				|

		52013PC0152

			Priekšlikums PADOMES LĒMUMS, ar kuru dalībvalstīm atļauj Eiropas Savienības interesēs ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas (SDO) 2011. gada Konvenciju par pienācīgu darbu mājsaimniecībās nodarbinātajām personām (Konvencija Nr. 189) /* COM/2013/0152 final - 2013/0085 (NLE) */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
1.           PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
Šis priekšlikums ļaus
dalībvalstīm juridiski ratificēt Starptautiskās Darba
organizācijas (SDO) 2011. gada Konvenciju Nr. 189 par
pienācīgu darbu mājsaimniecībās
nodarbinātajām personām, turpmāk „Konvencija Nr. 189
par mājsaimniecībās nodarbinātajiem” vai “Konvencija”.
Konvencija Nr. 189 par
mājsaimniecībās nodarbinātajiem tika pieņemta
Starptautiskās darba konferences 100. sesijā 2011. gada
16. jūnijā un stāsies spēkā 2013. gada septembrī.
Tajā noteikti vispārīgi minimālie darba aizsardzības
noteikumi attiecībā uz mājsaimniecībās
nodarbinātajām personām.
2012. gada decembrī Konvenciju
Nr. 189 par mājsaimniecībās nodarbinātajiem bija
ratificējušas trīs SDO dalībvalstis. Minētā konvencija
ir starp tām, kuras SDO ir klasificējusi kā
aktuālākās, un tāpēc aktīvi tiek veicināta
konvencijas atpazīstamība.
Eiropas Savienība (ES) ir
apņēmusies veicināt programmu pienācīgas
kvalitātes nodarbinātībai gan tās iekšienē, gan
starptautiskajās attiecībās. Darba standarti ir pienācīgas
kvalitātes nodarbinātības koncepcijas pamatelements.
Tādējādi SDO Konvencijas ratifikācija
dalībvalstīs ir svarīgs signāls par Savienības
politikas atbilstību centieniem uzlabot darba standartus visā
pasaulē.
Turklāt ES Stratēģijā
cilvēku tirdzniecības izskaušanai[1] Komisija aicināja
dalībvalstis ratificēt visus starptautiskos tiesību aktus,
nolīgumus un juridiskās saistības, kas veicinās
cilvēku tirdzniecības apkarošanu rezultatīvākā,
labāk koordinētā un saskaņotā veidā. Šo
dokumentu vidū ir Konvencija Nr. 189 par
mājsaimniecībās nodarbinātajiem.
Tāpēc ES līmenī ir
nepieciešams likvidēt visus juridiskos šķēršļus Konvencijas
Nr. 189 par mājsaimniecībās nodarbinātajiem (kuras
saturs nerada bažas saistībā ar spēkā esošo Savienības
tiesību aktu kopumu) ratificēšanai dalībvalstīs.
Konvencijas Nr. 189 par
mājsaimniecībās nodarbinātajiem noteikumi ir
paredzēti, lai palīdzētu ierobežot
mājsaimniecībās nodarbinātu personu
ļaunprātīgu izmantošanu un ekspluatāciju. Konvencijas
1. pantā mājsaimniecībā nodarbināta persona
definēta kā jebkura persona, kas veic darbu
mājsaimniecībā vai mājsaimniecībai un ir darba
attiecībās. Konvencija paredz, ka SDO dalībvalstis veic
pasākumus, lai novērstu vardarbību un bērnu darbu
mājsaimniecības darba vidē. Konvencijas 3. pantā tiek
aizsargātas mājsaimniecībā nodarbināto personu ar
darbu saistītās pamattiesības, nosakot, ka katras SDO
dalībvalsts pienākums ir veikt Konvencijā norādītos
pasākumus, lai ievērotu, sekmētu un īstenotu pamatprincipus
un pamattiesības darbā. Turpmākie noteikumi jo īpaši
paredz, ka SDO dalībvalstis:
·
nosaka minimālo vecumu darbam
mājsaimniecībās un paredz aizsardzības pasākumus
darbiniekiem, kas ir jaunāki par 18 gadiem;
·
novērš ļaunprātīgu
izmantošanu un vardarbību;
·
nodrošina taisnīgus noteikumus un
pienācīgus nodarbinātības nosacījumus;
·
pārliecinās, ka darbinieki ir
informēti par nodarbinātības noteikumiem un viņiem ir
sīkāka informācija par nodarbinātību;
·
regulē darbā pieņemšanu
ārvalstīs un nodrošina pārvietošanās brīvību;
·
nosaka vienlīdzīgu attieksmi pret
mājsaimniecībās nodarbinātām personām un citiem
darbiniekiem attiecībā uz atlīdzību un pabalstiem;
·
regulē un uzrauga privātas
nodarbinātības aģentūras;
·
izveido īpašu sūdzību
mehānismu.
Konvencija Nr. 189 par
mājsaimniecībās nodarbinātajiem aptver tādas
Savienības tiesību jomas, kurās regulējums jau ir augsti
attīstīts.
Konvencija galvenokārt attiecas uz
aspektiem, kas saistīti ar sociālās politikas jomu, kurā
Savienības tiesību aktos noteiktas minimālās prasības
attiecībā uz veselības aizsardzību un drošību
darbā, jauniešu darba aizsardzību, maternitātes
aizsardzību, rakstisku paziņojumu, darba laiku, imigrāciju un
pagaidu darba aģentūru darbu[2].
Konvencijā ietverti diskriminācijas
novēršanas jomas aspekti, kurā Savienības tiesību aktos
noteiktas minimālās prasības par vienlīdzību
nodarbinātībā, dzimumu līdztiesību un
maternitātes aizsardzību[3].
Konvencijā iekļauti arī
aspekti, kas attiecas uz tiesu iestāžu sadarbību krimināllietu
jomā un patvēruma un imigrācijas jomā, kurās
Savienības tiesību aktos noteiktas minimālās prasības
par cilvēku tirdzniecības apkarošanu un sankcijām pret darba
devējiem[4].
Turklāt Konvencijas par
mājsaimniecībās nodarbinātajiem 8. pantā ir
noteikta migrējošu mājsaimniecībās nodarbināto personu
aizsardzība, kas ietver aspektus, kuri ir saistīti ar darbinieku
pārvietošanās brīvību saskaņā ar ES tiesību
aktiem[5].
2.           APSPRIEŠANĀS AR
IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU
REZULTĀTI
Nepiemēro.
3.           PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI
Saskaņā
ar noteikumiem par starptautiskajām kompetencēm, ko izdevusi Eiropas
Savienības Tiesa[6],
un konkrētāk attiecībā uz Starptautiskās Darba
organizācijas Konvencijas noslēgšanu un ratificēšanu[7],
dalībvalstis nav tiesīgas neatkarīgi lemt par Konvencijas
ratifikāciju, nesaņemot Padomes iepriekšēju piekrišanu, ja
konkrētas Konvencijas daļas ir Savienības kompetencē.
Taču Eiropas Savienība pati arī
nevar ratificēt SDO Konvenciju, jo tikai valstis var būt šādu
konvenciju dalībnieces.
Tādējādi, ja nolīguma vai
līguma priekšmets daļēji ir Savienības kompetencē un
daļēji – dalībvalsts kompetencē, Savienības
iestādēm un dalībvalstīm jāveic visi vajadzīgie
pasākumi, lai pēc iespējas labāk nodrošinātu
sadarbību Konvencijas ratificēšanā un to saistību
īstenošanā, kuras izriet no minētās Konvencijas[8].
Attiecībā uz pēdējo desmit
gadu laikā pieņemtajām SDO konvencijām, kuru daļas ir
Savienības kompetencē, Padome ir atļāvusi
dalībvalstīm Savienības interesēs ratificēt tās
konvenciju daļas, kuras ir Savienības kompetencē[9]. Komisija
ir arī pieņēmusi priekšlikumu par minēto Padomes
lēmumu attiecībā uz Ķīmisko vielu konvenciju
Nr. 170[10].
Attiecībā tieši uz
Konvenciju Nr. 189 par mājsaimniecībās nodarbinātajiem
regulējums dažādos sociālās politikas aspektos un
diskriminācijas novēršanas, tiesu iestāžu sadarbības
krimināllietās un patvēruma un imigrācijas jomās, uz
kurām attiecas Konvencija, ir sasniedzis tādu
sarežģītības pakāpi, ka dalībvalstis
saistībā ar šiem jautājumiem vairs nevar suverēni
rīkoties starptautisko attiecību jomā[11]. LESD
153. pants ir galvenais juridiskais pamats saistītajiem
Savienības tiesību aktiem, kuri lielākajā daļā
gadījumu ir sīkāk izstrādāti nekā Konvencijā
Nr. 189 par mājsaimniecībās nodarbinātajiem noteiktie
vispārīgie principi. Konvencijā noteiktie vispārīgie
principi nav pretrunā Savienības tiesību aktiem, un starp
Konvencijas noteikumiem un Savienības tiesību aktu kopumā
noteiktajām minimālajām prasībām šajās jomās
nav konflikta.
No SDO dibināšanas līguma
19. panta 8. punkta izriet, ka Konvencija paredz minimālos
standartus, tādējādi, īstenojot Konvenciju valstīs,
var noteikt augstākus standartus, nekā Konvencijā
paredzēts.
Pieejas ziņā nav pretrunu starp
noteikumiem par darbinieku aizsardzību un vienlīdzīgu attieksmi
pret darbiniekiem saskaņā ar Konvenciju un minimālajām
prasībām, ko šajā jomā paredz Savienības tiesību
aktu kopums. Tas nozīmē, ka Savienības pasākumi var
būt stingrāki nekā SDO standarti un otrādi[12].
Konvencijā Nr. 189 par
mājsaimniecībās nodarbinātajiem ir iekļauts viens
pants migrējošu mājsaimniecībās nodarbināto personu
aizsardzībai (8. pants), kas varētu potenciāli skart
darbinieku pārvietošanās brīvību – jomu, kas ir
Savienības ekskluzīvā kompetencē[13].
Tomēr galvenais Konvencijas mērķis nav reglamentēt
jautājumu, kas ir Savienības ekskluzīvā kompetencē.
Turklāt Konvencijas 8. panta 2. punktā ir paredzēts,
ka prasība saņemt rakstisku piedāvājumu pirms valstu robežu
šķērsošanas neattiecas uz reģionālās ekonomikas
integrācijas zonām. Šī drošības klauzula novērš visas
iespējamās pretrunas starp Konvenciju un Savienības tiesību
aktu kopumu attiecībā uz darbinieku pārvietošanās
brīvību saskaņā ar LESD 45. pantu un Regulu
Nr. 492/2011. Tādējādi Konvencijas noteikumi šajā
jomā ir saderīgi ar Savienības tiesību aktu kopumu.
Tāpēc šā priekšlikuma
mērķis ir atļaut dalībvalstīm Savienības
interesēs ratificēt Konvencijas Nr. 189 par
mājsaimniecībās nodarbinātajiem daļas, kuras ir
Savienības kompetencē.
Priekšlikums ir balstīts uz Līguma
par Eiropas Savienības darbību (LESD) 218. panta 6. punktu,
ko piemēro pēc analoģijas, saistībā ar LESD
153. pantu, kurš ir galvenais juridiskais pamats Savienības
tiesību aktiem par darbinieku darba apstākļu aizsardzību un
uzlabošanu.
2013/0085 (NLE)
Priekšlikums
PADOMES LĒMUMS,
ar kuru dalībvalstīm atļauj
Eiropas Savienības interesēs ratificēt Starptautiskās Darba
organizācijas (SDO) 2011. gada Konvenciju par pienācīgu
darbu mājsaimniecībās nodarbinātajām personām
(Konvencija Nr. 189)
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 153. pantu
saistībā ar 218. panta 6. punkta a) apakšpunkta
v) punktu un 8. punkta pirmo daļu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
priekšlikumu,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
piekrišanu[14],
tā kā:
(1)       Eiropas Parlaments, Padome un
Komisija sekmē tādu starptautisku darba konvenciju ratificēšanu,
ko Starptautiskā Darba organizācija ir klasificējusi kā
aktuālas, tādējādi atbalstot Eiropas Savienības centienus
veicināt pienācīgu nodarbinātību visiem
Savienībā un ārpus tās, un darbinieku darba
apstākļu aizsardzība un uzlabošana ir svarīgs šo centienu
aspekts.
(2)       Lielākā daļa
noteikumu saskaņā ar Starptautiskās Darba organizācijas
(SDO) 2011. gada Konvenciju Nr. 189 par pienācīgu darbu
mājsaimniecībās nodarbinātajām personām,
turpmāk "Konvencija", lielā mērā ir ietverta
Savienības tiesību aktu kopumā sociālās politikas[15],
diskriminācijas novēršanas[16],
tiesu iestāžu sadarbības krimināllietās[17] un
patvēruma un imigrācijas[18]
jomā.
(3)       Konvencijas noteikumi par
migrējošu mājsaimniecībās nodarbināto personu
aizsardzību potenciāli ietekmē darbinieku
pārvietošanās brīvību – jomu, kas ir Savienības
ekskluzīvā kompetencē[19].
(4)       Tādējādi
atsevišķas Konvencijas daļas ir Savienības kompetencē, un
dalībvalstis attiecībā uz minētajām daļām
nedrīkst uzņemties saistības ārpus Savienības
iestāžu sistēmas[20].
(5)       Eiropas Savienība nevar
ratificēt Konvenciju, jo Konvencijas dalībnieces var būt tikai
valstis.
(6)       Šajā situācijā
dalībvalstīm un Savienības iestādēm ir
jāsadarbojas attiecībā uz Konvencijas ratifikāciju.
(7)       Tāpēc Padome
atļauj dalībvalstīm, kurām ir saistoši Savienības
tiesību akti par minimālajām prasībām darba
apstākļu jomā, Eiropas Savienības interesēs
ratificēt Konvenciju,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Ar šo dalībvalstīm atļauj
ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas 2011. gada
Konvencijas par pienācīgu darbu mājsaimniecībās
nodarbinātajām personām (Konvencija Nr. 189) daļas,
kuras saskaņā ar Līgumiem ir Savienības kompetencē.
2. pants
Šis lēmums ir adresēts
dalībvalstīm.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               ES
Stratēģija cilvēku tirdzniecības izskaušanai
2012.–2016. gadā, COM(2012) 286, 19.6.2012.
[2]               Direktīva
89/391/EEK, Direktīva 94/33/EEK, Direktīva 91/533/EEK, Direktīva
2003/88/EK, Direktīva 2011/98/ES, Direktīva 2008/104/EK.
[3]               Direktīva
2000/78/EK, Direktīva 2000/43/EK, Direktīva 2006/54/EK,
Direktīva 92/85/EEK.
[4]               Direktīva
2011/36/EK, Direktīva 2009/52/EK.
[5]               LESD 45. pants, Regula Nr. 492/2011.
[6]               Eiropas Savienības Tiesas 1971. gada 31. marta AETR
spriedums, lieta Nr. 22/70, Tiesas judikatūras krājums Nr. 263,
1971; skatīt arī LESD
3. panta 2. punktu, kurā šie principi ir kodificēti.
[7]               Eiropas Savienības Tiesas 1993. gada 19. marta atzinums
Nr. 2/91, kas attiecas uz Ķīmisko vielu konvenciju Nr. 170,
Tiesas judikatūras krājums 1993-I, 1061. lpp.
[8]               Eiropas
Savienības Tiesas atzinums Nr. 2/91 (turpat), 36., 37. un
38. punkts.
[9]               Pēdējo
desmit gadu laikā ir pieņemti trīs Padomes lēmumi, ar
kuriem dalībvalstīm atļauj ratificēt SDO konvencijas:
Padomes 2005. gada 14. aprīļa Lēmums, ar ko Eiropas
Kopienas interesēs dalībvalstīm atļauj ratificēt
Starptautiskās Darba organizācijas Konvenciju attiecībā uz
jūrnieku personu apliecinošiem dokumentiem (Konvencija Nr. 185),
OV L 136/1, 30.5.2005., Padomes 2007. gada 7. jūnija
Lēmums, ar ko dalībvalstīm atļauj Eiropas Kopienas
interesēs ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas
2006. gada Konvenciju par darbu jūrniecībā
(OV L 161/63, 22.6.2007.) un Padomes 2010. gada 7. jūnija
Lēmums, ar kuru dalībvalstīm atļauj Eiropas Savienības
interesēs ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas
2007. gada konsolidēto Konvenciju par darbu zvejniecībā
(188. konvencija), OV 145/12, 11.6.2010.
[10]             COM(2012) 677, 2012. gada 20. novembris.
[11]             Eiropas Savienības Tiesas atzinums Nr. 2/91, 25. un
26. punkts.
[12]             Eiropas Savienības Tiesas atzinums Nr. 2/91, 18. punkts.
[13]             LESD 45. pants, Regula Nr. 492/2011.
[14]             OV C [..], [..], [..]. lpp.
[15]             To vidū ir Pamatdirektīva par veselību un drošību
darbā 89/391/EEK, Direktīva 94/33/EK par jauniešu darba
aizsardzību, Direktīva 92/85/EEK par maternitātes
aizsardzību, Direktīva 91/533/EEK par rakstisku paziņojumu,
Direktīva 2003/88/EK par darba laiku un Direktīva 2008/104/EK par
pagaidu darba aģentūrām.
[16]             To vidū it Direktīva 2000/78/EK par vienlīdzību
nodarbinātībā, Direktīva 2006/54/EK par dzimumu
līdztiesību un Direktīva 92/85/EEK par maternitātes
aizsardzību.
[17]             To
vidū ir Direktīva 2011/36/ES par cilvēku tirdzniecības
novēršanu un apkarošanu un cietušo aizsardzību.
[18]             To
vidū ir Direktīva 2009/52/EK par sankcijām pret darba
devējiem un Direktīva 2011/98/ES par vienotu atļauju.
[19]             LESD 45. pants, Regula Nr. 492/2011.
[20]             Eiropas Savienības Tiesas 1993. gada 19. marta atzinums
Nr. 2/91, Tiesas judikatūras krājums 1993-I, 1061. lpp.,
26. punkts.


				|

		52013PC0390

			Priekšlikums PADOMES LĒMUMS par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu Maltā /* COM/2013/0390 final - 2013/0179 (NLE) */

			   	2013/0179 (NLE)
Priekšlikums
PADOMES LĒMUMS
par pārmērīga budžeta
deficīta pastāvēšanu Maltā
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 126. panta 6. punktu,
ņemot vērā Komisijas
priekšlikumu,
ņemot vērā Maltas izteiktos
apsvērumus,
tā kā:
(1)       Saskaņā ar
Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 126. pantu
dalībvalstīm jāizvairās no pārmērīga
valdības budžeta deficīta.
(2)       Stabilitātes un
izaugsmes pakta pamatā ir mērķis panākt stabilu
valdības finansiālo stāvokli, kas ir veids, kā
stiprināt priekšnosacījumus cenu stabilitātei un
spēcīgai, ilgtspējīgai izaugsmei, kura ir
labvēlīga jaunu darbvietu radīšanai.
(3)       Pārmērīga
budžeta deficīta novēršanas procedūrā saskaņā ar
LESD 126. pantu, ko sīkāk reglamentē Padomes Regula (EK)
Nr. 1467/97 par to, kā paātrināt un precizēt
pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras
īstenošanu[1],
un kas ir Stabilitātes un izaugsmes pakta sastāvdaļa,
paredzēts lēmums par pārmērīga budžeta deficīta
pastāvēšanu. Līgumam pievienotajā Protokolā par
pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru
ir paredzēti turpmāki noteikumi saistībā ar
pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras
īstenošanu. Padomes Regulā (EK) Nr. 479/2009[2] paredzēti sīki
izstrādāti noteikumi un definīcijas par to, kā
piemērot minētā protokola noteikumus.
(4)       Saskaņā ar LESD 126.
panta 5. punktu, ja Komisija uzskata, ka dalībvalstī pastāv
vai var rasties pārmērīgs budžeta deficīts, Komisija
nosūta attiecīgajai dalībvalstij atzinumu un attiecīgi
informē Padomi. Komisija, ņemot vērā savu ziņojumu
saskaņā ar LESD 126. panta 3. punktu un balstoties uz
Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu, kas sniegts atbilstoši LESD 126.
panta 4. punktam, ir secinājusi, ka Maltā pastāv
pārmērīgs budžeta deficīts. Tāpēc Komisija ir
adresējusi Maltai atbilstošu atzinumu un 2013. gada 29. maijā
informējusi par to Padomi[3].
(5)       LESD 126. panta 6. punktā
noteikts, ka Padomei būtu jāņem vērā jebkādi
apsvērumi, ko var būt sniegusi attiecīgā dalībvalsts,
un tad jāpieņem lēmums par to, vai pastāv
pārmērīgs budžeta deficīts, pamatojoties uz
vispārēju novērtējumu. Maltas gadījumā šā
vispārējā novērtējuma rezultātā ir
pieņemti turpmāk minētie secinājumi.
(6)       Saskaņā ar datiem,
ko Maltas iestādes paziņoja 2013. gada aprīlī, Maltas 2012. gada
vispārējās valdības budžeta deficīts sasniedza 3,3% no
IKP, tādējādi pārsniedzot atsauces vērtību — 3 %
no IKP. Saskaņā ar LESD 126. panta 3. punktu
sagatavotajā Komisijas ziņojumā pausts uzskats, ka budžeta
deficīts bijis tuvu atsauces vērtībai — 3% no IKP, tomēr
nevar uzskatīt, ka atsauces vērtība ir pārsniegta
izņēmuma kārtā Līgumā un Stabilitātes un
izaugsmes paktā paredzētajā nozīmē.
Konkrētāk, tas nav ekonomikas nopietnas lejupslīdes
rezultāts Līguma un Stabilitātes un izaugsmes pakta
izpratnē. Faktiskais IKP pieaugums 2010. un 2011. gadā
vidēji bija virs 2 % gadā, proti, ievērojami lielāks
par potenciālo pieaugumu. Sākotnējie IKP dati, ko 2013. gada
11. martā publicēja valsts statistikas birojs, liecina, ka
ekonomikas izaugsme 2012. gadā ir palēninājusies, bet
joprojām pozitīva — 0,8 %. Tiek lēsts, ka 2011. gada
pozitīvā izlaides starpība būs negatīva 2012. gadā.
Nevar uzskatīt, ka atsauces vērtība ir pārsniegta tikai uz
laiku. Saskaņā ar Komisijas 2013. gada pavasara prognozi budžeta
deficīts palielināsies līdz 3,7 % no IKP 2013. gadā
un sasniegs 3,6 % no IKP 2014. gadā. Līgumā
minētais budžeta deficīta kritērijs nav izpildīts.
(7)       Iesniegtie dati turklāt
liecina, ka 2012. gadā tās vispārējās
valdības bruto parāds sasniedza 72,1 % no IKP,
tādējādi pārsniedzot atsauces vērtību — 60 %
no IKP. Saskaņā ar Komisijas 2013. gada pavasara prognozi
parāda attiecība 2014. gadā palielināsies līdz 74,9 %
no IKP. Pēc pārmērīga budžeta deficīta novēršanas
procedūras atcelšanas 2012. gada decembrī Maltai bija noteikts
trīs gadu pārejas periods, sākot no 2012. gada, lai
panāktu parāda samazināšanas robežvērtības izpildi.
Malta 2012. gadā nav guvusi pietiekamus panākumus, lai
panāktu parāda samazināšanas robežvērtības ievērošanu,
jo valsts strukturālais deficīts pasliktinājās, lai gan tam
bija jāuzlabojas. Tādēļ var secināt, ka
Līgumā noteiktais parāda kritērijs nav ievērots.
(8)       Saskaņā ar
Līguma un Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem Komisija
savā ziņojumā analizēja arī “būtiskos faktorus”.
Kā norādīts Stabilitātes un izaugsmes paktā,
valstīm ar parāda attiecību virs 60 % no IKP
(piemēram, Malta), šos faktorus drīkst ņemt vērā
vienīgi lēmuma sagatavošanas posmā par pārmērīga
budžeta deficīta pastāvēšanu, izvērtējot
atbilstību saskaņā ar budžeta deficīta kritēriju, ja
vispārējās valdības budžeta deficīts saglabājas
tuvu atsauces vērtībai un ja atsauces vērtība tiek
pārsniegta tikai īslaicīgi; bet Maltas gadījumā
tā nav[4].
Tajā pašā laikā minētie faktori ņemti vērā,
veicot novērtējumu par parāda kritērija neievērošanu,
bet tie, šķiet, jebkurā gadījumā neapšauba lēmumu par
pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu.
Konkrētāk, veicot novērtējumu par to, vai gūti
pietiekami panākumi, lai ievērotu parāda mazināšanas
robežvērtību, ir ņemta vērā parāda un
deficīta palielināšanās ietekme saistībā ar
finansiālo palīdzību euro zonas valstīm. Saistībā
ar Maltu Grieķijai paredzēto aizdevumu mehānisma, EFSI izmaksāto
līdzekļu, kapitāla iemaksu ESM un darbību saskaņā
ar Grieķijas programmu 2011.–2014. gadā kumulatīvā
ietekme uz parādu būtu 3,9 % no IKP un budžeta deficītu — 0,1 %
no IKP. Ņemot vērā šo darbību ietekmi,
strukturālā konsolidācija, kas 2012. gadā nepieciešama
Maltā, lai ievērotu parāda kritēriju, būtu bijusi
mazāka, bet joprojām ievērojami pārsniegtu Maltas 2012. gadā
faktiski veikto strukturālo konsolidāciju.
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
No vispārējā
novērtējuma izriet, ka Maltā pastāv
pārmērīgs budžeta deficīts.
2. pants
Šis lēmums adresēts Maltas
Republikai.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā –
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               OV L 209, 2.8.1997., 6. lpp.
[2]               OV L 145, 10.6.2009., 1.-9. lpp.
[3]               Visi ar pārmērīgā budžeta
deficīta novēršanas procedūru saistītie dokumenti par Maltu
pieejami tīmekļa vietnē:                http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/deficit/countries/malta_en.htm.
[4]               Padomes Regulas (EK) Nr. 1467/97
2. panta 4. punkts.