				|

		52013PC0197

			Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA , ar kuru paredz noteikumus ārējo jūras robežu uzraudzībai saistībā ar operatīvo sadarbību, ko koordinē Eiropas Aģentūra operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām /* COM/2013/0197 final - 2013/0106 (COD) */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
1.           PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
1.1.        Procedūra un Padomes Lēmuma
2010/252/ES[1] pieņemšana
Eiropadome 2009. gada oktobrī aicināja
Komisiju iesniegt priekšlikumus, kas paredzētu „skaidr[as] kopēj[as]
operatīv[ās] procedūr[as] [..], iekļaujot skaidrus noteikumus par kopīgu
operāciju īstenošanu jūrā un pienācīgu uzmanību veltot tam, lai saskaņā ar
starptautiskajām tiesībām nodrošinātu aizsardzību tiem, kas pārvietojas
jauktajās migrācijas plūsmās un kam vajadzīga palīdzība”[2]. Tas tika atkārtoti
apstiprināts 2009. gada decembra Stokholmas programmā, kurā Eiropadome
lūdza Komisiju izvirzīt priekšlikumus ne vēlāk kā 2010. gadā, lai
precizētu un uzlabotu Eiropas Aģentūras operatīvās sadarbības vadībai pie
Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām („Aģentūra”) lomu, un sagatavotu
„skaidrus noteikumus par kopīgu operāciju īstenošanu jūrā un pienācīgu
uzmanību veltot tam, lai saskaņā ar starptautiskajām tiesībām nodrošinātu
aizsardzību tiem, kas pārvietojas jauktajās migrācijas plūsmās un kam vajadzīga
palīdzība”[3].

Padome 2010. gadā pieņēma
Lēmumu 2010/252/ES („lēmums”), reaģējot uz šiem Eiropadomes aicinājumiem
nostiprināt robežu uzraudzības operācijas, ko koordinē Aģentūra, un noteikt
skaidrus noteikumus par kopīgu patrulēšanu un pārtverto vai izglābto personu
izcelšanu krastā, lai nodrošinātu to cilvēku drošību, kuri meklē starptautisko
aizsardzību, un novērst cilvēku bojāeju jūrā. Komisija izvēlējās iesniegt savu
priekšlikumu saskaņā ar komitoloģijas procedūru, kas balstīta uz Šengenas
Robežu kodeksa[4]
12. panta 5. punktu, uzskatot lēmumu par papildu pasākumu, kas
reglamentē robežu uzraudzību.
Lēmums tika uzskatīts par nepieciešamu un
piemērotu, lai īstenotu robežu uzraudzības mērķi, proti, novērstu neatļautu
robežas šķērsošanu. Šajā saistībā tika uzskatīts, ka uzraudzība ietver ne tikai
atklāšanas jēdzienu, bet aptver arī pasākumus, piemēram, tādu kuģošanas
līdzekļu pārtveršanu, kuri mēģina iekļūt Savienībā nelikumīgi. Meklēšanas un
glābšanas sasaiste ar robežuzraudzību tika balstīta uz reālo praksi – migranti,
kuri ceļo kuģošanai nepiemērotā kuģošanas līdzeklī, dažkārt atklāšanas brīdī ir
nonākuši briesmās.
Lēmums vienā juridiskā instrumentā ietvēra ES
un starptautisko tiesību pastāvošos noteikumus. Mērķis bija novērst
starptautisko jūras tiesību atšķirīgās interpretācijas, ko pieņēmušas
dalībvalstis, un to atšķirīgo praksi, lai nodrošinātu Aģentūras koordinēto
jūras operāciju efektivitāti. Pastāvēja risks, ka vienā un tajā pašā situācijā
jūras operācijā būtu piemērojami dažādi, dažkārt pat pretrunīgi, noteikumi.
Ņemot vērā šo juridisko nenoteiktību, dalībvalstu līdzdalība Aģentūras
koordinētajās jūras operācijas bija zema it īpaši saistībā ar kuģošanas
līdzekļu, kuģu un cilvēkresursu nodrošināšanu. Tas savukārt kavēja operāciju
efektivitāti un traucēja ES solidaritātes centieniem.
Lēmuma mērķis bija nostiprināt pamattiesību
aizsardzību un garantēt neizraidīšanas principa ievērošanu jūras operācijās.
Dažas dalībvalstis, Eiropas Parlamenta deputāti, cilvēktiesību organizācijas un
akadēmisko aprindu pārstāvji izteica šaubas, vai pamattiesības un bēgļu
tiesības tiek ievērotas jūras operāciju laikā, kuras koordinē Aģentūra, jo
īpaši atklātā jūrā. Lēmuma mērķis bija pievērsties šīm bažām, nosakot vairākas
garantijas, lai nodrošinātu šo tiesību ievērošanu, piemēram, prasību informēt
pārtvertās vai izglābtās personas par krastā izcelšanas vietu, īpašu uzmanību
attiecībā uz neaizsargāto personu vajadzībām un prasību, lai robežsargi tiktu
apmācīti attiecīgajos pamattiesību un bēgļu tiesību aktu noteikumos.
Lēmums tika
pieņemts 2010. gada 26. aprīlī kā Padomes lēmums saskaņā ar
regulatīvo kontroles procedūru. Eiropas Parlaments uzskatīja, ka lēmumu
vajadzēja pieņemt saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, nevis
komitoloģijas procedūru. Tāpēc EP iesniedza prasību Eiropas Savienības Tiesā
(„Tiesa”) pret Padomi, pieprasot lēmumu atcelt.
1.2.        C-355/10: Eiropas Parlaments
pret Padomi[5]
Eiropas Parlaments uzskatīja, ka lēmums
pārsniedz īstenošanas pilnvaras, kas ir piešķirtas saskaņā ar Šengenas Robežu
kodeksa 12. panta 5. punktu, jo: i) tas ieviesa jaunus būtiskus
elementus Šengenas Robežu kodeksā; ii) tas mainīja būtiskus Šengenas Robežu
kodeksa elementus; un iii) tas mainīja Regulas (EK) Nr. 2007/2004[6] saturu. Padome apgalvoja, ka
prasība ir nepieņemama, bet alternatīvā gadījumā – uzskatīja, ka prasībai nav
pamatojuma. Komisija, kas ir vienīgā trešā persona lietā, atbalstīja Padomi.
Tiesa pieņēma savu spriedumu 2012. gada
5. septembrī. Tiesa atcēla lēmumu, pamatojoties uz pirmo argumentu, ciktāl
tā uzskatīja, ka noteikumi par pārtveršanas pasākumiem, glābšanu un izcelšanu
krastā ir būtiski elementi pamataktā, proti, Šengenas Robežu kodeksā. Tiesa
nepārbaudīja, vai lēmums maina Šengenas Robežu kodeksa būtiskos elementus vai
Regulas (EK) Nr. 2007/2004 saturu.
Tiesa nolēma
saglabāt lēmuma radīto ietekmi līdz tā aizstāšanai ar jauniem noteikumiem
saprātīgā termiņā.
2.           APSPRIEŠANĀS AR
IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI
Novērtējot nepieciešamību veikt ietekmes
novērtējumu, tika ņemti vērā šādi apsvērumi.
Pirmkārt, pirms Padomes Lēmuma 2010/252/ES
pieņemšanas tika veikts ievērojams sagatavošanas darbs. Padome 2005. gadā
bija lūgusi Komisijai izskatīt tiesisko regulējumu, kas piemērojams robežu
uzraudzības operācijām jūrā, un pēc tam sagatavot noteikumus Savienības līmenī.
Komisija 2007. gadā nāca klajā ar pētījumu, kurā tā analizēja
starptautisko tiesisko regulējumu attiecībā uz ārējo jūras robežu uzraudzību un
šķēršļus tās efektīvai īstenošanai[7].
Tajā pašā gadā Komisija izveidoja neformālu grupu, kurā darbojas eksperti no
dalībvalstīm, Aģentūras, ANO Augstā komisāra bēgļu jautājumos biroja un
Starptautiskās Migrācijas organizācijas, lai sagatavotu pamatnostādnes
Aģentūras koordinētajām jūras operācijām. Komisija šīs neformālās grupas darba
rezultātus izmantoja kā pamatu savam priekšlikuma projektam, kurš tika
iesniegts saskaņā ar komitoloģijas procedūru.
Otrkārt, ņemot vērā šā priekšlikuma
sagatavošanu, Komisija ar ekspertu grupas ārējo robežu jautājumos starpniecību
apspriedās ar dalībvalstīm un Aģentūru, lai noteiktu, cik lielā mērā šajā
priekšlikumā būtu jāatspoguļo lēmuma saturs. Kopumā dalībvalstis uzskatīja, ka
šā priekšlikuma pamatā vajadzētu būt lēmumam, attiecinot tā darbības jomu tikai
uz jūras operācijām, kuras koordinē Aģentūra, pastiprinot noteikumus par
pamattiesību aizsardzību, precizējot atšķirību starp pārtveršanas pasākumiem un
glābšanu, pievēršoties izcelšanas krastā jautājumam un nodrošinot saskanību ar
starptautiskajām saistībām, vienlaikus ņemot vērā juridiskās un tiesiskās norises
ES un starptautiskā līmenī.
Treškārt, atceļot Padomes Lēmumu 2010/252/ES,
Tiesa pieprasīja, lai lēmums tiktu aizstāts saprātīgā termiņā. Lai arī jēdziens
„saprātīgs termiņš” sprieduma nav definēts, tiek saprasts, ka, ņemot vērā
iespējamās sarežģītās un ilglaicīgās diskusijas starp diviem ES likumdevējiem,
Komisijai būtu jārīkojas efektīvi.
Rezultātā tika uzskatīts, ka šim priekšlikumam
nav jāpievieno ietekmes novērtējums.
3.           PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE
ASPEKTI
Šā priekšlikuma pamatā ir Līguma par Eiropas
Savienības darbību 77. panta 2. punkta d) apakšpunkts. Nolūkā
izstrādāt ārējo robežu politiku, tostarp nodrošināt ārējo robežu efektīvu
uzraudzību, kā noteikts 77. panta 1. punktā, 77. panta
2. punkta d) apakšpunkts paredz, ka Eiropas Parlaments un Padome, rīkojoties
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, pieņem „jebkād[us] pasākum[us],
kas vajadzīgi, lai pakāpeniski ieviestu integrētu ārējo robežu pārvaldības
sistēmu.”
Savienības politikas mērķis ES ārējo robežu
jomā ir nodrošināt ārējo robežu šķērsošanas efektīvu novērošanu, tostarp
izmantojot robežu uzraudzību. Robežu uzraudzības mērķis ir nepieļaut neatļautu
robežšķērsošanu, apkarot pārrobežu noziedzību un aizturēt vai veikt citus
pasākumus pret tām personām, kuras robežu šķērsojušas nelikumīgi. Robežu uzraudzībai
būtu efektīvi jānovērš personu izvairīšanās no pārbaudēm robežšķērsošanas
vietās un jāattur no šādas rīcības. Šajā nolūkā robežu uzraudzība neaprobežojas
tikai ar nelikumīgas robežu šķērsošanas mēģinājumu atklāšanu, bet vienlīdz
attiecas arī uz pasākumiem, piemēram, kuģu pārtveršanu, par kuriem ir aizdomas,
ka tie mēģina iekļūt Savienībā, nepakļaujoties robežpārbaudēm, kā arī
pasākumiem, kas paredzēti, lai risinātu tādas situācijas kā meklēšana un
glābšana, kas var rasties jūras operāciju laikā, un pasākumiem, kuru mērķis ir
nodrošināt šādu operāciju veiksmīgu noslēgumu.
Ņemot vērā to, ka veicamās rīcības mērķus,
proti, pieņemt konkrētus noteikumus attiecībā uz jūras robežu uzraudzību, ko
veic robežsargi, kuru darbību koordinē Aģentūra, nevar pietiekami labi sasniegt
atsevišķās dalībvalstīs, jo pastāv atšķirības to tiesību aktos un praksē, un
tāpēc, pamatojoties uz operāciju starptautisko raksturu, tos var labāk sasniegt
Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā
noteikto subsidiaritātes principu.
Saskaņā ar proporcionalitātes principu, kas
paredzēts Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā, šajā regulā paredzēti
vienīgi tie pasākumi, kas vajadzīgi minēto mērķu sasniegšanai.
Uz šo principu pamata, līdzīgi kā tas bija
lēmuma gadījumā, šis priekšlikums ir piemērojams tikai saistībā ar operatīvo
sadarbību, ko koordinē Aģentūra, un tas neattiecas uz uzraudzības darbībām, ko
dalībvalstis veic atsevišķi vai sadarbojoties ārpus minētā ietvara.
4.           IETEKME UZ BUDŽETU
Minētais priekšlikums Savienībai nerada
finansiālu un administratīvu apgrūtinājumu. Tāpēc tas neietekmē Savienības
budžetu.
5.           IZVĒLES ELEMENTI
5.1.        Salīdzinājums starp šo
priekšlikumu un Padomes Lēmumu 2010/252/ES
Šā priekšlikuma darbības joma un saturs ir
līdzīgi lēmuma darbības jomai un saturam. Priekšlikumā izklāstītās izmaiņas
salīdzinājumā ar lēmumu ir balstītas uz juridiskām un tiesiskām norisēm,
piemēram, grozījumiem Regulā (EK) Nr. 2007/2004[8] un Eiropas Cilvēktiesību tiesas
spriedumu lietā „Hirsi Jamaa un citi pret Itāliju”[9], kā arī vajadzību nodrošināt
skaidrību attiecībā uz pārtveršanas un glābšanas jēdzieniem, un uz dalībvalstu
un Aģentūras praktisko pieredzi lēmuma īstenošanā.
5.1.1.     Formāts
Juridiskā instrumenta izvēle un lēmumu
pieņemšanas procedūras atšķiras. Šis ir priekšlikums regulai, kas adresēta
visām dalībvalstīm saskaņā ar Līgumiem, un tas ir jāpieņem saskaņā ar parasto
likumdošanas procedūru. Tā formāts atspoguļo juridiskā instrumenta izvēli,
ietverot preambulu (citāti un astoņpadsmit apsvērumi) un vienpadsmit pantus,
kas sadalīti četrās nodaļās. Regula uzliek saistības kopumā un ir tieši
piemērojama dalībvalstīs. No otras puses, lēmums tika pieņemts kā īstenošanas
pasākums, izmantojot regulatīvo kontroles procedūru. To veido preambula (citāti
un astoņpadsmit apsvērumi), divi panti un pielikums, kas sadalīts divās daļās.
Pielikuma I daļā ir izklāstīti noteikumi saistībā ar Aģentūras koordinētām
jūras robežu operācijām, bet pielikuma II daļa ietver nesaistošas
pamatnostādnes meklēšanas un glābšanas situācijām, kā arī izcelšanai krastā
Aģentūras koordinētu jūras operāciju kontekstā.
5.1.2.     Saturs
Šā priekšlikuma piemērošanas joma ir tāda pati
kā lēmumam, proti, robežu uzraudzības operācijas jūrā, kuras, Aģentūrai
koordinējot, veic dalībvalstis (1. pants). Lai gan lēmumā tika uzskatīts,
ka jēdziens „robežu uzraudzība” ietver arī pārtveršanas pasākumus un glābšanas
pasākumus situācijās, kas rodas robežu uzraudzības operāciju laikā, joprojām
pastāvēja bažas par to, vai šie pasākumi patiesi ietilpst robežu uzraudzības
jēdzienā, kā definēts Šengenas Robežu kodeksā. Šis priekšlikums skaidri aptver
šo robežu uzraudzības plašāko jēdzienu, norādot, ka robežu uzraudzība
neaprobežojas tikai ar nelikumīgas robežu šķērsošanas mēģinājumu atklāšanu, bet
vienlīdz attiecas arī uz tādiem pasākumiem kā pārtveršanas pasākumi, pasākumi,
kuru mērķis ir risināt tādas situācijas kā meklēšana un glābšana, kas var
rasties jūras operācijas laikā, un pasākumi, kuru mērķis ir nodrošināt šādas
operācijas sekmīgu noslēgumu (1. apsvērums un III nodaļa).
Pārskatot lēmumu, bija jāņem vērā grozījumi
Regulā (EK) Nr. 2007/2004. Aģentūrai tagad ir arī uzticēts palīdzēt
dalībvalstīm apstākļos, kad nepieciešama pastiprināta tehniskā palīdzība pie
ārējām robežām, ņemot vērā to, ka dažas situācijas var būt saistītas ar humānām
ārkārtas situācijām un glābšanu jūrā. Tas nozīmē, ka, lai gan Aģentūra nekļūst
nedz par meklēšanas un glābšanas struktūru, nedz uzņemas glābšanas
koordinācijas centra funkcijas, jūras operācijas laikā tā palīdz dalībvalstīm
pildīt to pienākumu saskaņā ar starptautiskajām jūras tiesībām sniegt palīdzību
personām, kas nonākušas briesmās, un šajā priekšlikumā ir izklāstīti noteikumi
par to, kā rīkoties šādās situācijās jūras operācijā, ko koordinē Aģentūra
(2. apsvērums un 9. pants).
Ar grozījumiem Regulā (EK) Nr. 2007/2004
darbības plāns kļuva par juridiski saistošu dokumentu attiecībā uz visām
operācijām, kuras koordinē Aģentūra, un ne tikai attiecībā uz ātrās reaģēšanas
operācijām. Darbības plāna saturs ir norādīts Regulas (EK) Nr. 2007/2004
3.a un 8.e pantā, kuros arī īpaši minētas jūras operācijas.
Paredzēts, ka šajā priekšlikumā izklāstītie noteikumi būs daļa no darbības
plāna, kas izstrādāts saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 2007/2004, ņemot
vērā prasības attiecībā uz jūras operācijām.
Šajā priekšlikumā ir ņemtas vērā arī
juridiskās un tiesiskās norises attiecībā uz pamattiesību aizsardzību.
Priekšlikuma 4. pantā, kurā aplūkota pamattiesību aizsardzība un
neizraidīšanas princips saistībā ar jūras operācijām, uzmanība pievērsta bažām,
ko pauda Eiropas Cilvēktiesību tiesa savā nolēmumā lietā „Hirsi Jamaa un
citi pret Itāliju” par pārtverto vai izglābto personu izcelšanu krastā trešās
valstīs gan saistībā ar attiecībām starp dalībvalstīm un trešām valstīm, gan
par dalībvalstu pienākumiem attiecībā pret indivīdu. Šis pants attiecas uz
neizraidīšanas principa praktisko īstenošanu, kā tas paredzēts Eiropas
Savienības Pamattiesību hartas 19. panta 2. punktā. Ja personas tiek
izceltas krastā trešā valstī, pārtvertās vai izglābtās personas ir jāidentificē
un viņu personīgie apstākļi, cik iespējams, jānovērtē pirms izcelšanas. Viņus
ir atbilstīgi jāinformē par krastā izcelšanas vietu un viņiem jādod iespēja
izteikt jebkādus iemeslus, kāpēc viņi uzskata, ka viņu izcelšana krastā
ierosinātajā vietā pārkāptu neizraidīšanas principu. Tas garantē to, ka
migranti tiek informēti par viņu situāciju un ierosināto krastā izcelšanas
vietu, tādējādi ļaujot viņiem paust jebkādus iebildumus.
Saskaņā ar III nodaļu šis priekšlikums
skaidri nošķir atklāšanu, pārtveršanu un glābšanu. Attiecībā uz pārtveršanu
šajā priekšlikumā, kaut arī ir saglabāts tādu pašu pasākumu kopums kā lēmuma
tekstā, tiek nošķirti pasākumi, ko var veikt teritoriālajā jūrā
(6. pants), atklātā jūrā (7. pants) un pieguļošajā zonā[10] (8. pants), tādējādi
precizējot nosacījumus, saskaņā ar kuriem šos pasākumus var veikt, un juridisko
pamatu, uz kura balstoties var veikt pasākumus, jo īpaši attiecībā uz kuģiem
bez valstspiederības. Balstoties uz Protokolu pret migrantu nelikumīgu ievešanu
pa zemes, jūras un gaisa ceļiem, kuģu pārtveršana atklātā jūrā tagad ir skaidri
saistīta ar prasību, lai būtu pamatotas aizdomas, ka kuģis ir iesaistīts
migrantu nelikumīgā ievešanā. Tāpat kā lēmumā jurisdikcijas izmantošanai
atklātā jūrā vienmēr ir jābūt balstītai uz karoga valsts atļauju.
Attiecībā uz meklēšanas un glābšanas
situācijām šā priekšlikuma teksts joprojām līdzinās lēmuma tekstam
(9. pants). Teksta redakcija ir saskaņota ar 1979. gada
Starptautiskās konvencijas par meklēšanu un glābšanu uz jūras un Starptautiskās
aviācijas un jūras meklēšanas un glābšanas rokasgrāmatas (IAMSAR)
tekstu. Balstoties uz šiem starptautiskajiem dokumentiem, priekšlikumā ietverti
kritēriji attiecībā uz to, kad kuģis uzskatāms par nenoteiktības stāvoklī
(9. panta 3. punkts), trauksmes stāvoklī (9. panta
4. punkts) un briesmu stāvoklī (9. panta 5. punkts) esošu, kā
arī glābšanas koordinācijas centra definīcija (2. panta 12. punkts).
Šis priekšlikums atšķirībā no lēmuma risina
jautājumu par izcelšanu krastā saistībā ar pārtveršanu un glābšanu
(10. pants). Attiecībā uz pārtveršanu teritoriālajā jūrā vai pieguļošajā
zonā izcelšana krastā notiek piekrastes dalībvalstī. Attiecībā uz pārtveršanu
atklātā jūrā, ievērojot pamattiesību aizsardzības un neizraidīšanas principa
garantēšanu, izcelšana krastā var notikt trešā valstī, no kuras kuģis ir
izbraucis. Ja tas nav iespējams, tad izcelšana krastā notiek uzņēmējā
dalībvalstī.
Attiecībā uz izcelšanu krastā pēc glābšanas
operācijas šis priekšlikums atsaucas uz jēdzienu „droša vieta”, kā tas definēts
Starptautiskās Jūrniecības organizācijas izdotajās Vadlīnijās par izturēšanos
pret jūrā izglābtām personām[11],
ņemot vērā pamattiesību aspektus[12]
(2. panta 11. punkts un 10. panta 4. punkts), un paredz, ka
dalībvalstīm jāsadarbojas ar atbildīgo glābšanas koordinācijas centru, lai
nodrošinātu piemērotu ostu vai drošu vietu un nodrošinātu ātru un efektīvu
izcelšanu krastā. Šajā priekšlikumā ņemts vērā tas, ka šajā posmā jūras un
aviācijas vienību rīcību koordinētu glābšanas koordinācijas centrs, kurš nosaka
attiecīgo ostu vai krastā izcelšanas vietu. Tomēr tajā arī atzīta iespēja, ka
jūras vienības var izcelt krastā uzņēmējā dalībvalstī, ja tās nav atbrīvotas no
pienākuma sniegt palīdzību personām, kuras nonākušas briesmās, cik vien drīz
tas ir praktiski iespējams, ņemot vērā izglābto personu un pašas jūras vienības
drošību.
2013/0106 (COD)
Priekšlikums
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA ,
ar kuru paredz noteikumus ārējo jūras robežu
uzraudzībai saistībā ar operatīvo sadarbību, ko koordinē Eiropas Aģentūra
operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām

EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS
SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības
darbību un jo īpaši tā 77. panta 2. punkta d) apakšpunktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas
valstu parlamentiem,
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru,
tā kā:
(1)       Savienības politikas mērķis
Savienības ārējo robežu jomā ir nodrošināt ārējo robežu šķērsošanas efektīvu
novērošanu, tostarp izmantojot robežu uzraudzību. Robežu uzraudzības mērķis ir
nepieļaut neatļautu robežšķērsošanu, apkarot pārrobežu noziedzību un aizturēt
vai veikt citus pasākumus pret tām personām, kuras robežu šķērsojušas
nelikumīgi. Robežu uzraudzībai būtu efektīvi jānovērš personu izvairīšanās no
pārbaudēm robežšķērsošanas vietās un jāattur no šādas rīcības. Šajā nolūkā
robežu uzraudzība neaprobežojas tikai ar nelikumīgas robežu šķērsošanas
mēģinājumu atklāšanu, bet vienlīdz attiecas arī uz pasākumiem, piemēram, to
kuģu pārtveršanu, par kuriem ir aizdomas, ka tie mēģina iekļūt Savienībā,
nepakļaujoties robežpārbaudēm, kā arī pasākumiem, kas paredzēti, lai risinātu
tādas situācijas kā meklēšana un glābšana, kas var rasties robežu uzraudzības
operāciju jūrā laikā, un pasākumiem, kuru mērķis ir nodrošināt šādu operāciju
veiksmīgu noslēgumu.
(2)       Eiropas Aģentūra operatīvās
sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām
(„Aģentūra”), kas izveidota ar Padomes 2004. gada 26. oktobra Regulu
(EK) Nr. 2007/2004[13],
ir atbildīga par operatīvās sadarbības koordināciju starp dalībvalstīm ārējo
robežu pārvaldības jomā, tostarp attiecībā uz robežu uzraudzību. Aģentūra ir
arī atbildīga par palīdzību dalībvalstīm apstākļos, kad nepieciešama
pastiprināta tehniskā palīdzība pie ārējām robežām, ņemot vērā to, ka dažas
situācijas var būt saistītas ar humānām ārkārtas situācijām un glābšanu jūrā.
Ir nepieciešami īpaši noteikumi attiecībā uz robežu uzraudzības darbībām, ko
veic vienas dalībvalsts jūras un sauszemes vienības pie citu dalībvalstu jūras
robežām vai atklātā jūrā saistībā ar operatīvo sadarbību, ko koordinē Aģentūra,
lai vēl vairāk stiprinātu šādu sadarbību.
(3)       Eiropas Robežu uzraudzības
sistēmas (EUROSUR), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes
[… gada …] Regulu (ES) Nr. [.../...], izveidei būtu jāstiprina
informācijas apmaiņa un operatīvā sadarbība dalībvalstu starpā un ar Aģentūru.
Tas nodrošina, ka būtiski tiek uzlabota stāvokļa apzināšanās un dalībvalstu
reaģēšanas spējas, tostarp ar Aģentūras atbalstu, lai atklātu un novērstu
nelikumīgo migrāciju, apkarotu pārrobežu noziedzību un palīdzētu aizsargāt
migrantu dzīvības pie dalībvalstu ārējām robežām. Koordinējot robežu
uzraudzības operācijas, Aģentūrai būtu jāsniedz dalībvalstīm informācija un
analīze par šīm operācijām.
(4)       Robežu uzraudzības operāciju
laikā dalībvalstīm un Aģentūrai būtu jāievēro savas saistības saskaņā ar
Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvenciju, Starptautisko
konvenciju par cilvēku dzīvības aizsardzību uz jūras, Starptautisko konvenciju
par meklēšanu un glābšanu uz jūras, Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju
pret transnacionālo organizēto noziedzību un tās Protokolu pret migrantu
nelikumīgu ievešanu pa zemes, jūras un gaisa ceļiem, Konvenciju par bēgļu statusu,
Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvenciju, Starptautisko
paktu par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām, Apvienoto Nāciju
Organizācijas Konvenciju pret spīdzināšanu un citiem nežēlīgiem, necilvēcīgiem
vai cieņu pazemojošiem rīcības un sodīšanas veidiem, un citiem attiecīgajiem
starptautisko tiesību dokumentiem.
(5)       Saskaņā ar Eiropas Parlamenta
un Padomes 2006. gada 15. marta Regulu (EK) Nr. 562/2006, ar
kuru ievieš Kopienas Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos
pār robežām (Šengenas Robežu kodekss)[14],
un Savienības tiesību aktu vispārējiem principiem, visiem pasākumiem, kurus
veic uzraudzības operācijas gaitā, vajadzētu būt samērīgiem ar izvirzītajiem
mērķiem, tie nedrīkst būt diskriminējoši un to īstenošanā pilnībā jāievēro
cilvēka cieņa, pamattiesības un bēgļu un patvēruma meklētāju tiesības, tostarp
neizraidīšanas princips. Dalībvalstīm un Aģentūrai ir saistoši patvēruma acquis
un jo īpaši Padomes 2005. gada 1. decembra Direktīvas 2005/85/EK
par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām
piešķir un atņem bēgļa statusu[15],
noteikumi attiecībā uz patvēruma pieteikumiem, kas iesniegti dalībvalstu
teritorijā, tostarp pie robežām vai tranzīta zonās.
(6)       Tas, ka starp dalībvalsti un
trešo valsti, iespējams, pastāv vienošanās, nevar atbrīvot dalībvalstis no šīm
saistībām, ja tās zina vai tām vajadzētu zināt, ka sistēmiski trūkumi patvēruma
procedūrā un patvēruma meklētāju uzņemšanas nosacījumos minētajā trešā valstī
ir pamatots iemesls uzskatīt, ka patvēruma meklētājam būtu reāls risks
saskarties ar necilvēcīgu vai pazemojošu izturēšanos, vai ja tās zina vai tām
vajadzētu zināt, ka šī trešā valsts īsteno praksi, kas ir pretrunā
neizraidīšanas principam.
(7)       Robežu uzraudzības jūras
operācijas laikā var rasties situācija, ka ir jāsniedz palīdzība personām, kas
atrodas briesmās. Saskaņā ar starptautiskajām tiesībām katrai valstij ir
jāpieprasa kuģa, kas kuģo ar tās karogu, kapteinim sniegt palīdzību jebkurai
personai, kas atrasta jūrā un kurai draud bojāeja, un iespējami ātri steigties
glābt cilvēkus, kuri atrodas briesmās, ciktāl to iespējams izdarīt, neradot
nopietnas briesmas kuģim, apkalpei vai pasažieriem. Minētā palīdzība būtu
jāsniedz neatkarīgi no to personu valstspiederības vai statusa, kurām vajadzīga
palīdzība, vai no apstākļiem, kuros tās ir nokļuvušas.
(8)       Šis pienākums būtu jāveic
dalībvalstīm saskaņā ar piemērojamiem starptautisko tiesību aktu noteikumiem,
kas reglamentē meklēšanas un glābšanas situācijas, un saskaņā ar prasībām par
pamattiesību aizsardzību. Šai regulai nebūtu jāietekmē meklēšanas un glābšanas
dienestu pienākumi, tostarp pienākums nodrošināt, ka koordinācija un sadarbība
norit tā, lai izglābtās personas var nogādāt ostā vai drošā vietā.
(9)       Atbilstīgi Regulai (EK)
Nr. 2007/2004 robežu uzraudzības operācijas, kuras koordinē Aģentūra, veic
saskaņā ar darbības plānu. Tādējādi attiecībā uz jūras operācijām darbības
plānā būtu jāietver konkrēta informācija par attiecīgās judikatūras un tiesību
aktu par pārtveršanu, glābšanu jūrā un izcelšanu krastā piemērošanu tajā
ģeogrāfiskajā apgabalā, kurā kopīgā operācija vai izmēģinājuma projekts notiek,
tostarp atsauces uz starptautiskajām un Savienības tiesībām. Savukārt šī regula
reglamentē pārtveršanas, glābšanas jūrā un krastā izcelšanas jautājumus
saistībā ar jūras robežu uzraudzības operācijām, ko koordinē Aģentūra.
(10)     Prakse saskaņā ar Regulu (EK)
Nr. 2007/2004 ir katrai jūras operācijai uzņēmējā dalībvalstī tiek
izveidota koordinācijas struktūra, kurā ietilpst amatpersonas no uzņēmējas
dalībvalsts, pieaicinātas amatpersonas un Aģentūras pārstāvji, tostarp
Aģentūras koordinators. Koordinācijas struktūra, kuru parasti dēvē par
Starptautisko koordinācijas centru, būtu jāizmanto kā saziņas kanāls starp
jūras operācijā iesaistītajām amatpersonām un attiecīgajām varas iestādēm.
(11)     Šajā regulā ir ievērotas
pamattiesības un principi, kuri ir atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību
hartā, jo īpaši tiesības uz dzīvību, cilvēka cieņu, spīdzināšanas un
necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās vai sodu aizliegums, tiesības uz
brīvību un drošību, neizraidīšanas principa ievērošana, diskriminācijas
aizliegums, tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, tiesības uz patvērumu un
bērna tiesības.
(12)     Ņemot vērā to, ka veicamās
rīcības mērķus, proti, pieņemt konkrētus noteikumus attiecībā uz jūras robežu
uzraudzību, ko veic robežsargi, kuru darbību koordinē Aģentūra, nevar
pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, jo pastāv atšķirības to
tiesību aktos un praksē, un tāpēc, pamatojoties uz operāciju starptautisko
raksturu, tos var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt
pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu.
Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā regulā
paredzēti vienīgi tie pasākumi, kas vajadzīgi minēto mērķu sasniegšanai.
(13)     Saskaņā ar 1. un 2. pantu
Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas
Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šīs
regulas pieņemšanā, un Dānijai šī regula nav saistoša un nav jāpiemēro. Tā kā
šī regula pilnveido Šengenas acquis atbilstīgi Līguma par Eiropas
Savienības darbību trešās daļas V sadaļai, Dānija saskaņā ar minētā
protokola 4. pantu sešu mēnešu laikā pēc šīs regulas pieņemšanas dienas
izlemj, vai tā šo regulu ieviesīs savos tiesību aktos.
(14)     Attiecībā
uz Islandi un Norvēģiju – saskaņā ar Nolīgumu, kas noslēgts starp Eiropas
Savienības Padomi un Islandes Republiku, un Norvēģijas Karalisti par šo valstu
asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā, šī
regula ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana[16], kuri attiecas uz jomu, kas minēta 1. panta A punktā Padomes
Lēmumā 1999/437/EK[17] par dažiem pasākumiem minētā nolīguma piemērošanai.
(15)     Attiecībā uz Šveici – saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienību,
Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu
Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā šī regula ir to
Šengenas acquis noteikumu[18]
pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK
1. panta A punktā, to lasot saistībā ar Padomes 2008. gada
28. janvāra Lēmuma 2008/146/EK 3. pantu par to, lai Eiropas
Kopienas vārdā noslēgtu šo nolīgumu[19].
(16)     Attiecībā uz Lihtenšteinu –
saskaņā ar Protokolu, kas parakstīts starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu
un Lihtenšteinas Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam
starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices
Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un
pilnveidošanā, šī regula ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana,
kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK[20] 1. panta A punktā,
to lasot saistībā ar Padomes 2011. gada 7. marta Lēmuma 2011/350/ES
3. pantu par minētā protokola noslēgšanu Eiropas Savienības vārdā[21].
(17)     Šī regula ir to Šengenas acquis
noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Apvienotā Karaliste nepiedalās saskaņā
ar Padomes 2000. gada 29. maija Lēmumu 2000/365/EK par Lielbritānijas
un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis
noteikumu īstenošanā[22].
Tādēļ Apvienotā Karaliste nepiedalās šīs regulas pieņemšanā un Apvienotajai
Karalistei šī regula nav saistoša un nav jāpiemēro.
(18)     Šī regula ir Šengenas acquis
noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Īrija nepiedalās saskaņā ar Padomes
2002. gada 28. februāra Lēmumu 2002/192/EK par Īrijas lūgumu
piedalīties atsevišķu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā[23]. Tādēļ Īrija nepiedalās šīs
regulas pieņemšanā un Īrijai šī regula nav saistoša un nav jāpiemēro,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.
I
NODAĻA
VISPĀRĒJI
NOTEIKUMI
1. pants
Darbības joma
Šo regulu piemēro robežu uzraudzības
operācijām, ko veic dalībvalstis pie savām ārējām jūras robežām saistībā ar
operatīvo sadarbību, kuru koordinē Eiropas Aģentūra operatīvās sadarbības
vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām.
2. pants
Definīcijas
Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
1.           „Aģentūra” ir Eiropas Aģentūra
operatīvās sadarbības pārvaldībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām
robežām, kas izveidota ar Regulu (EK) Nr. 2007/2004;
2.           „jūras operācija” ir kopīga
operācija, izmēģinājuma projekts vai ātrās reaģēšanas operācija, ko
dalībvalstis veic savu ārējo jūras robežu uzraudzībai un ko koordinē Aģentūra;
3.           „uzņēmēja dalībvalsts” ir
dalībvalsts, kurā notiek jūras operācija vai no kuras tā tiek uzsākta;
4.           „iesaistītā dalībvalsts” ir
dalībvalsts, kas piedalās jūras operācijā, nodrošinot līdzekļus vai
cilvēkresursus, bet kura nav uzņēmēja dalībvalsts;
5.           „vienība, kas piedalās
operācijā” ir uzņēmējas dalībvalsts vai iesaistītās dalībvalsts jūras vai
aviācijas vienība;
6.           „Starptautiskais
koordinācijas centrs” ir koordinācijas struktūra, kas izveidota uzņēmējā
dalībvalstī jūras operācijas koordinēšanai;
7.           „valsts koordinācijas centrs” ir valsts koordinācijas centrs, kas
izveidots Eiropas Robežu uzraudzības sistēmas (EUROSUR) vajadzībām
saskaņā ar Regulu (ES) Nr. […/…];
8.           „kuģis” ir kuģis, laiva vai jebkurš cits kuģošanas
līdzeklis, ko izmanto jūrā;
9.           „kuģis bez valstspiederības”
ir kuģis bez valstspiederības vai kuģis, kas ir pielīdzināms kuģim bez
valstspiederības, ja neviena valsts nav devusi kuģim tiesības kuģot ar tās
karogu vai ja tas kuģo ar divu vai vairāku valstu karogiem, izmantojot tos pēc
vajadzības;
10.         „Protokols pret migrantu
nelikumīgu ievešanu” ir Protokols pret migrantu nelikumīgu ievešanu pa zemes,
jūras un gaisa ceļiem, kurš papildina Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju
pret transnacionālo organizēto noziedzību, kas parakstīta 2000. gada
decembrī Palermo, Itālijā;
11.         „droša vieta” ir vieta, kurā
glābšanas operācija tiek uzskatīta par pabeigtu un, ja izdzīvojušo personu
dzīvības drošība, tostarp šo personu pamattiesību aizsardzība, netiek
apdraudēta, kurā var apmierināt šo personu cilvēka pamatvajadzības un no kuras
var nodrošināt transportu uz izdzīvojušo personu nākamo ceļojuma punktu vai
galamērķi;
12.         “glābšanas koordinācijas
centrs” ir vienība, kas ir atbildīga par to, lai sekmētu meklēšanas un
glābšanas dienestu efektīvu organizāciju un koordinētu meklēšanas un glābšanas
operāciju izpildi meklēšanas un glābšanas reģionā, kā definēts 1979. gada
Starptautiskajā konvencijā par meklēšanu un glābšanu uz jūras.
II
NODAĻA
VISPĀRĪGIE
NOTEIKUMI
3. pants

Drošība jūrā
Pasākumus, kas veikti jūras operācijas
nolūkiem, veic tādā veidā, kas neapdraud pārtverto vai izglābto personu drošību
un vienību, kas piedalās operācijā, drošību.
4. pants
Pamattiesību aizsardzība un
neizraidīšanas princips
1.           Nevienu personu neizceļ krastā tādā valstī vai to citādi
nenodod šādas valsts iestādēm, kurā pastāv nopietns risks, ka šī persona varētu
tikt pakļauta nāvessodam, spīdzināšanai vai citādai necilvēcīgai vai
pazemojošai attieksmei vai sodam, vai kurā pastāv nopietns risks, ka personu
var izraidīt vai piespiedu kārtā izraidīt no tās, vai izdot citai valstij
pretrunā neizraidīšanas principam.
2.           Pirms lēmuma pieņemšanas par
izcelšanu krastā trešā valstī vienība, kas piedalās operācijā, ņem vērā
vispārējo situāciju minētajā trešā valstī, un pārtvertās vai izglābtās personas
neizceļ krastā šajā trešā valstī, ja uzņēmējai dalībvalstij vai iesaistītajām
dalībvalstīm ir zināms vai būtu jāzina, ka šī trešā valsts īsteno praksi, kas
aprakstīta šā panta 1. punktā.
3.           Ja personas tiek izceltas
krastā trešā valstī, vienības, kas piedalās operācijā, identificē pārtvertās
vai izglābtās personas un, cik iespējams, novērtē viņu personīgos apstākļus
pirms izcelšanas krastā. Tās atbilstīgi informē pārtvertās vai izglābtās personas
par krastā izcelšanas vietu, un viņiem dod iespēju izteikt jebkādus iemeslus,
kāpēc viņi uzskata, ka viņu izcelšana krastā ierosinātajā vietā pārkāptu
neizraidīšanas principu.
4.           Visas vienības, kas piedalās
operācijā, jūras operācijas gaitā ņem vērā īpašās vajadzības, kas ir bērniem,
personām, kas cietušas no cilvēku tirdzniecības, personām, kurām vajadzīga
steidzama medicīniska palīdzība, personām, kurām vajadzīga starptautiska
aizsardzība, un citām īpaši neaizsargātām personām.
5.           Robežsargi, kas
piedalās jūras operācijā, tiek apmācīti attiecībā uz atbilstīgajiem
pamattiesību, bēgļu tiesību un meklēšanas un glābšanas starptautiskā tiesiskā
režīma noteikumiem.
III
NODAĻA
ĪPAŠIE
NOTEIKUMI
5. pants
Atklāšana
1.           Atklājot kuģi, vienības, kas piedalās operācijā, tuvojas
kuģim, par kuru ir aizdomas, ka tas šķērso vai gatavojas šķērsot robežu
nelikumīgi, lai noteiktu tā identitāti un valstspiederību, un, pirms veikt
turpmākus pasākumus, to uzrauga no piesardzīga attāluma. Vienības, kas piedalās
operācijā, nekavējoties paziņo informāciju par kuģi Starptautiskajam
koordinācijas centram.
2.           Ja kuģis gatavojas iebraukt
vai ir iebraucis tādas dalībvalsts teritoriālajā jūrā vai pieguļošajā zonā,
kura nepiedalās jūras operācijā, vienības, kas piedalās operācijā, paziņo
informāciju par kuģi Starptautiskajam koordinācijas centram, kurš nodod šo
informāciju attiecīgās dalībvalsts valsts koordinācijas centram.
3.           Vienības, kas piedalās
operācijā, paziņo informāciju par jebkuru kuģi, par ko ir aizdomas, ka tas veic
tādas nelikumīgas darbības jūrā, kas neietilpst jūras operācijas darbības jomā,
Starptautiskajam koordinācijas centram, kurš šo informāciju nodod attiecīgās
dalībvalsts vai dalībvalstu valsts koordinācijas centram.
6. pants
Pārtveršana teritoriālajā jūrā
1.           Uzņēmējas dalībvalsts vai
iesaistītās dalībvalsts teritoriālajā jūrā vienības, kas piedalās operācijā,
veic vienu vai vairākus no turpmāk minētajiem pasākumiem, ja ir pamatots
iemesls aizdomām, ka kuģis pārvadā personas, kuras gatavojas izvairīties no pārbaudēm
robežšķērsošanas vietās, vai tas ir iesaistīts migrantu nelikumīgā ievešanā pa
jūras ceļiem:
(a)     lūdz informāciju un lūdz uzrādīt īpašuma
tiesības apliecinošus dokumentus, reģistrācijas dokumentus un ar ceļošanu
saistītu dokumentāciju, un identifikācijas un valstspiederības dokumentus, un
citus attiecīgus datus par personām, kas atrodas uz kuģa;
(b)     aptur kuģi, uzkāpšanu uz tā un pārmeklē
kuģi, tā kravu un uz tā esošas personas, un iztaujā šīs personas;
(c)     informē personas, kuras atrodas uz kuģa,
ka tām var neļaut šķērsot robežu un ka kuģa apkalpei var uzlikt sodu par
ceļojuma sekmēšanu;
(d)     aiztur kuģi un personas, kas atrodas uz
kuģa;
(e)     pavēl kuģim mainīt kursu, novirzot to
ārpus teritoriālās jūras vai uz mērķi, kas neatrodas teritoriālajā jūrā vai
pieguļošajā zonā, tostarp eskortējot kuģi vai paliekot tā tuvumā, līdz kuģis
uzņem minēto kursu;
(f)      nogādā kuģi vai uz tā esošās personas
uzņēmējā dalībvalstī vai citā dalībvalstī, kas piedalās operācijā, vai
piekrastes dalībvalstī.
2.           Uzņēmēja dalībvalsts vai iesaistītā dalībvalsts, kuras
teritoriālajā jūrā notiek kuģa pārtveršana, atļauj šā panta 1. punktā
minētos pasākumus un dod atbilstīgus norādījumus vienībai, kas piedalās
operācijā, ar Starptautiskā koordinācijas centra starpniecību. Vienība, kas piedalās
operācijā, informē uzņēmēju dalībvalsti ar Starptautiskā koordinācijas centra
starpniecību ikreiz, kad kuģa kapteinis pieprasa, lai tiktu informēts karoga
valsts diplomātiskais pārstāvis vai konsulārais darbinieks.
3.           Ja ir pamatots iemesls aizdomām, ka kuģis bez valstspiederības vai
kuģis, ko var pielīdzināt kuģim bez valstspiederības, pārvadā personas, kuras
gatavojas izvairīties no pārbaudēm robežšķērsošanas vietās, vai tas ir
iesaistīts migrantu nelikumīgā ievešanā pa jūras ceļiem, uzņēmēja dalībvalsts
vai iesaistītā dalībvalsts, kuras teritoriālajā jūrā kuģis bez valstspiederības
tiek pārtverts, atļauj un dod norādījumus vienībai, kas piedalās operācijā,
kuģi apturēt un veikt jebkuru no šā panta 1. punktā paredzētajiem
pasākumiem.
4.           Visas operatīvās darbības tās
dalībvalsts teritoriālajā jūrā, kura nepiedalās jūras operācijā, veic saskaņā
ar šīs dalībvalsts atļauju. Starptautisko koordinācijas centru informē par visu
saziņu ar minēto dalībvalsti un par turpmāko darbības norisi, ko šī dalībvalsts
atļāvusi.
7. pants
Pārtveršana atklātā jūrā
1.           Atklātā jūrā vienības, kas
piedalās operācijā, ievērojot karoga valsts atļauju saskaņā ar Protokolu pret
migrantu nelikumīgu ievešanu, veic vienu vai vairākus no turpmāk minētajiem
pasākumiem, ja ir pamatots iemesls aizdomām, ka kuģis ir iesaistīts migrantu
nelikumīgā ievešanā pa jūras ceļiem:
(a)     lūdz informāciju un lūdz uzrādīt īpašuma
tiesības apliecinošus dokumentus, reģistrācijas dokumentus un ar ceļošanu
saistītu dokumentāciju, un identifikācijas un valstspiederības dokumentus, un
citus attiecīgus datus par personām, kas atrodas uz kuģa;
(b)     aptur kuģi, uzkāpšanu uz tā un pārmeklē
kuģi, tā kravu un uz tā esošas personas, un iztaujā šīs personas;
(c)     informē personas, kuras atrodas uz kuģa,
ka tām var neļaut šķērsot robežu un ka kuģa apkalpei var uzlikt sodu par
ceļojuma sekmēšanu;
(d)     aiztur kuģi un personas, kas atrodas uz
kuģa;
(e)     pavēl kuģim mainīt kursu, novirzot to
ārpus teritoriālās jūras vai uz mērķi, kas neatrodas teritoriālajā jūrā vai
pieguļošajā zonā, tostarp eskortējot kuģi vai paliekot tā tuvumā, līdz kuģis
uzņem minēto kursu;
(f)      nogādā kuģi vai personas, kas uz tā
atrodas, uz trešo valsti vai citādā veidā nodod kuģi vai uz tā esošās personas
trešo valstu iestādēm;
(g)     nogādā kuģi vai uz tā esošās personas
uzņēmējā dalībvalstī vai citā dalībvalstī, kas piedalās operācijā.
2.           Ja kuģis kuģo ar uzņēmējas
dalībvalsts vai iesaistītās dalībvalsts karogu vai tam ir šādas dalībvalsts
valstspiederības reģistrācijas zīmes, minētā dalībvalsts pēc kuģa valstspiederības
apstiprināšanas atļauj veikt 1. punktā paredzētos pasākumus.
3.           Ja kuģis kuģo ar dalībvalsts,
kura nepiedalās jūras operācijā, vai trešās valsts karogu vai tam ir šādas
valsts valstspiederības reģistrācijas zīmes, uzņēmēja dalībvalsts vai kāda
iesaistītā dalībvalsts atkarībā no tā, kuras valsts vienība, kas piedalās
operācijā, ir pārtvērusi šo kuģi, paziņo šā kuģa karoga valstij, pieprasa
valsts valstspiederības apstiprinājumu un, ja valstspiederība ir apstiprināta,
lūdz karoga valstij atļauju veikt jebkuru no 1. punktā paredzētajiem
pasākumiem. Uzņēmēja dalībvalsts vai iesaistītā dalībvalsts informē
Starptautisko koordinācijas centru par visu saziņu ar karoga valsti un par
pasākumiem, kurus atļāvusi karoga valsts.
4.           Ja, neraugoties uz to, ka
kuģis kuģo ar ārvalsts karogu vai atsakās rādīt karogu, ir pamats aizdomām, ka
patiesībā kuģim ir tāda pati valstspiederība kā vienībai, kas piedalās
operācijā, šī vienība pārbauda, vai kuģim ir tiesības kuģot ar attiecīgo
karogu. Šajā nolūkā tā var tuvoties aizdomās turētajam kuģim. Ja pēc dokumentu
pārbaudes aizdomas saglabājas, veic turpmāku pārbaudi uz kuģa, ko dara pēc
iespējas uzmanīgi. Izmantojot atbilstīgos kanālus, sazinās ar iesaistīto
dalībvalsti, ar kuras karogu kuģis kuģo.
5.           Ja, neraugoties uz to, ka
kuģis kuģo ar ārvalsts karogu vai atsakās rādīt karogu, ir pamatots iemesls
aizdomām, ka patiesībā kuģim ir uzņēmējas dalībvalsts vai citas iesaistītās
dalībvalsts valstspiederība, vienība, kas piedalās operācijā, ar minētās
dalībvalsts atļauju pārbauda kuģa tiesības kuģot ar tās karogu.
6.           Ja 4. vai 5. punktā
minētajos gadījumos aizdomas par kuģa valstspiederību izrādās pamatotas,
uzņēmēja dalībvalsts vai iesaistītā dalībvalsts atļauj veikt 1. punktā
paredzētos pasākumus.
7.           Līdz karoga valsts atļaujas
saņemšanai vai tās neesamības gadījumā kuģi uzrauga no piesardzīga attāluma.
Bez nepārprotamas atļaujas no karoga valsts neveic nekādus citus pasākumus,
izņemot pasākumus, kas vajadzīgi, lai novērstu draudošas briesmas personu
dzīvībai, vai pasākumus, kas izriet no attiecīgiem divpusējiem vai
daudzpusējiem nolīgumiem.
8.           Ja ir pamatots iemesls
aizdomām, ka kuģis bez valstspiederības vai kuģis, kuru var pielīdzināt kuģim
bez valstspiederības, ir iesaistīts migrantu nelikumīgā ievešanā pa jūras
ceļiem, vienība, kas piedalās operācijā, drīkst uzkāpt uz kuģa un apturēt to
nolūkā pārbaudīt tā bezvalstniecību. Ja aizdomas izrādās pamatotas, var veikt
turpmākus atbilstīgus pasākumus, kā paredzēts 1. punktā, saskaņā ar valsts
tiesību aktiem un starptautiskajām tiesībām.
9.           Dalībvalsts, kas veikusi
jebkuru pasākumu saskaņā ar šā panta 1. punktu, nekavējoties informē
karoga valsti par šā pasākuma rezultātiem.
10.         Valsts amatpersonu, kura
pārstāv uzņēmēju dalībvalsti vai iesaistīto dalībvalsti Starptautiskajā koordinācijas
centrā, ieceļ saskaņā ar valsts tiesību aktiem kā pilnvaroto personu, kas
izsniedz atļauju pārbaudīt kuģa tiesības kuģot ar attiecīgās dalībvalsts karogu
vai veikt jebkuru no šā panta 1. punktā paredzētajiem pasākumiem.
11.         Ja aizdomas, ka kuģis atklātā
jūrā ir iesaistīts migrantu nelikumīgā ievešanā, izrādās nepamatotas vai
vienība, kas piedalās operācijā, nav kompetenta rīkoties, bet joprojām ir
pamatotas aizdomas, ka kuģis pārvadā personas, kas gatavojas sasniegt
dalībvalsts robežu un izvairīties no pārbaudēm robežšķērsošanas vietās, šo kuģi
turpina uzraudzīt. Starptautiskais koordinācijas centrs paziņo informāciju par
kuģi tās dalībvalsts valsts koordinācijas centram, kuras virzienā kuģis dodas.
8. pants
Pārtveršana pieguļošajā zonā
1.           Zonā, kas pieguļ tās
dalībvalsts teritoriālajai jūrai, kura ir uzņēmēja dalībvalsts vai iesaistītā
dalībvalsts, 6. panta 1. punktā paredzētos pasākumus veic saskaņā ar
6. panta 2. punktu.
2.           Tās dalībvalsts pieguļošajā zonā, kura nepiedalās jūras operācijā,
pasākumus, kas paredzēti 6. panta 1. punktā, neveic bez šādas
dalībvalsts atļaujas. Starptautisko
koordinācijas centru informē par visu saziņu ar minēto dalībvalsti un par
turpmāko darbības norisi, ko šī dalībvalsts atļāvusi.
3.           Ja pieguļošo zonu šķērso kuģis bez valstspiederības, piemēro
7. panta 8. punktu.
9. pants
Meklēšanas un glābšanas situācijas
1.           Jūras operācijas laikā
vienības, kas piedalās operācijā, sniedz palīdzību visiem kuģiem vai personām,
kas jūrā nonākušas briesmās. Tās šādi rīkojas neatkarīgi no minēto personu
valstspiederības vai statusa, vai apstākļiem, kādos minētās personas atrastas.
2.           Ja jūras operācijas gaitā ir
jāsaskaras ar nenoteiktības, trauksmes vai briesmu stāvokli attiecībā uz kuģi
vai uz personu, kura atrodas uz kuģa, vienība, kas piedalās operācijā, pēc
iespējas drīzāk nosūta visu pieejamo informāciju tam glābšanas koordinācijas
centram, kurš atbild par meklēšanas un glābšanas reģionu, kurā stāvoklis ir
izveidojies.
3.           Kuģis vai personas, kuras
atrodas uz kuģa, uzskatāmi par nenoteiktības stāvoklī nonākušiem jo īpaši tad,
ja:
(a)     pastāv šaubas par kuģa vai uz tā esošo
personu drošību; vai
(b)     trūkst informācijas par kuģa virzību vai
atrašanās vietu.
4.           Kuģis vai personas,
kuras atrodas uz kuģa, uzskatāmi par trauksmes stāvoklī nonākušiem jo īpaši
tad, ja:
(a)     ir aizdomas par kuģa vai uz tā esošo
personu drošību, jo ir informācija, ka radušās nopietnas grūtības, bet ne tik
lielā mērā, ka būtu iespējams briesmu stāvoklis; vai
(b)     ilgstoši trūkst informācijas par kuģa
virzību vai atrašanās vietu.
5.           Kuģis vai personas, kuras
atrodas uz kuģa, uzskatāmi par briesmu stāvoklī nonākušiem jo īpaši tad, ja:
(a)     ir saņemta apstiprinoša informācija, ka
kuģis vai persona, kas atrodas uz kuģa, ir nonākusi briesmās un tai ir
nepieciešama tūlītēja palīdzība; vai
(b)     centieni nodibināt sakarus ar kuģi ir
nesekmīgi un nesekmīgas pārbaudes norāda uz to, ka kuģis ir briesmās; vai
(c)     ir saņemta informācija, kas norāda, ka
kuģa darbības efektivitāte ir pasliktinājusies tiktāl, ka ir iespējams briesmu stāvoklis.
6.           Izvērtējot situāciju 3. līdz 5. punkta nolūkā, vienības, kas
piedalās operācijā, ņem vērā visus attiecīgos elementus, tostarp:
(a)     vai ir lūgums pēc palīdzības;
(b)     kuģa derīgums kuģošanai un iespējamība,
ka kuģis nesasniegs savu galamērķi;
(c)     pasažieru skaits attiecībā pret kuģa tipu
un stāvokli;
(d)     vai uz kuģa ir vajadzīgie krājumi,
piemēram, degviela, ūdens, pārtika, lai sasniegtu krastu;
(e)     vai uz kuģa ir kvalificēta kuģa komanda
un vadība;
(f)      vai uz kuģa ir pieejamas drošības,
navigācijas un sakaru iekārtas un kāda ir to kapacitāte;
(g)     vai uz kuģa ir tādi pasažieri, kuriem
vajadzīga steidzama medicīniska palīdzība;
(h)     vai uz kuģa ir miruši pasažieri;
(i)      vai uz kuģa ir grūtnieces vai bērni;
(j)      laika un jūras apstākļi, tostarp laika un
jūras prognozes.
7.           Vienības, kas piedalās operācijā, nekavējoties paziņo savu
novērtējumu par situāciju atbildīgajam glābšanas koordinācijas centram. Gaidot
norādījumus no glābšanas koordinācijas centra, vienības, kas piedalās
operācijā, veic visus atbilstīgos pasākumus, lai nodrošinātu attiecīgo personu
drošību.
8.           Briesmu stāvokļa pastāvēšana
nav atkarīga vienīgi no faktiska lūguma pēc palīdzības, un to nenosaka šāds
lūgums. Ja, neskatoties uz to, ka kuģis tiek
uzskatīts par nonākušu briesmu stāvoklī, personas, kas atrodas uz kuģa, atsakās
pieņemt palīdzību, vienība, kas piedalās operācijā, informē glābšanas
koordinācijas centru un turpina pildīt pienākumu aprūpēt, novērtējot kuģi no
piesardzīga attāluma un veicot visus pasākumus, kas vajadzīgi attiecīgo personu
drošībai, vienlaikus izvairoties no jebkādu tādu darbību veikšanas, kuras
varētu pasliktināt stāvokli vai palielināt ievainojumu vai dzīvības zaudēšanas
iespējamību.
9.           Ja trešās valsts glābšanas koordinācijas centrs, kurš ir atbildīgs par
meklēšanas un glābšanas reģionu, neatbild uz paziņojumu, ko nosūtījusi vienība,
kas piedalās operācijā, tā sazinās ar uzņēmējas dalībvalsts glābšanas
koordinācijas centru, ja vien cits glābšanas koordinācijas centrs nav labāk
piemērots, lai uzņemtos meklēšanas un glābšanas situācijas koordinēšanu.
10.         Vienības, kas piedalās operācijā, pēc iespējas ātrāk informē
Starptautisko koordinācijas centru par visu saziņu ar glābšanas koordinācijas
centru un par vienību veiktajiem pasākumiem.
11.         Ja kuģi nevar vai vairs nevar uzskatīt par briesmu stāvoklī esošu vai
ja meklēšanas un glābšanas operācija ir pabeigta, vienība, kas piedalās
operācijā, apspriežoties ar Starptautisko koordinācijas centru, atsāk jūras
operāciju.
10. pants
Izcelšana krastā
1.           Kārtību jūras operācijā
pārtverto vai izglābto personu izcelšanai krastā paredz darbības plānā. Šī
kārtība izcelšanai krastā neuzliek pienākumus dalībvalstīm, kuras nepiedalās
jūras operācijā, ja vien tās nav skaidri devušas atļauju veikt pasākumus to
teritoriālajā jūrā vai pieguļošajā zonā saskaņā ar 6. panta 4. punktu
vai 8. panta 2. punktu.
2.           Pārtveršanas gadījumā teritoriālajā jūrā vai pieguļošajā zonā, kā
paredzēts 6. panta 2. punktā vai 8. panta 1. punktā,
izcelšana krastā notiek uzņēmējā dalībvalstī vai iesaistītajā dalībvalstī,
kuras teritoriālajos ūdeņos vai pieguļošajā zonā pārtveršana notiek.
Pārtveršanas gadījumā teritoriālajā jūrā vai
pieguļošajā zonā, kā paredzēts 6. panta 4. punktā vai 8. panta
2. punktā, izcelšana krastā notiek tajā dalībvalstī, kuras teritoriālajos
ūdeņos vai pieguļošajā zonā pārtveršana notiek.
3.           Ņemot vērā 4. panta piemērošanu, pārtveršanas gadījumā atklātā
jūrā, kā paredzēts 7. pantā, izcelšana krastā var notikt trešā valstī, no
kuras kuģis izbraucis. Ja tas nav iespējams,
izcelšana krastā notiek uzņēmējā dalībvalstī.
4.           Meklēšanas un
glābšanas situācijās, kā paredzēts 9. pantā, vienības, kas piedalās
operācijā, sadarbojas ar atbildīgo glābšanas koordinācijas centru, lai
nodrošinātu piemērotu ostu vai drošu vietu izglābtajām personām un lai nodrošinātu
viņu ātru un efektīvu izcelšanu krastā.
Neskarot glābšanas koordinācijas centra atbildību,
uzņēmēja dalībvalsts un iesaistītās dalībvalstis pēc iespējas ātrāk nodrošina,
ka tiek norādīta osta vai droša vieta, ņemot vērā attiecīgos faktorus, piemēram,
attālumus līdz tuvākajām ostām vai drošām vietām, riskus un konkrētā gadījuma
apstākļus.
Ja vienība, kas piedalās operācijā, nav atbrīvota
no 9. panta 1. punktā minētā pienākuma cik drīz vien praktiski
iespējams, ņemot vērā izglābto personu un pašas vienības drošību, tai atļauj
izglābtās personas izcelt krastā uzņēmējā dalībvalstī.
5.           Vienības, kas piedalās
operācijā, informē Starptautisko koordinācijas centru par jebkuru personu
4. panta 1. punkta izpratnē klātbūtni, un Starptautiskais
koordinācijas centrs nodod šo informāciju kompetentajām valsts iestādēm.
Pamatojoties uz šo informāciju, darbības plānā būtu jānosaka, kādus turpmākus
pasākumus var veikt.
IV NODAĻA
NOBEIGUMA
NOTEIKUMI
11. pants
Stāšanās spēkā
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc
tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši
piemērojama dalībvalstīs saskaņā ar Līgumiem.
Briselē,
Eiropas Parlamenta vārdā —                       Padomes
vārdā –
priekšsēdētājs                                                priekšsēdētājs
[1]               Padomes 2010. gada 26. aprīļa lēmums, ar ko
papildina Šengenas Robežu kodeksu attiecībā uz jūras ārējo robežu uzraudzību
saistībā ar operatīvo sadarbību, kuru koordinē Eiropas Aģentūra operatīvās
sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām, OV L 111,
4.5.2010., 20. lpp.
[2]               Eiropadome, Prezidentvalsts secinājumi, 2009. gada
29.-30. oktobris.
[3]               Skatīt Stokholmas programmas 5.1. punktu „Ārējo
robežu integrēta pārvaldība”, OV C 115, 4.5.2010., 1. lpp.
[4]               Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada
15. marta Regula (EK) Nr. 562/2006, ar kuru ievieš Kopienas Kodeksu par
noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu
kodekss), OV L 105, 13.4.2006., 1. lpp.
[5]               C-355/10: Eiropas Parlaments pret Eiropas Savienības Padomi.
Sk. http://curia.europa.eu/juris/liste.jsf?language=en&jur=C,T,F&num=C-355/10&td=ALL#
(vēl nav publicēts Eiropas Savienības Tiesas krājumos).
[6]               Padomes 2004. gada
26. oktobra Regula (EK) Nr. 2007/2004, ar ko izveido Eiropas Aģentūru
operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām
robežām, OV L 349, 25.11.2004., 1. lpp.
[7]               Komisijas dienestu darba dokuments: Pētījums par starptautisko tiesību instrumentiem
saistībā ar nelegālo imigrāciju pa jūru, SEC (2007) 691.
[8]               Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada
25. oktobra Regula (ES) Nr. 1168/2011, ar kuru groza Padomes Regulu
(EK) Nr. 2007/2004, ar ko izveido Eiropas Aģentūru operatīvās sadarbības
vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām, OV L 304,
22.11.2011., 1. lpp.
[9]               Eiropas Cilvēktiesību tiesas
(Virspalāta) 2012. gada 23. februāra spriedums (Pieteikums Nr.
27765/09); sk.
http://hudoc.echr.coe.int/sites/eng/pages/search.aspx?i=001-109231#{"itemid":["001-109231"]}.
[10]             Pieguļošo zonu reglamentē Apvienoto
Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencijas 33. pants. Tā ir zona, kas
pieguļ teritoriālajai jūrai, un tā nedrīkst pārsniegt 24 jūras jūdzes no
bāzes līnijas, no kuras tiek mērīts teritoriālās jūras platums. Tā ir daļa no
ekskluzīvās ekonomiskās zonas vai atklātās jūras atkarībā no tā, vai piekrastes
valsts ir deklarējusi ekskluzīvu ekonomikas zonu, un tā ir zona, kurā piemēro
navigācijas brīvību. Lai gan tā nav daļa no teritoriālās jūras, piekrastes
valsts var veikt kontroli, kas nepieciešama, lai tās teritorijā vai
teritoriālajā jūrā novērstu un sodītu muitas, fiskālo, imigrācijas vai sanitāro
likumu un noteikumu pārkāpumus.
[11]             Rezolūcija MSC.167(78), pieņemta 2004. gada
20. maijā.
[12]             Eiropas Padomes Parlamentārās
asamblejas Rezolūcija 1821(2011).
[13]             OV L 349, 25.11.2004., 1. lpp.
[14]             OV L 105, 13.4.2006., 1. lpp.
[15]             OV L 326, 13.12.2005., 13. lpp.
[16]             OV L 176, 10.7.1999., 36. lpp.
[17]             OV L 176, 10.7.1999., 31. lpp.
[18]             OV L 53, 27.2.2008., 52. lpp.
[19]             OV L 53, 27.2.2008., 1. lpp.
[20]             OV L 176, 10.7.1999., 31. lpp.
[21]             OV L 160, 18.6.2011., 19. lpp.
[22]             OV L 131, 1.6.2000., 43. lpp.
[23]             OV L 64, 7.3.2002., 20. lpp.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 13.9.2017
            COM(2017) 481 final
            2017/0219(COD)
            Priekšlikums
            EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA,
            ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 22. oktobra Regulu (ES, Euratom) Nr. 1141/2014 par Eiropas politisko partiju un Eiropas politisko fondu statusu un finansēšanu

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               •Priekšlikuma pamatojums un mērķi

               Demokrātija ir viena no Eiropas Savienības pamatvērtībām. Lai nodrošinātu pārstāvības demokrātijas darbību Eiropas līmenī, līgumi nosaka, ka Eiropas Savienības pilsoņi ir tieši pārstāvēti Eiropas Parlamentā.

               Biedrošanās brīvība un vārda brīvība ir visu Savienības pilsoņu pamattiesības.

               Politiskajām partijām ir būtiska loma pārstāvības demokrātijā, jo tās veido tiešu saikni starp pilsoņiem un politisko sistēmu un šādā veidā vairo sistēmas leģitimitāti. Tas pats notiek Eiropas līmenī: saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 10. pantu “politiskās partijas Eiropas līmenī veicina Eiropas politiskās apziņas veidošanos un Savienības pilsoņu gribas izteikšanu.” Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 12. panta 2. punkts pauž to pašu principu.

               Komisijas ilgtermiņa mērķis ir ar aktīvu Eiropas politisko partiju starpniecību visā Eiropā veicināt politiskās debates par jautājumiem, kas skar Eiropu.

               Gatavojoties Eiropas Parlamenta 2014. gada vēlēšanām, Komisija nāca klajā ar ieteikumu
                  1
               , aicinot Eiropas un valstu politiskās partijas ar iestāžu un dalībvalstu atbalstu veikt vairākus pasākumus, lai stiprinātu Eiropas politisko partiju lomu Eiropas politiskās apziņas veidošanā un Savienības pilsoņu gribas izpaušanā. Viens no šiem pasākumiem bija tā sauktais “Spitzenkandidat” (galvenā kandidāta izvirzīšanas process).

               Eiropas politiskās partijas atsaucās Komisijas aicinājumam, un 2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas būtiski atšķīrās no iepriekšējām. Pirmo reizi tika izveidota saikne starp vēlēšanu rezultātiem un pašreizējā Eiropas Komisijas priekšsēdētāja Žana Kloda Junkera izvēli ieņemamajam amatam. “Spitzenkandidaten”, t.i., galvenie kandidāti uz Eiropas Komisijas priekšsēdētāja amatu ar dažādām politiskajām programmām ļāva vēlētājiem izdarīt apzinātu izvēli starp alternatīvām politiskām platformām Eiropai, nevis tikai valsts politiskajiem jautājumiem, tādējādi piešķirot vēlēšanām Eiropas dimensiju.

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 22. oktobra Regula Nr. 1141/2014 par Eiropas politisko partiju un Eiropas politisko fondu statusu un finansēšanu
                  2
                tika ieviesta, lai palielinātu Eiropas politisko partiju un ar tām saistīto politisko fondu redzamību, atzīšanu, efektivitāti, pārredzamību un pārskatatbildību.

               Politiskajām partijām un fondiem, kas atbilst vairākiem nosacījumiem, tika piedāvāta iespēja kļūt par Eiropas tiesību subjektiem, reģistrējoties Eiropas līmenī, un tādējādi uzlabota piekļuve Eiropas finansiālajam atbalstam. Šie nosacījumi paredz, ka minētajām partijām un fondiem jābūt pārstāvētiem pietiekami daudzās ES dalībvalstīs un savā programmā un darbībās tiem jāievēro vērtības, kas ir ES pamatā, proti, jārespektē cilvēka cieņa, brīvība, demokrātija, vienlīdzība, tiesiskums un cilvēktiesības, tostarp minoritāšu tiesības.

               Tika izveidota neatkarīga Eiropas Politisko partiju un fondu iestāde („Iestāde”), kuras mērķis ir reģistrēt, kontrolēt un, ja vajadzīgs, piemērot sankcijas Eiropas politiskajām partijām un fondiem, tostarp izskatīt gadījumus, kad šādas organizācijas, iespējams, nav ievērojušas iepriekš minētās Eiropas pamatvērtības. Ja rodas šaubas par to, vai partija vai fonds praksē ievēro šo prasību, Eiropas Parlaments, Padome vai Komisija var iesniegt Eiropas politisko partiju un Eiropas politisko fondu iestādei pieprasījumu pārbaudīt situāciju. Pirms lēmuma pieņemšanas par to, vai anulēt partijas vai fonda reģistrāciju, Iestādei jāapspriežas ar neatkarīgu ievērojamu personu komiteju.

               Tomēr Komisija ziņojumā par 2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanām
                  3
                konstatēja, ka joprojām ir jāstrādā, lai palielinātu pilsoņu līdzdalību un vēlēšanu iekļaujošo raksturu, uzlabotu Eiropas dimensiju politiskajās debatēs, novērstu vēlētāju zemo aktivitāti, vēl vairāk uzlabotu ES lēmumu pieņemšanas procesa demokrātisko leģitimitāti, uzsvērtu saistību starp valsts un Eiropas partijām un veicinātu politisko atbildību.

               Neraugoties uz progresu, kas panākts ar Regulu Nr. 1141/2014, spēkā esošajos noteikumos ir nepilnības, kas jānovērš.

               Eiropas Parlaments, kā arī vairākas Eiropas politiskās partijas ir aicinājušas uzlabot un koriģēt šos noteikumus. Eiropas Parlamenta dienesti, kas atbild par šīs regulas izpildes kontroli, ir strādājuši pie vairākām lietām, kas saistītas ar finansējuma nepiemērotu izmantošanu.

               Parlaments 2017. gada martā rīkoja plenārsēdes diskusiju un pieņēma mutiski atbildamu jautājumu, aicinot Komisiju atbildēt gan par laiku, kad tiks veiktas jebkādas izmaiņas, gan par dažām konkrētām izmaiņām attiecībā uz līdzfinansējuma apjomu, iespēju Eiropas Parlamenta deputātiem būt vairāku partiju biedriem, finansējuma saņemšanai vajadzīgo biedru skaitu, referenduma kampaņu finansējumu, finansiālās spējas kritērija ieviešanu un atļauju veidot finanšu rezerves.

               Šajā diskusijā Komisija pauda gatavību sadarboties ar Parlamentu un Padomi jauno noteikumu īstenošanas agrīnā posma pārraudzīšanā. 2017. gada 15. jūnijā Parlaments pieņēma rezolūciju
                  4
               , kurā aicināja Komisiju ierosināt pēc iespējas ātrāk pārskatīt pašreizējo tiesisko regulējumu, lai novērstu tā nepilnības, jo īpaši attiecībā uz pieprasītā līdzfinansējuma apjomu un iespēju Eiropas Parlamenta deputātiem būt vairāku partiju biedriem.

               Parlaments un tā politiskās partijas nosūtīja vēstuli Komisijai, atkārtojot savu aicinājumu veikt izmaiņas; aicinājums tika iestrādāts visaptverošā ziņojumā un iesniegts Komisijai.

               Ņemot vērā minēto un pamatojoties uz plašo informāciju, kas iegūta no dažādām ieinteresētajām personām (skatīt 3. sadaļu), Komisija ir nolēmusi ierosināt ierobežotu skaitu mērķtiecīgu grozījumu šajā regulā. Šo grozījumu mērķis ir novērst nepilnības un uzlabot pārredzamību, lai nodrošinātu no ES budžeta piešķirto ierobežoto resursu atbilstošu sadalījumu un izlietojumu, un tādējādi stiprinātu to, ka Eiropas politiskās partijas patiesi pārstāv Eiropas pilsoņus. Grozījumi nodrošinās, ka spēkā esošie noteikumi netiek apieti vai to nosacījumi – izmantoti ļaunprātīgi.

               Mērķtiecīgi veiktās izmaiņas būtu jāīsteno pirms 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanām. Tās palīdzēs risināt Komisijas konstatētās problēmas saistībā ar 2014. gada Eiropas vēlēšanām, jo īpaši attiecībā uz saistību starp valstu partijām un Eiropas partijām un lielāku politisko atbildību.

               •Īpaši jautājumi

                  Pirmkārt, pašreizējos noteikumus var ļaunprātīgi izmantot attiecībā uz jautājumu par to, kurš var finansiāli atbalstīt Eiropas politiskās partijas reģistrāciju, jo tie ļauj vajadzīgo pārstāvības līmeni (t. i., septiņās dalībvalstīs) sasniegt i) ar atbalstu no Eiropas politiskajā partijā ietilpstošām partijām, kuras ir pārstāvētas reģionālajos parlamentos, valsts parlamentā vai Eiropas Parlamentā; ii) ar šādu parlamentu atsevišķu deputātu atbalstu vai iii) kombinējot abus atbalsta veidus.

                  Pirmajos gados pēc Eiropas politisko partiju finansēšanas ieviešanas lielākā daļa finansējuma saņēmēju bija apvienības, ko veidoja valsts līmeņa partijas no tās pašas politiskās grupas. Tomēr vairākas pēdējo gadu laikā izveidotas Eiropas politiskās partijas sastāv galvenokārt no atsevišķiem politiķiem, un/vai tajās izteikti dominē viena vai divas valsts politiskās partijas. Ir konstatēti vairāki gadījumi, kad dažādi vienas valsts partijas biedri finansiāli atbalsta vairāk nekā vienu Eiropas politisko partiju; dažos ekstremālos gadījumos viens biedrs ir finansiāli atbalstījis vairāk nekā vienu partiju.

                  Iestāde saskaras arī ar praktiskas dabas problēmām, kas saistītas ar dalību vairākās partijās. Bieži vien nav skaidrs, kā izvairīties no pārstāvības dubultas uzskaites, kā rīkoties ar iepriekšēju piederību partijām un kā stiprināt saikni starp pārstāvības un finansēšanas kritērijiem, ieskaitot jautājumu par Eiropas Parlamenta deputātu, kas attiecībā uz reģistrāciju un finansējumu tiek pieskaitīts dažādām Eiropas politiskajām partijām.

               Otrs jautājums, kas rada bažas, attiecas uz pārstāvībai Eiropas Parlamentā saņemtā ES finansējuma proporcionalitāti. Patlaban Eiropas politiskās partijas var pieteikties finansējumam tikai tad, ja tās Eiropas Parlamentā pārstāv vismaz viens deputāts. Vairākas Eiropas politiskās partijas, kā arī Eiropas Parlamenta administrācija, ir lūgušas palielināt pārstāvības robežvērtību līdz trīs deputātiem, lai novērstu publiskā finansējuma ļaunprātīgu izmantošanu “vienas personas partijām”.

               Tomēr šādu izmaiņu praktiskā ietekme būtu minimāla, jo patlaban pat vismazāk pārstāvētajās Eiropas politiskajās partijās, kuras ir tiesīgas saņemt finansējumu, ir trīs deputāti
                  5
                (skatīt grafiku). Vēl svarīgāk – šādas izmaiņas radītu nopietnas juridiskas bažas saistībā ar biedrošanās brīvību un iespēju vienlīdzību partijām, kuras piesaka kandidātus vēlēšanām, un pārmērīgi ierobežotu Eiropas politikas plurālistisko raksturu.

               Ir cits veids, kā vērsties pret šo problēmu, proti, mainīt finansējuma sadales shēmu tām Eiropas politiskajām partijām un Eiropas politiskajiem fondiem, kas ir tiesīgi saņemt šo finansējumu. Patlaban 15 % no kopējās pieejamās summas sadala vienādi visām partijām, kas atbilst viena deputāta robežvērtībai, bet 85 % sadala proporcionāli katras partijas ievēlēto deputātu skaitam (tādu pašu sadales shēmu izmanto fondi). Tas samērā nelīdzsvaroti atspoguļo vēlētāju pārstāvību Parlamentā. Turpmāk attēlotajās Eiropas Parlamenta administrācijas sniegtajās tabulās
                  6
                parādīts, kāda ietekme ir finansējuma fiksētās daļas maiņai salīdzinājumā ar daļu, kas saistīta ar pārstāvības līmeni Parlamentā. Fiksētā apjoma pazemināšana līdz 5 % varētu palīdzēt atgūt labāku līdzsvaru un tādējādi varētu taisnīgāk un labāk atspoguļot vēlētāju pārstāvību Parlamentā.

               Treškārt, līdztekus ļaunprātīgas izmantošanas un proporcionalitātes problēmām, Eiropas politiskajām partijām un – plašākā mērā – politiskajiem fondiem ir grūtības ievērot pašreizējo līdzfinansējuma robežvērtību 15 % apmērā. Eiropas Parlamenta dienesti šajā saistībā ir saskārušies arī ar apšaubāmu praksi, piemēram, dažas partijas mēģina formāli ievērot līdzfinansējuma prasību, izmantojot apļveida finanšu plūsmas.  Attiecībā uz finansiālo spēju 2015. finanšu gadā Parlamenta ārējais revidents pauda bažas 8 ziņojumos no 28. Tas norāda, ka saņēmēju pašu resursi nav pietiekami.

               Daudzos gadījumos iztrūkumu pašu resursos no biedru naudām un ziedojumiem var līdzsvarot, tikai izmantojot iemaksas natūrā. 2015. gadā partijas saņēma iemaksas natūrā EUR 238,009 apmērā un fondos – EUR 283,649 apmērā. Šo iemaksu objektīva izvērtēšana rada būtiskas problēmas. Vairākos gadījumos Parlamenta administrācija nav varējusi detalizēti pārbaudīt šo novērtējumu un pārliecināties, vai iemaksas patiešām bijušas nepieciešamas un tieši saistītas ar minētajām darbībām, un noteikt, vai attiecīgie pasākumi bija tikai Eiropas partijas interesēs vai, iespējams, kopīgi ar partnerorganizāciju.

               Ceturtkārt, trūkst skaidrības un pārredzamības spēkā esošajos noteikumos par pasākumiem, kas jāveic gadījumos, kad partija vai fonds vairs neatbilst reģistrācijas kritērijiem vai ir reģistrēti, pamatojoties uz nepareizu informāciju.

               Piektkārt, pamatojoties uz Parlamenta administrācijas pieredzi, ir nepieciešams paplašināt iespējamo pasākumu darbības jomu, lai atgūtu partiju un fondu neatbilstoši tērētus līdzekļus.

               •Saskanība ar citām Savienības politikas jomām

                  Savā 2017. gada ziņojumā par ES pilsonību
                     7
                   Komisija atzina, ka ES darbības pamatā ir pārstāvības demokrātija. Tāpēc ir vajadzīga pārredzamība un pieejama, atbildīga politiskā kultūra, ko  atbalsta  efektīva vēlēšanu sistēma un informēti un ieinteresēti vēlētāji. Šajā nolūkā Komisija ir apņēmusies pastiprināt pilsoņu dialogu un veikt turpmākus pasākumus, lai izskaidrotu savu politiku iedzīvotājiem, kā to uzsvēra Komisijas priekšsēdētājs Žans Klods Junkers savā 2016. gada runā par stāvokli Savienībā; pirms 2019. gada vēlēšanām veikt ES mēroga informācijas un izpratnes veidošanas kampaņu par ES pilsonības tiesībām, tostarp par vēlēšanu tiesībām; 2018. gadā rīkot augsta līmeņa pasākumu par demokrātisku līdzdalību, īpašu uzmanību pievēršot tādas paraugprakses veicināšanai, kuras mērķis ir palielināt jauniešu, kā arī neaizsargātāku un mazāk pārstāvētu grupu līdzdalību; kā arī veicināt paraugpraksi, kas palīdz pilsoņiem balsot un kandidēt ES vēlēšanās, tostarp praksi, kas ļauj pilsoņiem saglabāt balsstiesības, pārceļoties uz citu dalībvalsti, atvieglo pārrobežu piekļuvi politiskajām aktualitātēm un veicina vēlētāju aktivitāti un plašu demokrātisku līdzdalību 2019. gadā gaidāmo Eiropas Parlamenta vēlēšanu perspektīvā
                     8
                  . Šis priekšlikums ir saskaņots un papildina šīs prioritātes un papildus jautājumiem, kuri izklāstīti iepriekšējā sadaļā, attiecīgi ietver dažas izmaiņas, lai uzlabotu dalībvalstu līmeņa partiju un ar tām saistīto Eiropas partiju saistības pārredzamību.

               Vairākas iniciatīvas ir netieši saistītas ar šo pārskatīšanu, jo īpaši Komisijas ieteikums
                  9
                par Eiropas Parlamenta vēlēšanu demokrātiskas un efektīvas norises veicināšanu un 1976. gada Akta par Eiropas Parlamenta vēlēšanām un Eiropadomes lēmuma, ar ko nosaka Eiropas Parlamenta sastāvu
                  10
               , reforma.

               2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE

               •Juridiskais pamats

               Priekšlikuma pamatā ir Līguma par Eiropas Savienības darbību 224. pants, kas paredz, ka “Eiropas Parlaments un Padome saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, pieņemot regulas, reglamentē Eiropas līmeņa politiskās partijas saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 10. panta 4. punktu, un jo īpaši noteikumus attiecībā uz to finansēšanu,” kā arī Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līguma 106.a pants.
                  11

               •Subsidiaritāte

               Tā kā pašreizējā regula paredz ES līmenī izveidotu sistēmu, tostarp paredzot īpašu Eiropas tiesisko statusu partijām un fondiem, un finansējumu no ES budžeta, jebkādus trūkumus šajā sistēmā var atrisināt tikai ar ES tiesību aktiem. Tāpēc rīcība tikai dalībvalstu līmenī nav atbilstīga iespēja.

               Tādēļ ierosinātās mērķtiecīgās izmaiņas pilnībā atbilst subsidiaritātes principam. Tikai ES līmenī var paredzēt noteikumus par Eiropas politisko partiju un Eiropas politisko fondu statusu un finansēšanu. Nosakot iespējamos reformu pasākumus, Komisija ir rūpīgi centusies atspoguļot principus, kas ietverti Līgumu 2. protokolā.

               •Proporcionalitāte

               Kā paskaidrots 5. sadaļā, ierosinātie mērķtiecīgie pasākumi nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai sasniegtu ilgtermiņa mērķi attīstīt un stiprināt Eiropas demokrātiskumu un ES iestāžu leģitimitāti, cenšoties padarīt Eiropas politiskās partijas un Eiropas politiskos fondus par efektīvākiem un atbildīgākiem demokrātiskā procesa dalībniekiem. Tāpēc priekšlikums atbilst proporcionalitātes principam.

               •Juridiskā instrumenta izvēle

                  Tikai regula var grozīt spēkā esošu regulu.

               3.APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMI

               •Apspriedes ar ieinteresētajām personām un ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana

               Gatavojot šo priekšlikumu, Komisija risināja ciešu dialogu un apspriedās ar ieinteresētajām personām. Tā ir vairākkārt tikusies ar Eiropas līmeņa politiskajām partijām, politiskajām grupām Eiropas Parlamentā, Eiropas Parlamenta deputātiem, Eiropas Parlamenta dienestiem, Eiropas politisko partiju un Eiropas politisko fondu iestādi, kā arī valstu ekspertiem.

               Eiropas Parlamenta Konstitucionālo jautājumu komitejā 2017. gada 12. jūlijā tika rīkota uzklausīšana
                  12
               . Komitejas locekļi, Iestādes direktors, Eiropas Parlamenta finanšu ģenerāldirektors un Komisijas pārstāvis diskutēja par iespējamām izmaiņām pašreizējā regulā. Valdīja plaša vienprātība par to, ka ir nepieciešams novērst atsevišķas nepilnības regulā pirms gaidāmajām Eiropas Parlamenta vēlēšanām. Mērķtiecīgi veiktās izmaiņas palielinātu pārredzamību un palīdzētu novērst nepilnības, kas ļauj apiet pašreizējās regulas mērķus vai ļaunprātīgi izmantot tās noteikumus.

               Eiropas politiskās partijas un fondi, Parlamenta dienesti, kā arī Iestāde ir konstatējuši arī citus iespējamos trūkumus pašreizējā regulā, taču tie tika uzskatīti par mazāk steidzamiem.

                  Ieinteresētās personas sniedza ieguldījumu, pamatojoties uz savu pieredzi un kompetenci attiecībā uz pašreizējiem noteikumiem, kas reglamentē politiskās partijas un politiskos fondus gan saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1141/2014, gan Finanšu regulu.

               •Ietekmes novērtējums

               Paredzams, ka šis priekšlikums uzlabos Regulas 1141/2014 mērķu sasniegšanas efektivitāti, novēršot dažas esošās nepilnības. Tā pamatā ir plaša informācija, kas iegūta no dažādām ieinteresētajām personām, kā minēts iepriekš, un ierobežota skaita mērķtiecīgu risinājumu analīze.

               Šim priekšlikumam nav pievienots atsevišķs ietekmes novērtējums, jo nav sagaidāms, ka tam būs plašāka būtiska ietekme uz ekonomiku, sociālo jomu un vidi.

               •Pamattiesības

                  Līguma par Eiropas Savienību (LES) 2. pantā ir noteikts, ka “Savienība ir dibināta, pamatojoties uz vērtībām, kas respektē cilvēka cieņu, brīvību, demokrātiju, vienlīdzību, tiesiskumu un cilvēktiesības, tostarp minoritāšu tiesības. Šīs vērtības dalībvalstīm ir kopīgas sabiedrībā, kur valda plurālisms, tolerance, taisnīgums, solidaritāte un kur nav diskriminācijas, kā arī valda sieviešu un vīriešu līdztiesība.”

                  LES 10. panta 1. un 2. punkts paredz, ka “Savienības darbības pamatā ir pārstāvības demokrātija” un ka “pilsoņi Savienības līmenī ir tieši pārstāvēti Eiropas Parlamentā.” Šī paša noteikuma 4. apakšpunktā noteikts: “politiskās partijas Eiropas līmenī veicina Eiropas politiskās apziņas veidošanos un Savienības pilsoņu gribas izteikšanu.” ES Pamattiesību hartas 11. un 12. punktā ir paredzētas tiesības uz vārda un biedrošanās brīvību. Jo īpaši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 12. pantā noteikts, ka „ikvienai personai ir tiesības uz mierīgas pulcēšanās un biedrošanās brīvību visos līmeņos, jo īpaši politiskajā, arodbiedrību un pilsoniskajā jomā, kas nozīmē tiesības ikvienam veidot arodbiedrības un stāties tajās savu interešu aizstāvībai. Politiskas partijas Savienības līmenī veicina Savienības pilsoņu politiskās gribas izteikšanu.”

                  Šajā priekšlikumā paredzētie grozījumi atbilst šo noteikumu mērķiem un tādējādi ir saderīgi un īsteno Hartas 12. pantā garantētās pamattiesības.

               4.IETEKME UZ BUDŽETU

               ES finansējumu Eiropas politiskajām partijām un Eiropas politiskajiem fondiem arī turpmāk piešķirs no Eiropas Parlamenta budžeta. Ar šo priekšlikumu netiek paredzētas izmaiņas piešķirtajās summās. Šis priekšlikums būtiski neietekmē ES budžetu.

               5.CITI ELEMENTI

               •Izvērtēšanas un ziņošanas kārtība

               Šī priekšlikuma mērķis ir ierobežoti un mērķtiecīgi reformēt spēkā esošo regulu, kurā ir paredzēta arī plašāka pārskatīšana. Tiek ierosināts mainīt šādas pārskatīšanas grafiku, lai to varētu balstīt uz būtiskiem pierādījumiem par to, kā praksē darbojas gan spēkā esošā regula, gan ierosinātie grozījumi.

               •Konkrēto priekšlikuma noteikumu detalizēts skaidrojums

               Lai izveidotu patiesu Eiropas dimensiju attiecībā uz Eiropas politiskajām partijām un palielinātu pārredzamību, vienlaikus nodrošinot, ka Eiropas finansējums ir iztērēts lietderīgi, Komisija ierosina veikt ierobežotu skaitu grozījumu Regulā (EK) Nr. 1141/2014, lai noteiktu, kas var finansiāli atbalstīt politiskas partijas reģistrāciju, nodrošinātu finansējuma sadalījumu, kas ir proporcionāls Eiropas politisko partiju pārstāvībai Eiropas Parlamentā, un risinātu grūtības, ar ko saskaras Eiropas politiskās partijas un fondi, līdzfinansējuma robežvērtības kritēriju sasniegšanā. Šādas izmaiņas novērsīs nepilnības spēkā esošajos noteikumos, kuras pakļauj tos ļaunprātīgas izmantošanas riskam.

               Lai risinātu jautājumu par dalību vairākās partijās, tika izskatītas vairākas iespējas: i) neļaut Eiropas Parlamenta deputātiem no vienas un tās pašas valsts partijas finansiāli atbalstīt dažādas Eiropas politiskās partijas; ii) vairs neļaut reģionālo parlamentu deputātiem finansiāli atbalstīt reģistrāciju un iii) ļaut finansiāli atbalstīt reģistrāciju tikai valstu partijām. Pēdējā iespēja tika atzīta par visefektīvāko, jo ar to panāk to pašu mērķi, ko ar i) iespēju, bet objektīvākā un taisnīgākā, kā arī vieglāk izpildāmā veidā.

               Tāpēc Komisija ierosina grozīt 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu, lai ļautu Eiropas politiskās partijas izveidi finansiāli atbalstīt tikai partijām un nevis atsevišķām personām. Tas nozīmētu, ka organizācijām bez būtiskas pārstāvības dalībvalstīs būtu grūtāk izveidot Eiropas līmeņa partijas un saņemt Eiropas finansējumu, kad tās būtu sasniegušas robežvērtību – vienu Eiropas Parlamenta deputātu.

               Šīs izmaiņas neizslēdz to, ka Eiropas partiju biedri var būt fiziskas personas, bet paredz tikai to, ka šāda dalība vairs nebūs būtiska reģistrācijas kritērijiem. Tāpēc netiek ierosinātas izmaiņas politiskas partijas vai apvienības definīcijā.

               Lai novērstu Eiropas politisko partiju un fondu grūtības sasniegt pašreiz noteikto līdzfinansējuma robežvērtību 15 % apmērā, tā būtu jāsamazina, nodrošinot, ka vairāk Eiropas partijām un fondiem paredzētā publiskā finansējuma tiek novirzīts atbilstīgi, piemēram, vēlēšanu kampaņām. Tas arī samazinātu apšaubāmas prakses stimulus.  Novērtējot vairākas iespējas, Komisija nolēma ierosināt samazināt 17. panta 4. punktā paredzētās līdzfinansējuma apjoma prasības līdz 10 % Eiropas politiskajām partijām un līdz 5 % Eiropas politiskajiem fondiem.

               Eiropas Parlamenta vēlēšanu pārredzamības līmenis Komisijai vienmēr ir bijis svarīgs faktors. Padarot saikni starp valstu un Eiropas politiskajām partijām skaidrāku, var uzlabot skaidrību un pārredzamību. Tas ir īpaši svarīgi, jo šā priekšlikuma mērķis ir noteikt, ka finansiālu atbalstu Eiropas politiskajām partijām var sniegt tikai partijas. Lai iedzīvotāji varētu izprast sava balsojuma ietekmi Eiropas partiju līmenī, tiem būtu jāpiedāvā skaidra un atbilstoša informācija, tostarp attiecībā uz saistību starp partijām. Ir ierosināts noteikt papildu nosacījumu, lai Eiropas politiskā partija varētu saņemt finansējumu, t.i., iekļaut jaunu 18. panta 3.a punktu, kas prasītu tās sastāvā ietilpstošo partiju tīmekļa vietnēs publicēt tās politisko programmu un logo, kā arī informāciju par dzimumu pārstāvību starp kandidātiem pēdējās Eiropas Parlamenta vēlēšanās un tās Eiropas Parlamenta deputātiem.

               Tiek ierosināts uzlabot ES finansējuma proporcionalitāti, skaidrāk sasaistot to ar pārstāvību Parlamentā, grozot 19. panta 1. punktā paredzēto finansējuma sadales shēmu. Fiksēto summu ierosināts samazināt līdz 5 %, tādējādi palielinot daļu, kas ir sadalīta proporcionāli deputātu ievēlēšanai Parlamentā. Iepriekš izklāstīto iemeslu dēļ tika noraidīta alternatīvā iespēja paaugstināt pārstāvības robežvērtību, kas jāsasniedz, lai varētu pretendēt uz finansējumu.

               Ja Eiropas politiskā partija vai fonds vairs neatbilst jebkuram no reģistrācijas kritērijiem, tostarp jo īpaši par pārstāvību un dalību Eiropas vēlēšanās, vai ja reģistrācija notikusi, pamatojoties uz nepareizu/maldinošu informāciju, Iestādei jābūt pilnvarām to anulēt. Tiesas judikatūra pieļauj iespēju ar atpakaļejošu spēku saprātīgā termiņā atsaukt labvēlīgu administratīvo aktu, vienlaikus ievērojot atbalsta saņēmēja tiesisko paļāvību, kurš varētu būt paļāvies uz tā tiesiskumu. 27. pantā veiktās izmaiņas precizē šo jautājumu, lai Iestāde varētu efektīvāk īstenot noteikumus.

               Lai aizsargātu ES finanšu intereses un Savienības reputāciju, Eiropas Parlamenta kredītrīkotājam jābūt iespējai atgūt nepamatoti izmaksātās summas no personām, kuras savā labā vai par labu citām organizācijām vai personām veikušas nelikumīgas darbības, kas kaitē Eiropas Savienības finansiālajām interesēm. Tāpēc Komisija ievieš izmaiņas 30. pantā.

               Visbeidzot, līdzās pārejas pasākumiem Komisija ierosina pielāgot pašreizējā regulā ietverto pārskatīšanas klauzulu, lai 2022. gada pirmajā pusē varētu publicēt novērtēšanas ziņojumu un tajā varētu novērtēt arī šajā regulā ierosinātos grozījumus.

               2017/0219 (COD)

               Priekšlikums

               EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA,

               ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 22. oktobra Regulu (ES, Euratom) Nr. 1141/2014 par Eiropas politisko partiju un Eiropas politisko fondu statusu un finansēšanu

               EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 224. pantu,

               ņemot vērā Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 106.a pantu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,

               ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu
                  13
               ,

               ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu
                  14
               ,

               ņemot vērā Revīzijas palātas atzinumu
                  15
               ,

               saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru,

               tā kā:

               (1)Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) Nr. 1141/2014 paredz īpašu Eiropas tiesisko statusu Eiropas politiskajām partijām un politiskajiem fondiem un nodrošina, ka tie saņem finansējumu no Eiropas Savienības vispārējā budžeta.

               (2)Ir konstatēta vajadzība grozīt Regulu (ES, Euratom) Nr. 1141/2014, lai labāk sasniegtu mērķi sekmēt un palīdzēt Eiropas politiskajām partijām un ar tām saistītajiem Eiropas politiskajiem fondiem to centienos nodrošināt stabilu saikni starp Eiropas pilsonisko sabiedrību un Savienības iestādēm, jo īpaši Eiropas Parlamentu.

               (3)Ir nepieciešams labāk nodrošināt Eiropas politisko partiju un politisko fondu patiesu starpvalstu dimensiju attiecībā uz īpaša Eiropas tiesiskā statusa iegūšanu, veicot reģistrāciju. Turklāt, lai stiprinātu saikni starp politiku valstu un Eiropas līmenī un lai novērstu to, ka tā pati valsts partija mākslīgi izveido vairākas Eiropas politiskās partijas ar līdzīgu vai identisku politisko virzienu, būtu jāizslēdz iespēja, ka tās pašas valsts politiskās partijas biedri tiek iekļauti dažādās politiskās apvienībās, lai būtu ievērotas minimālās pārstāvības prasības attiecībā uz minētajām apvienībām un tās varētu reģistrēt kā Eiropas partijas. Tādēļ attiecībā uz šīm minimālajām pārstāvības prasībām būtu jāņem vērā tikai politiskās partijas, nevis atsevišķas personas.

               (4)Eiropas politiskajām partijām un fondiem būtu jābūt iespējai saņemt lielāku daļu no apropriācijām, kas paredzētas to finansējumam Eiropas Savienības vispārējā budžetā. Tādēļ būtu jāpalielina no Eiropas Savienības vispārējā budžeta piešķirto finanšu iemaksu vai dotāciju maksimālā daļa gada atmaksājamajos izdevumos, kas norādīti Eiropas politiskās partijas budžetā, un attaisnotajās izmaksās, kas radušās Eiropas politiskajam fondam.

               (5)Pārredzamības labad un lai stiprinātu Eiropas politisko partiju kontroli un demokrātisko pārskatatbildību, kā arī saikni starp Eiropas pilsonisko sabiedrību un Savienības iestādēm, jo īpaši Eiropas Parlamentu, būtu jāievieš nosacījums, ka piekļūt finansējumam no Eiropas Savienības vispārējā budžeta var tikai tad, ja Eiropas politiskās partijas sastāvā esošās partijas publicē attiecīgās Eiropas partijas programmu un logo, kā arī informāciju par dzimumu pārstāvību starp kandidātiem pēdējās Eiropas Parlamenta vēlēšanās un tās Eiropas Parlamenta deputātiem.

               (6)Lai varētu proporcionālāk piešķirt līdzekļus no Eiropas Savienības vispārējā budžeta, objektīvi atspoguļojot vēlētāju reālo atbalstu Eiropas politiskajai partijai, Eiropas politisko partiju un ar tām saistīto politisko fondu finansējumam būtu jābūt ciešāk saistītam ar pierādāma līmeņa vēlētāju atbalstu. Tāpēc noteikumus par finansējuma sadali vajadzētu pielāgot, lai vairāk ņemtu vērā katras Eiropas politiskās partijas ievēlēto deputātu skaitu Eiropas Parlamentā.

               (7)Ja apstākļu maiņas dēļ Eiropas politiskā partija vai politiskais fonds vairs neatbilst reģistrācijas prasībām, tas būtu jāsvītro no reģistra.

               (8)Juridiskās noteiktības un pārredzamības apsvērumu dēļ būtu skaidri jāparedz, ka Eiropas politisko partiju vai Eiropas politisko fondu saprātīgā termiņā var svītrot no reģistra, ja partija vai fonds ir sniedzis nepatiesu vai nepilnīgu informāciju, pamatojoties uz kuru ir pieņemts lēmums par partijas vai fonda reģistrēšanu.

               (9)ES finanšu interešu aizsardzība būtu jāstiprina, nosakot, ka pārkāpumu gadījumos no Eiropas Savienības vispārējā budžeta piešķirtā finansējuma atgūšana būtu nodrošināta, atgūstot arī summas, kas nepamatoti izmaksātas fiziskām personām, kuras atbildīgas par attiecīgo pārkāpumu.

               (10)Lai novērtētu Regulas (ES, Euratom) Nr. 1141/2014, kas grozīta ar šo regulu, ietekmi, pamatojoties uz būtiskiem pierādījumiem par tās praktisko darbību, visaptverošas pārskatīšanas datums būtu jāatliek.

               (11)Jaunās prasības attiecībā uz Eiropas politisko partiju programmas un logo publicēšanu, kā arī attiecībā uz informāciju par dzimumu pārstāvību būtu pēc iespējas pilnīgāk jāpiemēro jau attiecībā uz finansējuma pieteikumiem 2019. gadam (kurā notiks Eiropas Parlamenta vēlēšanas). Tādēļ būtu jāparedz pārejas režīms.

               (12)Tādēļ būtu attiecīgi jāgroza Regula (ES, Euratom) Nr. 1141/2014,

               IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.

               1. pants

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 22. oktobra Regulu (ES, Euratom) Nr. 1141/2014 par Eiropas politisko partiju un Eiropas politisko fondu statusu un finansēšanu groza šādi:

               1) regulas 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta pirmo daļu aizstāj ar šādu:

               “tajā ietilpstošās partijas pārstāv Eiropas Parlamenta deputāti vismaz vienā ceturtdaļā dalībvalstu, deputāti valstu parlamentos, reģionālajos parlamentos vai reģionālajās asamblejās, vai”

               2) regulas 17. panta 4. punktu aizstāj ar šādu:

               “4. Finanšu iemaksas vai dotācijas no Eiropas Savienības vispārējā budžeta nepārsniedz 90 % no gada atmaksājamiem izdevumiem, kas norādīti Eiropas politiskās partijas budžetā, un 95 % no attaisnotajām izmaksām, kas radušās Eiropas politiskajam fondam. Eiropas politiskās partijas var izmantot visas vēl neizmantotās Savienības iemaksas, kas piešķirtas atmaksājamo izdevumu segšanai, nākamā finanšu gada laikā pēc to piešķiršanas. Summas, kas nav izmantotas pēc minētā finanšu gada, atgūst saskaņā ar Finanšu regulu.”

               3) regulas 18. pantā

               iekļauj šādu 3.a punktu:

               “3.a Eiropas politiskajai partijai savā pieteikumā jāiekļauj pierādījumi, kas apliecina, ka tās sastāvā esošās partijas savās tīmekļa vietnēs 12 mēnešus pirms pieteikuma iesniegšanas ir pastāvīgi publicējušas attiecīgās Eiropas politiskās partijas politisko programmu un logo, kā arī informāciju par katru no Eiropas politiskās partijas sastāvā esošajām partijām attiecībā uz dzimumu pārstāvību starp kandidātiem pēdējās Eiropas Parlamenta vēlēšanās un tās Eiropas Parlamenta deputātiem.”

               4) regulas 19. panta 1. punktu aizstāj ar šādu:

               “1. Attiecīgās apropriācijas, kas ir pieejamas Eiropas politiskajām partijām un Eiropas politiskajiem fondiem, kuriem ir piešķirtas iemaksas vai dotācijas saskaņā ar 18. pantu, ik gadu sadala, balstoties uz šādu sadales shēmu:

               – 5 % sadala vienādās daļās starp saņēmējām Eiropas politiskajām partijām,

               – 95 % sadala starp saņēmējām Eiropas politiskajām partijām proporcionāli to Eiropas Parlamentā ievēlēto deputātu skaitam.

               Tādu pašu sadales shēmu izmanto, lai piešķirtu finansējumu Eiropas politiskajiem fondiem, pamatojoties uz to saistību ar kādu no Eiropas politiskajām partijām.”

               5) regulas 27. pantu groza šādi:

               a) panta 1. punkta b) apakšpunktu aizstāj ar šādu:

               “b) ja saskaņā ar 10. panta 2. līdz 5. punktā paredzētajām procedūrām ir noteikts, ka tā/tas vairs neatbilst vienam vai vairākiem no 3. panta 1. punktā vai 3. panta 2. punktā paredzētajiem nosacījumiem; vai”

               b) panta 1. punktā iekļauj šādu ba) apakšpunktu:

               “ba) ja attiecīgā partija vai fonds reģistrācijas brīdī neatbilst vienam vai vairākiem no 3. panta 1. punktā vai 3. panta 2. punktā paredzētajiem nosacījumiem un ja partija vai fonds ir izraisījis lēmumu to reģistrēt, izmantojot nepatiesu vai nepilnīgu informāciju saistībā ar šiem nosacījumiem; lēmums par partijas vai fonda svītrošanu no reģistra jāpieņem saprātīgā termiņā, skaitot no brīža, kad Iestāde būtu varējusi pārliecināties, ka attiecīgā partija vai fonds neatbilst attiecīgajam nosacījumam vai nosacījumiem;”

               c) iekļauj šādu 5.a punktu:

               “5.a Ja Iestāde uzliek finansiālas sankcijas situācijās, kas minētas 2. punkta a) apakšpunkta v) vai vi) daļā, tā, lai atgūtu naudas līdzekļus saskaņā ar 30. panta 2. punktu, var konstatēt, ka fiziskā persona, kas ir Eiropas politiskās partijas vai Eiropas politiskā fonda pārvaldes, vadības vai uzraudzības struktūras biedrs vai kam ir Eiropas politiskās partijas vai Eiropas politiskā fonda pārstāvības, lēmumu pieņemšanas vai kontroles pilnvaras, ir arī atbildīga par pārkāpumu šādos gadījumos:

               a.
                     situācijā, kas minēta 2. punkta a) apakšpunkta v) daļā, ja šajā noteikumā minētajā spriedumā ir konstatēts, ka fiziskā persona atbild arī par attiecīgajām nelikumīgajām darbībām;

               b.
                     situācijā, kas minēta 2. punkta a) apakšpunkta vi) daļā, ja fiziskā persona ir atbildīga arī par attiecīgo rīcību vai neprecizitātēm.”

               6) regulas 30. panta 2. punktā pievieno šādu teikumu:

               “Eiropas Parlamenta kredītrīkotājs atgūst arī summas, kas nepamatoti samaksātas saskaņā ar iemaksu vai dotāciju nolīgumu vai lēmumu par fizisko personu, attiecībā uz kuru pieņemts lēmums saskaņā ar 27. panta 5.a punktu.”

                7) regulas 38. pantu aizstāj ar šādu:

               “38. pants

               Izvērtēšana

               Eiropas Parlaments pēc apspriešanās ar Iestādi piecus gadus pēc šīs regulas spēkā stāšanās brīža publicē ziņojumu par šīs regulas piemērošanu un finansētajām darbībām. Ziņojumā attiecīgā gadījumā norāda iespējamos grozījumus, kas jāizdara statusa un finansēšanas sistēmā.

               Ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc tam, kad Eiropas Parlaments publicējis šo ziņojumu, Komisija iesniedz ziņojumu par šīs regulas piemērošanu, attiecīgā gadījumā pievienojot tam tiesību akta priekšlikumu, lai grozītu šo regulu.”

               8) regulā iekļauj šādu 40.a pantu:

               “40.a pants

               Pārejas noteikumi

               Atkāpjoties no 18. panta 3.a punkta un attiecībā uz finansējuma pieteikumiem par 2019. finanšu gadu, Eiropas Parlamenta kredītrīkotājs, pirms pieņem lēmumu par finansējuma pieteikumu, no Eiropas politiskās partijas pieprasa pierādījumus, kas apliecina, ka tajā ietilpstošās partijas laikposmā, kas sākas vienu mēnesi pēc tam, kad stājas spēkā Regula (ES, Euratom) Nr. XX/2018, savās tīmekļa vietnēs ir nepārtraukti publicējušas šās Eiropas politiskās partijas politisko programmu un logo, kā arī informāciju par katru no Eiropas politiskās partijas sastāvā esošajām partijām attiecībā uz dzimumu pārstāvību starp kandidātiem pēdējās Eiropas Parlamenta vēlēšanās un tās Eiropas Parlamenta deputātiem.”

               2. pants

               Šī regula stājas spēkā trešajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

               Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

               Briselē,

                  Eiropas Parlamenta vārdā –
                        Padomes vārdā –

                  priekšsēdētājs
                        priekšsēdētājs

                     (1)
                  2013. gada 12. marta Ieteikums par Eiropas Parlamenta vēlēšanu demokrātiskas un efektīvas norises veicināšanu C(2013)1303 final
                  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LV/TXT/?uri=OJ:L:2013:079:TOC

                     (2)
                  OV L 317, 4.11.2017., 1.–27. lpp.

                     (3)
                  Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai, Ziņojums par 2014.gada Eiropas Parlamenta vēlēšanām COM/2015/0206 final
                  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LV/TXT/?uri=CELEX:52015DC0206
                  .

                     (4)
                  Skatīt
                  http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P8-TA-2017-0274+0+DOC+XML+V0//LV

                     (5)
                  Alliance for Peace and Freedom (APF), Alliance européenne des Mouvements Nationaux (EANM), European Alliance for Freedom (EAF) un Europeans United for Democracy (EUD). Eiropas politiskajai partijai Coalition pour la Vie et la Famille (CVF) nav neviena Eiropas Parlamenta deputāta, un tādēļ tā nav tiesīga saņemt finansējumu pēc 2017. gada, kas ir pēdējais gads, kad tiek piemēroti iepriekšējie 2004. gada regulas noteikumi.

                     (6)
                  Pamatojoties uz 2017. gadā saņemto finansējumu, kurš piešķirts saskaņā ar 2004. gada regulu un kurā attiecīgi nav ņemta vērā 2014. gada regulas prasība par vismaz vienu Eiropas Parlamenta deputātu.

                     (7)
                  COM(2017)30 final.

                     (8)
                  Šie paraugprakses piemēri pievērsīsies arī e-demokrātijas instrumentiem, attālinātās balsošanas kārtībai (piemēram, e-balsošanai) un politiska rakstura informācijas pārrobežu sasniedzamībai, un to mērķis būs uzlabot zemo vēlētāju aktivitāti.

                     (9)

                  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LV/TXT/?uri=CELEX:32013H0142
                  .

                     (10)
                  Eiropadomes lēmums (2013. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Eiropas Parlamenta sastāvu http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LV/TXT/?uri=CELEX:32013D0312

                     (11)

                  https://europa.eu/european-union/sites/europaeu/files/docs/body/consolidated_version_of_the_treaty_establishing_the_european_atomic_energy_community_lv.pdf

                     (12)
                  Darba kārtība, runātāju saraksts un secinājumi ir pieejami šeit:
                  http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//NONSGML+COMPARL+AFCO-OJ-20170712-1+01+DOC+PDF+V0//LV

                     (13)
                  OV C , , . lpp.

                     (14)
                  OV C , , . lpp.

                     (15)
                  OV C , , . lpp.