsumma vairs neatbilst ne faktiskajām vajadzībām, kas apstiprinātas par pagājušajiem gadiem, ne arī atjauninātajiem aprēķiniem par nākamajiem gadiem. Turklāt netiek ņemtas vērā jauno dalībvalstu vajadzības. Pamatsumma tādēļ jāpielāgo atjauninātajiem aprēķiniem.2004/0213 (CNS)PriekšlikumsPADOMES LĒMUMAMar ko groza 2000. gada 29. jūnija Lēmumu 439/2000/EK par Kopienas finanšu iemaksām izdevumu segšanai, kas dalībvalstīm radušies, savācot datus, kā arī pētījumu un eksperimentālo projektu finansēšanai, lai realizētu kopējo zivsaimniecības politikuEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 37. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [3],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [4],tā kā(1) Padomes Lēmumā 439/2000/EK [5] paredzēts, ka Kopiena var piešķirt finanšu iemaksas izdevumu segšanai, kas dalībvalstīm radušies, savācot ar zivsaimniecību saistītus datus atbilstīgi Kopienas sistēmai, kura noteikta Kopienas Regulā (EK) Nr. 1543/2000 [6] laika posmam no 2002. gada līdz 2006. gadam ieskaitot;(2) datu vākšanu un apstrādi 2001. gadā organizēja, izsludinot aicinājumus iesniegt priekšlikumus un piedāvājumu konkursus atbilstīgi Lēmumam 439/2000/EK;(3) attiecībā uz finansiālu palīdzību izdevumu segšanai, kas radušies dalībvalstīm laikā no 2002. gada līdz 2006. gadam, valsts programmas un attiecīgo Komisijas lēmumu par to līdzfinansēšanu bija paredzēts sagatavot iepriekšējā gadā pirms valsts programmu īstenošanas. Tādēļ Lēmuma 439/2000/ EK 1. pantā noteiktais piemērojuma periods ir no 2000. gada līdz 2005. gadam;(4) tādēļ, ka vajadzīgo administratīvo un finansiālo procedūru ilgums netika pienācīgi novērtēts, izrādījās neiespējami sekot sagatavošanas un lēmuma pieņemšanas procedūrai iepriekšējā gadā pirms valsts programmu īstenošanas. Rezultātā administratīvās un finansiālās procedūras notika tajā pašā gadā, kad īstenošana. Tādēļ Lēmuma 439/2000/EK 1. pantā minētais periods ir jāmaina, lai aptvertu izpildes periodu no 2001. līdz 2006. gadam;(5) pamatsumma, kas noteikta Lēmuma 439/2000/EK 1. pantā, vairs neatspoguļo faktiskās vajadzības, kuras izrādījās nepieciešamas iepriekšējos gados, un koriģētos aprēķinus turpmākajiem gadiem. Turklāt tajā nav ņemtas vērā jauno dalībvalstu vajadzības. Tādēļ pamatsumma ir jāmaina atbilstīgi koriģētajiem aprēķiniem;(6) Lēmums 2000/439/EK būtu attiecīgi jāgroza,IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.1. pantsLēmumu 2000/439/EK groza šādi.1. Tā 1. panta 2. punktā pirmo teikumu aizstāj ar šādu teikumu:„Pamatsumma tādu pasākumu īstenošanai, par kuriem ir paredzēta finansiāla palīdzība laika posmam no 2001. gada līdz 2006. gadam, ir [164,5] miljoni EUR.”2. Vārdus “nākamam gadam” 4. panta 3. punkta b) apakšpunktā svītro.2. pantsŠis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.Briselē, […]Padomes vārdā –priekšsēdētājs+++++ TABLE +++++JURIDISKAIS FINANšU PāRSKATS - PIELIKUMS+++++ TABLE +++++[1] OV L 176, 15.07.2000., 42. lpp.[2] V L 176, 15.07.2000., 1. lpp.[3] OJ C , , p.[4] OJ C , , p.[5] OJ L176, 15.7.2000 p. 42[6] OJ L176, 15.7.2000 p.1


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 11.8.2017
            COM(2017) 433 final
            2017/0199(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par to, lai noslēgtu Nolīgumu par zinātnisko un tehnoloģisko sadarbību starp Eiropas Savienību un Libānas Republiku, kurā paredzēti noteikumi Libānas Republikas dalībai partnerībā pētniecības un inovācijas jomā Vidusjūras reģionā (PRIMA)

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               •Priekšlikuma pamatojums un mērķi

                  2017. gada 30. maijā Padome pilnvaroja Komisiju Savienības vārdā sākt sarunas ar Libānas Republiku (Libāna) par starptautisku nolīgumu starp Savienību un Libānu, kurā paredzēti noteikumi Libānas dalībai partnerībā pētniecības un inovācijas jomā Vidusjūras reģionā (PRIMA).

                  Saskaņā ar Padomes pilnvarošanas lēmuma noteikumiem sarunas varēja sākt tikai pēc tam, kad bija pieņemts Eiropas Parlamenta un Padomes lēmums par Savienības dalību partnerībā pētniecības un inovācijas jomā Vidusjūras reģionā (PRIMA), ko kopīgi īsteno vairākas dalībvalstis.

                  Sarunas tika sāktas 2017. gada 26. jūnijā un sekmīgi pabeigtas 2017. gada 18. jūlijā, kad gaidāmā nolīguma pušu galvenie sarunu vedēji parakstīja verbālprocesa protokolu, apliecinot sarunu procesa beigas. Šim priekšlikumam pievienotais nolīguma projekts atbilst Padomes izdotajām sarunu norādēm. Tajā noteikts, ka noteikumi Libānas dalībai PRIMA ir Lēmumā (ES) 2017/1324
                     1
                   ietvertie noteikumi, tieši atsaucoties uz šo Savienības tiesību aktu.

                  Lai aizsargātu Savienības finanšu intereses, jo sevišķi Komisijas, Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai, Revīzijas palātas un PRIMA īstenošanas struktūras (PRIMA ĪS) pilnvaras veikt revīzijas un izmeklēšanas atbilstoši piemērojamiem Savienības tiesību aktiem, nolīgumā ietverta īpaša atsauce uz attiecīgajiem Lēmuma (ES) 2017/1324 noteikumiem un pusēm noteikts pienākums sniegt visu nepieciešamo atbalstu, lai nodrošinātu šo noteikumu īstenošanu. Gaidāmajā nolīgumā arī paredzēts, ka pusēm jāvienojas par detalizētu atbalsta kārtību, jo šāda kārtība ir vajadzīga pušu sadarbībai saskaņā ar šo nolīgumu. Pēc Libānas pieprasījuma un saskaņā ar sarunās panākto vienošanos nolīguma preambula tika papildināta ar papildu apsvērumu, kas atspoguļo, ka gaidāmā nolīguma īstenošanai ir katrā ziņā nepieciešama abu nolīguma pušu kompetento iestāžu pilnīga sadarbība un saskaņota rīcība.

               •Saskanība ar spēkā esošajiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā

                  Kā jau norādīts PRIMA ietekmes novērtējuma ziņojumā, PRIMA
                     2
                   atvērtība trešo valstu, tādu kā Libāna, dalībai atbilst starptautiskās sadarbības mērķiem, kas pētniecības un inovācijas jomā izvirzīti Komisijas 2012. gada paziņojumā “Uzlabot un koncentrēt ES starptautisko sadarbību pētniecībā un inovācijā. Stratēģiska pieeja”
                     3
                  , un pamatprogrammai “Apvārsnis 2020”, kas veicina sadarbību ar trešām valstīm zinātnes, tehnoloģiju un inovācijas jomā nolūkā risināt globālas sabiedriskas nozīmes problēmas un atbalstīt Savienības ārpolitiku. Šis nolīgums atbilst arī noslēgtajam Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumam, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses
                     4
                  , kas paredz Savienības un Libānas sadarbību pētniecības un tehnoloģiju izstrādes jomā, kā arī sekmē pētniecības un izstrādes pasākumus kopīgu interešu jomās.

               •Saskanība ar citām Savienības politikas jomām

                  PRIMA īstenošana ciešā sadarbībā ar trešām valstīm, tādām kā Libāna, atbilst un attiecas uz citām Savienības politikas jomām, piemēram, migrācijas politiku, attīstības politiku un kaimiņattiecību politiku.

               2.PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI

                  Priekšlikums Padomes lēmumam sagatavots, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 186. pantu un 218. panta 6. punkta a) apakšpunktu.

               Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija Padomei izsaka priekšlikumu Savienības vārdā nolīgumu noslēgt.

               2017/0199 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par to, lai noslēgtu Nolīgumu par zinātnisko un tehnoloģisko sadarbību starp Eiropas Savienību un Libānas Republiku, kurā paredzēti noteikumi Libānas Republikas dalībai partnerībā pētniecības un inovācijas jomā Vidusjūras reģionā (PRIMA)

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību, jo īpaši tā 186. pantu saistībā ar 218. panta 6. punkta a) apakšpunktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu,

               tā kā:

               (1)Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums (ES) 2017/1324
                  5
                paredz Savienības dalību partnerībā pētniecības un inovācijas jomā Vidusjūras reģionā (PRIMA), ko kopīgi īsteno vairākas dalībvalstis.

               (2)Libānas Republika (Libāna) ir izteikusi vēlmi pievienoties PRIMA kā iesaistītā valsts ar tādiem pašiem noteikumiem kā dalībvalstīm un “Apvārsnis 2020” asociētajām valstīm, kas iesaistījušās PRIMA.

               (3)Saskaņā ar Lēmuma (ES) 2017/1324 1. panta 2. punktu Libāna kļūs par PRIMA iesaistīto valsti, ja ar Savienību tiks noslēgts starptautisks nolīgums par sadarbību zinātnes un tehnoloģiju jomā, kurā būs paredzēti noteikumi Libānas dalībai PRIMA.

               (4)Saskaņā ar Padomes Lēmumu <XXX>
                  6
                20XX. gada XX Savienības vārdā tika parakstīts Nolīgums par zinātnisko un tehnoloģisko sadarbību starp Eiropas Savienību un Libānas Republiku, kurā paredzēti noteikumi Libānas Republikas dalībai partnerībā pētniecības un inovācijas jomā Vidusjūras reģionā (PRIMA), ņemot vērā, ka tas vēl noslēdzams.

               (5)Nolīgums būtu Savienības vārdā jāapstiprina,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Ar šo Savienības vārdā tiek apstiprināts Nolīgums par zinātnisko un tehnoloģisko sadarbību starp Eiropas Savienību un Libānas Republiku, kurā paredzēti noteikumi Libānas Republikas dalībai partnerībā pētniecības un inovācijas jomā Vidusjūras reģionā (PRIMA).

               Nolīguma teksts ir pievienots šim lēmumam.

               2. pants

               Padomes priekšsēdētājs ieceļ personu, kas ir tiesīga Sabiedrības vārdā sniegt nolīguma 5. panta 2. punktā paredzēto paziņojumu, lai paustu Savienības piekrišanu uzņemties šā nolīguma saistības.

               3. pants

               Šis lēmums stājas spēkā [tā pieņemšanas diena].

               Briselē,

                     Padomes vārdā

                     priekšsēdētājs

                     (1)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2017. gada 4. jūlija Lēmums (ES) 2017/1324 par Savienības dalību partnerībā pētniecības un inovācijas jomā Vidusjūras reģionā (PRIMA), ko kopīgi īsteno vairākas dalībvalstis (OV L 185, 18.7.2017., 1. lpp.).

                     (2)
                  SWD(2016) 332 final, 18.10.2016.

                     (3)
                  COM(2012) 497 final.

                     (4)
                  OV L 143, 30.5.2006., 2. lpp.

                     (5)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2017. gada 4. jūlija Lēmums (ES) 2017/1324 par Savienības dalību partnerībā pētniecības un inovācijas jomā Vidusjūras reģionā (PRIMA), ko kopīgi īsteno vairākas dalībvalstis (OV L 185, 18.7.2017., 1. lpp.).

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 11.8.2017
            COM(2017) 433 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            priekšlikums PADOMES LĒMUMAM
            par to, lai noslēgtu Nolīgumu par zinātnisko un tehnoloģisko sadarbību starp Eiropas Savienību un Libānas Republiku, kurā paredzēti noteikumi Libānas Republikas dalībai partnerībā pētniecības un inovācijas jomā Vidusjūras reģionā (PRIMA)

               Nolīgums par zinātnisko un tehnoloģisko sadarbību starp Eiropas Savienību un Libānas Republiku, kurā paredzēti noteikumi Libānas Republikas dalībai partnerībā pētniecības un inovācijas jomā Vidusjūras reģionā (PRIMA)

               Eiropas Savienība (turpmāk “Savienība”),

               no vienas puses,

               un

               Libānas Republika (turpmāk “Libāna”),

               no otras puses,

               turpmāk “Puses”,

               tā kā Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses, kas stājās spēkā 2006. gada 1. aprīlī, paredz zinātnisko, tehnisko un tehnoloģisko sadarbību;

               tā kā Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums (ES) 2017/1324 par Savienības dalību partnerībā pētniecības un inovācijas jomā Vidusjūras reģionā (PRIMA), ko kopīgi īsteno vairākas dalībvalstis, nosaka dalībvalstu un “Apvārsnis 2020” asociēto valstu, kuras ir iniciatīvas iesaistītās valstis, dalības noteikumus, jo sevišķi noteikumus, kas reglamentē šo valstu finansiālās saistības un dalību iniciatīvas pārvaldes struktūrās;

               tā kā saskaņā ar Lēmuma (ES) 2017/1324 noteikumiem Libāna kļūtu par PRIMA iesaistīto valsti, ja ar Savienību tiktu noslēgts starptautisks nolīgums par zinātnisku un tehnoloģisku sadarbību, kurā paredzēti noteikumi Libānas dalībai PRIMA;

               tā kā Libāna ir izteikusi vēlmi pievienoties PRIMA kā iesaistītā valsts ar tādiem pašiem noteikumiem kā ES dalībvalstīm un “Apvārsnis 2020” asociētajām valstīm, kuras ir PRIMA iesaistītās valstis;

               tā kā ir vajadzīgs starptautisks nolīgums starp Savienību un Libānu, kurā būtu reglamentēti Libānas kā PRIMA iesaistītās valsts tiesības un pienākumi;

               tā kā šā nolīguma īstenošanai ir katrā ziņā nepieciešama abu nolīguma Pušu kompetento iestāžu pilnīga sadarbība un saskaņota rīcība,

               IR VIENOJUŠĀS PAR TURPMĀKO.

               1. pants

               Mērķis

               Šā nolīguma mērķis ir noteikt noteikumus Libānas dalībai partnerībā pētniecības un inovācijas jomā Vidusjūras reģionā (PRIMA).

               2. pants

               Noteikumi Libānas dalībai PRIMA

               Noteikumi Libānas dalībai PRIMA ir tie, kas noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumā (ES) 2017/1324 par Savienības dalību partnerībā pētniecības un inovācijas jomā Vidusjūras reģionā (PRIMA), ko kopīgi īsteno vairākas dalībvalstis. Puses pilda minētajā lēmumā noteiktās saistības un veic nepieciešamos pasākumus, jo sevišķi sniedzot visu atbalstu, kas nepieciešams, lai nodrošinātu 10. panta 2. punkta un 11. panta 3. un 4. punkta piemērošanu. Puses vienojas par detalizētu atbalsta kārtību, jo šāda kārtība ir vajadzīga Pušu sadarbībai saskaņā ar šo nolīgumu.

               3. pants

               Teritoriālā piemērošana

               Šis nolīgums attiecas uz teritorijām, kurās piemēro Līgumu par Eiropas Savienības darbību un Līgumu par Eiropas Savienību, no vienas puses, un uz Libānas teritoriju, no otras puses.

               4. pants

               Parakstīšana un provizoriska piemērošana

               Šo nolīgumu piemēro provizoriski no tā parakstīšanas dienas.

               5. pants

               Stāšanās spēkā un darbības ilgums

               1. Puses šo nolīgumu apstiprina saskaņā ar savām procedūrām.

               2. Šis nolīgums stājas spēkā dienā, kurā abas Puses, izmantojot diplomātiskus kanālus, ir viena otrai darījušas zināmu, ka ir pabeigtas 1. punktā minētās procedūras.

               3. Šis nolīgums ir spēkā tikmēr, kamēr ir spēkā Lēmums (ES) 2017/1324, ja vien kāda no Pusēm nolīgumu neizbeidz saskaņā ar 6. pantu.

               6. pants

               Nolīguma izbeigšana

               1. Jebkura no Pusēm jebkurā laikā var šo nolīgumu izbeigt, ar rakstisku paziņojumu par savu nodomu to izbeigt informējot otru Pusi.

               Nolīgums tiek izbeigts sešus mēnešus pēc dienas, kad adresāts ir saņēmis šādu rakstisku paziņojumu.

               2. Tos projektus un darbības, kas norit šā nolīguma izbeigšanas brīdī, turpina līdz to pabeigšanai saskaņā ar šajā nolīgumā paredzētajiem nosacījumiem.

               3. Puses savstarpēji vienojas par jebkādām citām nolīguma izbeigšanas sekām.

               7. pants

               Strīdu izšķiršana

               Uz visiem strīdiem, kas saistīti ar šā nolīguma piemērošanu vai interpretēšanu, attiecas Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses, 82. pantā noteiktā strīdu izšķiršanas procedūra.

               Šis nolīgums ir sagatavots divos eksemplāros bulgāru, horvātu, čehu, dāņu, nīderlandiešu, angļu, igauņu, somu, franču, vācu, grieķu, ungāru, itāļu, latviešu, lietuviešu, maltiešu, poļu, portugāļu, rumāņu, slovāku, slovēņu, spāņu, zviedru un arābu valodā, un visi teksti ir vienlīdz autentiski.


				|

		52014PC0024

			Priekšlikums PADOMES LĒMUMS, ar ko groza Lēmumu 2004/162/EK attiecībā uz tā piemērošanu Majotā ar 2014. gada 1. janvāri /* COM/2014/024 final - 2014/0010 (CNS) */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
1.           PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
Līguma par Eiropas Savienības
darbību (LESD) noteikumi, kas ir piemērojami tālākajiem
reģioniem, pie kuriem pieder Francijas aizjūras departamenti,
principā aizjūras departamentos nepieļauj nodokļu uzlikšanas
atšķirības starp vietējām precēm un precēm no
Francijas pamatteritorijas vai citām dalībvalstīm. Tomēr
LESD 349. pantā (iepriekš EK līguma 299. panta 2. punkts)
ir paredzēta iespēja ieviest īpašus pasākumus par labu šiem
reģioniem, ņemot vērā pastāvīgus
nelabvēlīgus faktorus, kas ietekmē tālāko reģionu
ekonomikas un sociālo situāciju.
Ar Padomes 2004. gada 10. februāra
Lēmumu 2004/162/EK (kas grozīts ar Padomes 2008. gada 9. jūnija
Lēmumu 2008/439/EK un 2011. gada 19. jūlija Lēmumu 448/2011/ES),
kurš pieņemts, pamatojoties uz EK līguma 299. panta 2. punktu,
Francijai ir atļauts līdz 2014. gada 1. jūlijam
piemērot atbrīvojumus vai samazinājumus attiecībā uz
ostu nodokli dažām precēm, ko ražo aizjūras departamentos
Gvadelupā, Gviānā, Martinikā un Reinjonā. Minētā
lēmuma pielikumā ir sniegts to preču saraksts, kurām var
piemērot nodokļa atbrīvojumus vai samazinājumus.
Vietējā ražojuma un pārējām precēm
piemērojamā nodokļa starpība atkarībā no
konkrētās preces nedrīkst pārsniegt attiecīgi 10, 20
vai 30 procentpunktus.
Lēmumā 2004/162/EK norādīti
iemesli, kas bijuši īpašu pasākumu pieņemšanas pamatā:
attālums, atkarība no izejvielām un enerģijas avotiem,
vajadzība veidot lielākus krājumus, mazs vietējais tirgus
apvienojumā ar mazattīstītu eksporta darbību utt. Visi šie
nelabvēlīgie faktori izraisa ražošanas izmaksu palielināšanos un
līdz ar to sadārdzina vietējā ražojuma preču
pašizmaksu, tādējādi, neīstenojot īpašos
pasākumus, šīs preces būtu mazāk
konkurētspējīgas nekā ievestās, pat ņemot
vērā izmaksas preču transportēšanai uz aizjūras
departamentiem. Tas nozīmētu, ka būtu grūtāk
saglabāt vietējo ražošanu. Līdz ar to Lēmumā 2004/162/EK
ietvertie īpašie pasākumi bija izstrādāti tā, lai
stiprinātu vietējo ražošanu, uzlabojot tās
konkurētspēju.
Eiropadome Lēmumā 2012/419/ES, ar ko
groza statusu, kas Majotai piešķirts attiecībā uz Eiropas
Savienību, nolēma Majotai no 2014. gada 1. janvāra
piemērot tālākā reģiona statusu Līguma par
Eiropas Savienības darbību (LESD) 349. panta nozīmē,
ar to aizstājot aizjūras zemes un teritorijas statusu LESD 355. panta
2. punkta nozīmē. Šajā nolūkā ar iepriekš
minēto Eiropadomes lēmumu Majota tika iekļauta LESD 349. pantā
ietvertajā tālāko reģionu uzskaitījumā.
Tādējādi līdz ar statusa maiņu Majotai piemēros
visu Līguma un Kopienas tiesisko regulējumu nodokļu jomā.
2013. gada 7. augusta priekšlikums
direktīvai[1]
paredz, ka attiecībā uz PVN un akcīzes nodokļiem uz Majotu
tiks attiecināti tādi paši noteikumi kā uz citiem Francijas
tālākajiem reģioniem, izslēdzot šo aizjūras
departamentu no PVN un akcīzes nodokļu direktīvu
teritoriālās piemērošanas jomas, un šāda kārtība
stāsies spēkā no 2014. gada 1. janvāra.
Francijas iestādes informēja Komisiju
par savu nodomu ieviest Majotā tā saukto ostas nodevu nodokli
ar tādiem pašiem nosacījumiem kā Gviānā, un lūdza
Komisijai atļauju piemērot atšķirīgu nodokļu
sistēmu atkarībā no tā, vai konkrētā prece ir vai
nav vietēja ražojuma. Šajā sakarībā Francijas iestādes
savā 2013. gada 24. maija pieprasījumā iesniedza
Komisijai ap simt preču sarakstu, kurām tā vēlas
saņemt atļauju piemērot atšķirīgu nodokļu
sistēmu atkarībā no tā, vai konkrētā prece ir vai
nav vietēja ražojuma. Francijas iestādes vairākkārt tika lūgtas
sniegt papildu informāciju un attiecībā uz dažādām
precēm, kas ietvertas pieprasījumā, iesniegt
pierādījumus par vietējās ražošanas faktu,
vietējās produkcijas tirgus daļu un papildu izmaksām, ko
šī ražošana rada salīdzinājumā ar tādām
pašām ievestām precēm.
2.           APSPRIEŠANĀS AR
IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU
REZULTĀTI
Francijas iestāžu lūgums
attiecībā uz Majotu tika iesniegts, ņemot vērā
ieinteresēto tautsaimniecības nozaru vēlmes.
Ietekmes novērtējumu Komisija neveica.
3.           PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE
ASPEKTI
 Ierosināto pasākumu kopsavilkums Priekšlikuma mērķis ir pielāgot Padomes Lēmumu 2004/162/EK, lai to varētu piemērot Majotai. Turklāt minētais lēmums nosaka attiecībā uz Majotu to preču sarakstus, attiecībā uz kurām Francijai, ņemot vērā noteiktus ierobežojumus, būtu atļauts piemērot atbrīvojumus no t. s. ostu nodevu nodokļa vai tā samazinājumus dažiem vietējiem ražojumiem. Priekšlikums paredz atļaut piemērot atšķirīgu nodokļu sistēmu 59 tādu preču labā, kuras tiek ražotas Majotā. Attiecībā uz šo preču kopumu Francijas iestādes varēja pamatot, pirmkārt, vietējās ražošanas faktu, otrkārt, ievērojamu importa apmēru (tostarp no Francijas pamatteritorijas, kā arī citām dalībvalstīm), kas var nelabvēlīgi ietekmēt vietējās ražošanas saglabāšanu, un, visbeidzot, papildu izmaksas, kas sadārdzina vietējo ražošanu salīdzinājumā ar importa precēm, kuras pavājina vietējā ražojuma preču konkurētspēju. Atļautā nodokļu starpība nedrīkst pārsniegt pamatotās papildu izmaksas. Padomes Lēmuma 2004/162/EK pielikumā ir ierosināts iekļaut 11 nosaukumu preces pielikuma A daļā (atļautā nodokļa starpība 10 procentpunkti), 32 nosaukumu preces pielikuma B daļā (atļautā nodokļa starpība 20 procentpunkti) un, visbeidzot, 16 nosaukumu preces pielikuma C daļā (atļautā nodokļa starpība 30 procentpunkti). Attiecīgās preces ir konkrēti uzskaitītas Padomes lēmuma priekšlikuma 5. līdz 7. apsvērumā.
 Juridiskais pamats LESD 349. pants.
 Subsidiaritātes princips Vienīgi Padomei ir pilnvaras, pamatojoties uz LESD 349. pantu, pieņemt īpašus pasākumus par labu tālākajiem reģioniem, pielāgojot līgumu, tostarp kopējo politikas virzienu, piemērošanu šiem reģioniem, ņemot vērā pastāvīgus nelabvēlīgus faktorus, kas ietekmē tālāko reģionu ekonomikas un sociālo situāciju. Tādējādi šajā priekšlikumā ir ievērots subsidiaritātes princips.
 Proporcionalitātes princips Priekšlikums ir saskaņā ar proporcionalitātes principu šādu iemeslu dēļ.
 Tā mērķis ir pielāgot Padomes Lēmumu 2004/162/EK, lai to varētu piemērot Majotai. Tas attiecas tikai uz precēm, par kurām ir sniegts pamatojums saistībā ar papildu izmaksām vietējā ražojuma precēm. ||
 Tāpat maksimālā ierosinātā starpība katrai precei, uz kuru attiecas šis priekšlikums, nepārsniedz to, kas nepieciešams, ņemot vērā katras attiecīgās vietējās ražošanas papildu izmaksas. Tādējādi nodokļu slogs, kas tiek uzlikts precēm, kuras importē Francijas aizjūras departamentā Majotā, nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai kompensētu vietējā ražojuma preču vājāku konkurētspēju.
 Juridisko instrumentu izvēle
 Ierosinātais instruments: Padomes lēmums.
 Citi instrumenti nebūtu piemēroti šāda iemesla dēļ. Grozāmais tiesību akts arī ir Padomes lēmums, kas pieņemts, balstoties uz to pašu juridisko pamatu (tolaik EK līguma 299. panta 2. punkts).
4.           IETEKME UZ BUDŽETU
Priekšlikums neietekmē Eiropas
Savienības budžetu.
2014/0010 (CNS)
Priekšlikums
PADOMES LĒMUMS,
ar ko groza Lēmumu 2004/162/EK
attiecībā uz tā piemērošanu Majotā ar 2014. gada 1. janvāri
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 349. pantu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta
projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
atzinumu[2],
saskaņā ar īpašo likumdošanas
procedūru,
tā kā:
(1)       Ar Padomes Lēmumu 2004/162/EK[3] Francijas
iestādēm ir atļauts noteikt atbrīvojumus no ostu
nodevām vai to samazinājumus attiecībā uz precēm,
kuras ražo Francijas aizjūras departamentos un kuras ir ietvertas
minētā lēmuma pielikumā. Šie atbrīvojumi vai
samazinājumi veido īpašus pasākumus, kuru mērķis ir
kompensēt specifiskās neērtības, ar ko saskaras
tālākie reģioni un kuras rada vietējo uzņēmumu
ražošanas izmaksu pieaugumu un pavājina to preču
konkurētspēju salīdzinājumā ar tādām
pašām precēm no Francijas pamatteritorijas, kā arī
citām dalībvalstīm. Majota ir tādā pašā
stāvoklī kā pārējie Francijas tālākie
reģioni.
(2)       Saskaņā ar
Lēmumu 2012/419/ES[4],
sākot ar 2014. gada 1. janvāri Majota kļūst par
tālāko reģionu Līguma 349. panta nozīmē.
Tādējādi ar minēto dienu Majotā būs
piemērojams Līguma noteikumu kopums.
(3)       Francijas iestādes
lūdza, lai Lēmums 2004/162/EK, kas attiecas uz ostu nodevām,
Majotā būtu piemērojams no 2014. gada 1. janvāra,
un paziņoja preču sarakstu, kurām tā vēlas
piemērot atšķirīgas nodokļa likmes atkarībā no
tā, vai preces ir vietējā ražojuma vai nav.
(4)       Minētajam lēmumam
vajadzētu Francijas iestādēm atļaut piemērot
atšķirīgas nodokļa likmes precēm, par kurām tās
ir, pirmkārt, pamatojušas vietējas ražošanas faktu, otrkārt,
ievērojama apmēra preču importu (tostarp no Francijas pamatteritorijas,
kā arī citām dalībvalstīm), kas var kaitēt
vietējās ražošanas saglabāšanai, un, visbeidzot, tādu
papildu izmaksu esību, kas sadārdzina vietējās ražošanas
pašizmaksu salīdzinājumā ar ievestajām precēm un
pavājina vietējā ražojuma preču konkurētspēju.
Atļautā nodokļu starpība nedrīkstētu
pārsniegt pamatotās papildu izmaksas. Minēto principu
piemērošana ļaus īstenot Līguma 349. panta noteikumus,
nepārsniedzot nepieciešamību un neradot nepamatotas
priekšrocības vietējā ražojuma precēm.
(5)       Preces, par kurām
Francijas iestādes sniegušas minētos triju veidu pamatojumus, ir
iekļautas Padomes Lēmuma 2004/162/EK pielikuma A, B un C
daļā. Attiecīgās preces, kuras iekļautas lēmuma
pielikuma A daļā (atļautā nodokļa starpība 10
procentpunkti), ir pipari (preces 0904 11 un 0904 12[5]), vaniļa (prece 0905),
šokolāde (prece 1806), daži plastmasas izstrādājumi (preces 3925 10 10,
3925 90 80, 3926 90 90 un 3926 90 97),
ķieģeļi (preces 6901 et 6902) un zobu protēzes (prece 9021 21 90).
(6)       Attiecīgās preces,
kuras iekļautas Padomes Lēmuma 2004/162/EK pielikuma B
daļā (atļautā nodokļa starpība 20 procentpunkti),
ir zivis (preces 0301, 0302, 0303, 0304 un 0305), daži koka
izstrādājumi (preces 4407, 4409, 4414, 4418, 4419, 4420 un 4421),
daži papīra vai kartona izstrādājumi (preces 4819 un 4821),
dažas preses un izdevējdarbības nozares preces (preces 4902, 4909, 4910
un 4911), dažas pulēta stikla preces (preces 7003 un 7005), daži dzelzs
izstrādājumi (preces 7210, 7301, 7312, 7314, 9406 00 31 un 9406 00 38),
daži alumīnija izstrādājumi (preces 7606, 7610 10 un 8310),
un daži sēdekļi (preces 9401 69, 9401 90 30 un 9403 40).
(7)       Attiecīgās preces,
kuras iekļautas Padomes Lēmuma 2004/162/EK pielikuma C daļā
(atļautā nodokļa starpība 30 procentpunkti), ir piens
un piena izstrādājumi (preces 0401, 0403 un 0406), daži gaļas
izstrādājumi (preces 1601 un 1602), daži miltu un mīklas
(pastas) izstrādājumi (preces 1901 un 1905), saldējums (prece 2105),
minerālūdeņi un gāzētie ūdeņi (preces 2201
un 2202), alus (prece 2203), ilangilangs (preces 3301 29 11 un 3301 29 31),
ziepes un mazgāšanas līdzekļi (preces 3401 un 3402) un,
visbeidzot, porolona matrači (prece 9404 29 90).
(8)       Tāpēc
attiecīgi būtu jāgroza Lēmums 2004/162/EK.
(9)       Ņemot vērā
jautājuma steidzamību, būtu jāpiemēro
izņēmums astoņu nedēļu laikposmam, kā
paredzēts Lisabonas līgumam pievienotā 1. protokola par
valstu parlamentu lomu Eiropas Savienībā 4. pantā,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Lēmumu 2004/162/EK groza šādi:
1) Lēmuma 1. panta 1. punkta
pirmo daļu aizstāj ar šādu:
"Atkāpjoties no Līguma par
Eiropas Savienības darbību 28., 30. un 110. panta, Francijas
iestādēm atļauj līdz 2014. gada 1. jūlijam
paredzēt atbrīvojumus no ostu nodevām vai to atvieglojumus
attiecībā uz pielikumā minētajām precēm, kuras
ražo Francijas aizjūras departamentos Gvadelupā, Gviānā,
Martinikā, Majotā un Reinjonā."
2) Pielikumu groza šādi:
a) pielikuma A daļu papildina ar
šādu 5. punktu:
"5. Majotas departaments
0904 11, 0904 12, 0905,1806, 3925 10 00,
3925 90 80, 3926 90 90, 3926 90 97, 6901, 6902, 9021 21 90.";
b) pielikuma B daļu papildina ar
šādu 5. punktu :
"5. Majotas departaments
0301, 0302, 0303, 0304, 0305, 4407, 4409, 4414, 4418,
4419, 4420, 4421, 4819, 4821, 4902, 4909, 4910, 4911, 7003, 7005, 7210, 7301, 7312,
7314, 7606, 7610 10, 8310, 9401 69, 9401 90 30, 9403 40,
9406 00 31, 9406 00 38.";
c) pielikuma C daļu papildina ar
šādu 5. punktu:
"5. Majotas departaments
0401, 0403, 0406, 1601, 1602, 1901, 1905, 2105, 2201,
2202, 2203, 3301 29 11, 3301 29 31, 3401, 3402, 9404 29 90.".
2. pants
Šo lēmumu
piemēro no 2014. gada 1. janvāra.
3. pants
Šis lēmums
ir adresēts Francijas Republikai.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               Priekšlikums Padomes Direktīvai COM(2013) 577 final
(2013. gada 7. augusts), ar ko groza Direktīvu 2006/112/EK un
Direktīvu 2008/118/EK attiecībā uz Francijas
tālākajiem reģioniem un īpaši Majotu.
[2]               OV C […], […], […]. lpp.
[3]               Padomes 2004. gada 10. februāra
Lēmums 2004/162/EK par ostu nodevām Francijas aizjūras
departamentos un par Lēmuma 89/688/EEK spēkā esības perioda
pagarināšanu (OV L 52, 21.2.2004., 64. lpp.).
[4]               OV L 204, 31.7.2012.,
131. lpp.
[5]               Saskaņā ar kopējā muitas tarifa
nomenklatūras klasifikāciju.