               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 20.10.2020
            COM(2020) 655 final
            2020/0294(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem ES un Kanādas Apvienotajā muitas sadarbības komitejā attiecībā uz lēmuma pieņemšanu par Kanādas Partneru aizsardzības programmas (Partners in Protection Programme) un Eiropas Savienības Atzītā uzņēmēja programmas savstarpēju atzīšanu

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.Priekšlikuma priekšmets

               Šis priekšlikums attiecas uz lēmumu, ar ko nosaka nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem ES un Kanādas Apvienotajā muitas sadarbības komitejā saistībā ar paredzēto lēmuma pieņemšanu par Kanādas Partneru aizsardzības programmas (Partners in Protection Programme) un Eiropas Savienības Atzītā uzņēmēja programmas savstarpēju atzīšanu.

               2.Priekšlikuma konteksts

               2.1.Nolīgums starp Eiropas Savienību un Kanādu par muitas sadarbību un savstarpējo palīdzību muitas lietās un Nolīgums starp Eiropas Savienību un Kanādu par muitas sadarbību ar piegādes ķēdes drošību saistītās lietās

               Nolīguma starp Eiropas Kopienu un Kanādu par muitas sadarbību un savstarpējo palīdzību muitas lietās (“CMAA”) mērķis ir attīstīt divpusēju muitas sadarbību, aptverot visus jautājumus, kas saistīti ar tiesību aktu muitas jomā piemērošanu, un nodrošināt juridisko pamatu savstarpējai administratīvai palīdzībai. CMAA stājās spēkā 1998. gada jūnijā.

               2.2.Nolīgums starp Eiropas Savienību un Kanādu par muitas sadarbību ar piegādes ķēdes drošību saistītās lietās

               Nolīguma starp Eiropas Savienību un Kanādu par muitas sadarbību ar piegādes ķēdes drošību saistītās lietās (“SCSA”) mērķis ir uzlabot piegādes ķēdes drošības praksi, kas uzlabotu muitas darba efektivitāti, lai nodrošinātu piegādes ķēdes drošību visos tās posmos un atvieglotu likumīgu divpusējo tirdzniecību. SCSA stājās spēkā 2014. gadā.

               2.3.Apvienotā muitas sadarbības komiteja

               Apvienotajā muitas sadarbības komitejā (“JCCC”), kas izveidota saskaņā ar CMAA 20. pantu, ir ES un Kanādas muitas dienestu pārstāvji. Saskaņā ar SCSA 5. pantu JCCC ir pilnvarota pieņemt lēmumus par riska pārvaldības metožu, riska standartu, drošības kontroles un tirdzniecības partnerības programmu savstarpēju atzīšanu.

               2.4.Paredzētais Apvienotās muitas sadarbības komitejas akts

               JCCC piektajā sanāksmē, kas paredzēta 2020. gada rudenī, ir jāpieņem lēmums par Kanādas Partneru aizsardzības programmas un Eiropas Savienības Atzītā uzņēmēja programmas savstarpēju atzīšanu (“paredzētais akts”).

               Paredzētā akta mērķis ir stiprināt starptautisko piegādes ķēžu drošību visos tās posmos, kas ļautu muitas dienestiem īstenot efektīvāku robežkontroli, vienlaikus atvieglojot likumīgu tirdzniecību.

               Paredzētais akts pusēm kļūs saistošs saskaņā ar SCSA 5. pantu saistībā ar CMAA 20. pantu.

               3.Savienības vārdā ieņemamā nostāja

               ES tiesību akti attiecībā uz atzīto uzņēmēju (AEO) tika ieviesti ar grozījumiem Eiropas Savienības Kopienas Muitas kodeksā (Regula Nr. 648/2005, pieņemta 2005. gada aprīlī). Pašreizējais AEO programmas tiesiskais regulējums ir ietverts Savienības Muitas kodeksā un tā īstenošanas noteikumos (Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris); Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2015/2447 (2015. gada 24. novembris); Komisijas Deleģētā regula (ES) 2015/2446 (2015. gada 28. jūlijs), un to papildina AEO pamatnostādnes, kas ir pieņemtas un tiek regulāri atjauninātas Muitas ekspertu grupā. Tirdzniecības partnerības programmu, tostarp AEO, mērķis ir sniegt tirgotājiem, kuri ir apliecinājuši, ka ievēro muitas prasības, atvieglojumus to starptautiskās piegādes ķēdes posma nodrošināšanā. Saskaņā ar ES atzīto uzņēmēju datubāzes datiem līdz 2019. gada beigām AEO atļaujas drošībai un drošumam saņēma vairāk nekā 9000 ES uzņēmumi.

               Tirdzniecības partnerības programmu savstarpēja atzīšana uzlabo piegādes ķēdes drošību visos tās posmos un atvieglo tirdzniecību. Tā konsolidē pieeju, par ko panākta vienošanās Pasaules Muitas organizācijas (PMO) Pamatstandartos tirdzniecības drošībai un sekmēšanai (“SAFE Pamatstandarti”). Tajā ir ņemts vērā ES un visas pasaules darījumu aprindu pieprasījums vienādi īstenot standartus un izvairīties no valstīm specifisku prasību un prakses izplatīšanās.

               ES un Kanādas tirdzniecības partnerības programmu savstarpēja atzīšana ir ilgstošs divpusējas muitas sadarbības projekts, kuru atbalsta transatlantiskajā tirdzniecībā ar Kanādu iesaistītie ES uzņēmumi, kā arī ES dalībvalstis un Kanāda. Darbu pie savstarpējās atzīšanas 2014. gadā sāka Komisija un Kanādas Robeždienestu aģentūra (CBSA) (Canadian Border Services Agency), stājoties spēkā SCSA. Tika veikts gan Kanādas Partneru aizsardzības programmas, gan Eiropas Savienības Atzītā uzņēmēja programmas padziļināts salīdzinājums, tostarp vairāki kopīgi validācijas apmeklējumi ES un Kanādā. Kanādas Partneru aizsardzības programmas līdzvērtīguma novērtējums, salīdzinot to ar ES Atzītā uzņēmēja programmu, tika pabeigts 2015. gadā, un secinājumi par programmu līdzvērtīgumu tika atkārtoti apstiprināti 2019. gadā, kad abas puses savstarpēji informēja viena otru par jaunākajām norisēm savās tirdzniecības partnerības programmās.

               2019. gada 17. un 18. jūlija ES un Kanādas samita kopīgajā deklarācijā teikts, ka ES un Kanāda ir apmierinātas ar progresu sarunās par atzīta uzņēmēja programmu savstarpēju atzīšanu, un ka tās ir apņēmušās ātri noslēgt savstarpēju atzīšanu. Tajā arī teikts, ka savstarpēja atzīšana vienkāršotu pārrobežu procesus un uzlabotu piegādes ķēdes drošību reģistrētiem Kanādas un Eiropas uzņēmumiem un kopā ar Visaptverošo ekonomikas un tirdzniecības nolīgumu vēl vairāk sekmētu transatlantisko tirdzniecību abos virzienos.

               4.Juridiskais pamats

               4.1.Procesuālais juridiskais pamats

               4.1.1.Principi

               Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 218. panta 9. punktā paredzēti lēmumi, ar kuriem nosaka “nostāju, kas Savienības vārdā jāapstiprina kādā ar nolīgumu izveidotā struktūrā, ja šāda struktūra ir tiesīga pieņemt lēmumus ar juridiskām sekām, izņemot lēmumus, kas papildina vai groza attiecīgajā nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu”.

               Jēdziens “lēmumi ar juridiskām sekām” ietver aktus, kam ir juridiskas sekas saskaņā ar starptautisko tiesību normām, kuras reglamentē attiecīgo struktūru. Tas ietver arī instrumentus, kam nav saistoša spēka saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, bet kas “var būtiski ietekmēt Savienības likumdevēja pieņemtā tiesiskā regulējuma saturu”
                  1
               .

               4.1.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

               JCCC ir struktūra, kas izveidota ar nolīgumu, proti, CMAA.

               Akts, kuru JCCC ir aicināta pieņemt, ir akts ar juridiskām sekām.

               Paredzētais akts būs saistošs saskaņā ar starptautiskajām tiesībām atbilstīgi SCSA 5. pantam saistībā ar CMAA 20. pantu.

               Paredzētais akts nepapildina un negroza CMAA noteikto iestāžu sistēmu.

               Tāpēc ierosinātā lēmuma procesuālais juridiskais pamats ir LESD 218. panta 9. punkts.

               4.2.Materiālais juridiskais pamats

               4.2.1.Principi

               Lēmumam, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, materiālais juridiskais pamats galvenokārt ir atkarīgs no tā, kāds mērķis un saturs ir paredzētajam aktam, attiecībā uz kuru Savienības vārdā tiek ieņemta nostāja. Ja paredzētajam aktam ir divi mērķi vai divi komponenti un viens no tiem ir atzīstams par galveno, bet otram ir pakārtota nozīme, tad lēmums, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, jābalsta uz viena materiālā juridiskā pamata, proti, tā, ko prasa galvenais jeb dominējošais mērķis vai komponents.

               4.2.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

               Paredzētā akta galvenais mērķis un saturs attiecas uz kopējo tirdzniecības politiku.

               Tāpēc ierosinātā lēmuma materiālais juridiskais pamats ir LESD 207. pants un jo īpaši tā 207. panta 4. punkta pirmā daļa.

               4.3.Secinājums

               Ierosinātā lēmuma juridiskajam pamatam vajadzētu būt LESD 207. pantam un jo īpaši 207. panta 4. punkta pirmajai daļai saistībā ar LESD 218. panta 9. punktu.

               2020/0294 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem ES un Kanādas Apvienotajā muitas sadarbības komitejā attiecībā uz lēmuma pieņemšanu par Kanādas Partneru aizsardzības programmas (Partners in Protection Programme) un Eiropas Savienības Atzītā uzņēmēja programmas savstarpēju atzīšanu

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 207. panta 4. punkta pirmo daļu saistībā ar 218. panta 9. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Kanādu par muitas sadarbību un savstarpējo palīdzību muitas lietās (“CMAA”) Savienība noslēdza ar Padomes Lēmumu (EK) 1997/18 (1997. gada 27. novembris)
                  2
               , un tas stājās spēkā 1998. gada 1. janvārī.

               (2)CMAA 2. pantā muitas dienesti tiek aicināti attīstīt pēc iespējas plašāku sadarbību muitas jomā.

               (3)Saskaņā ar CMAA 20. pantu tiek izveidota Apvienotā muitas sadarbības komiteja (turpmāk “JCCC”), kas var veikt muitas sadarbībai vajadzīgos pasākumus.

               (4)Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Kanādu par muitas sadarbību ar piegādes ķēdes drošību saistītās lietās (“SCSA”) Savienība noslēdza ar Padomes Lēmumu 2014/941/ES (2013. gada 27. jūnijs), un tas stājās spēkā 2014. gadā.

               (5)Saskaņā ar SCSA 5. pantu JCCC ir pilnvarota pieņemt lēmumus par riska pārvaldības metožu, riska standartu, drošības kontroles un tirdzniecības partnerības programmu savstarpēju atzīšanu.

               (6)Tiek ierosināts, ka JCCC piektajā sanāksmē būtu jāpieņem lēmums par Kanādas Partneru aizsardzības programmas un Eiropas Savienības Atzītā uzņēmēja programmas savstarpēju atzīšanu.

               (7)Ir lietderīgi noteikt nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem JCCC, jo lēmumam par Kanādas Partneru aizsardzības programmas un Eiropas Savienības Atzītā uzņēmēja programmas savstarpēju atzīšanu būs juridiskas sekas,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Nostāja, kas Savienības vārdā jāieņem Apvienotās muitas sadarbības komitejas sanāksmē, kura izveidota ar Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Kanādu par muitas sadarbību un savstarpējo palīdzību muitas lietās, attiecībā uz Kanādas Partneru aizsardzības programmas un Eiropas Savienības Atzītā uzņēmēja programmas savstarpēju atzīšanu, pamatojas uz šim lēmumam pievienoto Apvienotās muitas sadarbības komitejas lēmuma projektu.

               2. pants

               Šis lēmums ir adresēts Komisijai.

               Briselē,

                     Padomes vārdā —

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        Tiesas spriedums, 2014. gada 7. oktobris, Vācija/Padome, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, 61.–64. punkts.

                     (2)

                        OV L 7, 13.1.1998., 37. lpp.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 20.10.2020
            COM(2020) 655 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            PriekšlikumsPadomes lēmums
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem ES un Kanādas Apvienotajā muitas sadarbības komitejā attiecībā uz lēmuma pieņemšanu par Kanādas Partneru aizsardzības programmas (Partners in Protection Programme) un Eiropas Savienības Atzītā uzņēmēja programmas savstarpēju atzīšanu

               PROJEKTS

               LĒMUMS NR. [.../2020], KO PIEŅĒMUSI KANĀDAS UN EIROPAS SAVIENĪBAS APVIENOTĀ MUITAS SADARBĪBAS KOMITEJA ATTIECĪBĀ UZ KANĀDAS PARTNERU AIZSARDZĪBAS PROGRAMMAS UN EIROPAS SAVIENĪBAS ATZĪTĀ UZŅĒMĒJA PROGRAMMAS SAVSTARPĒJU ATZĪŠANU

               APVIENOTĀ MUITAS SADARBĪBAS KOMITEJA (“JCCC”),

               Ņemot vērā Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Kanādu par muitas sadarbību un savstarpējo palīdzību muitas lietās, kas noslēgts Otavā 1997. gada 4. decembrī (“CMAA”), un jo īpaši tā 20. pantu, ar ko izveido JCCC, kuras sastāvā ir CMAA Līgumslēdzēju pušu muitas dienestu pārstāvji;

               Ņemot vērā Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Kanādu par muitas sadarbību ar piegādes ķēdes drošību saistītās lietās (“SCSA”), kas noslēgts Briselē 2013. gada 4. martā, un jo īpaši tā 5. pantu un noteikumus 4. panta c), d) un f) punktā par piegādes ķēdes drošības programmu savstarpēju atzīšanu un ar to saistīto informācijas un datu apmaiņu;

               Atzīstot, ka Eiropas Savienība (“ES”) un Kanāda (“Līgumslēdzējas puses”) ir apņēmušās stiprināt sadarbību muitas jomā saskaņā ar CMAA un SCSA;

               Apstiprinot Līgumslēdzēju pušu apņemšanos veicināt tirdzniecību un palielināt piegādes ķēdes drošību, izmantojot tirdzniecības partnerības programmas;

               Apstiprinot, ka drošību un drošumu, kā arī starptautiskās tirdzniecības piegādes ķēdes vienkāršošanu var ievērojami uzlabot, savstarpēji atzīstot attiecīgās tirdzniecības partnerības programmas, proti, Partneru aizsardzības programmu (Partners in Protection programme) (PIP) Kanādā un Atzītā uzņēmēja programmu (AEO) ES;

               Apstiprinot, ka AEO un PIP programmas balstās uz starptautiski atzītiem drošības standartiem, ko nosaka Pasaules Muitas organizācijas 2005. gada jūnija SAFE Pamatstandarti pasaules tirdzniecības drošībai un sekmēšanai;

               Ņemot vērā, ka apmeklējumos uz vietas un ES AEO programmas un PIP programmas Kanādā kopīgā izvērtējumā tika atklāts, ka to kvalifikācijas standarti attiecībā uz drošību un drošumu ir saderīgi un nodrošina līdzvērtīgus rezultātus;

               Ņemot vērā, ka savstarpēja atzīšana ļauj Līgumslēdzējām pusēm nodrošināt atvieglojošas priekšrocības uzņēmējiem, kuri ir ieguldījuši piegādes ķēžu drošībā un kuri ir saņēmuši atļauju saskaņā ar to attiecīgajām programmām,

               IR NOLĒMUSI ŠĀDI.

               1. pants

               Definīcijas

               Šajā lēmumā:

               “muitas dienests” ir muitas dienests, kā tas definēts SCSA 1. pantā, turpmāk kopā saukts “muitas dienesti” un atsevišķi – “muitas dienests”;

               “uzņēmējs” ir persona, kas iesaistīta starptautiskajā preču pārvietošanā;

               “personas dati” ir jebkura informācija, kas attiecas uz identificētu vai identificējamu personu;

               “programma” ir:

               a) ES AEO programma, kas aptver AEO atļauju drošībai un drošumam un apvienoto AEO un muitas vienkāršojumu atļauju drošībai un drošumam (AEOC/AEOS);

               b) Kanādā: PIP programma; un

               “programmas dalībnieki” ir uzņēmēji, kuriem ir AEO dalības statuss ES un PIP dalības statuss Kanādā, jēdziena “programmas” definīcijas izpratnē, ja uz tiem atsaucas kopā.

               2. pants

               Lēmuma savstarpēja atzīšana un īstenošana

               1. Katra Līgumslēdzēja puse ar sava muitas dienesta starpniecību atzīst otras Līgumslēdzējas puses programmu par saderīgu un līdzvērtīgu tās programmai un izturas pret otras Līgumslēdzējas puses programmas dalībniekiem saskaņā ar 4. pantu.

               2. Līgumslēdzējas puses īsteno šo lēmumu ar to attiecīgo muitas dienestu starpniecību.

               3. pants

               Saderība

               Muitas dienesti sadarbojas, lai saglabātu savu programmu saderību un līdzvērtību, jo īpaši attiecībā uz turpmāk minētajām jomām:

               a) pieteikumu iesniegšanas process dalības piešķiršanai;

               b) pieteikumu novērtēšana; un

               c) dalības piešķiršana un dalības statusa pārvaldība.

               4. pants

               Priekšrocības

               1. Katrs muitas dienests otra muitas dienesta programmas dalībniekiem nodrošina priekšrocības, kas ir salīdzināmas ar priekšrocībām, ko tas sniedz saviem programmas dalībniekiem.

               2. Priekšrocības, kas minētas 1. pantā, ietver šādus aspektus:

               a) savā riska novērtējumā tiek labvēlīgi ņemts vērā otra muitas dienesta programmas dalībnieka atzītā uzņēmēja statuss, kā rezultātā var samazināties inspekciju skaits vai kontroles apmērs, un, ja ir, citu ar drošību un drošumu saistītu pasākumu apmērs;

               b) novērtējot darījumu partneriem noteiktās prasības attiecībā uz pretendentiem pašu programmas ietvaros, tiek labvēlīgi ņemts vērā otra muitas dienesta programmas dalībnieka atzītā uzņēmēja statuss;

               c) centieni ņemt vērā otra muitas dienesta programmas dalībnieka atzītā uzņēmēja statusu, nodrošinot prioritāru attieksmi pret programmas dalībniekiem un to sūtījumiem, ciktāl muitas dienests, kas piešķir priekšrocības, to uzskata par lietderīgu; tas var ietvert pārbaužu prioritāti, paātrinātu apstrādi un ar programmas dalībniekiem saistīto sūtījumu paātrinātu izlaišanu; un

               d) centieni izveidot darījumdarbības nepārtrauktības mehānismu, lai nodrošinātu paātrinātu muitošanu programmas dalībniekiem un to sūtījumiem, ciktāl muitas dienests, kas piešķir priekšrocības, to uzskata par lietderīgu, atjaunojot pakalpojumus pēc starptautiskās tirdzniecības traucējumiem paaugstināta drošības līmeņa dēļ, robežu slēgšanas vai dabas katastrofu, bīstamu ārkārtas situāciju vai citu būtisku incidentu dēļ.

               3. Pēc pārskatīšanas procesa, kas minēts 7. panta 2. punktā, katras Līgumslēdzējas puses muitas dienests sadarbībā ar citām valsts iestādēm tās teritorijā, var pēc iespējas nodrošināt papildu atvieglojošas priekšrocības, kas var ietvert procesu racionalizēšanu un prognozējamības uzlabošanu par pārvietošanos uz robežas.

               4. Katrs muitas dienests:

               a) var apturēt piešķirtās priekšrocības, kas saskaņā ar šo lēmumu piešķirtas otra muitas dienesta programmas dalībniekiem;

               b) saprātīgā termiņā paziņo otram muitas dienestam par a) apakšpunktā minēto apturēšanu un apturēšanas iemesliem; un

               c) apturēšanu saskaņā ar a) apakšpunktu var veikt tikai tādu iemeslu dēļ, kas ir līdzvērtīgi tiem iemesliem, kuru dēļ tas apturētu savu programmas dalībnieku dalību programmā.

               5. Katrs muitas dienests, kad tas to uzskata par vajadzīgu, ziņo otram muitas dienestam par pārkāpumiem, kuros iesaistīti otra muitas dienesta programmas dalībnieki, lai nodrošinātu tūlītēju otra muitas dienesta piešķirto priekšrocību un statusa piemērotības analīzi.

               6. Skaidrības labad jānorāda, ka šis lēmums neliedz Līgumslēdzējai pusei vai muitas dienestam tiesības pieprasīt informāciju saskaņā ar CMAA vai kādu citu piemērojamu instrumentu starp Līgumslēdzējām pusēm vai starp muitas dienestiem.

               5. pants

               Informācijas apmaiņa un saziņa

               1. Lai efektīvi īstenotu šo lēmumu, muitas dienesti uzlabo savstarpējo saziņu,

               a) savstarpēji nodrošinot detalizētu informāciju par savas programmas dalībniekiem saskaņā ar 5. panta 3. punktu;

               b) savlaicīgi savstarpēji nodrošinot atjauninātu informāciju par savu programmu darbību un pilnveidošanu;

               c) apmainoties ar informāciju par piegādes ķēdes drošības politiku un tendencēm; un

               d) nodrošinot efektīvu saziņu starp Eiropas Komisijas kompetentajiem dienestiem un Kanādas muitas dienestu, lai uzlabotu riska pārvaldības praksi attiecībā uz piegādes ķēdes drošību.

               2. Informācijas apmaiņa un saziņa saistībā ar šo lēmumu notiek starp Eiropas Komisijas kompetentajiem dienestiem un Kanādas muitas dienestu, ja vien pirms apmaiņas vai saziņas nav savstarpēji nolemts citādi.

               3. Ja saņemta programmas dalībnieka piekrišana, tad katrs muitas dienests sniedz otram muitas dienestam tikai un vienīgi šādu informāciju par šo programmas dalībnieku:

               a) nosaukumu;

               b) adresi;

               c) dalības statusu, proti, atzīts, (atļauja) apturēts, atsaukts vai anulēts;

               d) validācijas vai atļaujas izdošanas datumu, ja pieejams;

               e) unikālo identifikācijas numuru (piemēram, PIP, EORI vai AEO numuru); un

               f) citu informāciju, kuru var kopīgi noteikt muitas dienesti un kurai vajadzības gadījumā piemēro nepieciešamos aizsardzības pasākumus.

               Skaidrības labad jānorāda, ka c) apakšpunktā minētie precizējumi neietver apturēšanas, atsaukšanas vai anulēšanas iemeslus.

               4.  Muitas dienesti sistemātiski elektroniski apmainās ar 3. punktā minēto informāciju.

               6. pants

               Informācijas apstrāde

               1. Katrs muitas dienests:

               a) ja vien šajā lēmumā nav norādīts citādi, visu informāciju, tostarp personas datus, kas saņemti saskaņā ar šo lēmumu, izmanto tikai lēmuma īstenošanas nolūkā, tostarp pārraudzībai un ziņošanai; un

               b) lai šo informāciju izmantotu citiem mērķiem, neatkarīgi no a) apakšpunkta, – saņem iepriekšēju rakstisku apstiprinājumu no tā muitas dienesta, kas nosūtījis informāciju. Uz šo izmantojumu tad attiecina jebkādus minētā dienesta noteiktus ierobežojumus.

               2. Katrs muitas dienests:

               a) saskaņā ar šo lēmumu saņemto informāciju uzskata par konfidenciālu; un

               b) saskaņā ar šo lēmumu saņemtai informācijai nodrošina vismaz tādu pašu aizsardzības līmeni kā informācijai, kas saņemta no savas programmas dalībniekiem.

               3. Neatkarīgi no 1. punkta a) apakšpunkta muitas dienests informāciju, kas saņemta saskaņā ar šo lēmumu, var izmantot jebkurā tiesvedībā vai administratīvā procesā, kas uzsākts par tā Līgumslēdzējas puses tiesību aktu muitas jomā neievērošanu, tostarp savos pierādījumu, ziņojumu un liecību reģistros. Muitas dienests, kas ir saņēmis informāciju, pirms šādas izmantošanas par to paziņo muitas dienestam, kas ir nosūtījis minēto informāciju.

               4. Katrs muitas dienests:

               a) informāciju, kas saņemta saskaņā ar šo lēmumu, izpauž tikai mērķim, kuram tā saņemta; un

               b) neatkarīgi no a) apakšpunkta, ja muitas dienestam ir jāizpauž informācija tiesvedībā vai administratīvajā procesā vai saskaņā ar tā Līgumslēdzējas puses tiesību aktiem, tad tas iepriekš rakstiski informē sūtītāju muitas dienestu par šo izpaušanu, ja vien tas nav aizliegts ar likumu vai notiekošas izmeklēšanas dēļ. Šādā gadījumā tas informē sūtītāju muitas dienestu, cik drīz vien iespējams pēc informācijas izpaušanas.

               5. Katrs muitas dienests:

               a) nodrošina, ka tā nosūtītā informācija ir precīza un tiek regulāri atjaunināta;

               b) ievieš vai uztur piemērotas dzēšanas procedūras;

               c) nekavējoties paziņo otram muitas dienestam, ja tas konstatē, ka informācija, ko tas nosūtījis otram muitas dienestam, ir neprecīza, nepilnīga, neuzticama, vai ja tās saņemšana vai turpmāka izmantošana ir pretrunā ar šo lēmumu;

               d) veic visus pasākumus, ko tas uzskata par vajadzīgiem, tostarp c) apakšpunktā minētās informācijas papildināšanu, dzēšanu vai labošanu, lai aizsargātu pret kļūdainu paļaušanos uz šādu informāciju; un

               e) informāciju, kas saņemta saskaņā ar šo lēmumu, saglabā tikai tik ilgi, cik tas ir nepieciešams šā lēmuma īstenošanai, izņemot gadījumus, kad tā Līgumslēdzējas puses tiesību aktos ir noteikts citādi, vai tiesvedības vai administratīvā procesa vajadzībām.

               6. Papildus 4. un 5. punktam katrs muitas dienests jo īpaši nodrošina, ka:

               a) ir ieviesti drošības aizsardzības pasākumi (tostarp elektroniskie aizsardzības pasākumi), kas, pamatojoties uz vajadzību pēc informācijas, kontrolē piekļuvi informācijai, kas saņemta no otra muitas dienesta saskaņā ar šo lēmumu;

               b) informācija, kas saņemta no otra muitas dienesta saskaņā ar šo lēmumu, ir aizsargāta pret neatļautu piekļuvi, izplatīšanu, pārveidošanu, dzēšanu vai iznīcināšanu;

               c) informācija, kas saņemta no otra muitas dienesta saskaņā ar šo lēmumu, netiek izpausta nevienai privātpersonai vai pusei, valstij vai starptautiskai struktūrai, kas nav CMAA vai SCSA Līgumslēdzēja puse, vai jebkurai citai ES vai Kanādas publiskai iestādei, izņemot gadījumus, kad tā ir nepieciešama tiesvedībai vai administratīvo procesu vajadzībām, vai saskaņā ar tā Līgumslēdzējas puses tiesību aktiem; un

               d) informācija, kas saņemta no otra muitas dienesta saskaņā ar šo lēmumu, vienmēr tiek glabāta drošās elektroniskās vai papīra uzglabāšanas sistēmās un ka tiek glabāti reģistri vai dokumentācija par jebkuru piekļuvi informācijai, kas saņemta no otra muitas dienesta, tās izpaušanu un izmantošanu.

               7. Katrs muitas dienests:

               a) nodrošina, ka otra muitas dienesta programmas dalībnieka personas dati saistībā ar piekļuvi tiem, datu labošanu un minēto darbību termiņu vai to izmantošanas pagaidu apturēšanu, tiek apstrādāti tādā veidā, kas ir vismaz līdzvērtīgs savas programmas dalībnieka personas datu apstrādei; un

               b) publicē informāciju, lai informētu programmas dalībniekus par a) apakšpunktā minētajiem pieprasījumiem piemērojamo procesu saskaņā ar tā Līgumslēdzējas puses tiesību aktiem.

               8. Katrs muitas dienests nodrošina, ka programmas dalībniekiem, ciktāl tas attiecas uz viņu personas datiem, ir piekļuve administratīvai pārsūdzībai vai pārskatīšanai tiesā neatkarīgi no viņu valstspiederības vai rezidences vietas valsts.

               9. Muitas dienesti publicē informāciju, lai informētu programmas dalībniekus par to iespējām prasīt administratīvu pārsūdzību vai pārskatīšanu tiesā.

               10. To, kā katrs muitas dienests ievēro 6. panta noteikumus, pārskata tās atbilstošā iestāde, nodrošinot, ka sūdzības par neatbilstībām informācijas apstrādē tiek saņemtas, izmeklētas un atbildētas, un tiek veikti atbilstoši koriģējoši pasākumi. Šīs iestādes ir:

               a) ES Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs vai tā tiesību pārņēmējs un ES dalībvalstu datu aizsardzības iestādes;

               b) Kanādā: Recourse Directorate vai tā tiesību pārņēmējs Kanādas muitas dienests.

               7. pants

               Apspriešanās un pārskatīšana

               1. Visus jautājumus, kas saistīti ar šā lēmuma īstenošanu, muitas dienesti risina, apspriežoties JCCC aizgādībā.

               2. JCCC regulāri pārskata šā lēmuma īstenošanu. Minētais pārskatīšanas process jo īpaši var ietvert:

               a) kopīgas pārbaudes, lai identificētu savstarpējās atzīšanas stiprās un vājās puses;

               b) viedokļu apmaiņu par sniegto informāciju un programmas dalībniekiem piešķirtajām priekšrocībām, tostarp jebkādām turpmākām ziņām vai priekšrocībām saskaņā ar 4. pantu;

               c) viedokļu apmaiņu par drošības noteikumiem, piemēram, protokoliem, kas jāievēro nopietna drošības starpgadījuma laikā un pēc tā (darījumdarbības atsākšana), vai kad apstākļu dēļ ir jāaptur savstarpēja atzīšana;

               c) pārbaudes saistībā ar 4. pantā minēto priekšrocību apturēšanu; un

               e) pārskats par 6. panta īstenošanu.

               8. pants

               Vispārīgi apliecinājumi

               Šis lēmums rada tikai tiesības un pienākumus starp Kanādu un ES saskaņā ar starptautiskajām publiskajām tiesībām.

               9. pants

               Nobeiguma noteikumi

               1. Šis lēmums stājas spēkā tā mēneša pirmajā dienā, kas seko dienai, kad Kanāda ir paziņojusi ES par šim nolūkam vajadzīgo procedūru pabeigšanu.

               2. JCCC var grozīt šo lēmumu. Grozījums stājas spēkā saskaņā ar 1. punktā paredzēto procedūru.

               3. Muitas dienests jebkurā laikā var apturēt sadarbību saskaņā ar šo lēmumu, iesniedzot otram muitas dienestam rakstisku paziņojumu trīsdesmit (30) dienas iepriekš. Šādu paziņojumu sniedz attiecīgi Eiropas Komisijas kompetentajiem dienestiem vai Kanādas muitas dienestam. Neatkarīgi no šā lēmuma apturēšanas, muitas dienesti turpina ievērot 6. panta 1. punktu, 6. panta 2. punktu un 6. panta 4. līdz 6. punktu, lai nodrošinātu informācijas aizsardzību.

               4. Līgumslēdzēja puse jebkurā laikā var izbeigt šo lēmumu, paziņojot par to otrai līgumslēdzējai pusei ar diplomātisko kanālu starpniecību. Lēmums zaudē spēku trīsdesmit (30) dienas pēc tam, kad otra Līgumslēdzēja puse ir saņēmusi rakstisku paziņojumu. Neatkarīgi no šā lēmuma darbības izbeigšanas, muitas dienesti turpina ievērot 6. panta 2. punktu, 6. panta 4. punktu un 6. panta 6. punktu, lai nodrošinātu informācijas aizsardzību.

               Sagatavots divos eksemplāros..., 20. gada..., angļu un franču valodā, un abas versijas ir vienlīdz autentiskas.

               KANĀDAS UN ES APVIENOTĀ MUITAS SADARBĪBAS KOMITEJA

               ES vārdā –

                     Kanādas vārdā –

               līdzpriekšsēdētāji


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 30.11.2020
            COM(2020) 769 final
            2020/0341(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu protokolu, ar ko Nolīgumu par pasažieru neregulārajiem starptautiskajiem pārvadājumiem ar autobusiem (Interbus nolīgumu) groza, attiecinot uz Marokas Karalisti iespēju pievienoties nolīgumam

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               •Priekšlikuma pamatojums un mērķi

                  Saskaņā ar Padomes Lēmumu (ES) 2020/[PIEVIENOT ATSAUCES numuru]
                     1
                   Savienība [2020. gada …] parakstīja protokolu, ar ko Nolīgumu par pasažieru neregulārajiem starptautiskajiem pārvadājumiem ar autobusiem (Interbus nolīgumu) groza, attiecinot uz Marokas Karalisti iespēju pievienoties nolīgumam, ņemot vērā minētā protokola noslēgšanu vēlāk.

                  Interbus nolīguma ģeogrāfiskā darbības joma aptver tikai Eiropas Transporta ministru konferences (ECMT) dalībvalstis un valstis, kas minētas Interbus nolīguma 30. panta 2. punktā. Līdz ar Eiropas Savienību nolīguma Līgumslēdzējas puses patlaban ir Albānijas Republika, Andoras Firstiste, Bosnija un Hercegovina, Melnkalne, Moldovas Republika, Turcijas Republika, Ukraina un Ziemeļmaķedonijas Republika.

               Interbus nolīgumam var pievienoties valstis, kuras ir pilntiesīgas ECMT dalībvalstis.

               Marokas Karaliste nav pilntiesīga ECMT dalībvalsts, tomēr tai ir novērotājas statuss ECMT.

               Interbus nolīgumā būtu jānosaka skaidrs Marokas Karalistes pievienošanās juridiskais pamats.

                  Ar protokolu Marokas Karaliste tiek pievienota 30. panta 2. punktā minēto valstu sarakstam, kurā norādītas valstis, kas var pievienoties Interbus nolīgumam. Nolīguma 30. panta 2. punktā jau norādīta Sanmarīno Republika, Andoras Firstiste un Monako Firstiste.

                  Marokas Karalistes
                     2
                   iespējamā pievienošanās Interbus nolīgumam, papildinot to valstu loku, kuras patlaban ir Interbus nolīguma Puses, veicinās attiecību pilnveidošanos pasažieru starptautisko pārvadājumu jomā, tūrismu un kultūras apmaiņu un sekmēs to organizēšanu.

                  Būtu jāpatur prātā, ka pasažieru starptautiskie pārvadājumi ar autobusiem ir svarīga nozare, kas Eiropas iedzīvotājiem piedāvā mobilitātes iespējas par pieejamām cenām. Šo pārvadājumu turpmāka paplašināšanās ārpus ES robežām dotu vienādu labumu ES iedzīvotājiem, ārvalstu tūristiem, tūrisma nozarei un Eiropas reģioniem.

                  Būtu jāpiedāvā Marokas Karalistei iespēja piekļūt tirgum, pamatojoties uz Interbus nolīguma noteikumiem, ar nosacījumu, ka tiek īstenots ES acquis pasažieru autopārvadājumu jomā, tostarp tādos aspektos kā ceļu satiksmes drošība, tehniskie noteikumi, autovadītāju kvalifikācija, sociālie noteikumi, pasažieru tiesības, vide un atļauja veikt profesionālo darbību.

                  Lai izvairītos no pārvaldības problēmām, visām Interbus nolīguma Līgumslēdzējām pusēm būtu jāparaksta un jāapstiprina vai jāratificē protokols par Marokas Karalisti, pirms šī valsts var pievienoties nolīgumam.

                  Lai ļautu Interbus nolīguma Līgumslēdzējām pusēm parakstīt un noslēgt protokolu, ir lietderīgi protokolā neparedzēt konkrētu laikposmu, kurā tas ir atvērts parakstīšanai.

                  Protokols stājas spēkā nākamā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad visas Interbus nolīguma Līgumslēdzējas puses to ir parakstījušas un apstiprinājušas vai ratificējušas.

                  Viena no Līgumslēdzējām pusēm ir pārdēvēta par Ziemeļmaķedonijas Republiku, un tas būtu jāatspoguļo protokolā.

                  Protokolā tagad arī ir norādīts, ka Andoras Firstiste ir kļuvusi par Interbus nolīguma Līgumslēdzēju pusi.

               •Saskanība ar spēkā esošajiem noteikumiem politikas jomā

                  Protokols saskan ar ES autotransporta rīcībpolitiku un papildina to. Tas atbalsta ES kaimiņvalstu piekļuvi ES pasažieru pārvadājumu tirgum (un otrādi), veidojot tiesisko regulējumu pārrobežu tūrisma organizēšanai abos virzienos.

               •Saskanība ar citām Savienības politikas jomām

                  Priekšlikums saskan ar ES kaimiņattiecību politiku un ārējo attiecību politiku.

               2.APSPRIEŠANOS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI

               •Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana un ietekmes novērtējums

                  Paredzamā vispārējā ietekme ir labvēlīga: Interbus nolīguma atvēršana vēl vienai valstij piedāvātu jaunas iespējas gan pašreizējām Līgumslēdzējām pusēm, gan Marokas Karalistei. Nolīgums palīdzēs uz šo valsti attiecināt ES acquis pasažieru pārvadājumu jomā, tāpēc tas labvēlīgi ietekmēs tehniskos, ekonomiskos un sociālos nosacījumus, saskaņā ar kuriem attiecīgie pārvadājumi tiek veikti. Vispārējā ietekme uz vidi būtu ierobežota.

                  Tāpat kā līdz šim pārvadātāji var būt MVU ar mazāku autobusu parku vai lielāki uzņēmumi ar lielāku autobusu parku.

               •Vienkāršošana

                  Paplašinot to noteikumu ģeogrāfisko darbības jomu, kas piemērojami pasažieru neregulārajiem pārvadājumiem ar autobusiem saskaņā ar Interbus nolīgumu, tiks vienkāršoti šādi pārvadājumi uz vēl vienu trešo valsti.

               3.PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI

               Juridiskais pamats

               Juridiskais pamats ir Līgums par Eiropas Savienības darbību (LESD), un jo īpaši materiālais juridiskais pamats ir LESD 91. pants saistībā ar LESD 218. panta 6. punkta a) apakšpunktu.

               •Instrumenta izvēle

                  LESD 218. panta 6. punkta a) apakšpunktā noteikts, ka piemērojamais instruments ir Padomes lēmums.

               4.IETEKME UZ BUDŽETU

               Nav.

               5.IZVĒLES ELEMENTI

               •Uzraudzības, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība

               Ar nolīguma 23. pantu izveidotā Apvienotā komiteja ik pa pieciem gadiem izvērtēs Interbus nolīguma darbību.

               Turpmāka procedūra

               Komisija uzskata, ka jāuzsāk procedūra nolūkā noslēgt protokolu. Tāpēc Komisija iesniedz Padomei šo priekšlikumu Padomes lēmumam par to, lai Savienības vārdā noslēgtu protokolu, ar ko Nolīgumu par pasažieru neregulārajiem starptautiskajiem pārvadājumiem ar autobusiem (Interbus nolīgumu) groza, attiecinot uz Marokas Karalisti iespēju pievienoties nolīgumam.

               •Konkrētu priekšlikuma noteikumu sīks skaidrojums

               Konkrēti ierosinātā Padomes lēmuma noteikumi

               ·Padomes lēmuma 1. pantā paredzēts Savienības vārdā noslēgt protokolu, ar ko Interbus nolīgumu groza, attiecinot uz Marokas Karalisti iespēju pievienoties nolīgumam.

               ·2. pants attiecas uz protokola noslēgšanas pilnvarām.

               ·3. pantā noteikta Padomes lēmuma stāšanās spēkā.

               Konkrēti protokola noteikumi

               ·1. pantā paredzēts izdarīt grozījumu Interbus nolīgumā par pasažieru neregulārajiem starptautiskajiem pārvadājumiem ar autobusiem, dodot Marokas Karalistei iespēju pievienoties nolīgumam.

               ·2.–6. pantā norādītas administratīvās procedūras, kas jāveic, lai protokols stātos spēkā, paredzēts, ka visām Līgumslēdzējām pusēm protokols jāparaksta un tam jāpievienojas vai tas jāratificē, pirms tas stājas spēkā un līdz ar to Marokas Karaliste var pievienoties nolīgumam, un ietverti noteikumi par valodu režīmu.

               ·7. pantā noteikts, ka šis protokols aizstāj protokolu par Marokas Karalisti, kas bija atvērts parakstīšanai no 2018. gada 16. jūlija līdz 2019. gada 16. aprīlim.

               2020/0341 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu protokolu, ar ko Nolīgumu par pasažieru neregulārajiem starptautiskajiem pārvadājumiem ar autobusiem (Interbus nolīgumu) groza, attiecinot uz Marokas Karalisti iespēju pievienoties nolīgumam

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 91. pantu saistībā ar 218. panta 6. punkta a) apakšpunktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu,

               tā kā:

               (1)Saskaņā ar Padomes Lēmumu (ES) 2020/[PIEVIENOT ATSAUCES numuru]
                  3
                Savienība 2020. gada [datums] parakstīja protokolu, ar ko Nolīgumu par pasažieru neregulārajiem starptautiskajiem pārvadājumiem ar autobusiem (Interbus nolīgumu) groza, attiecinot uz Marokas Karalisti iespēju pievienoties nolīgumam (“protokols”), ņemot vērā tā noslēgšanu vēlāk.

               (2)Lai izvairītos no pārvaldības problēmām, visām Interbus nolīguma Līgumslēdzējām pusēm būtu jāparaksta un jāapstiprina vai jāratificē protokols par Marokas Karalisti, pirms protokols stājas spēkā un šī valsts var pievienoties. Nav noteikts konkrēts laikposms, kurā protokols būs atvērts parakstīšanai. Protokols stātos spēkā nākamā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad to būs ratificējušas visas Līgumslēdzējas puses.

               (3)Turklāt protokolā ņemta vērā Līgumslēdzējas puses Ziemeļmaķedonijas nosaukuma maiņa. Protokolā tagad arī minēta Andoras Firstiste, kas ir kļuvusi par Interbus nolīguma Līgumslēdzēju pusi.

               (4)Skaidrības labad un lai atvieglotu protokola parakstīšanu un stāšanos spēkā, ir atzīts par lietderīgu sagatavot jaunu protokolu par Marokas Karalisti, kas aizstāj protokolu par Marokas Karalisti, kurš bija atvērts parakstīšanai no 2018. gada 16. jūlija līdz 2019. gada 16. aprīlim.

               (5)Marokas Karalistes iespējamā pievienošanās Interbus nolīgumam, papildinot to valstu loku, kuras patlaban ir Interbus nolīguma Puses, veicinātu attiecību pilnveidošanos pasažieru starptautisko pārvadājumu jomā, tūrismu un kultūras apmaiņu. Marokas Karalistes iespējamā pievienošanās Interbus nolīgumam arī palīdzētu attiecināt uz šo valsti Savienības acquis pasažieru pārvadājumu jomā. Tai būtu labvēlīgi jāietekmē tehniskie, ekonomiskie un sociālie nosacījumi, saskaņā ar kuriem attiecīgie pārvadājumi tiek veikti. Tāpēc būtu jādod Marokas Karalistei, kam ir Eiropas Transporta ministru konferences novērotājas statuss, iespēja pievienoties Interbus nolīgumam.

               (6)Tādēļ protokols būtu jāapstiprina Savienības vārdā,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Ar šo Savienības vārdā apstiprina protokolu, ar ko Nolīgumu par pasažieru neregulārajiem starptautiskajiem pārvadājumiem ar autobusiem (Interbus nolīgumu) groza, attiecinot uz Marokas Karalisti iespēju pievienoties nolīgumam.

               Protokola teksts ir pievienots šim lēmumam.

               2. pants

               Padomes priekšsēdētājs ieceļ personu, kura pilnvarota Eiropas Savienības vārdā nodot glabāšanā protokola 3. pantā paredzēto apstiprināšanas instrumentu, paužot Eiropas Savienības piekrišanu uzņemties protokola saistības.

               3. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā
                  4
               .

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV L […], […], […]. lpp.

                     (2)

                        Ņemot vērā Tiesas judikatūru lietās C-266/16, C-104/16P, T-275/18 un T-180/14, nolīgums būs piemērojams Marokas Karalistes teritorijā, bet nebūs piemērojams Rietumsahāras teritorijā, kam nav savas pārvaldes.

                     (3)

                        Padomes Lēmums (ES) 2020/[PIEVIENOT ATSAUCES numuru] ([datums]) par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu protokolu, ar ko Nolīgumu par pasažieru neregulārajiem starptautiskajiem pārvadājumiem ar autobusiem (Interbus nolīgumu) groza, attiecinot uz Marokas Karalisti iespēju pievienoties nolīgumam (OV L ..., 2020. gada ..., ... lpp. ).

                     (4)

                        Protokola spēkā stāšanās datumu Padomes Ģenerālsekretariāts publicēs Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 30.11.2020
            COM(2020) 769 final
            PIELIKUMS
            priekšlikumam
            PADOMES LĒMUMS
            par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu protokolu, ar ko Nolīgumu par pasažieru neregulārajiem starptautiskajiem pārvadājumiem ar autobusiem (Interbus nolīgumu) groza, attiecinot uz Marokas Karalisti iespēju pievienoties nolīgumam

               PROTOKOLS,

               AR KO NOLĪGUMU PAR PASAŽIERU NEREGULĀRAJIEM STARPTAUTISKAJIEM PĀRVADĀJUMIEM AR AUTOBUSIEM (INTERBUS NOLĪGUMU) GROZA, ATTIECINOT UZ MAROKAS KARALISTI IESPĒJU PIEVIENOTIES NOLĪGUMAM

               LĪGUMSLĒDZĒJAS PUSES,

               ŅEMOT VĒRĀ Nolīgumu par pasažieru neregulārajiem starptautiskajiem pārvadājumiem ar autobusiem (Interbus nolīgumu)
                  1
                un jo īpaši tā stāšanos spēkā 2003. gada 1. janvārī
                  2
               ,

               ŅEMOT VĒRĀ vēlmi, papildinot to valstu loku, kuras patlaban ir tiesīgas pievienoties nolīgumam, pilnveidot attiecības pasažieru starptautisko pārvadājumu jomā, veicināt tūrismu un kultūras apmaiņu,

               VĒLOTIES atvērt Interbus nolīgumu, lai ļautu Marokas Karalistei pievienoties nolīgumam,

               ŅEMOT VĒRĀ to, ka protokols, ar ko Nolīgumu par pasažieru neregulārajiem starptautiskajiem pārvadājumiem ar autobusiem (Interbus nolīgumu) groza, attiecinot iespēju pievienoties nolīgumam uz Marokas Karalisti (“protokols par Marokas Karalisti”), bija atvērts parakstīšanai no 2018. gada 16. jūlija līdz 2019. gada 16. aprīlim Briselē,

               ATZĪSTOT, ka minētajā laikposmā ne visas Līgumslēdzējas puses parakstīja protokolu par Marokas Karalisti,

               VĒLOTIES visām Līgumslēdzējām pusēm dot iespēju parakstīt protokolu,

               UZSKATOT, ka būtu piemērotāk, ja protokols par Marokas Karalisti stātos spēkā pēc tam, kad visas Interbus nolīguma Līgumslēdzējas puses būtu ratificējušas protokolu,

               tā kā:

               (1)Tikai Eiropas Transporta ministru konferences (ECMT) dalībvalstīm un dažām citām Eiropas valstīm ir atļauts pievienoties Interbus nolīgumam, kā noteikts minētajā nolīgumā.

               (2)Lai gan Marokas Karalistei ir novērotājas statuss ECMT, tā nav ne ECMT dalībvalsts, ne arī citādi tiesīga patlaban pievienoties Interbus nolīgumam.

               (3)Lai atvērtu Interbus nolīgumu nolūkā ļaut Marokas Karalistei pievienoties nolīgumam, Interbus nolīgumā būtu jāizdara grozījumi,

               IR NOLĒMUŠAS attiecīgi grozīt Interbus nolīgumu un

               IR VIENOJUŠĀS PAR TURPMĀKO.

               1. pants

               Nolīguma par pasažieru neregulārajiem starptautiskajiem pārvadājumiem ar autobusiem (Interbus nolīguma) 30. panta 2. punktu aizstāj ar šādu:

               “Šim nolīgumam var pievienoties arī Sanmarīno Republika, Andoras Firstiste, Monako Firstiste un Marokas Karaliste.”

               VISPĀRĪGI UN NOBEIGUMA NOTEIKUMI

               2. pants

               Šis protokols ir atvērts parakstīšanai Interbus nolīguma Līgumslēdzējām pusēm Eiropas Savienības Padomes Ģenerālsekretariātā, kas ir šā protokola depozitārs.

               3. pants

               Parakstītāji paraksta, apstiprina vai ratificē šo protokolu saskaņā ar to attiecīgajām procedūrām. Apstiprināšanas vai ratifikācijas instrumenti tiek nodoti glabāšanā protokola depozitāram, kas par to paziņo visām pārējām Līgumslēdzējām pusēm.

               4. pants

               Protokols stājas spēkā nākamā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad visas Līgumslēdzējas puses ir nodevušas glabāšanā Eiropas Savienības Padomes Ģenerālsekretariātam savus apstiprināšanas vai ratifikācijas instrumentus.

               5. pants

               Šo protokolu, kas sagatavots angļu, franču un vācu valodā, visiem šiem tekstiem esot vienlīdz autentiskiem, nodod glabāšanā depozitāram, kurš katrai Līgumslēdzējai pusei nosūta apliecinātu protokola kopiju.

               6. pants

               Katra Līgumslēdzēja puse nodrošina šā protokola atbilstošu tulkojumu tās oficiālajā valodā vai oficiālajās valodās, kas nav 5. pantā minētās autentiskās valodas. Visu šo tulkojumu kopijas nodod glabāšanā depozitāram, kas katra tulkojuma kopiju nosūta visām Līgumslēdzējām pusēm.

               7. pants

               Šis protokols aizstāj protokolu, ar ko Nolīgumu par pasažieru neregulārajiem starptautiskajiem pārvadājumiem ar autobusiem (Interbus nolīgumu) groza, attiecinot iespēju pievienoties nolīgumam uz Marokas Karalisti, kurš bija atvērts parakstīšanai no 2018. gada 16. jūlija līdz 2019. gada 16. aprīlim. Iepriekšējam protokolam vairs nav juridiska spēka.

               Briselē,

                  TO APLIECINOT, attiecīgi pilnvarotās personas ir parakstījušas šo protokolu.

               Atvērts parakstīšanai Briselē.

               Eiropas Savienības vārdā –

               Albānijas Republikas vārdā –

               Andoras Firstistes vārdā –

               Bosnijas un Hercegovinas vārdā –

               Moldovas Republikas vārdā –

               Melnkalnes vārdā –

               Ziemeļmaķedonijas Republikas vārdā –

               Turcijas Republikas vārdā –

               Ukrainas vārdā –

                     (1)

                        OV L 321, 26.11.2002., 13. lpp.

                     (2)

                        OV L 321, 26.11.2002., 44. lpp.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 20.7.2021
            COM(2021) 406 final
            2021/0229(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā ir jāieņem Asociācijas padomē, kura izveidota ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu Nolīgumu, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses, attiecībā uz ES un Libānas partnerības prioritāšu spēkā esības termiņa pagarināšanu līdz brīdim, kad ES un Libāna būs pieņēmušas jaunus atjauninātus kopīgos dokumentus

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.Priekšlikuma priekšmets

               Priekšlikumā ir ierosināts lēmums, ar kuru nosaka nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem Asociācijas padomē, kura izveidota ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu Nolīgumu, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses, saistībā ar paredzēto lēmuma pieņemšanu par ES un Libānas partnerības prioritāšu termiņa pagarināšanu līdz brīdim, kad ES un Libāna būs pieņēmušas jaunus atjauninātus kopīgos dokumentus.

               2.Priekšlikuma konteksts

               2.1.Asociācijas nolīgums

               Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu Nolīgums, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses, (“Asociācijas nolīgums”) tika parakstīts 2002. gada 17. jūnijā un stājās spēkā 2006. gada 1. aprīlī. Šis asociācijas nolīgums ir ES un Libānas divpusējo attiecību juridiskais pamats. Nolīguma mērķi ir:

               –nodrošināt attiecīgu pamatu politiskajam dialogam starp Pusēm, ļaujot izveidot ciešas attiecības visās jomās, kurās Puses šādu dialogu uzskata par vajadzību;

               –izveidot nosacījumus pakāpeniskai preču, pakalpojumu un kapitāla tirdzniecības liberalizācijai;

               –veicināt tirdzniecību un saimniecisko un sociālo attiecību harmonisku paplašināšanos starp Pusēm, īpaši ar dialogu un sadarbību, lai sekmētu Libānas un tās tautas attīstību un labklājību, veicināt sadarbību ekonomikas, sociālajā un kultūras jomā, finansiālo un monetāro sadarbību un sadarbību citās abpusēji interesējošās jomās.

               2.2.Asociācijas padome

               Ar Asociācijas nolīgumu izveido Asociācijas padomi, kura ir pilnvarota pieņemt lēmumus nolīguma mērķu sasniegšanai nolīgumā paredzētajos gadījumos. Tās lēmumi Pusēm ir saistoši. Asociācijas padome var sniegt arī ieteikumus. Saskaņā ar Reglamentu ES un Libāna pārmaiņus pa 12 mēnešiem vada Asociācijas padomes darbu. Asociācijas padome regulāri sanāk ministru līmenī vienu reizi gadā. Asociācijas padomes ārkārtas sesijas var sasaukt pēc jebkuras Puses pieprasījuma, Pusēm par to vienojoties.

               2.3.Paredzētais Asociācijas padomes akts

               Asociācijas padomei ir jāpieņem lēmums par ES un Libānas 2016.–2020. gada partnerības prioritāšu termiņa pagarināšanu līdz brīdim, kad ES un Libānu būs pieņēmušas jaunus atjauninātus kopīgos dokumentus. Saskaņā ar Asociācijas padomes reglamenta 10. pantu lēmumu pieņems, izmantojot rakstveida procedūru.

               3.Savienības vārdā ieņemamā nostāja

               Nostāja, kas Eiropas Savienībai jāieņem ar Asociācijas nolīgumu izveidotajā Asociācijas padomē, pieņemot lēmumu par to, vai pagarināt ES un Libānas partnerības prioritāšu termiņu, ir balstīta uz šim lēmumam pievienotā lēmuma tekstu.

               Ar Asociācijas padomes 2016. gada 11. novembra Lēmumu Nr. 1/2016 ES un Libāna vienojās par partnerības prioritātēm, pēc kurām vadīties partnerībā laikposmam no 2016. līdz 2020. gadam.

               Saistībā ar notiekošo ES partnerības ar dienvidu kaimiņreģionu atjaunošanas procesu un pēc daudzgadu finanšu shēmas 2021.–2027. gadam un jaunā Kaimiņattiecību, attīstības sadarbības un starptautiskās sadarbības instrumenta (NDICI) pieņemšanas ir plānots 2021. gadā sagatavot un pieņemt jaunus atjauninātus kopīgos dokumentus ar dienvidu kaimiņreģiona valstīm, tostarp Libānu. Šajā sakarā un lai izvairītos no pārtraukuma starp ES un Libānas partnerības prioritāšu termiņa beigām un jaunu prioritāšu pieņemšanu, Pušu interesēs ir pagarināt pašreizējo partnerības prioritāšu termiņu līdz brīdim, kad būs pieņemtas jaunas atjauninātas prioritātes.

               4.Juridiskais pamats

               4.1.Procesuālais juridiskais pamats

               4.1.1.Principi

               Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 218. panta 9. punktā ir paredzēta iespēja pieņemt lēmumus, kas nosaka “nostāju, kas Savienības vārdā jāapstiprina kādā ar nolīgumu izveidotā struktūrā, ja šāda struktūra ir tiesīga pieņemt lēmumus ar juridiskām sekām, izņemot lēmumus, kas papildina vai groza attiecīgajā nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu”.

               Jēdziens “lēmumi ar juridiskām sekām” ietver aktus, kam ir juridiskas sekas saskaņā ar starptautisko tiesību normām, kuras reglamentē attiecīgo struktūru. Tas ietver arī instrumentus, kas nav saistoši saskaņā ar starptautisko tiesību normām, bet kas “var būtiski ietekmēt Savienības likumdevēja pieņemtā tiesiskā regulējuma saturu”
                  1
               .

               4.1.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

               Asociācijas padome ir struktūra, kas izveidota ar nolīgumu, proti, Asociācijas nolīgumu.

               Akts, ko Asociācijas padome tiek aicināta pieņemt, ir lēmums ar juridiskām sekām. Paredzētajam aktam ir juridiskas sekas, jo tas pagarinās pašreizējo partnerības prioritāšu termiņu līdz brīdim, kad būs pieņemti jauni atjaunināti kopīgie dokumenti.

               Tāpēc ierosinātā lēmuma procesuālais juridiskais pamats ir LESD 218. panta 9. punkts.

               4.2.Materiālais juridiskais pamats

               4.2.1.Principi

               Saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu pieņemamā lēmuma materiālais juridiskais pamats galvenokārt ir atkarīgs no tā paredzētā akta mērķa un satura, attiecībā uz kuru ieņem nostāju Savienības vārdā. Ja paredzētajam aktam ir divi mērķi vai divi komponenti un viens ir atzīstams par galveno, bet otrs nav būtisks, tad lēmums, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, jābalsta uz viena materiālā juridiskā pamata, proti, tā, ko prasa galvenais jeb dominējošais mērķis vai komponents.

               4.2.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

               Paredzētā akta galvenais mērķis un saturs attiecas uz sadarbību ar trešo valsti saistībā ar asociācijas nolīgumu un Eiropas kaimiņattiecību politiku.

               Tāpēc ierosinātā lēmuma materiālais juridiskais pamats ir 217. pants.

               4.3.Secinājums

               Ierosinātā lēmuma juridiskajam pamatam vajadzētu būt LESD 217. pantam saistībā ar LESD 218. panta 9. punktu.

               5.Paredzētā akta publicēšana

               Ņemot vērā, ka ar Asociācijas padomes aktu tiks grozīts ES un Libānas partnerības prioritāšu spēkā esības termiņš, tas būtu jāpublicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, tiklīdz tas būs pieņemts.

               2021/0229 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā ir jāieņem Asociācijas padomē, kura izveidota ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu Nolīgumu, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses, attiecībā uz ES un Libānas partnerības prioritāšu spēkā esības termiņa pagarināšanu līdz brīdim, kad ES un Libāna būs pieņēmušas jaunus atjauninātus kopīgos dokumentus

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 217. pantu saistībā ar 218. panta 9. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu Nolīgums, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses, tika parakstīts 2002. gada 17. jūnijā un stājās spēkā 2006. gada 1. aprīlī
                  2
               .

               (2)ES un Libānas partnerības prioritātes Asociācijas padome pieņēma 2016. gada novembrī ar termiņu līdz 2020. gada beigām
                  3
               .

               (3)Vēstuļu apmaiņā abas Puses vienojās par to, ka ES un Libānas partnerības prioritātes joprojām ir spēkā kā pamatdokuments partnerības stiprināšanai, kamēr nav pieņemti jauni atjaunināti kopīgi dokumenti.

               (4)Saskaņā ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma 76. pantu Asociācijas padome var pieņemt lēmumus, lai sasniegtu nolīguma mērķus.

               (5)Asociācijas padomei ir rakstveida procedūrā jāpieņem lēmums par ES un Libānas partnerības prioritāšu termiņa pagarināšanu līdz brīdim, kad ES un Libāna būs pieņēmušas jaunus atjauninātus kopīgos dokumentus.

               (6)Ir lietderīgi noteikt nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem Asociācijas padomē, jo attiecīgais lēmums Savienībai būs saistošs,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Nostājas, kura Savienības vārdā jāieņem Asociācijas padomē, kas izveidota ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu Nolīgumu, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses, attiecībā uz ES un Libānas partnerības prioritāšu termiņa pagarināšanu līdz brīdim, kad ES un Libāna būs pieņēmušas jaunus atjauninātus kopīgos dokumentus, pamatā ir ES un Libānas Asociācijas padomes lēmuma projekts, kas pievienots šim lēmumam.

               2. pants

               Šis lēmums ir adresēts Komisijai.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        ES Tiesas spriedums, 2014. gada 7. oktobris, Vācija/ Padome, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, 61.–64. punkts.

                     (2)

                        Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu Nolīgums, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses. OV L 143, 30.5.2006.

                     (3)

                        ES un Libānas Asociācijas padomes Lēmums Nr. 1/2016 (2016. gada 11. novembris) “Vienošanās par ES un Libānas partnerības prioritātēm”, OV 350/114, 22.12.2016.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 20.7.2021
            COM(2021) 406 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            Priekšlikums — PADOMES LĒMUMS
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā ir jāieņem Asociācijas padomē, kura izveidota ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu Nolīgumu, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses, attiecībā uz ES un Libānas partnerības prioritāšu spēkā esības termiņa pagarināšanu līdz brīdim, kad ES un Libāna būs pieņēmušas jaunus atjauninātus kopīgos dokumentus

               PIELIKUMS

               ES UN LIBĀNAS ASOCIĀCIJAS PADOMES [dd.mm.gggg.]

               LĒMUMS Nr. xx/2021

               par vienošanos pagarināt ES un Libānas partnerības prioritāšu spēkā esības termiņu

               ES UN LIBĀNAS ASOCIĀCIJAS PADOME,

               ņemot vērā Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu Nolīgumu, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses (“Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums”),

               tā kā:

               (1)Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu Nolīgums, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses, tika parakstīts 2002. gada 17. jūnijā un stājās spēkā 2006. gada 1. aprīlī
                  1
               .

               (2)Saskaņā ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma 76. pantu Asociācijas padome var pieņemt lēmumus, lai sasniegtu nolīguma mērķus.

               (3)Nolīguma 86. pants nosaka, ka Pusēm ir jāveic visi vajadzīgie vispārīgie vai īpašie pasākumi, lai izpildītu saistības, kas izriet no Nolīguma, un jānodrošina Nolīgumā izklāstīto mērķu sasniegšana.

               (4)Ar Asociācijas padomes 2016. gada 11. novembra Lēmumu Nr. 1/2016 ES un Libāna vienojās par partnerības prioritātēm, pēc kurām vadīties partnerībā laikposmam no 2016. līdz 2020. gadam, ar mērķi atbalstīt un stiprināt Libānas noturību un stabilitāti, cenšoties novērst Sīrijā ieilgušā konflikta ietekmi
                  2
               .

               (5)Vēstuļu apmaiņā abas Puses vienojās par to, ka ES un Libānas partnerības prioritātes joprojām ir spēkā kā pamatdokuments partnerības stiprināšanai, kamēr nav pieņemti jauni atjaunināti kopīgi dokumenti.

               (6)Asociācijas padomes reglamenta 10. pantā ir paredzēta iespēja pieņemt lēmumus rakstveida procedūrā starp sesijām, ja Puses tam piekrīt,

               IR NOLĒMUSI ŠĀDI.

               1. pants

               Asociācijas padome, izmantojot rakstveida procedūru, nolemj, ka ES un Libānas partnerības prioritāšu, kuras pievienotas tās 2016. gada 11. novembra Lēmumam Nr. 1/2016, termiņš tiek pagarināts līdz brīdim, kad ES un Libāna pieņems jaunus atjauninātus kopīgos dokumentus.

               2. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

               xx, [diena.mēnesis.gads]

                  Asociācijas padomes vārdā —

                     (1)

                        Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu Nolīgums, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses. OV L 143, 30.5.2006.

                     (2)

                        Es un Libānas Asociācijas padomes Lēmums Nr. 1/2016 (2016. gada 11. novembris) “Vienošanās par ES un Libānas partnerības prioritātēm”, OV L 350/114, 22.12.2016.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 22.1.2020
            COM(2020) 24 final
            2020/0011(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS,
            ar kuru dalībvalstīm atļauj Eiropas Savienības interesēs ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas 2019. gada Konvenciju pret vardarbību un aizskarošu izturēšanos (Nr. 190)

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA PRIEKŠMETS

               Ierosinātais Padomes lēmums ļaus dalībvalstīm ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas (SDO) 2019. gada Konvencijas par vardarbības un aizskarošas izturēšanās izskaušanu darba vietā (drīkst citēt kā “Konvenciju pret vardarbību un aizskarošu izturēšanos”) (Nr. 190) (turpmāk “konvencija”) daļas, kas ietilpst Eiropas Savienības kompetencē.

               2.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               Kā to nesen izgaismojusi #meetoo un ar to saistītās kustības, vardarbība un aizskaroša izturēšanās, arī ar dzimumu saistīta vardarbība un uzmākšanās, ir izplatīta visā pasaulē. Ir jāpastiprina preventīvie pasākumi un jāaizsargā cietušie.

               Lai šo jautājumu risinātu, 108. jeb gadsimta Starptautiskā Darba konference 2019. gada 21. jūnijā pieņēma SDO 2019. gada Konvenciju pret vardarbību un aizskarošu izturēšanos (Nr. 190) un 2019. gada Ieteikumu pret vardarbību un aizskarošu izturēšanos (Nr. 206) (turpmāk “ieteikums”).

               Konvencija ir pirmais starptautiskais instruments, kurā noteikti konkrēti, pasaules mērogā piemērojami standarti ar darbu saistītas aizskarošas izturēšanās un vardarbības apkarošanai un precizēti valstīm un citiem attiecīgajiem dalībniekiem veicamie pasākumi. Konvencijas un ieteikuma mērķis ir izveidot iekļaujošu, integrētu un dzimumsensitīvu pieeju vardarbības un aizskarošas izturēšanās novēršanai un izskaušanai darba pasaulē.

               Eiropas Savienība (ES) ir apņēmusies veicināt cilvēktiesību ievērošanu un pienācīgas kvalitātes nodarbinātību, arī drošus un veselīgus darba apstākļus un sieviešu un vīriešu līdztiesību, un izbeigt diskrimināciju gan savās iekšējās, gan ārējās attiecībās.

               Eiropas Savienībā Eiropas sociālie partneri 2007. gadā noslēdza “Pamatnolīgumu par uzmākšanās un vardarbības novēršanu darbavietā”
                  1
               , un tā pamatā ir Komisijas un Eiropas sociālo partneru apspriešanās par vardarbību darbavietā un tās ietekmi uz darba aizsardzību
                  2
               . Tas darba devējiem, darba ņēmējiem un viņu pārstāvjiem nodrošina uz rīcību orientētu sistēmu, pēc kuras apzināt, novērst un risināt problēmas, kas saistītas ar aizskarošu izturēšanos un vardarbību darbavietā.

               ES interesēs ir saskaņā ar tās iekšējo sistēmu veicināt starptautiska instrumenta īstenošanu vardarbības un aizskarošas izturēšanās apkarošanai darba pasaulē, jo konvencija attiecas uz noteiktām Savienības tiesību jomām, bet Eiropas Savienība tai pievienoties nevar. Konvencijas saturs nerada ar spēkā esošo ES acquis saistītas bažas. Tāpēc ES interesēs ir, lai ES dalībvalstis konvenciju ratificētu. Šajā nolūkā un ņemot vērā ES kompetenci jomās, uz kurām attiecas konvencija, ir nepieciešams ES līmenī novērst jebkādus juridiskus šķēršļus, kas dalībvalstīm traucē konvenciju ratificēt.

               2.1.Konvencijas saturs

               SDO 2019. gada Konvencijas pret vardarbību un aizskarošu izturēšanos (Nr. 190) saturu var apkopot šādi.

               Konvencijas preambula:

               ·atzīst ikvienas personas tiesības uz tādu darba pasauli, kurā nav vardarbības un aizskarošas izturēšanās;

               ·atzīst, ka vardarbība un aizskaroša izturēšanās darba pasaulē var būt cilvēktiesību aizskārums vai pārkāpums un ka vardarbība un aizskaroša izturēšanās apdraud iespēju vienlīdzību un ir nepieņemama un nesavienojama ar pienācīgas kvalitātes nodarbinātību;

               ·atzīst, ka vardarbība un aizskaroša izturēšanās darba vidē ietekmē personas psiholoģisko, fizisko un seksuālo veselību, cieņu, kā arī ģimenes un sociālo vidi un var aizkavēt personu, jo īpaši sieviešu, piekļuvi darba tirgum un iespēju tajā palikt un izvirzīties.

               Konvencijas I daļa “Definīcijas”:

               ·nosaka vienotu “vardarbības un aizskarošas izturēšanās” definīciju, kas aptver dažāda veida nepieņemamu uzvedību un praksi vai tās draudus, kuri var būt vienreizēji vai atkārtoti un kuru iecere, rezultāts vai iespējamais rezultāts ir fiziska, psiholoģiska, seksuāla vai ekonomiska kaitējuma nodarīšana (1.a pants);

               ·definē ar dzimumu saistītu vardarbību un uzmākšanos (1.b pants);

               ·neskarot vienoto “vardarbības un aizskarošas izturēšanās” definīciju, nosaka, ka vardarbību un aizskarošu izturēšanos valsts normatīvajos aktos var definēt kā vienotu jēdzienu vai kā atsevišķus jēdzienus (1.2. pants).

               Konvencijas II daļa “Darbības joma”:

               ·aizsargā darba ņēmējus un citas personas darba pasaulē, to vidū darba ņēmējus, kādi definēti valsts tiesību aktos un praksē, kā arī strādājošas personas neatkarīgi no to līgumiskā statusa, personas, kuras mācās, arī praktikantus un mācekļus, darba ņēmējus, kuru nodarbinātība ir pārtraukta, brīvprātīgos, darba meklētājus un darba pretendentus, un personas, kas īsteno darba devēja pilnvaras, pienākumus vai atbildību (2. pants);

               ·attiecas uz vardarbību un aizskarošu izturēšanos “darba pasaulē”, kura pārsniedz darba vietas fiziskās robežas un ietver ar darbu saistītu aprīkojumu un saziņu, ceļošanu un sociālos pasākumus, kā arī darba devēja nodrošinātu izmitināšanu un svārstsatiksmi uz darbu un no tā (3. pants).

               Saskaņā ar III daļu “Pamatprincipi” ratificējošās valstis cita starpā:

               ·pieņem iekļaujošu, integrētu un dzimumsensitīvu pieeju, ar kuru novērš un izskauž vardarbību un aizskarošu izturēšanos darba pasaulē, un šī pieeja ietver vardarbības un aizskarošas izturēšanās aizliegšanu ar likumu (4.2. pants);

               ·nodrošina, ka pret vardarbību un aizskarošu izturēšanos vēršas attiecīgas rīcībpolitikas (4.2.b pants);

               ·pieņem visaptverošu stratēģiju, ar kuru apkaro vardarbību un aizskarošu izturēšanos, un nodrošina cietušajiem piekļuvi tiesiskās aizsardzības līdzekļiem un atbalstam (4.2.c pants);

               ·pieņem normatīvos aktus un rīcībpolitikas, kas nodrošina tiesības uz vienlīdzību un nediskriminēšanu nodarbinātībā, arī neaizsargātām grupām un neaizsargātības situācijā esošām grupām (6. pants).

               Saskaņā ar IV daļu “Aizsardzība un profilakse” ratificējošās valstis konkrēti:

               ·pieņem atbilstīgus pasākumus, ar kuriem novērš vardarbību un aizskarošu izturēšanos darba vidē (8. pants);

               ·pieņem normatīvos aktus, kas no darba devējiem prasa novērst vardarbību un aizskarošu izturēšanos, cita starpā novērtējot vardarbības un aizskarošas izturēšanās riskus, sniedzot informāciju un nodrošinot apmācību attiecīgajām personām (9. pants).

               Turklāt saskaņā ar V daļu “Izpildes panākšana un tiesiskās aizsardzības līdzekļi” ratificējošās valstis veic atbilstīgus pasākumus, ar kuriem nodrošina vieglu piekļuvi atbilstīgiem un efektīviem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem; atzīst ģimenē notikušas vardarbības sekas un, ciktāl tas ir praktiski iespējams, mazina tās ietekmi darba pasaulē; nodrošina, ka darba ņēmējiem ir tiesības nepalikt darba situācijā, kurā pastāv nenovēršami un nopietni draudi, kas saistīti ar vardarbību un aizskarošu izturēšanos (10. pants).

               Konvencijā ir arī noteikumi par vadošajiem norādījumiem, apmācību un izpratnes veicināšanu.

               2.2.Savienības tiesību akti darbavietā notiekošas vardarbības un aizskarošas izturēšanās jomā

               Daži konvencijas aspekti kopā ar ieteikumu aptver jomas, uz kurām attiecas ES tiesību akti, proti:

               ·LESD 153. panta 1. punkta a) un i) apakšpunkts un 157. panta 3. punkts, saskaņā ar kuriem Savienība atbalsta un papildina dalībvalstu darbības attiecībā uz darba vides uzlabošanu, lai aizsargātu darba ņēmēju veselību un drošību un vīriešu un sieviešu līdztiesību attiecībā uz iespējām darba tirgū un attieksmi darbā, kā arī pieņem pasākumus, lai nodrošinātu, ka tiek piemērots princips, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos;

               ·Pamatdirektīva 89/391/EEK
                  3
                aptver visus darba ņēmēju veselības un drošības riskus darbā, arī psihosociālos riskus, piemēram, aizskarošu izturēšanos un vardarbību;

               ·Eiropas sociālo partneru 2007. gada pamatnolīgums
                  4
                par aizskarošas izturēšanās un vardarbības novēršanu darbavietā, noslēgts saskaņā ar EK līguma 138. pantu (tagad LESD 155. pants), darba devējiem, darba ņēmējiem un viņu pārstāvjiem nodrošina uz rīcību orientētu sistēmu, pēc kuras apzināt, novērst un risināt problēmas, kas saistītas ar aizskarošu izturēšanos un vardarbību darbavietā;

               ·ES stratēģiskais satvars par darba aizsardzību no 2014. līdz 2020. gadam
                  5
                un Komisijas paziņojums “Drošāks un veselīgāks darbs visiem. ES darba drošības un veselības aizsardzības tiesību aktu un politikas modernizācija”
                  6
                uzsver, cik svarīgi ir uzlabot psihosociālo risku profilaksi darbavietā;

               ·Direktīva 2006/54/EK
                  7
                ir par vienlīdzīgas attieksmes un vienlīdzīgu iespēju principa piemērošanu attiecībā pret sievietēm un vīriešiem nodarbinātības un profesijas jautājumos un ietver noteikumus, kuri aizliedz aizskarošu izturēšanos un seksuālu uzmākšanos;

               ·[Padomes] 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK
                  8
                nosaka kopēju vienlīdzīgas attieksmes sistēmu nodarbinātības un profesijas jautājumos;

               ·Direktīva 2000/43/EK
                  9
                ievieš vienlīdzīgas attieksmes principu neatkarīgi no cilvēka rases vai etniskās piederības;

               ·Padomes 2017. gada 11. maija lēmumi par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu
                  10
                Eiropas Padomes Konvenciju par vardarbības pret sievietēm un vardarbības ģimenē novēršanu un apkarošanu (“Stambulas konvencija”)
                  11
                un Padomē notiekošās diskusijas par Savienības pievienošanos Stambulas konvencijai. Tie ietver noteikumus par vardarbības pret sievietēm un vardarbības ģimenē (arī seksuālas uzmākšanās) novēršanu, no šādas vardarbības cietušo aizsardzību un vainīgo sodīšanu.

               Daži konvencijas un ieteikuma aspekti ir padziļinātā saistībā ar tādām Savienības tiesību aktu jomām kā tiesu iestāžu sadarbība un cietušo tiesības
                  12
               , migrācija, patvērums un pārvietošanās brīvība
                  13
               , kurās Savienības sekundārajos tiesību aktos
                  14
                ir noteiktas noziegumos cietušo un viņu ģimenes locekļu tiesības uz atbilstīgu informāciju, atbalstu un aizsardzību, uz piedalīšanos kriminālprocesā un uz cieņpilnu un nediskriminējošu attieksmi.

               Konvencija un ieteikums ietver arī dalībvalstu kompetencē esošus noteikumus, jo īpaši attiecībā uz darba koplīguma slēgšanas sarunām.

               3.APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI

               Neattiecas.

               4.ATĻAUJA SAVIENĪBAS INTERESĒS RATIFICĒT KONVENCIJU

               Konvencija attiecas uz tādām Savienības tiesību jomām kā, piemēram, darba aizsardzība, līdztiesība un nediskriminēšana, kurās regulējuma pakāpe ir sasniegusi augstu līmeni.

               Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas izstrādātajiem noteikumiem par ārējo kompetenci
                  15
                un, konkrētāk, par SDO konvenciju noslēgšanu un ratificēšanu
                  16
                dalībvalstis vienas pašas nevar konvenciju ratificēt, jo konvencija daļēji ir Savienības kompetencē saskaņā ar LESD 3. panta 2. punktu.

               Tomēr ES Starptautiskās Darba organizācijas konvenciju ratificēt nevar, jo saskaņā ar SDO konstitūciju
                  17
                šādām konvencijām var pievienoties tikai valstis.

               Tāpēc ES iestādēm un dalībvalstīm attiecīgi jārīkojas, lai sadarbotos konvencijas ratificēšanā un no tā izrietošo saistību īstenošanā
                  18
               .

               Laikā kopš 2005. gada Padome ir pilnvarojusi dalībvalstis ES interesēs ratificēt piecas SDO konvencijas un vienu SDO protokolu, kas daļēji ietilpa ES kompetencē
                  19
               .

               Konvencijas materiālie noteikumi nerada ar spēkā esošo acquis saistītas bažas. Saskaņā ar SDO konstitūcijas 19. panta 8. punktu konvencijā noteikti minimālie standarti. Tas nozīmē, ka ES tiesību akti drīkst būt stingrāki nekā SDO standarti, un otrādi
                  20
               .

               Tāpēc ierosinātais Padomes lēmums pilnvaros dalībvalstis ES interesēs ratificēt konvencijas daļas, kas ietilpst ES kompetencē, un ieteiks censties to paveikt līdz 2022. gada beigām.

               5.JURIDISKAIS PAMATS

               5.1.Procesuālais juridiskais pamats

               Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 218. panta 6. punktu piemēro neatkarīgi no tā, vai Savienība ir tās organizācijas locekle, kura starptautisko nolīgumu pieņēmusi
                  21
               .

               5.2.Materiālais juridiskais pamats

               5.2.1.Principi

               Lēmuma, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 6. punktu, materiālais juridiskais pamats galvenokārt ir atkarīgs no tā, kāds mērķis un saturs ir starptautiskajam nolīgumam, kuru Savienības interesēs ratificē. Ja nolīgumam ir divi mērķi vai divi komponenti un viens no tiem ir atzīstams par galveno, bet otram ir pakārtota nozīme, tad lēmums, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 6. punktu, jābalsta uz viena materiālā juridiskā pamata, proti, tā, ko prasa galvenais jeb dominējošais mērķis vai komponents. Ja ar nolīgumu vienlaikus vēlas sasniegt vairākus mērķus vai tam ir vairāki komponenti, kuri ir nesaraujami saistīti un no kuriem neviens nav pakārtots citam, saskaņā ar LESD 218. panta 6. punktu pieņemama lēmuma materiālajā juridiskajā pamatā izņēmuma kārtā jāietver dažādie atbilstīgie juridiskie pamati.

               5.2.2. Piemērošana konkrētajā gadījumā (sk. arī 2. punktu par Savienības tiesību aktiem)

               Lai gan konvencijā ir arī elementi, kas saistīti ar nediskriminēšanu, tiesu iestāžu sadarbību un cietušo tiesībām, galvenais konvencijas mērķis un saturs attiecas uz sociālo politiku, jo īpaši attiecībā uz darba vides uzlabošanu, lai aizsargātu darba ņēmēju veselību un drošību (LESD 153. panta 1. punkta a) apakšpunkts), un vīriešu un sieviešu līdztiesību attiecībā uz iespējām darba tirgū un vienlīdzīgu attieksmi darbā (LESD 153. panta 1. punkta i) apakšpunkts) – šajās jomās ir pieņemtas direktīvas saskaņā ar LESD 153. panta 2. punktu –, kā arī attiecībā uz vienlīdzīgu iespēju un vienlīdzīgas attieksmes principa piemērošanu vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos saskaņā ar LESD 157. panta 3. punktu.

               Papildus saskaņā ar 19. pantu konvencijas mērķis un saturs attiecas uz cīņu pret diskrimināciju.

               Tāpēc ierosinātā lēmuma materiālais juridiskais pamats ir LESD 153. panta 2. punkts, lasīts saistībā ar LESD 153. panta 1. punkta a) un i) apakšpunktu un 157. panta 3. punktu.

               6.Secinājums

               Ierosinātā lēmuma juridiskajam pamatam vajadzētu būt LESD 153. panta 2. punktam, 153. panta 1. punkta a) un i) apakšpunktam un 157. panta 3. punktam – tie ir galvenais juridiskais pamats Savienības tiesību aktiem, kuri attiecas uz darba aizsardzību un vīriešu un sieviešu līdztiesību nodarbinātībā un profesijā, – lasītiem saistībā ar LESD 218. panta 6. punktu.

               2020/0011 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS,

               ar kuru dalībvalstīm atļauj Eiropas Savienības interesēs ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas 2019. gada Konvenciju pret vardarbību un aizskarošu izturēšanos (Nr. 190)

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 153. panta 2. punktu, lasītu saistībā ar 153. panta 1. punkta a) un i) apakšpunktu, 157. panta 3. punktu un 218. panta 6. punkta a) apakšpunkta v) punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu,

               tā kā:

               (1)2019. gadā Starptautiskās Darba konferences 108. sesijā tika pieņemta Starptautiskās Darba organizācijas 2019. gada Konvencija par vardarbības un aizskarošas izturēšanās izskaušanu darba vietā (drīkst citēt kā “Konvenciju pret vardarbību un aizskarošu izturēšanos”) (Nr. 190) (“konvencija”).

               (2)Lai veicinātu pienācīgas kvalitātes nodarbinātību visiem, darba aizsardzību un dzimumu līdztiesību, kā arī lai apkarotu diskrimināciju, Savienība veicina to starptautisko darba konvenciju ratifikāciju, kuras Starptautiskā Darba organizācija klasificējusi kā aktuālas.

               (3)Attiecībā uz darba aizsardzību un vīriešu un sieviešu līdztiesību nodarbinātībā un profesijā daži konvencijas noteikumi Savienības sociālās politikas acquis jau ir ietverti
                  22
                saskaņā ar LESD 153. panta 2. punktu, 153. panta 1. punkta a) un i) apakšpunktu un 157. panta 3. punktu. Daži konvencijas noteikumi ir ietverti Savienības acquis nediskriminēšanas jomā
                  23
               .

               (4)Tādējādi atsevišķas konvencijas daļas ir Savienības kompetencē, un dalībvalstis attiecībā uz minētajām daļām nedrīkst uzņemties saistības ārpus Savienības iestāžu sistēmas
                  24
               .

               (5)Savienība konvenciju ratificēt nevar, jo konvencijas dalībnieces var būt vienīgi valstis.

               (6)Šādā situācijā būtu jāatļauj dalībvalstīm, kopīgi rīkojoties Savienības interesēs, ratificēt tās konvencijas daļas, kas ir Savienības kompetencē,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Dalībvalstis tiek pilnvarotas ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas 2019. gada Konvencijas pret vardarbību un aizskarošu izturēšanos (Nr. 190) daļas, kas Eiropas Savienības kompetencē ietilpst saskaņā ar LESD 153. panta 2. punktu, 153. panta 1. punkta a) un i) apakšpunktu un 157. panta 3. punktu.

               2. pants

               Dalībvalstīm būtu jāveic nepieciešamie pasākumi savu konvencijas ratifikācijas instrumentu deponēšanai Starptautiskā Darba biroja ģenerāldirektorātā iespējami drīz un, vēlams, līdz 2022. gada 31. decembrim.

               3. pants

               Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        COM(2007) 686.

                     (2)

                        C(2004) 5220.

                     (3)

                        Padomes Direktīva 89/391/EEK (1989. gada 12. jūnijs) par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā (OV L 183, 29.6.1989., 1.–8. lpp.).

                     (4)

                        COM (2007) 686.

                     (5)

                        COM (2014) 332 final.

                     (6)

                        COM (2017) 12 final.

                     (7)

                        OV L 204, 26.7.2006., 23.–36. lpp. Līdzīgi noteikumi iekļauti arī Padomes 2004. gada 13. decembra Direktīvā 2004/113/EK, ar kuru īsteno principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu (OV L 373, 21.12.2004., 37.–43. lpp.), un Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 7. jūlija Direktīvā 2010/41/ES par to, kā piemērot vienlīdzīgas attieksmes principu vīriešiem un sievietēm, kas darbojas pašnodarbinātas personas statusā, un ar kuru atceļ Padomes Direktīvu 86/613/EEK (OV L 180, 15.7.2010., 1.–6. lpp.).

                     (8)

                        OV L 303, 2.12.2000. 16.–22. lpp.

                     (9)

                        OV L 180, 19.7.2000., 22.–26. lpp.

                     (10)

                        Padomes Lēmums (ES) 2017/865 (2017. gada 11. maijs) par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu Eiropas Padomes Konvenciju par vardarbības pret sievietēm un vardarbības ģimenē novēršanu un apkarošanu attiecībā uz jautājumiem, kas saistīti ar tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās (OV L 131, 20.5.2017., 11.–12. lpp.); Padomes Lēmums (ES) 2017/866 (2017. gada 11. maijs) par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu Eiropas Padomes Konvenciju par vardarbības pret sievietēm un vardarbības ģimenē novēršanu un apkarošanu attiecībā uz patvērumu un neizraidīšanu (OV L 131, 20.5.2017., 13.–14. lpp.).

                     (11)

                        Eiropas Padomes Konvencija par vardarbības pret sievietēm un vardarbības ģimenē novēršanu un apkarošanu, 210. numurs Eiropas Padomes līgumu sarakstā, teksts pieejams
                  https://www.coe.int/en/web/conventions/full-list/-/conventions/rms/090000168008482e
                  .

                     (12)

                        LESD 82., 83., 84. un 156. pants.

                     (13)

                        LESD 21., 46., 78. un 79. pants.

                     (14)

                        Direktīva 2012/29/ES (2012. gada 25. oktobris), ar ko nosaka noziegumos cietušo tiesību, atbalsta un aizsardzības minimālos standartus (OV L 315, 14.11.2012., 57.–73. lpp.).

                     (15)

                        Eiropas Savienības Tiesas 1971. gada 31. marta spriedums par AETR, lieta 22/70 (Tiesas judikatūras krājums, 1971., 263. lpp.).

                     (16)

                        Eiropas Savienības Tiesas 1993. gada 19. marta atzinums 2/91 par Ķīmisko vielu konvenciju (Nr. 170), Tiesas judikatūras krājums 1993-I, 1061. lpp.

                     (17)

                        SDO konstitūcija, 1.2. pants.

                     (18)

                        Eiropas Savienības Tiesas atzinums 2/91 (turpat), 36., 37. un 38. punkts.

                     (19)

                        Padomes Lēmums [2007/431/EK] (2005. gada 14. aprīlis), ar ko Eiropas Kopienas interesēs dalībvalstīm atļauj ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas Konvenciju attiecībā uz jūrnieku personu apliecinošiem dokumentiem (Konvencija Nr. 185) (OV L 136, 30.5.2005., 1. lpp.); Padomes Lēmums [2007/431/EK] (2007. gada 7. jūnijs), ar ko dalībvalstīm atļauj Eiropas Kopienas interesēs ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas 2006. gada Konvenciju par darbu jūrniecībā (OV L 161, 22.6.2007., 63. lpp.); Padomes Lēmums [(2010/321/ES] (2010. gada 7. jūnijs), ar kuru dalībvalstīm atļauj Eiropas Savienības interesēs ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas 2007. gada konsolidēto Konvenciju par darbu zvejniecībā (Konvencija Nr. 188) (OV L 145, 11.6.2010., 12. lpp.); Padomes Lēmums (2014. gada 28. janvāris), ar kuru dalībvalstīm atļauj Eiropas Savienības interesēs ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas 1990. gada Konvenciju par drošību ķīmisko vielu izmantošanā darba vietā (Konvencija Nr. 170) (2014/52/ES); Padomes Lēmums (2014. gada 28. janvāris), ar kuru dalībvalstīm atļauj Eiropas Savienības interesēs ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas 2011. gada Konvenciju par pienācīgu darbu mājsaimniecībās nodarbinātajām personām (Konvencija Nr. 189) (2014/51/ES); Padomes Lēmums (ES) 2015/2071 (2015. gada 10. novembris), ar ko dalībvalstis tiek pilnvarotas Eiropas Savienības interesēs ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas 1930. gada Piespiedu darba konvencijas 2014. gada protokolu attiecībā uz protokola 1. līdz 4. pantu, kas attiecas uz jautājumiem saistībā ar tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās (OV L 301, 18.11.2015.); Padomes Lēmums (ES) 2015/2037 (2015. gada 10. novembris), ar ko dalībvalstis tiek pilnvarotas Eiropas Savienības interesēs ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas 1930. gada Piespiedu darba konvencijas 2014. gada protokolu attiecībā uz sociālās politikas jautājumiem (OV L 298, 14.11.2015.).

                     (20)

                        Eiropas Savienības Tiesas atzinums 2/91 (turpat), 18. punkts.

                     (21)

                        Eiropas Savienības Tiesas atzinums 2/91 (turpat) par Ķīmisko vielu konvenciju (Nr.170) un Eiropas Savienības Tiesas 2014. gada 7. oktobra spriedums lietā C-399/12 (Vācija/Padome), ECLI:EU:C:2014:2258, 64. punkts.

                     (22)

                        Padomes Direktīva 89/391/EEK (1989. gada 12. jūnijs) par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā (OV L 183, 29.6.1989., 1.–8. lpp.), Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/54/EK (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (pārstrādāta versija) (OV L 204, 26.7.2006., 23.–36. lpp.), kā arī Padomes Direktīva 2004/113/EK (2004. gada 13. decembris), ar kuru īsteno principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu (OV L 373, 21.12.2004., 37.–43. lpp.), un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/41/ES (2010. gada 7. jūlijs) par to, kā piemērot vienlīdzīgas attieksmes principu vīriešiem un sievietēm, kas darbojas pašnodarbinātas personas statusā, un ar kuru atceļ Padomes Direktīvu 86/613/EEK (OV L 180, 15.7.2010., 1.–6. lpp.).

                     (23)

                        Padomes Direktīva 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 2.12.2000., 16.–22. lpp.), Padomes Direktīva 2000/43/EK (2000. gada 29. jūnijs), ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības (OV L 180, 19.7.2000., 22.–26. lpp.).

                     (24)

                        Eiropas Savienības Tiesas 1993. gada 19. marta atzinums Nr. 2/91, Tiesas judikatūras krājums 1993-I, 1061. lpp., 26. punkts.