               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 16.7.2021
            COM(2021) 388 final
            2021/0208(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par Eiropas Savienības pievienošanos Konvencijai par ārvalstu spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās
            {SEC(2021) 279 final} - {SWD(2021) 192 final} - {SWD(2021) 193 final}

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               •Priekšlikuma sagatavošanas iemesli un mērķi

                  Pašlaik ES iedzīvotāji un uzņēmumi, kas vēlas, lai Eiropas Savienībā izdots spriedums tiktu atzīts un izpildīts valstī, kura nav Savienības dalībvalsts (turpmāk tekstā “trešā valsts”), saskaras ar dažādām tiesību sistēmām, jo nepastāv visaptverošs starptautisks satvars attiecībā uz ārvalstu spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās. Tas nozīmē, ka izpildes kreditoriem ir jāorientējas dažādos trešo valstu tiesību aktos par ārvalstu spriedumu akceptēšanu, kā arī spēkā esošajos divpusējos, reģionālajos un daudzpusējos līgumos. Tāpēc personām, kas iesaistās starptautiskā tiesvedībā, ir jāiegulda līdzekļi un laiks, kā arī bieži vien jāpiesaista ārēji speciālisti, lai sagatavotu stabilu tiesvedības stratēģiju ar mērķi nodrošināt, ka viņu spriedums tiek izpildīts. Šī sarežģītība, kā arī saistītās izmaksas un juridiskā nenoteiktība ir atturoši faktori, kas, iespējams, liek uzņēmumiem un iedzīvotājiem vai nu izvairīties no strīdu risināšanas tiesā un meklēt citus strīdu risināšanas veidus, vai atteikties no prasījumu celšanas, vai arī izlemt vispār neiesaistīties starptautiskos darījumos. Tam savukārt var būt negatīva ietekme uz ES uzņēmumu un iedzīvotāju vēlmi iesaistīties starptautiskās tirdzniecības un ieguldījumu aktivitātēs. Turklāt, tā kā ES spriedumu izpilde trešās valstīs ir neskaidra, ir traucētas ES uzņēmumu un iedzīvotāju tiesības uz tiesu iestāžu pieejamību.

                  Starptautiskās tirdzniecības un ieguldījumu plūsmu pieaugums palielina šos tiesiskos riskus ES uzņēmumiem un iedzīvotājiem, taču šo situāciju var risināt, izveidojot paredzamu sistēmu, kuras ietvaros tiek regulēta pārrobežu spriedumu atzīšana un izpilde civillietās vai komerclietās. Taču līdz šim starptautiskā līmenī ārvalstu spriedumu atzīšana un izpilde civillietās un komerclietās nebija visaptveroši regulēta, pat ja eksistē daži divpusēji vai daudzpusēji līgumi, kuru darbības joma ir ierobežota. Līdz ar Konvencijas par ārvalstu spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (“Spriedumu konvencija”)
                     1
                   pieņemšanu 2019. gada jūlijā šī situācija ir mainījusies.

               Spriedumu konvencijai, kas pieņemta Hāgas Starptautisko privāttiesību konferencē (“Hāgas Konference”), ir potenciāls uzlabot pašreizējo sistēmu attiecībā uz ārzemju spriedumu apriti. Šīs konvencijas mērķis ir veicināt efektīvu tiesu iestāžu pieejamību visiem un atvieglot uz noteikumiem balstītu daudzpusēju tirdzniecību un ieguldījumus, kā arī mobilitāti, izmantojot tiesu iestāžu sadarbību
                  2
               .

               ES vienmēr ir atbalstījusi daudzpusējas sistēmas izveidi spriedumu atzīšanai un izpildei civillietās un komerclietās, un tādēļ ES aktīvi iesaistījās šīs konvencijas sarunu procesā, ņemot vērā ES iespējamo pievienošanos šai nākotnes starptautiskajai sistēmai. Balstoties uz pilnvarām, ko Padome 2016. gada maijā piešķīra Eiropas Komisijai
                  3
               , Komisija pārstāvēja Savienības intereses Hāgas Konferences sarunās.

               Spriedumu konvencijas sarunu process sekmīgi noslēdzās 2019. gada jūlijā, un pašlaik šo konvenciju var parakstīt, ratificēt vai pievienoties tai. Ja Eiropas Savienība pievienosies Spriedumu konvencijai, kā ierosinājusi Komisija, šī konvencija būtu piemērojama ienākošo un izejošo spriedumu atzīšanai un izpildei starp ES dalībvalstīm un citām šīs konvencijas līgumslēdzējām valstīm.

               Šis priekšlikums atbilst Komisijas mērķiem, kas izvirzīti Eiropas Komisijas politiskajās pamatnostādnēs (2019–2024)
                  4
               , jo īpaši saistībā ar prioritāti “Jauns impulss Eiropas demokrātijai”
                  5
               . Tas atbilst Savienības apņēmībai nodrošināt daudzpusīgumu starptautiskās attiecībās un, iespējams, mudinās citas valstis un ES tirdzniecības partnerus pievienoties Spriedumu konvencijai. ES pievienošanās daudzpusējai konvencijai par spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās arī atbilstu Savienības politikai, kuras mērķis ir veicināt starptautiskās tirdzniecības un ārvalstu ieguldījumu izaugsmi un iedzīvotāju mobilitāti visā pasaulē.

               •Atbilstība spēkā esošajiem noteikumiem šajā politikas jomā

                  ES ir izveidota labi attīstīta sistēma
                     6
                   civillietās un komerclietās pieņemto spriedumu savstarpējai atzīšanai un izpildei dalībvalstīs. To ieviesa kā nepieciešamu ES vienotā tirgus papildinājumu. Taču

                     Briseles I.a regula

                     7
                   neattiecas uz trešās valstīs pieņemtu spriedumu atzīšanu un izpildi.

                  Starptautiskā līmenī ES ir noslēgusi starptautisku konvenciju ar EEZ valstīm un Šveici (2007. gada Lugāno konvencija
                     8
                  ). Turklāt pirmais mēģinājums izveidot daudzpusēju sistēmu spriedumu atzīšanai un izpildei ir rezultējies ar 2005. gada Konvencijas par tiesas izvēli
                     9
                   noslēgšanu. Šī konvencija nodrošina spriedumu atzīšanu un izpildi lietās, kurās puses ir vienojušās par to, kurai tiesai ir izņēmuma jurisdikcija izskatīt viņu strīdu. Savienība šo konvenciju ratificēja 2015. gadā, un tas nozīmē, ka tā pašlaik ietilpst Savienības acquis.

                  Bez 2005. gada Konvencijas par tiesas izvēli, kurai ir tikai ierobežots tvērums, nav citas globālas daudzpusējas sistēmas attiecībā uz spriedumu apriti.

                  Tādējādi Spriedumu konvencija papildinātu esošo tiesisko regulējumu Savienībā, nodrošinot ārvalstu spriedumu apriti ārpus esošās sistēmas, kas ir piemērojama starp ES un EEZ valstīm un Šveici.

               Šī konvencija nemainītu ES iekšējos acquis, ja nebūtu deklarācijas, jo abi minētie instrumenti ir piemērojami dažādos kontekstos
                  10
               . Tas tā ir tādēļ, ka Briseles I.a regula ir piemērojama spriedumu atzīšanai un izpildei ES iekšienē, savukārt šī konvencija būtu piemērojama spriedumiem, kas pieņemti trešās valstīs. Tomēr deklarācija ir nepieciešama, lai nodrošinātu, ka pievienošanās šai konvencijai neietekmē Briseles I.a regulā definēto politikas mērķu sasniegšanu. Konkrētāk, lietās, kas saistītas ar komercnomu, Briseles I.a regulā ir paredzēta izņēmuma jurisdikcija tiesām dalībvalstī, kurā atrodas nekustamais īpašums. Spriedumu konvencijā nav ietverti šādi izņēmuma jurisdikcijas noteikumi attiecībā uz komercnomu. Tāpēc saskaņā ar šo konvenciju dalībvalstīm būtu pienākums atzīt un izpildīt trešo valstu spriedumus par tāda nekustamā īpašuma komercnomu, kas atrodas to teritorijā. Tas būtu pretrunā Briseles I.a regulā definētajam politikas mērķim piešķirt izņēmuma jurisdikciju ES tiesām strīdos, kas saistīti ar nekustamo īpašumu ES teritorijā.

               Tāpēc, pievienojoties šai konvencijai, būtu jāizdod mērķtiecīga deklarācija, ar ko tiktu izslēgta tādu spriedumu atzīšana un izpilde, kuri attiecas uz nekustamā īpašuma, kas atrodas ES teritorijā, komercnomu. Šī ierobežotā deklarācija garantē šīs konvencijas saskaņotību ar ES acquis, netraucējot pilnībā sasniegt visus šajā priekšlikumā definētos politikas mērķus.

               •Atbilstība pārējiem Savienības politikas virzieniem

                  Spriedumu konvencija ir pakāpeniska procesa rezultāts nolūkā atvieglot spriedumu apriti pasaulē. Tās pamatā ir 2005. gada Konvencija par tiesu izvēli, un tās mērķis ir paplašināt to spriedumu piemērošanas jomu, kuri, iespējams, ir apritē starp valstīm. Hāgas Konferencē pieņemtās konvencijas tiecas to panākt, neskarot specializētas konvencijas, kuras, iespējams, pastāv noteiktās jomās, piemēram, jūras lietu un transporta jautājumos, vai esošas divpusējas konvencijas.

                  Pateicoties tam, ka ar Spriedumu konvenciju tiek paaugstināta juridiskā noteiktība un samazinātas procesu izmaksas un ilgums starptautiskajā tiesvedībā, tai ir potenciāls mudināt ES uzņēmumus un iedzīvotājus iesaistīties starptautiskos darījumos, tādējādi palielinot pārrobežu tirdzniecības un ieguldījumu apmēru.

                  Visbeidzot, pievienošanās Spriedumu konvencijai atbilst Savienības apņēmībai nodrošināt daudzpusīgumu un uz noteikumiem balstītu globālo kārtību.

               2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE

               •Juridiskais pamats

               Savienības kompetence reglamentēt jautājumus par ārvalstu spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās ir balstīta uz LESD 81. panta 2. punkta a) apakšpunktu.

               Saskaņā ar LESD 3. panta 2. punktu Savienības ekskluzīvā kompetencē ir “noslēgt starptautisku līgumu (..) tiktāl, ciktāl līguma slēgšana ietekmē Savienības kopīgos noteikumus vai maina to darbības jomu”. Briseles I.a regulas pieņemšanas rezultātā Savienība ir ieguvusi šādu ekskluzīvu ārējo kompetenci reglamentēt jautājumus attiecībā uz trešo valstu spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās
                  11
               .

               Tādējādi Spriedumu konvencija par ārvalstu spriedumu atzīšanu un izpildi ietilpst Savienības ekskluzīvajā ārējā kompetencē. Savienība var tai pievienoties, pamatojoties uz LESD 81. panta 2. punkta a) apakšpunktu un 218. panta 6. punkta a) apakšpunktu.

               •Subsidiaritāte (neekskluzīvas kompetences gadījumā)

                  Nav piemērojams.

               •Proporcionalitāte

                  Šā priekšlikuma mērķis ir uzlabot tiesu iestāžu pieejamību ES pusēm, atvieglojot ES tiesās pieņemtu spriedumu atzīšanu un izpildi valstī, kur ar tiesas spriedumu atzītajam parādniekam ir līdzekļi, lai uzlabotu juridisko noteiktību uzņēmumiem un iedzīvotājiem, kas ir iesaistīti starptautiskos darījumos, un samazinātu procesa izmaksas un ilgumu pārrobežu tiesvedībā. Vienlaikus ar šo priekšlikumu ir paredzēts pieļaut trešo valstu spriedumu atzīšanu un izpildi ES vienīgi tad, ja ir ievēroti ES tiesību pamatprincipi un netiek ietekmēti iekšējie acquis.

               Šos mērķus var sasniegt tikai tad, ja valstis stingri ievēro spriedumu savstarpējas atzīšanas un izpildes sistēmu, piemēram, tādu, kas pieņemta ar Spriedumu konvenciju. Iespēja iesaistīties sarunās par daudzpusējām vai divpusējām konvencijām attiecībā uz spriedumu atzīšanu un izpildi dalībvalstīm vairs nav pieejama, jo Eiropas Savienībai ir ekskluzīva ārējā kompetence jautājumos par starptautisko piekritību un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās.

               Ar vienpusēju rīcību ES līmenī nevarētu sasniegt minētos mērķus, jo tā neveicinātu ES spriedumu atzīšanu un izpildi trešās valstīs.

               Visbeidzot, pievienošanās esošai daudzpusējai sistēmai, attiecībā uz kuru ES palīdzēja vest sarunas, būtu efektīvāka nekā sarunu sākšana ar trešām valstīm divpusējā līmenī. Atkarībā no tā, cik valstu ievēros šo konvenciju, tai būtu jānodrošina kopējs tiesiskais regulējums tam, kā rīkoties ar attiecīgo trešo valstu spriedumiem. Tas arī nodrošinātu kopēju tiesisko regulējumu ES uzņēmumiem un iedzīvotājiem, kuri vēlas, lai ES tiesu izdotie spriedumi tiktu atzīti un izpildīti trešās valstīs
                  12
               .

               •Juridiskā instrumenta izvēle

                  Nav piemērojams.

               3.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANOS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI

               •Ex post izvērtējumi / spēkā esošo tiesību aktu atbilstības pārbaudes

                  Nav piemērojams.

               •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām

                  Novērtējot dažādos politikas risinājumus, kas saistīti ar Spriedumu konvenciju, Komisija aicināja ieinteresētās personas paust viedokļus, izmantojot atklātas publiskās konsultācijas un semināru ar dalībvalstu līdzdalību
                     13
                  . Turklāt ārējais līgumdarba izpildītājs veica pētījumu un arī vairākas konsultāciju aktivitātes, piemēram, apsekojumu tīmeklī, mērķtiecīgas intervijas ar ieinteresētajām personām, kā arī aptauju, izplatot anketu dalībvalstu iestādēm.

                  Šīs konsultāciju aktivitātes liecināja, ka pievienošanos Spriedumu konvencijai atbalstīja gan dalībvalstis, gan pārliecinošs ieinteresēto personu vairākums (piem., tieslietu speciālisti, uzņēmumi, juristu un tiesas izpildītāju profesionālās organizācijas, akadēmiskie eksperti). Attiecībā uz iespēju izdot deklarācijas
                     14
                   — dalībvalstis iebilda pret deklarāciju uz šīs konvencijas 19. panta pamata un nepauda skaidrus viedokļus par deklarācijām saskaņā ar 18. pantu. Tikai dažas ieinteresētās personas deva priekšroku tam, lai pievienošanās notiktu ar deklarāciju saskaņā ar 19. pantu, savukārt attiecībā uz deklarācijām saskaņā ar 18. pantu netika konstatēta skaidra tendence.

                  Šajās konsultācijās gūtās atziņas bija ļoti svarīgas, gatavojot Komisijas viedokli par vislabāko pieeju šā priekšlikuma kontekstā. Tā rezultātā Komisija pieņēma lēmumu ierosināt ES pievienoties Spriedumu konvencijai ar ierobežotu, mērķtiecīgu deklarāciju, izslēdzot to trešo valstu spriedumu atzīšanu un izpildi ES tiesās, kas pieņemti par tāda nekustamā īpašuma komercnomu (īri), kurš atrodas ES teritorijā.

               •Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana

                  Sarunās par Spriedumu konvenciju Komisija nepārtraukti konsultējās ar dalībvalstu ekspertiem un paļāvās uz viņu ekspertīzi. Turklāt konsultācijas ar dalībvalstu ekspertiem notika arī šā priekšlikuma sagatavošanas darbu gaitā.

                  Komisija paļāvās arī uz pētījumu, kuru veicis ārējais līgumdarba izpildītājs, lai atbalstītu ietekmes novērtējuma analīzi. Šajā pētījumā
                     15
                   ir sniegta plaša ekonomiskā un juridiskā analīze par dažādajām iespējamajām politikas izvēlēm. Pētījumā ir izmantoti dažādi analītiskie rīki, sākot no dažādos veidos (apsekojums tīmeklī, aptauja un intervijas) iegūtu empīrisko datu izmantošanas, līdz statistikas izmantošanai vai dokumentācijas analīzei. Ja nebija pieejami kvantitatīvie dati, tika izmantotas kvalitatīvās aplēses. Šīs aplēses, kā arī dažādos izmantotos pieņēmumus ārējie eksperti apstiprināja semināra sanāksmē.

                  Pētījumā tika secināts, ka vispiemērotākais veids, kā sasniegt politikas mērķus, ir pievienoties šai konvencijai bez deklarācijas. Šis secinājums ir atspoguļots šajā priekšlikumā, jo tiek ierosināts pievienoties Spriedumu konvencijai tikai ar ierobežotu, mērķtiecīgu deklarāciju, kas uzskatāma par nepieciešamu, lai panāktu saskaņotību ar esošajiem ES acquis. Vienlaikus šāda ierobežota deklarācija nekavē citu šā priekšlikuma mērķu sasniegšanu vai tā efektivitāti attiecībā uz paredzamajiem tiešajiem ieguvumiem ES uzņēmumiem un iedzīvotājiem.

                  Visbeidzot, Komisija ir paļāvusies uz plašo kompetenci jautājumos par spriedumu atzīšanu un izpildi ES līmenī, kas iegūta, piemērojot Briseles I.a regulu, tās priekšteci Regulu (EK) 44/2001
                     16
                  , kas sekoja 1968. gada Briseles konvencijai
                     17
                   par šo pašu tematu. Eksistē plaši EST norādījumi saistībā ar šo instrumentu skaidrošanu un piemērošanu ES līmenī.

               •Ietekmes novērtējums

                  Tas, cik vēlama būtu ES pievienošanās Spriedumu konvencijai, tika aplūkots Ietekmes novērtējuma ziņojumā. Scenārijā, kurā paredzēts, ka ES pievienojas šai konvencijai, tika apsvērti vairāki alternatīvi politikas risinājumi. Šie politikas risinājumi ietvēra pievienošanos bez deklarācijas vai ar īpaši definētām deklarācijām — vai nu ar deklarāciju saskaņā ar šīs konvencijas 18. pantu, izslēdzot no tvēruma noteiktus jautājumus (patērētāju, nodarbinātības vai apdrošināšanas lietas un/vai nekustamā īpašuma komercnomu), vai saskaņā ar šīs konvencijas 19. pantu, izslēdzot spriedumus civillietās un komerclietās, kurās iesaistītas valstis vai valsts struktūras.

                  Vēlamais risinājums ir pievienoties šai konvencijai ar ierobežotu, mērķtiecīgu deklarāciju, izslēdzot to spriedumu atzīšanu un izpildi, kas pieņemti par tāda nekustamā īpašuma komercnomu (īri), kurš atrodas ES teritorijā.

                  Lai kvantitatīvi novērtētu Spriedumu konvencijas ietekmi uz spriedumu apriti starp ES un trešām valstīm, provizoriski tika pieņemts, ka šai konvencijai pievienotos astoņas izraudzītas trešās valstis. Šīs izraudzītās trešās valstis bija Austrālija, Argentīna, Brazīlija, Kanāda, Ķīna, Japāna, Dienvidkoreja un ASV. Visi ietekmes rādītāji tika aplēsti par atsauces periodu no 2022. gada līdz 2026. gadam.

                  Vēlamais risinājums uzlabos tiesu iestāžu pieejamību un palielinās juridisko noteiktību un paredzamību starptautiskajā tiesvedībā. Tiešie ieguvumi ES iedzīvotājiem un uzņēmējiem, mēģinot panākt ES sprieduma atzīšanu un izpildi izraudzītajās trešās valstīs, līdz 2026. gadam tiek lēsti 1,1–2,6 miljonu EUR apmērā. Tas attiecas uz paredzamo izmaksu samazinājumu par 10–20 % saistībā ar ES spriedumu atzīšanu un izpildi trešās valstīs. Turklāt paredzams, ka vidējais procesu ilgums samazināsies vidēji par trim līdz sešiem mēnešiem.

                  Tāpat sagaidāms, ka vienkāršāka un paredzamāka sistēma attiecībā uz ārvalstu spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās veicinās starptautisko tirdzniecību un ieguldījumus. Tā kā, iespējams, palielināsies starptautiskā tirdzniecība un ieguldījumi, varētu rasties pozitīva ietekme gan mikro, gan makro līmenī, kā arī nodarbinātības iespēju kontekstā. Jo īpaši MVU gūs labumu no uzlabotas tiesu iestāžu pieejamības un juridiskās noteiktības starptautiskos darījumos, ko nodrošinās Spriedumu konvencija.

               Vēlamais politikas risinājums pilnībā atbilst ES acquis šajā jautājumā, proti, Briseles I.a regulai. Vēlamajā risinājumā no šīs konvencijas piemērošanas jomas ir izslēgta komercnoma (īre), jo Briseles I.a regulā ir paredzēta izņēmuma jurisdikcija ES tiesām risināt strīdus, kas saistīti ar tāda nekustamā īpašuma komercnomu, kurš atrodas ES teritorijā.

                  No otras puses, tika uzskatīts, ka deklarācija, kas izslēgtu visus citus apsvērtos jautājumus
                     18
                  , nav vajadzīga. Šī konvencija nodrošina atbilstošu aizsardzību vājākajām pusēm (patērētājiem, darbiniekiem vai apdrošinājuma ņēmējiem, apdrošinātām personām vai apdrošināšanas polises labuma guvējiem), lai arī citādi nekā ES acquis. Turklāt — atšķirībā no nekustamā īpašuma, kas atrodas ES teritorijā, komercnomas — citas deklarācijas, kam ir plašāks tvērums, varētu kavēt šīs iniciatīvas mērķu sasniegšanu pilnībā.

                  Regulējuma kontroles padome sniedza pozitīvu atzinumu par šo ietekmes novērtējuma ziņojumu 2021. gada 23. aprīlī.

               •Normatīvā atbilstība un vienkāršošana

                  Šis priekšlikums neietekmē izmaksas, kas rodas MVU. Turklāt, tā kā MVU parasti izvēlas tiesvedību, nevis šķīrējtiesas procesu, paredzams, ka uzlabota juridiskā noteiktība apvienojumā ar zemākām izmaksām un īsāku procesa ilgumu starptautiskajā tiesvedībā pozitīvi ietekmēs MVU vēlmi iesaistīties starptautiskos darījumos vai paplašināt tos. Pievienošanās šai konvencijai arī varētu uzlabot MVU konkurētspēju. Tas tā ir tādēļ, ka starptautiskās tiesvedības izmaksas un līdz ar to netieši arī starptautiskās uzņēmējdarbības izmaksas samazināsies, tādējādi sniedzot MVU, kuru galvenā mītne atrodas ES, konkurētspējīgu priekšrocību, salīdzinot ar uzņēmumiem no valstīm, kas nav ratificējušas šo konvenciju. Sagaidāms, ka šis priekšlikums pozitīvi ietekmēs arī starptautisko tirdzniecību un ieguldījumus.

               •Pamattiesības

                  Šis priekšlikums ir paredzēts ar mērķi uzlabot tiesu iestāžu pieejamību ES uzņēmumiem un iedzīvotājiem, jo kopumā uzlabosies un būs paredzamāka pārrobežu spriedumu atzīšana un izpilde, kas ir tiesību uz tiesu iestāžu pieejamību neatņemama daļa. Šī konvencija lielā mērā atspoguļo noteikumus par spriedumu atzīšanu un izpildi, kas piemērojami ES ietvaros (Briseles I.a regula). Attiecīgi šajā konvencijā principā netiek pieļautas atkāpes no ES pamattiesībām un procesuālā taisnīguma principiem. Jo īpaši šajā konvencijā ir paredzēts pamats tam, lai varētu atteikt atzīt un izpildīt spriedumus, kas nav saderīgi ar procesuālā taisnīguma pamatprincipiem vai tās valsts sabiedrisko kārtību, kurā tiek pieprasīta šī atzīšana un izpilde. Tas palīdzētu nodrošināt, pamatojoties uz pārbaudītu pieeju
                     19
                  , ka trešā valstī ir pienācīgi ievērotas tādas pamattiesības kā tiesības uz aizstāvību vai tiesības uz taisnīgu tiesu. Turklāt, uzlabojot ES tiesu spriedumu atzīšanu un izpildi trešās valstīs, ar šo konvenciju ir paredzēts veicināt uzņēmējdarbības brīvību, kā arī pastiprināt praksi, ka tiek ievērotas tiesības attiecībā uz īpašumu, kas atrodas ES.

               4.IETEKME UZ BUDŽETU

               Šis priekšlikums neietekmē Savienības budžetu. Dalībvalstīm var rasties vienreizējas izmaksas saistībā ar šīs konvencijas īstenošanu, un dalībvalstu tiesu iestāžu izmaksas varētu būt nedaudz lielākas, jo paredzams, ka nedaudz palielināsies lietu skaits. Taču sagaidāms, ka šīs izmaksas kompensēsies vidējā termiņā un ilgtermiņā, jo saīsināsies procesu ilgums.

               5.CITI ELEMENTI

               •Īstenošanas plāni un uzraudzīšanas, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība

                  Tā kā šis priekšlikums attiecas uz ES pievienošanos starptautiskai konvencijai, kurā iekļauti skaidri noteikumi par ārvalstu spriedumu atzīšanu un izpildi, netiks izstrādāts īstenošanas plāns.

                  Kas attiecas uz šīs konvencijas praktiskās darbības uzraudzību un izvērtēšanu, ES piedalīsies Īpašās komitejas sēdēs, ko regulāri organizē Hāgas Konference, lai kritiski izvērtētu šīs konvencijas praktisko piemērošanu.

                  ES iekšējais izvērtēšanas un uzraudzības mehānisms pēc iespējas atbildīs Hāgas Konferences izvērtēšanas mehānismam. Novērtējums tiks veikts regulāri un ietvers tādas ietekmes novērtējumu, kas izriet no ES pievienošanās Spriedumu konvencijai, kā arī novērtējumu par to, vai ir sasniegti galvenie šīs pievienošanās mērķi. Turklāt novērtējumā ietilps arī analīze par to, cik vēlamas ir deklarācijas, lai novērtētu, vai saglabāt vai atsaukt deklarāciju(-as), kas jau ir izdota(-as), vai arī izdot jaunu(-as) deklarāciju(-as).

               •Skaidrojošie dokumenti (direktīvām)

                  Nav piemērojams.

               •Detalizēts skaidrojums par konkrētiem šā priekšlikuma noteikumiem

               Ņemot vērā Eiropas Savienības ekskluzīvo ārējo kompetenci un to, ka Spriedumu konvencijā atbilstoši tās 26. pantam ir pieļauts, ka tai pievienojas reģionāla ekonomiskās integrācijas organizācija, ES būtu jākļūst par šīs konvencijas līgumslēdzēju pusi bez dalībvalstīm, pamatojoties uz Padomes pozitīvu lēmumu.

               Tāpēc Eiropas Savienībai, pievienojoties šai konvencijai, būtu jāizdod deklarācija saskaņā ar šīs konvencijas 27. pantu, ka ES ir kompetenta attiecībā uz visiem ar šo konvenciju reglamentētajiem jautājumiem un ka tās dalībvalstis nebūs šīs konvencijas līgumslēdzējas puses, bet šī konvencija tām būs saistoša, jo tai ir pievienojusies ES. Saskaņā ar Protokolu (Nr. 22) par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienības darbību, kurā paredzēts, ka Dānijai nav jāpiedalās pasākumos, kas pieņemti saskaņā ar Līguma 81. panta 2. punktu, ES pievienošanās Spriedumu konvencijai neietver Dāniju.

               Pievienojoties šai konvencijai, ES arī būtu jāizdod deklarācija par šīs konvencijas materiālo tiesību tvērumu saskaņā ar tās 18. pantu, paredzot izņēmumu no šīs konvencijas tvēruma spriedumiem, kas pieņemti par tāda nekustamā īpašuma komercnomu (īri), kurš atrodas ES teritorijā.

               2021/0208 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par Eiropas Savienības pievienošanos Konvencijai par ārvalstu spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 81. panta 2. punkta a) apakšpunktu un 218. panta 6. punkta a) apakšpunktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu
                  20
               ,

               tā kā:

               (1)Konvencija par ārvalstu spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās Hāgas Starptautisko privāttiesību konferences aizgādībā (“Konvencija”) tika noslēgta 2019. gada 2. jūlijā.

               (2)Konvencijas mērķis ir veicināt tiesu iestāžu pieejamību visā pasaulē, uzlabojot starptautisko tiesu iestāžu sadarbību. Jo īpaši Konvencijas mērķis ir samazināt riskus un izmaksas, kas saistīti ar pārrobežu tiesvedību un strīdu risināšanu, un tā rezultātā veicināt starptautisko tirdzniecību, ieguldījumus un mobilitāti.

               (3)Savienība piedalījās sarunās, kuru rezultātā tika pieņemta Konvencija, un atbalsta tās mērķus.

               (4)Pašlaik Savienības iedzīvotāji un uzņēmumi, kas vēlas, lai Savienībā izdots spriedums tiktu atzīts un izpildīts valstī, kura nav Savienības dalībvalsts (turpmāk tekstā “trešā valsts”), saskaras ar dažādām tiesību sistēmām, jo nepastāv visaptverošs starptautisks satvars attiecībā uz ārvalstu spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās. Starptautiskās tirdzniecības un ieguldījumu plūsmu pieaugums palielina šos tiesiskos riskus Savienības uzņēmumiem un iedzīvotājiem, taču šo situāciju vajadzētu risināt, izveidojot paredzamu sistēmu, kuras ietvaros tiek regulēta pārrobežu spriedumu atzīšana un izpilde civillietās vai komerclietās.

               (5)Šos mērķus var sasniegt tikai tad, ja valstis stingri ievēro spriedumu savstarpējas atzīšanas un izpildes sistēmu, piemēram, tādu, kas pieņemta ar Konvenciju. Vienlaikus Konvencijai vajadzētu pieļaut trešo valstu spriedumu atzīšanu un izpildi Savienībā vienīgi tad, ja ir ievēroti Savienības tiesību pamatprincipi un netiek ietekmēti iekšējie acquis.

               (6)Saskaņā ar Konvencijas 26. pantu tādas reģionālas ekonomiskās integrācijas organizācijas, kuru kompetencē ir daži vai visi Konvencijā reglamentētie jautājumi, piemēram, Savienība, var parakstīt, pieņemt, apstiprināt Konvenciju vai pievienoties tai.

               (7)Saskaņā ar Līguma 3. panta 2. punktu Savienības ekskluzīvā kompetencē ir noslēgt starptautisku līgumu, ciktāl tas ietekmē Savienības kopīgos noteikumus vai maina to darbības jomu. Konvencija ietekmē Savienības sekundāros tiesību aktus par jurisdikciju un rezultātā izdoto spriedumu atzīšanu un izpildi, jo īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 12. decembra Regulu (ES) Nr. 1215/2012
                  21
               . Tāpēc Savienībai ir ekskluzīva kompetence attiecībā uz visiem Konvencijā reglamentētajiem jautājumiem.

               (8)Saskaņā ar Konvencijas 24. panta 3. punktu un 28. pantu pievienošanās Konvencijai var notikt pirms tās stāšanās spēkā.

               (9)Savienībai būtu jānoslēdz Konvencija pievienošanās ceļā.

               (10)Pievienojoties Konvencijai, Savienībai saskaņā ar Konvencijas 27. pantu būtu jādeklarē, ka tā ir kompetenta rīkoties attiecībā uz visiem Konvencijā reglamentētajiem jautājumiem. Tādējādi dalībvalstīm Konvencija būtu saistoša, jo tai ir pievienojusies Savienība.

               (11)Lietās, kas saistītas ar komercnomu (īri), Regulā (ES) Nr. 1215/2012 ir paredzēta izņēmuma jurisdikcija tiesām dalībvalstī, kurā atrodas nekustamais īpašums. Konvencijā nav ietverti šādi izņēmuma jurisdikcijas noteikumi attiecībā uz komercnomu. Tāpēc, pievienojoties Konvencijai, Savienībai arī būtu jāizdod deklarācija saskaņā ar Konvencijas 18. pantu, paredzot izņēmumu no šīs konvencijas tvēruma spriedumiem par tāda nekustamā īpašuma komercnomu, kurš atrodas Savienības teritorijā.

               (12)Īrijai Regula (ES) Nr. 1215/2012 ir saistoša, un tādēļ tā piedalās šā lēmuma pieņemšanā.

               (13)Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā (Nr. 22) par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā un tai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Ar šo Savienība noslēdz 2019. gada 2. jūlija Hāgas konvenciju par ārvalstu spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (“Konvencija”).

               Konvencijas teksts ir pievienots šim lēmumam.

               2. pants

               Komisija norīko personu, kas ir pilnvarota Savienības vārdā deponēt Konvencijas 24. panta 4. punktā minēto pievienošanās dokumentu.

               3. pants

               Deponējot Konvencijas 24. panta 4. punktā minēto instrumentu, Savienība saskaņā ar Konvencijas 27. panta 1. punktu iesniedz šādu deklarāciju:

               “Eiropas Savienība saskaņā ar Konvencijas 27. panta 1. punktu paziņo, ka tā ir kompetenta rīkoties attiecībā uz visiem Konvencijā reglamentētajiem jautājumiem. Tās dalībvalstis neparakstīs, neratificēs, nepieņems un neapstiprinās Konvenciju, bet Konvencija tām ir saistoša, jo to ir noslēgusi Eiropas Savienība.

               Šajā deklarācijā apzīmējums “Eiropas Savienība” neattiecas uz Dānijas Karalisti, ņemot vērā 1. un 2. pantu Protokolā (Nr. 22) par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienības darbību.”

               4. pants

               Deponējot Konvencijas 24. panta 4. punktā minēto instrumentu, Savienība saskaņā ar 18. pantu sniedz deklarāciju attiecībā uz nekustamā īpašuma komercnomu (īri):

               “Eiropas Savienība saskaņā ar Konvencijas 18. pantu paziņo, ka tā nepiemēros Konvenciju tāda nekustamā īpašuma komercnomai (īrei), kas atrodas Eiropas Savienības teritorijā.”

               5. pants

               Šis lēmums stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
                  22
               .

               Briselē,

                     Padomes vārdā —

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        2019. gada 2. jūlija Konvencija par ārvalstu spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās.

                     (2)

                        Spriedumu konvencijas preambula.

                     (3)

                        Sk. Padomes 2016. gada 26. un 27. maija sēdes konkurētspējas jautājumos iznākumu (3470. Padomes sēde), Nr. 9357/16 un Padomes lēmuma projektu (Nr. 8814/16) ar ko atļauj sākt sarunas par Konvenciju par spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (Spriedumu konvenciju) Hāgas Starptautisko privāttiesību konferences ietvaros.

                     (4)

                  https://ec.europa.eu/commission/sites/beta-political/files/political-guidelines-next-commission_lv.pdf
                  .

                     (5)

                        Vienlaikus atbalstot pamatkategoriju mērķus “Spēcīgāka Eiropa pasaulē” un “Ekonomika cilvēku labā”.

                     (6)

                        Sk. Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (pārstrādātā versija) (OV L 351, 20.12.2012., 1. lpp.) (“Briseles I.a regula”).

                     (7)

                        Sk. iepriekšējo zemsvītras piezīmi.

                     (8)

                        Konvencija par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV L 339, 21.12.2007., 3.–41. lpp.).

                     (9)

                        2005. gada 30. jūnija Konvencija par tiesas izvēles līgumiem.

                     (10)

                        Sk. Spriedumu konvencijas 23. panta 4. punktu. Būtu jāatzīmē, ka šī konvencija neietekmētu arī Lugāno konvencijas vai 2005. gada Konvencijas par tiesas izvēli piemērošanu, jo nolīgumiem, kas noslēgti iepriekš, ir prioritāte, pamatojoties uz 23. panta 2. punktu.

                     (11)

                        To ir apstiprinājusi EST savā Lugāno atzinumā, kurā EST atzina, ka Eiropas Komisijas ekskluzīvā ārējā kompetence citstarp attiecas uz trešo valstu spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās. Sk. Atzinumu 1/03, ECLI:EU:C:2006:81.

                     (12)

                        Par šo jautājumu skatīt arī 3. un 4. iedaļu Ietekmes novērtējuma ziņojumā, kas pievienots šim priekšlikumam.

                     (13)

                        Seminārā dalībvalstis pauda provizoriskus viedokļus, kas atkarīgi no visu politikas risinājumu seku turpmākas analīzes.

                     (14)

                        Deklarācija ir balstīta uz šīs konvencijas 18. pantu (izslēdzot noteiktus jautājumus) un/vai 19. pantu (izslēdzot spriedumus civillietās un komerclietās, kas attiecas uz valstīm).

                     (15)

                        Tiks publicēts pēc šā priekšlikuma pieņemšanas.

                     (16)

                        Sk. Padomes Regulu (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV L 12, 16.1.2001., 1. lpp.).

                     (17)

                        Sk. Briseles Konvenciju par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās (OV L 299, 31.12.1972., 32. lpp.).

                     (18)

                        Tie bija patērētāju, nodarbinātības un apdrošināšanas jautājumi.

                     (19)

                        Papildus Briseles I.a regulai šī pieeja ir izmantota arī Lugāno konvencijā un 2005. gada Konvencijā par tiesu izvēli.

                     (20)

                        OV C [..], [..], [..]. lpp.

                     (21)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV L 351, 20.12.2012., 1. lpp.).

                     (22)

                        Nolīguma spēkā stāšanās datumu Padomes Ģenerālsekretariāts publicēs Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 16.7.2021
            COM(2021) 388 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            Priekšlikums PADOMES LĒMUMAM
            par Eiropas Savienības pievienošanos Konvencijai par ārvalstu spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās
            {SEC(2021) 279 final} - {SWD(2021) 192 final} - {SWD(2021) 193 final}

               KONVENCIJA PAR ĀRVALSTU SPRIEDUMU ATZĪŠANU UN IZPILDI CIVILLIETĀS UN KOMERCLIETĀS

               Konvencijas Puses,

               vēlēdamās veicināt tiesu iestāžu efektīvu pieejamību visiem un atvieglot uz noteikumiem balstītu daudzpusēju tirdzniecību un ieguldījumus, kā arī mobilitāti, izmantojot tiesu iestāžu sadarbību,

               pārliecinātas, ka šādu sadarbību iespējams veicināt, ieviešot vienotu pamatnoteikumu kopumu par ārvalstu spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās, lai veicinātu šādu spriedumu efektīvu atzīšanu un izpildi,

               pārliecinātas, ka šādai pastiprinātai tiesu iestāžu sadarbībai jo īpaši ir vajadzīgs starptautisks tiesiskais režīms, kas nodrošina lielāku paredzamību un noteiktību attiecībā uz ārvalstu spriedumu apriti pasaulē un kas papildina 2005. gada 30. jūnija Konvenciju par tiesas izvēles līgumiem,

               lai to izpildītu, ir nolēmušas noslēgt šo Konvenciju, un ir vienojušās par šādiem noteikumiem.

               I NODAĻA – PIEMĒROŠANAS JOMA UN DEFINĪCIJAS

               1. pants
               Piemērošanas joma

               1. Konvencija attiecas uz spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās. Tā neattiecas jo īpaši uz nodokļu, muitas vai administratīvajām lietām.

               2. Konvencija attiecas uz līgumslēdzējas valsts tiesas pieņemta sprieduma atzīšanu un izpildi citā līgumslēdzējā valstī.

               2. pants
               Izņēmumi no piemērošanas jomas

               1. Konvenciju nepiemēro attiecībā uz šādiem jautājumiem:

               a) fizisku personu juridiskais statuss vai tiesībspēja un rīcībspēja;

               b) uzturēšanas saistības;

               c) citi ģimenes tiesību jautājumi, tostarp laulāto mantisko attiecību regulējums un citas tiesības vai saistības, kas izriet no laulības vai līdzīgām attiecībām;

               d) testamenti un mantošana;

               e) maksātnespēja, mierizlīgums, finanšu iestāžu noregulējums un līdzīgi jautājumi;

               f) pasažieru un preču pārvadājumi;

               g) pārrobežu jūras piesārņojums, jūras piesārņojums teritorijās, kas nav valstu jurisdikcijā, kuģu radītais jūras piesārņojums, atbildības ierobežošana jūras prasībās un vispārēja avārija;

               h) atbildība par kodolkaitējumu;

               i) juridisku personu vai fizisku vai juridisku personu apvienību izveides spēkā esība vai to darbības izbeigšana vai likvidācija un to pārvaldes struktūru pieņemto lēmumu spēkā esība;

               j) publisko reģistru ierakstu spēkā esība;

               k) neslavas celšana;

               l) privātums;

               m) intelektuālais īpašums;

               n) bruņoto spēku darbības, tostarp to personāla darbības, pildot dienesta pienākumus;

               o) tiesībaizsardzības darbības, tostarp tiesībaizsardzības iestāžu darbinieku darbības, pildot dienesta pienākumus;

               p) pretmonopola (konkurences) jautājumi, izņemot gadījumus, kad spriedums ir balstīts uz rīcību, kas ir pret konkurenci vērsta vienošanās vai saskaņota darbība starp faktiskiem vai potenciāliem konkurentiem ar mērķi noteikt cenas, veikt manipulācijas ar piedāvājumiem, noteikt ražošanas apjoma ierobežojumus vai kvotas vai sadalītu tirgus, piešķirot klientus, piegādātājus, teritorijas vai tirdzniecības līnijas, un ja šāda rīcība un tās sekas ir notikušas izcelsmes valstī;

               q) valsts parāda pārstrukturēšana, izmantojot vienpusējus valsts pasākumus.

               2. Spriedums nav izslēgts no Konvencijas piemērošanas jomas, ja jautājums, uz kuru Konvencija neattiecas, ir radies tikai kā iepriekš izlemjams jautājums tiesvedībā, kurā pieņemts spriedums, nevis kā prasības priekšmets. Konkrētāk, tas, ka puse aizstāvības nolūkā atsaucas uz jautājumu, pats par sevi nenozīmē, ka Konvenciju šī sprieduma izskatīšanai nepiemēro, ar noteikumu, ka šis jautājums nav prasības priekšmets.

               3. Konvenciju nepiemēro šķīrējtiesu un līdzīgiem procesiem.

               4. Tas, ka puse tiesvedībā ir valsts, tostarp valdība, valdības aģentūra vai jebkura cita persona, kas rīkojas valsts vārdā, pats par sevi nenozīmē, ka spriedums ir izslēgts no Konvencijas piemērošanas jomas.

               5. Nekas šajā Konvencijā neietekmē valstu vai starptautisko organizāciju privilēģijas un imunitātes attiecībā uz pašām valstīm vai starptautiskajām organizācijām un uz to īpašumiem.

               3. pants
               Definīcijas

               1. Šajā Konvencijā:

               a) “atbildētājs” ir persona, pret kuru izcelsmes valstī ir celta prasība vai pretprasība;

               b)“spriedums” ir jebkurš tiesas nolēmums par lietu pēc būtības neatkarīgi no šā nolēmuma nosaukuma, tostarp arī dekrēts vai rīkojums, kā arī tiesvedības izmaksu vai izdevumu noteikšana, ko veic tiesa (tostarp tiesas ierēdnis), ar nosacījumu, ka tā ir saistīta ar nolēmumu par lietu pēc būtības, ko iespējams atzīt un izpildīt saskaņā ar šo Konvenciju. Pagaidu aizsardzības pasākums nav spriedums.

               2. Jebkuras struktūras vai personas, kas nav fiziska persona, pastāvīga dzīvesvieta ir valstī:

               a) kurā atrodas tās statūtos noteiktā atrašanās vieta;

               b) saskaņā ar kuras tiesību aktiem tā ir dibināta vai izveidota;

               c) kurā atrodas tās galvenais birojs vai

               d) kurā atrodas tās galvenā darbības vieta.

               II NODAĻA – ATZĪŠANA UN IZPILDE

               4. pants
               Vispārīgi noteikumi

               1. Līgumslēdzējas valsts (izcelsmes valsts) tiesas spriedumu atzīst un izpilda citā līgumslēdzējā valstī (izpildes valstī) saskaņā ar šīs nodaļas noteikumiem. Atzīšanu un izpildi var atteikt, tikai pamatojoties uz Konvencijā norādītajiem iemesliem.

               2. Izpildes valstī sprieduma pamatotību nepārskata. Var būt tikai tādi apsvērumi, kas vajadzīgi šīs Konvencijas piemērošanai.

               3. Spriedumu atzīst tikai tad, ja tas ir spēkā izcelsmes valstī, un to izpilda tikai tad, ja tas ir izpildāms izcelsmes valstī.

               4. Atzīšanu un izpildi var apturēt vai atteikt, ja 3. punktā minēto spriedumu pārskata izcelsmes valstī vai nav beidzies vispārējais sprieduma pārsūdzības termiņš. Atteikums neliedz vēlāk no jauna iesniegt sprieduma atzīšanas vai izpildes pieteikumu.

               5. pants
               Atzīšanas un izpildes pamats

               1. Spriedumu var atzīt un izpildīt, ja ir izpildīts viens no šādiem nosacījumiem:

               a) personas, pret kuru vērsta atzīšana vai izpilde, pastāvīgā dzīvesvieta laikā, kad šī persona kļuva par tiesvedības pusi izcelsmes tiesā, bija izcelsmes valstī;

               b) fiziskas personas, pret kuru vērsta atzīšana vai izpilde, galvenā darbības vieta bija izcelsmes valstī brīdī, kad šī persona kļuva par pusi tiesvedībā izcelsmes tiesā, un prasība, kas ir sprieduma pamatā, ir radusies šīs uzņēmējdarbības rezultātā;

               c) persona, pret kuru vērsta atzīšana vai izpilde, ir persona, kura ir cēlusi prasību, kas nav pretprasība, uz kuru ir balstīts spriedums;

               d) atbildētājam izcelsmes valstī bija filiāle, aģentūra vai cita struktūra bez atsevišķas juridiskas personas statusa brīdī, kad šī persona kļuva par tiesvedības pusi izcelsmes tiesā, un prasība, kas bija sprieduma pamatā, radās šīs filiāles, aģentūras vai struktūras darbības rezultātā;

               e) atbildētājs ir skaidri piekritis izcelsmes tiesas jurisdikcijai tiesvedībā, kurā pieņemts spriedums;

               f) atbildētājs izcelsmes tiesā ir atbildējis pēc būtības, neapstrīdot jurisdikciju termiņā, kas noteikts izcelsmes valsts tiesību aktos, ja vien nav acīmredzams, ka iebildums pret jurisdikciju vai jurisdikcijas īstenošanu nebūtu apmierināts saskaņā ar minētajiem tiesību aktiem;

               g) spriedums attiecās uz līgumsaistībām, un to ir pieņēmusi tās valsts tiesa, kurā šīs saistības ir izpildītas, vai tām vajadzētu būt izpildītām saskaņā ar:

               i) pušu vienošanos vai

               ii) līgumam piemērojamajiem tiesību aktiem, ja nav vienošanās par izpildes vietu,

               ja vien atbildētāja darbības saistībā ar darījumu acīmredzami nav veidojušas mērķtiecīgas un būtiskas saiknes ar šo valsti;

               h) spriedums attiecās uz nekustamā īpašuma izīrēšanu (nomu), un to ir pieņēmusi tās valsts tiesa, kurā atrodas nekustamais īpašums;

               i) spriedums bija nelabvēlīgs atbildētājam attiecībā uz līgumsaistībām, kas nodrošinātas ar lietu tiesībām uz nekustamo īpašumu, kurš atrodas izcelsmes valstī, ja līgumiskais prasījums ir apvienots ar prasījumu pret to pašu atbildētāju saistībā ar šīm lietu tiesībām;

               j) spriedums attiecās uz ārpuslīgumiskām saistībām, kas izriet no nāves, fiziska kaitējuma, materiāla īpašuma bojājuma vai zaudēšanas, un darbība vai bezdarbība, kas tieši rada šādu kaitējumu, notika izcelsmes valstī neatkarīgi no tā, kur šāds kaitējums ir nodarīts;

               k) spriedums attiecas uz brīvprātīgi izveidota un rakstiski apliecināta trasta spēkā esību, uzbūvi, sekām, pārvaldi vai izmaiņām, un

               i) tiesvedības uzsākšanas brīdī izcelsmes valsts trasta aktā bija norādīta kā valsts, kuras tiesās ir jāizskata strīdi par šādiem jautājumiem; vai

               ii) tiesvedības uzsākšanas brīdī izcelsmes valsts trasta aktā bija skaidri vai netieši norādīta kā valsts, kurā atrodas trasta galvenā pārvaldes vieta.

               Šis apakšpunkts attiecas tikai uz spriedumiem par iekšējiem aspektiem attiecībā uz trastu starp personām, kas ir vai bija trasta attiecībās;

               l) spriedums attiecās uz pretprasību —

               i) ciktāl tas bija labvēlīgs pretprasītājam, ar nosacījumu, ka pretprasība ir cēlusies no tā paša darījuma vai notikuma kā prasība; vai

               ii) ciktāl tas ir vērsts pret pretprasību, ja vien izcelsmes valsts tiesību aktos nav prasīts iesniegt pretprasību, lai izvairītos no tiesvedību novēršanas;

               m) spriedumu ir pieņēmusi tiesa, kas norādīta rakstiski noslēgtā vai dokumentētā līgumā, vai jebkādos citos saziņas līdzekļos, kas padara informāciju pieejamu, lai to varētu izmantot turpmākai atsaucei, izņemot ekskluzīvu tiesas izvēles līgumu.

               Šajā apakšpunktā “ekskluzīvs tiesas izvēles līgums” ir līgums, kas noslēgts divu vai vairāku pušu starpā un ar kuru, lai izlemtu strīdus, kuri ir radušies vai varētu rasties saistībā ar konkrētām tiesiskām attiecībām, norāda šo strīdu risināšanai vienas valsts tiesas vai vienu vai vairākas konkrētas valsts tiesas, izslēdzot jebkuras citas tiesas jurisdikciju.

               2. Ja atzīšana vai izpilde tiek prasīta pret fizisku personu, kas galvenokārt darbojas personīgos, ģimenes vai mājsaimniecības nolūkos (patērētāju) lietās, kas attiecas uz patērētāju līgumu, vai pret darbinieku lietās, kas saistītas ar darbinieka darba līgumu —

               a) šā panta 1. punkta e) apakšpunktu piemēro tikai tad, ja piekrišana ir adresēta tiesai mutiski vai rakstiski;

               b) nepiemēro 1. punkta f), g) un m) apakšpunktu.

               3. Šā panta 1. punkts neattiecas uz spriedumu, kurā tika lemts par nekustamā īpašuma īri (nomu) vai pieņemts lēmums par nekustamā īpašuma reģistrāciju. Šādu spriedumu var atzīt un izpildīt tikai tad, ja to ir pieņēmusi tās valsts tiesa, kurā atrodas īpašums.

               6. pants
               Atzīšanas un izpildes ekskluzīvais pamats

               Neatkarīgi no 5. panta spriedumu par lietu tiesībām uz nekustamo īpašumu atzīst un izpilda tikai tad, ja īpašums atrodas izcelsmes valstī.

               7. pants
               Atzīšanas un izpildes atteikums

               1. Atzīšanu vai izpildi var atteikt, ja:

               a) dokuments, uz kura pamata uzsākta tiesvedība, vai tam pielīdzināms dokuments, kurā ietverts paziņojums par būtiskām prasības sastāvdaļām:

               i) nebija paziņots atbildētājam savlaicīgi un tā, lai viņš varētu nodrošināt sev aizstāvību, izņemot, ja atbildētājs ieradās izcelsmes valsts tiesā un piedalījās lietas izskatīšanā, apstrīdot minēto paziņošanu ar noteikumu, ka izcelsmes valsts tiesību aktos šāda apstrīdēšana ir paredzēta, vai

               ii) izpildes valstī bija paziņots atbildētājam tādā veidā, kas nav savienojams ar šajā valstī pastāvošajiem dokumentu izsniegšanas pamatprincipiem;

               b) spriedums panākts krāpšanas rezultātā;

               c) atzīšana vai izpilde būtu acīmredzami nesavienojama ar atzīšanas vai izpildes valsts sabiedrisko kārtību, tostarp arī situācijās, kad īpašās procesuālās darbības, kuru rezultātā pieņemts spriedums, ir nesavienojamas ar šīs valsts procesuālā taisnīguma pamatprincipiem, un situācijās, kas apdraud šīs valsts drošību vai suverenitāti;

               d) tiesvedība izcelsmes tiesā bija pretrunā līgumam vai norādei trasta aktā, saskaņā ar kuru attiecīgais strīds bija jāizskata tādas valsts tiesā, kas nav izcelsmes valsts;

               e) spriedums ir nesavienojams ar spriedumu, ko izpildes valsts tiesa pieņēmusi strīdā starp tām pašām pusēm; vai

               f) spriedums ir nesavienojams ar agrāku spriedumu, kas pieņemts citas valsts tiesā starp tām pašām pusēm un par to pašu prasību, ar noteikumu, ka agrākais spriedums atbilst nosacījumiem tā atzīšanai atzīšanas vai izpildes valstī.

               2. Atzīšanu vai izpildi var atlikt vai atteikt, ja izpildes valsts tiesā notiek tiesvedība starp tām pašām pusēm par to pašu jautājumu, ja:

               a) izpildes valsts tiesā prasība tika celta pirms prasības izcelsmes tiesā; kā arī

               b) pastāv cieša saikne starp strīdu un izpildes valsti.

               Atteikums saskaņā ar šo punktu neliedz vēlāk no jauna iesniegt sprieduma atzīšanas vai izpildes pieteikumu.

               8. pants
               Iepriekš izlemjami jautājumi

               1. Lēmumu par iepriekš izlemjamu jautājumu neatzīst un neizpilda saskaņā ar Konvenciju, ja lēmums ir par jautājumu, uz kuru neattiecas Konvencija, vai par 6. pantā minētu jautājumu, par kuru ir lēmusi citas valsts, kas nav minētajā pantā minētā valsts, tiesa.

               2. Sprieduma atzīšanu vai izpildi var atteikt, ja un ciktāl spriedums ir balstīts uz lēmumu lietā, uz kuru neattiecas Konvencija, vai uz 6. pantā minētu jautājumu, par kuru ir lēmusi citas valsts, kas nav minētajā pantā minētā valsts, tiesa.

               9. pants
               Atsevišķas daļas atzīšana vai izpilde

               Sprieduma atsevišķas daļas atzīšanu vai izpildi veic, ja ir prasīta tikai konkrētās daļas atzīšana vai izpilde vai tikai daļu no sprieduma ir pieļaujams atzīt vai izpildīt saskaņā ar Konvenciju.

               10. pants
               Zaudējumu atlīdzība

               1. Sprieduma atzīšanu vai izpildi var atteikt, ja piespriestā zaudējumu atlīdzība, tostarp arī nesamērīga apmēra vai vindikatīva atlīdzība, nekompensē puses patiesos zaudējumus vai nodarīto kaitējumu.

               2. Atzīšanas vai izpildes valsts ņem vērā, vai un kādā apmērā izcelsmes valsts tiesas piespriestā atlīdzība par zaudējumiem sedz ar tiesvedību saistītus izdevumus.

               11. pants
               Izlīgumi (transactions judiciaires)

               Izlīgumu (transactions judiciaires), ko apstiprinājusi līgumslēdzējas valsts tiesa vai kas noslēgts līgumslēdzējas valsts tiesā lietas izskatīšanas gaitā un kas ir izpildāms tādā pašā veidā kā izcelsmes valsts tiesas spriedums, izpilda saskaņā ar Konvenciju tāpat kā spriedumu.

               12. pants
               Iesniedzamie dokumenti

               1. Puse, kas prasa atzīšanu vai izpildi, iesniedz:

               a) pilnu un apliecinātu sprieduma norakstu;

               b) ja spriedums ir pieņemts aizmuguriski, tā dokumenta oriģinālu vai apliecinātu kopiju, kas pierāda, ka pusei, pret kuru pieņemts aizmugurisks spriedums, ir paziņots dokuments, ar ko celta prasība, vai līdzvērtīgs dokuments;

               c) dokumentus, kas nepieciešami, lai konstatētu, ka spriedums ir spēkā vai attiecīgā gadījumā – ka tas ir izpildāms izcelsmes valstī;

               d) Konvencijas 11. pantā minētajā gadījumā – izcelsmes valsts tiesas (tai skaitā tiesas amatpersonas) apstiprinājumu, ka izlīgums vai tā daļa izcelsmes valstī ir izpildāms tādā pašā veidā kā tiesas spriedums.

               2. Ja atzīšanas vai izpildes valsts tiesa no sprieduma teksta nevar konstatēt, vai šīs nodaļas noteikumi ir ievēroti, tiesa var pieprasīt nepieciešamos dokumentus.

               3. Atzīšanas vai izpildes pieteikumam var pievienot izcelsmes valsts tiesas (tostarp tiesas ierēdņa) izsniegtu dokumentu, kas attiecas uz spriedumu un atbilst Hāgas Starptautisko privāttiesību konferences ieteiktajam un publicētajam formātam.

               4. Ja šajā pantā minētie dokumenti nav izpildes valsts oficiālajā valodā, tiem pievieno apstiprinātu tulkojumu, ja vien izpildes valsts tiesību aktos nav noteikts citādi.

               13. pants
               Procesuālā kārtība

               1. Procesuālo kārtību atzīšanai, izpildāmības pasludināšanai vai reģistrācijai izpildei un sprieduma izpildei nosaka atzīšanas vai izpildes valsts tiesību akti, ja vien šajā Konvencijā nav noteikts citādi. Izpildes valsts tiesa rīkojas ātri.

               2. Izpildes valsts tiesa neatsaka sprieduma atzīšanu vai izpildi saskaņā ar Konvenciju, pamatojoties uz to, ka atzīšana vai izpilde būtu jāpieprasa citā valstī.

               14. pants
               Tiesvedības izmaksas

               1. Nav atļauts itin nekādā veidā no personas, kura vienā līgumslēdzējā valsti cēlusi prasību par citā līgumslēdzējā valstī pieņemta tiesas sprieduma izpildīšanu, prasīt nodrošinājumu, garantiju vai ķīlu, pamatojoties tikai uz to, ka šai personai ir ārvalsts piederība vai ka tai nav domicila vai pastāvīgas dzīvesvietas valstī, kurā celta izpildīšanas prasība.

               2. Vienā līgumslēdzējā valstī izdotu rīkojumu par tiesvedības izdevumu samaksu pret jebkuru personu, kas ir atbrīvota no nodrošinājuma, garantijas vai ķīlas prasības saskaņā ar 1. punktu vai tās valsts tiesību aktiem, kurā uzsākta tiesvedība, pēc tās personas pieteikuma, kurai ir tiesības uz rīkojuma izpildi, pasludina par izpildāmu jebkurā citā līgumslēdzējā valstī.

               3. Valsts var paziņot, ka tā nepiemēro 1. punktu, vai ar deklarāciju norādīt, kura no tās tiesām nepiemēro 1. punktu.

               15. pants
               Atzīšana un izpilde saskaņā ar valsts tiesību aktiem

               Ievērojot 6. pantu, Konvencija neliedz atzīt vai izpildīt spriedumus saskaņā ar valsts tiesību aktiem.

               III NODAĻA — VISPĀRĒJIE NOTEIKUMI

               16. pants
               Pārejas noteikums

               Konvencija attiecas uz spriedumu atzīšanu un izpildi, ja laikā, kad tiesvedība tika uzsākta izcelsmes valstī, Konvencija bija spēkā starp šo valsti un izpildes valsti.

               17. pants
               Atzīšanu un izpildi ierobežojošas deklarācijas

               Valsts var deklarēt, ka tās tiesas var atteikties atzīt vai izpildīt spriedumu, ko pieņēmusi citas Konvencijas līgumslēdzējas valsts tiesa, ja pušu dzīvesvieta bija atzīšanas vai izpildes valstī un pušu attiecības, kā arī visi pārējie ar strīdu saistītie jautājumi, izņemot izcelsmes tiesas atrašanās vietu, bija saistīti tikai ar atzīšanas vai izpildes valsti.

               18. pants
               Deklarācijas par īpašiem jautājumiem

               1. Ja valsts ir īpaši ieinteresēta nepiemērot Konvenciju kādam īpašam jautājumam, šī valsts var deklarēt, ka šim konkrētajam jautājumam tā Konvenciju nepiemēros. Valsts, kas sniedz šādu deklarāciju, nodrošina, ka deklarācija nav plašāka, nekā tas ir nepieciešams, un ka šis īpašais no piemērošanas jomas izslēgtais jautājums ir skaidri un precīzi noteikts.

               2. Attiecībā uz šādu jautājumu Konvenciju nepiemēro:

               a) līgumslēdzējā valstī, kas sniegusi deklarāciju;

               b) citās līgumslēdzējās valstīs, kurās lūdz atzīt vai izpildīt spriedumu, ko pieņēmusi tās līgumslēdzējas valsts tiesa, kura ir sniegusi deklarāciju.

               19. pants
               Deklarācijas attiecībā uz spriedumiem, kas attiecas uz valsti

               1. Valsts var paziņot, ka tā nepiemēro Konvenciju spriedumiem, kas izriet no tiesvedības, kurā puse ir kāda no turpmāk minētajām:

               a) šī valsts vai fiziska persona, kas rīkojas šīs valsts vārdā; vai

               b) šīs valsts valdības aģentūra vai fiziska persona, kas rīkojas šādas valdības aģentūras uzdevumā.

               Valsts, kas sniedz šādu deklarāciju, nodrošina, ka deklarācija nav plašāka, nekā tas ir nepieciešams, un ka šī izslēgšana no piemērošanas jomas ir skaidri un precīzi noteikta. Deklarācijā nenošķir spriedumus, ja valsts, šīs valsts valdības aģentūra vai fiziska persona, kas rīkojas to vārdā, ir atbildētājs vai prasītājs tiesvedībā izcelsmes tiesā.

               2. Tādas valsts tiesas pieņemta sprieduma atzīšanu vai izpildi, kas sniegusi deklarāciju saskaņā ar 1. punktu, var atteikt, ja spriedums pieņemts tiesvedībā, kurā puse ir vai nu valsts, kas sniegusi deklarāciju, vai izpildes valsts, viena no to valdības aģentūrām vai fiziska persona, kas rīkojas vienas vai otras puses vārdā, tādā pašā mērā, kā norādīts deklarācijā.

               20. pants
               Vienāda interpretācija

               Interpretējot Konvenciju, ņem vērā tās starptautisko raksturu un nepieciešamību veicināt tās vienveidīgu piemērošanu.

               21. pants
               Konvencijas darbības pārskatīšana

               Hāgas Starptautisko privāttiesību konferences ģenerālsekretārs regulāri veiks pasākumus, lai pārskatītu Konvencijas, tostarp arī deklarāciju, darbību, un ziņos Vispārējo lietu un politikas padomei.

               22. pants
               Neunitāras tiesību sistēmas

               1. Attiecībā uz Konvencijas līgumslēdzējām valstīm, kurās saistībā ar jebkuru Konvencijā skartu jautājumu pastāv divas vai vairākas tiesību sistēmas dažādās teritoriālās vienībās:

               a) visas atsauces uz valsts tiesību aktiem vai procesuālo kārtību attiecīgos gadījumos ir jāsaprot kā atsauce uz tiesību aktiem vai procesuālo kārtību, kas ir spēkā attiecīgajā teritoriālajā vienībā;

               b)visas atsauces uz valsts tiesu vai tiesām attiecīgos gadījumos ir jāsaprot kā atsauce uz tiesu vai tiesām attiecīgajā teritoriālajā vienībā;

               c) visas atsauces uz saikni ar valsti attiecīgos gadījumos ir jāsaprot kā atsauce uz saikni ar attiecīgo teritoriālo vienību;

               d) visas atsauces uz piesaistes kritēriju valstij attiecīgos gadījumos ir jāsaprot kā atsauces uz piesaistes kritēriju attiecīgajai teritoriālajai vienībai.

               2. Neatkarīgi no 1. punkta noteikumiem Konvencijas līgumslēdzējai valstij, kurā ir divas vai vairākas teritoriālās vienības ar dažādām tiesību sistēmām, nav pienākuma piemērot Konvenciju situācijām, kas saistītas tikai ar šādām dažādām teritoriālām vienībām.

               3. Teritoriālās vienības tiesai Konvencijas līgumslēdzējā valstī, kurā ir divas vai vairākas teritoriālās vienības ar dažādām tiesību sistēmām, nav pienākuma atzīt vai izpildīt citā Konvencijas līgumslēdzējā valstī pasludinātu spriedumu tikai tāpēc, ka spriedums saskaņā ar Konvenciju ir atzīts vai izpildīts citā šīs pašas līgumslēdzējas valsts teritoriālajā vienībā.

               4. Šo pantu nepiemēro reģionālām ekonomiskās integrācijas organizācijām.

               23. pants
               Attiecības ar citiem starptautiskiem instrumentiem

               1. Konvenciju pēc iespējas interpretē kā atbilstīgu citiem Konvencijas līgumslēdzējas valsts spēkā esošiem nolīgumiem neatkarīgi no tā, vai tie noslēgti pirms vai pēc šīs Konvencijas.

               2. Konvencija neietekmē to, kā līgumslēdzēja valsts piemēro līgumu, kas noslēgts pirms Konvencijas.

               3. Konvencija neietekmē līgumslēdzējas valsts tiesības piemērot pēc Konvencijas noslēgtu līgumu attiecībā uz Konvencijas līgumslēdzējas valsts, kas arī ir minētā nolīguma puse, tiesas pieņemta sprieduma atzīšanu vai izpildi. Nekas citā līgumā neietekmē 6. pantā noteiktās saistības pret līgumslēdzējām valstīm, kas nav minētā līguma puses.

               4. Konvencija neietekmē reģionālas ekonomiskās integrācijas organizācijas, kas ir Konvencijas puse, noteikumu piemērošanu attiecībā uz tāda sprieduma atzīšanu vai izpildi, ko pieņēmusi tādas līgumslēdzējas valsts tiesa, kas ir arī reģionālās ekonomiskās integrācijas organizācijas dalībvalsts, ja:

               a) noteikumi tika pieņemti pirms Konvencijas noslēgšanas; vai

               b) noteikumi tika pieņemti pēc Konvencijas noslēgšanas, ciktāl tie neietekmē 6. pantā noteiktās saistības pret līgumslēdzējām valstīm, kas nav reģionālās ekonomiskās integrācijas organizācijas dalībvalstis.

               IV NODAĻA – NOSLĒGUMA NOTEIKUMI

               24. pants
               Parakstīšana, ratifikācija, pieņemšana, apstiprināšana vai pievienošanās

               1. Konvenciju var parakstīt visas valstis.

               2. Šī Konvencija parakstītājvalstīm ir jāratificē, jāpieņem vai jāapstiprina.

               3. Konvencijai var pievienoties visas valstis.

               4. Ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās aktus deponē Konvencijas depozitāram Nīderlandes Karalistes Ārlietu ministrijā.

               25. pants
               Deklarācijas attiecībā uz valstīm ar vairākām tiesību sistēmām

               1. Ja valstī ir divas vai vairākas teritoriālās vienības, kurās saistībā ar jautājumiem, uz ko attiecas Konvencija, piemēro dažādas tiesību sistēmas, tad šāda valsts var deklarēt, ka Konvencija attiecas uz visām tās teritoriālajām vienībām vai tikai uz vienu vai vairākām teritoriālajām vienībām. Šādā deklarācijā skaidri jānorāda tās teritoriālās vienības, uz kurām attiecas Konvencija.

               2. Ja valsts neiesniedz šajā pantā paredzēto deklarāciju, Konvenciju piemēro visām minētās valsts teritoriālajām vienībām.

               3. Šo pantu nepiemēro reģionālām ekonomiskās integrācijas organizācijām.

               26. pants
               Reģionālas ekonomiskās integrācijas organizācijas

               1. Reģionāla ekonomiskās integrācijas organizācija, kuru veido tikai suverēnas valstis un kura ir kompetenta attiecībā uz dažiem vai visiem Konvencijā iekļautajiem jautājumiem, var parakstīt, pieņemt, apstiprināt Konvenciju vai tai pievienoties. Reģionālajai ekonomiskās integrācijas organizācijai šādā gadījumā ir tādas pašas tiesības kā Konvencijas līgumslēdzējai valstij tādā apmērā, kādā organizācijai ir kompetence attiecībā uz Konvencijā iekļautajiem jautājumiem.

               2. Reģionālā ekonomiskās integrācijas organizācija, parakstot, pieņemot vai apstiprinot Konvenciju vai tai pievienojoties, rakstiski paziņo depozitāram, attiecībā uz kādiem šajā Konvencijā iekļautajiem jautājumiem šīs organizācijas dalībvalstis ir nodevušas tai savu kompetenci. Organizācija nekavējoties rakstiski paziņo depozitāram par visām izmaiņām, kas attiecas uz tās kompetenci, kā norādīts pēdējā saskaņā ar šo punktu sniegtajā paziņojumā.

               3. Saistībā ar Konvencijas stāšanos spēkā neņem vērā aktu, ko depozitāram deponē reģionāla ekonomiskās integrācijas organizācija, izņemot, ja reģionālā ekonomiskās integrācijas organizācija saskaņā ar 27. panta 1. punktu deklarē, kas tās dalībvalstis nebūs šīs Konvencijas puses.

               4. Visas atsauces uz “līgumslēdzēju valsti” vai “valsti” šajā Konvencijā attiecīgos gadījumos vienlīdz attiecas uz reģionālu ekonomiskās integrācijas organizāciju.

               27. pants
               Reģionālas ekonomiskās integrācijas organizācijas kā līgumslēdzēja puse bez tās dalībvalstīm

               1. Parakstīšanas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās laikā reģionāla ekonomiskās integrācijas organizācija var sniegt deklarāciju, ka tā ir kompetenta rīkoties attiecībā uz visiem Konvencijā ietvertajiem jautājumiem, un Konvencija būs saistoša tās dalībvalstīm tāpēc, ka Konvenciju parakstījusi, pieņēmusi, apstiprinājusi vai tai pievienojusies minētā organizācija, kaut arī dalībvalstis nebūs Konvencijas puses.

               2. Ja reģionāla ekonomiskās integrācijas organizācija sniedz deklarāciju saskaņā ar šā panta 1. punktu, visas atsauces uz “līgumslēdzēju valsti” vai “valsti” šajā Konvencijā attiecīgos gadījumos vienlīdz attiecas uz organizācijas dalībvalstīm.

               28. pants
               Stāšanās spēkā

               1. Konvencija stājas spēkā nākamā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad beidzies termiņš, kurā var sniegt paziņojumu saskaņā ar 29. panta 2. punktu attiecībā uz otro valsti, kas ir deponējusi 24. pantā minēto ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokumentu.

               2. Konvencija stājas spēkā:

               a) attiecībā uz katru valsti pēc Konvencijas ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās tā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad beidzies laikposms, kurā var sniegt paziņojumus saskaņā ar 29. panta 2. punktu attiecībā uz šo valsti;

               b) attiecībā uz teritoriālo vienību, kurai Konvenciju piemēro saskaņā ar 25. pantu, pēc tam, kad Konvencija ir stājusies spēkā attiecībā uz valsti, kas sniedz deklarāciju, tā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad ir pagājuši trīs mēneši no šajā pantā minētās deklarācijas paziņošanas.

               29. pants
               Attiecību nodibināšana saskaņā ar Konvenciju

               1. Konvencija ir spēkā starp divām līgumslēdzējām valstīm tikai tad, ja neviena no tām nav paziņojusi depozitāram par otru saskaņā ar 2. vai 3. punktu. Ja šāda paziņojuma nav, Konvencija stājas spēkā starp divām līgumslēdzējām valstīm no tā mēneša pirmās dienas, kas seko tā laikposma beigām, kurā var sniegt paziņojumus.

               2. Līgumslēdzēja valsts 12 mēnešu laikā pēc 32. panta a) punktā minētā depozitāra paziņojuma dienas var paziņot depozitāram, ka tas, ka cita valsts ratificē, pieņem, apstiprina Konvenciju vai pievienojas tai, nenozīmē attiecību starp abām valstīm nodibināšanu saskaņā ar šo Konvenciju.

               3. Valsts, deponēdama savu instrumentu saskaņā ar 24. panta 4. punktu, var paziņot depozitāram, ka tas, ka tā ratificē, pieņem, apstiprina Konvenciju vai pievienojas tai, nenozīmē attiecību nodibināšanu ar līgumslēdzēju valsti saskaņā ar šo Konvenciju.

               4. Līgumslēdzēja valsts jebkurā laikā var atsaukt paziņojumu, ko tā sniegusi saskaņā ar 2. vai 3. punktu. Šāda atsaukšana stājas spēkā nākamā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad pagājuši trīs mēneši pēc paziņošanas dienas.

               30. pants
               Deklarācijas

               1. Deklarācijas, kas minētas 14., 17., 18., 19. un 25. pantā, var sniegt parakstīšanas, ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās laikā vai jebkurā laikā pēc tam; tās var jebkurā laika grozīt vai atsaukt.

               2. Deklarācijas, grozījumus un atsaukumus paziņo depozitāram.

               3. Deklarācija, kas iesniegta parakstot, ratificējot, pieņemot, apstiprinot vai pievienojoties, stājas spēkā vienlaicīgi ar šīs Konvencijas stāšanos spēkā attiecībā uz atbilstīgo valsti.

               4. Vēlāk iesniegta deklarācija un visi deklarācijas grozījumi vai atsaukumi stājas spēkā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad ir pagājuši trīs mēneši no dienas, kad depozitārs ir saņēmis paziņojumu.

               5. Deklarācija, kas iesniegta vēlāk, un deklarācijas grozīšana vai atsaukšana neattiecas uz spriedumiem, kas izriet no tiesvedībām, kuras izcelsmes tiesā jau ir ierosinātas, kad deklarācija stājas spēkā.

               31. pants
               Darbības izbeigšana

               1. Ikviena šīs Konvencijas līgumslēdzēja valsts var denonsēt to, iesniedzot depozitāram rakstisku paziņojumu. Denonsēšanu var ierobežoti attiecināt uz atsevišķām teritoriālajām vienībām ar neunitāru tiesību sistēmu, kurām piemēro Konvenciju.

               2. Denonsēšana stājas spēkā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad pagājuši 12 mēneši no dienas, kad depozitārs šo paziņojumu saņem. Ja paziņojumā ir norādīts ilgāks denonsēšanas spēkā stāšanās termiņš, denonsēšana stājas spēkā pēc tam, kad ir beidzies šis garākais termiņš no dienas, kad depozitārs saņem attiecīgo paziņojumu.

               32. pants
               Depozitāra paziņojumi

               Depozitārs paziņo Hāgas Starptautisko privāttiesību konferences dalībniekiem un citām valstīm un reģionālām ekonomiskās integrācijas organizācijām, kas parakstījušas, pieņēmušas, apstiprinājušas vai pievienojušās šai Konvencijai saskaņā ar 24., 26. un 27. pantu, par:

               a) parakstīšanu, ratifikāciju, pieņemšanu, apstiprināšanu vai pievienošanos, kas minēta 24., 26. un 27. pantā;

               b) dienu, kad Konvencija saskaņā ar 28. pantu stājas spēkā;

               c) paziņojumiem, deklarācijām, deklarāciju grozījumiem un atsaukumiem, kas minēti 26., 27., 29. un 30. pantā; kā arī

               d) denonsēšanu, kas minēta 31. pantā.

               To apliecinot, attiecīgi pilnvarotās personas ir parakstījušas šo Konvenciju.

               Hāgā 2019. gada 2. jūlijā angļu un franču valodā vienā eksemplārā, kuru deponē Nīderlandes Karalistes valdības arhīvos un kura apliecinātas kopijas pa diplomātiskiem kanāliem nosūta katrai Hāgas Starptautisko privāttiesību konferences dalībvalstij, kas tāda ir konferences divdesmit otrās sesijas dienā, kā arī katrai valstij, kas piedalījās minētajā sesijā; abi teksti ir vienlīdz autentiski.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 16.7.2021
            COM(2021) 319 final
            2021/0224(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā ir jāieņem Asociācijas padomē, kura izveidota ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valsts nolīgumu par asociācijas izveidi starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Jordānijas Hāšimītu Karalisti, no otras puses, attiecībā uz ES un Jordānijas partnerības prioritāšu spēkā esības termiņa pagarināšanu līdz brīdim, kad ES un Jordānija būs pieņēmušas jaunus atjauninātus kopīgos dokumentus

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.Priekšlikuma priekšmets

               Priekšlikumā ir ierosināts lēmums, ar kuru nosaka nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem Asociācijas padomē, kura izveidota ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valsts nolīgumu par asociācijas izveidi starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Jordānijas Hāšimītu Karalisti, no otras puses, saistībā ar paredzēto lēmuma pieņemšanu par ES un Jordānijas partnerības prioritāšu termiņa pagarināšanu līdz brīdim, kad ES un Jordānija būs pieņēmušas jaunus atjauninātus kopīgos dokumentus.

               2.Priekšlikuma konteksts

               2.1.Asociācijas nolīgums

               Eiropas un Vidusjūras reģiona valsts nolīgums par asociācijas izveidi starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Jordānijas Hāšimītu Karalisti, no otras puses, (“Asociācijas nolīgums”) tika parakstīts 1997. gada 24. novembrī un stājās spēkā 2002. gada 1. maijā. Šis asociācijas nolīgums ir ES un Jordānijas divpusējo attiecību juridiskais pamats. Nolīguma mērķi ir:

               –nodrošināt pienācīgu pamatu politiskam dialogam, kas ļautu veidoties ciešiem politiskiem sakariem starp Pusēm,

               –paredzēt nosacījumus pakāpeniskai preču, pakalpojumu un kapitāla tirdzniecības liberalizācijai,

               –veicināt līdzsvarotu saimniecisko un sociālo sakaru izveidi starp Pusēm, izmantojot dialogu un sadarbību,

               –uzlabot dzīves un darba apstākļus un veicināt ražīgumu un finansiālo stabilitāti,

               –veicināt reģionālo sadarbību, lai stiprinātu mierīgu līdzāspastāvēšanu un ekonomisko un politisko stabilitāti,

               –veicināt sadarbību citās jomās, par kurām ir savstarpēja interese.

               2.2.Asociācijas padome

               Ar Asociācijas nolīgumu izveido Asociācijas padomi, kura ir pilnvarota pieņemt lēmumus nolīguma mērķu sasniegšanai nolīgumā paredzētajos gadījumos. Tās lēmumi Pusēm ir saistoši. Asociācijas padome var sniegt arī ieteikumus. Saskaņā ar Reglamentu ES un Jordānija pārmaiņus pa 12 mēnešiem vada Asociācijas padomes darbu. Asociācijas padome regulāri sanāk ministru līmenī vienu reizi gadā. Asociācijas padomes ārkārtas sesijas var sasaukt pēc jebkuras Puses pieprasījuma, Pusēm par to vienojoties.

               2.3.Paredzētais Asociācijas padomes akts

               Asociācijas padomei ir jāpieņem lēmums par ES un Jordānijas partnerības 2016.–2020. gada prioritāšu termiņa pagarināšanu līdz brīdim, kad ES un Jordānija būs pieņēmušas jaunus atjauninātus kopīgos dokumentus. Saskaņā ar Asociācijas padomes reglamenta 10. pantu lēmumu pieņems, izmantojot rakstveida procedūru.

               3.Savienības vārdā ieņemamā nostāja

               Nostāja, kas Eiropas Savienībai jāieņem ar Asociācijas nolīgumu izveidotajā Asociācijas padomē, pieņemot lēmumu par to, vai pagarināt ES un Jordānijas prioritāšu termiņu, ir balstīta uz šim lēmumam pievienotā lēmuma tekstu.

               Asociācijas padomes 2016. gada decembra Lēmumā Nr. 1/2016 ES un Jordānija vienojās par partnerības 2016.–2018. gada prioritātēm, paredzot tās pārskatīt 2018. gada beigās, lai apsvērtu iespēju to termiņu pagarināt par vēl diviem gadiem, ņemot vērā norises politiskajā, ekonomiskajā un drošības jomā. 2018. gadā pēc partnerības prioritāšu pārskatīšanas abas Puses vienojās pagarināt to spēkā esības termiņu vēl par diviem gadiem, proti, līdz 2020. gada beigām.

               Saistībā ar notiekošo ES partnerības ar dienvidu kaimiņreģionu atjaunošanas procesu un pēc daudzgadu finanšu shēmas 2021.–2027. gadam un jaunā Kaimiņattiecību, attīstības sadarbības un starptautiskās sadarbības instrumenta (NDICI) pieņemšanas ir plānots 2021. gadā sagatavot un pieņemt jaunus atjauninātus kopīgos dokumentus ar dienvidu kaimiņreģiona valstīm, tostarp Jordāniju. Šajā sakarā un lai izvairītos no pārtraukuma starp ES un Jordānijas partnerības prioritāšu termiņa beigām un jaunu prioritāšu pieņemšanu, Pušu interesēs ir pagarināt pašreizējo partnerības prioritāšu termiņu līdz brīdim, kad būs pieņemtas jaunas atjauninātas prioritātes.

               4.Juridiskais pamats

               4.1.Procesuālais juridiskais pamats

               4.1.1.Principi

               Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 218. panta 9. punktā ir paredzēta iespēja pieņemt lēmumus, kas nosaka “nostāju, kas Savienības vārdā jāapstiprina kādā ar nolīgumu izveidotā struktūrā, ja šāda struktūra ir tiesīga pieņemt lēmumus ar juridiskām sekām, izņemot lēmumus, kas papildina vai groza attiecīgajā nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu”.

               Jēdziens “lēmumi ar juridiskām sekām” ietver aktus, kam ir juridiskas sekas saskaņā ar starptautisko tiesību normām, kuras reglamentē attiecīgo struktūru. Tas ietver arī instrumentus, kas nav saistoši saskaņā ar starptautisko tiesību normām, bet kas “var būtiski ietekmēt Savienības likumdevēja pieņemtā tiesiskā regulējuma saturu”
                  1
               .

               4.1.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

               Asociācijas padome ir struktūra, kas izveidota ar nolīgumu, proti, Asociācijas nolīgumu.

               Akts, ko Asociācijas padome tiek aicināta pieņemt, ir lēmums ar juridiskām sekām. Paredzētajam aktam ir juridiskas sekas, jo tas pagarinās pašreizējo partnerības prioritāšu termiņu līdz brīdim, kad būs pieņemti jauni atjaunināti kopīgie dokumenti.

               Tāpēc ierosinātā lēmuma procesuālais juridiskais pamats ir LESD 218. panta 9. punkts.

               4.2.Materiālais juridiskais pamats

               4.2.1.Principi

               Saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu pieņemamā lēmuma materiālais juridiskais pamats galvenokārt ir atkarīgs no tā paredzētā akta mērķa un satura, attiecībā uz kuru ieņem nostāju Savienības vārdā. Ja paredzētajam aktam ir divi mērķi vai divi komponenti un viens ir atzīstams par galveno, bet otrs nav būtisks, tad lēmums, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, jābalsta uz viena materiālā juridiskā pamata, proti, tā, ko prasa galvenais jeb dominējošais mērķis vai komponents.

               4.2.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

               Paredzētā akta galvenais mērķis un saturs attiecas uz sadarbību ar trešo valsti saistībā ar asociācijas nolīgumu un Eiropas kaimiņattiecību politiku.

               Tāpēc ierosinātā lēmuma materiālais juridiskais pamats ir 217. pants.

               4.3.Secinājums

               Ierosinātā lēmuma juridiskajam pamatam vajadzētu būt LESD 217. pantam saistībā ar LESD 218. panta 9. punktu.

               5.Paredzētā akta publicēšana

               Ņemot vērā, ka ar Asociācijas padomes aktu tiks grozīts ES un Jordānijas partnerības prioritāšu spēkā esības termiņš, tas būtu jāpublicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, tiklīdz tas būs pieņemts.

               2021/0224 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā ir jāieņem Asociācijas padomē, kura izveidota ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valsts nolīgumu par asociācijas izveidi starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Jordānijas Hāšimītu Karalisti, no otras puses, attiecībā uz ES un Jordānijas partnerības prioritāšu spēkā esības termiņa pagarināšanu līdz brīdim, kad ES un Jordānija būs pieņēmušas jaunus atjauninātus kopīgos dokumentus

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 217. pantu saistībā ar 218. panta 9. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)Eiropas un Vidusjūras reģiona valsts nolīgums par asociācijas izveidi starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Jordānijas Hāšimītu Karalisti, no otras puses, tika parakstīts 1997. gada 24. novembrī un stājās spēkā 2002. gada 1. maijā
                  2
               .

               (2)ES un Jordānijas partnerības prioritātes Asociācijas padome pieņēma 2016. gada decembrī
                  3
                un 2018. gadā pagarināja to termiņu līdz 2020. gada beigām
                  4
               .

               (3)Vēstuļu apmaiņā abas Puses vienojās par to, ka ES un Jordānijas partnerības prioritātes joprojām ir spēkā kā pamatdokuments partnerības stiprināšanai, kamēr nav pieņemti jauni atjaunināti kopīgi dokumenti.

               (4)Saskaņā ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valsts nolīguma 91. panta 1. punktu Asociācijas padome var pieņemt lēmumus, lai sasniegtu nolīguma mērķus.

               (5)Asociācijas padomei ir rakstveida procedūrā jāpieņem lēmums par ES un Jordānijas partnerības prioritāšu termiņa pagarināšanu līdz brīdim, kad ES un Jordānija būs pieņēmušas jaunus atjauninātus kopīgos dokumentus.

               (6)Ir lietderīgi noteikt nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem Asociācijas padomē, jo attiecīgais lēmums Savienībai būs saistošs,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Nostājas, kura Savienības vārdā jāieņem Asociācijas padomē, kas izveidota ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valsts nolīgumu par asociācijas izveidi starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Jordānijas Hāšimītu Karalisti, no otras puses, attiecībā uz ES un Jordānijas partnerības prioritāšu termiņa pagarināšanu līdz brīdim, kad ES un Jordānija būs pieņēmušas jaunus atjauninātus kopīgos dokumentus, pamatā ir ES un Jordānijas Asociācijas padomes lēmuma projekts, kas pievienots šim lēmumam.

               2. pants

               Šis lēmums ir adresēts Komisijai.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        ES Tiesas spriedums, 2014. gada 7. oktobris, Vācija/ Padome, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, 61.–64. punkts.

                     (2)

                        Eiropas un Vidusjūras reģiona valsts nolīgums par asociācijas izveidi starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Jordānijas Hāšimītu Karalisti, no otras puses, OV L 129, 15.5.2002., 3. lpp.

                     (3)

                        ES un Jordānijas Asociācijas padomes Lēmums Nr. 1/2016 (2016. gada 19. decembris), vienojoties par ES un Jordānijas partnerības prioritātēm, OV L 355, 24.12.2016., 31. lpp.

                     (4)

                        ES un Jordānijas Asociācijas padomes Lēmums Nr. 1/2018 (2018. gada 12. decembris), ar kuru vienojas par ES un Jordānijas partnerības prioritāšu pagarināšanu, OV L 8, 10.1.2019., 34. lpp.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 16.7.2021
            COM(2021) 319 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            Priekšlikums — PADOMES LĒMUMS
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā ir jāieņem Asociācijas padomē, kura izveidota ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valsts nolīgumu par asociācijas izveidi starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Jordānijas Hāšimītu Karalisti, no otras puses, attiecībā uz ES un Jordānijas partnerības prioritāšu spēkā esības termiņa pagarināšanu līdz brīdim, kad ES un Jordānija būs pieņēmušas jaunus atjauninātus kopīgos dokumentus

               PIELIKUMS

               ES UN JORDĀNIJAS ASOCIĀCIJAS PADOMES [dd.mm.gggg.]

               LĒMUMS Nr. xx/2021

               par vienošanos pagarināt ES un Jordānijas partnerības prioritāšu spēkā esības termiņu

               ES UN JORDĀNIJAS ASOCIĀCIJAS PADOME,

               ņemot vērā Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumu par asociācijas izveidi starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Jordāniju, no otras puses (“Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums”),

               tā kā:

               (1)Eiropas un Vidusjūras reģiona valsts nolīgumu par asociācijas izveidi starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Jordāniju, no otras puses, tika parakstīts 1997. gada 24. novembrī un stājās spēkā 2002. gada 1. maijā.

               (2)Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma 91. pants pilnvaro Asociācijas padomi pieņemt lēmumus nolīguma mērķu sasniegšanai.

               (3)Nolīguma 101. pants nosaka, ka pusēm ir jāveic visi vajadzīgie vispārīgie vai īpašie pasākumi, lai izpildītu saistības, kas izriet no nolīguma, un jānodrošina nolīgumā izklāstīto mērķu sasniegšana.

               (4)Asociācijas padome 2016. gada 19. decembra Lēmumā Nr. 1/2016 vienojās par ES un Jordānijas partnerības prioritātēm 2016.–2018. gadam, uz kuru pamata varētu saliedēt partnerību, tiecoties atbalstīt un nostiprināt Jordānijas izturētspēju un stabilitāti, tajā pašā laikā pievēršoties ieilgušā Sīrijas konflikta ietekmei
                  1
               .

               (5)Ar 2018. gada 12. decembra Lēmumu Nr. 1/2018 Asociācijas padome nolēma pagarināt ES un Jordānijas partnerības prioritāšu spēkā esības termiņu līdz 2020. gada 31. decembrim
                  2
               .

               (6)Vēstuļu apmaiņā abas puses vienojās par to, ka ES un Jordānijas partnerības prioritātes turpina būt spēkā kā pamatdokuments partnerības nostiprināšanai līdz brīdim, kad tiks pieņemti jauni atjaunināti kopīgi dokumenti.

               (7)Asociācijas padomes reglamenta 10. pantā ir paredzēta iespēja pieņemt lēmumus rakstveida procedūrā starp sesijām, ja puses tam piekrīt,

               IR NOLĒMUSI ŠĀDI.

               1. pants

               Asociācijas padome, izmantojot rakstveida procedūru, nolemj, ka ES un Jordānijas partnerības prioritāšu, kuras pievienotas tās 2016. gada 19. decembra Lēmumam Nr. 1/2016, termiņš tiek pagarināts līdz brīdim, kad ES un Jordānija pieņems jaunus atjauninātus kopīgos dokumentus.

               2. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

               xx, [diena.mēnesis.gads]

                  Asociācijas padomes vārdā —

                     (1)

                        ES un Jordānijas Asociācijas padomes Lēmums Nr. 1/2016 (2016. gada 19. decembris), vienojoties par ES un Jordānijas partnerības prioritātēm, OV L 355, 24.12.2016., 31. lpp.

                     (2)

                        ES un Jordānijas Asociācijas padomes Lēmums Nr. 1/2018 (2018. gada 12. decembris), ar kuru vienojas par ES un Jordānijas partnerības prioritāšu pagarināšanu, OV L 8, 10.1.2019., 34. lpp.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 9.12.2021
            COM(2021) 781 final
            2021/0409(NLE)

            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Asociācijas padomē, kura izveidota ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumu, ar ko izveido apvienību starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Izraēlas Valsti, no otras puses, attiecībā uz ES un Izraēlas rīcības plāna pagarināšanu

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.Priekšlikuma priekšmets

               Šis priekšlikums attiecas uz lēmumu, ar ko nosaka nostāju, kuru Eiropas Savienības vārdā ieņem ES un Izraēlas Asociācijas padomē, kas izveidota ar Eiropas un Vidusjūras valstu nolīgumu, ar kuru izveido apvienību starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Izraēlas Valsti, no otras puses, (“Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums”), attiecībā uz ieteikuma pieņemšanu par ES un Izraēlas rīcības plāna pagarināšanu.

               2.Priekšlikuma konteksts

               2.1.Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums

               Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums tika parakstīts Briselē 1995. gada 20. novembrī un stājās spēkā 2000. gada 1. jūnijā. Tas veido ES un Izraēlas divpusējo attiecību juridisko pamatu. Nolīguma mērķis ir:

               –nodrošināt piemērotu pamatu politiskajam dialogam, lai tādējādi ļautu attīstīt ciešas politiskas attiecības starp pusēm;

               –palielināt tirdzniecību, inter alia, paplašinot preču un pakalpojumu tirdzniecību, veicinot tiesību veikt uzņēmējdarbību abpusēju liberalizāciju, turpmāku publiskā iepirkuma liberalizāciju, kapitāla brīvu apriti un sadarbības intensificēšanu zinātnē un tehnoloģijā, lai sekmētu ekonomisko attiecību saskaņotu attīstību starp Kopienu un Izraēlu un tādējādi veicinātu saimnieciskās darbības attīstību ES un Izraēlā, uzlabotu dzīves un nodarbinātības apstākļus un palielinātu produktivitāti un finanšu stabilitāti;

               –veicināt reģionālu sadarbību, lai nostiprinātu mierīgu līdzāspastāvēšanu un ekonomisko un politisko stabilitāti;

               –veicināt sadarbību citās jomās, par kurām ir savstarpēja interese.

               2.2.Asociācijas padome

               Asociācijas padomi, kas izveidota ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumu, veido Eiropas Savienības Padomes un Eiropas Komisijas locekļi, no vienas puses, un Izraēlas Valsts valdības locekļi, no otras puses. Paredzēts, ka tā tiekas ministru līmenī reizi gadā un, ja apstākļi to prasa, pēc priekšsēdētāja iniciatīvas un saskaņā ar tās reglamentā paredzētajiem nosacījumiem. Asociācijas padome pieņem lēmumus un ieteikumus, pusēm kopīgi vienojoties. Starpsesiju laikā tā var pieņemt lēmumus vai ieteikumus, izmantojot rakstisko procedūru, ja puses tam piekrīt, saskaņā ar reglamenta 10. pantu.

               2.3.Paredzētais Asociācijas padomes akts

               Asociācijas padomei jāpieņem ieteikums par ES un Izraēlas rīcības plāna (“paredzētais akts”) pagarināšanu. Saskaņā ar Asociācijas padomes reglamenta 10. pantu ieteikums tiks pieņemts, izmantojot rakstisko procedūru.

               Paredzētā akta mērķis ir pagarināt ES un Izraēlas rīcības plāna spēkā esības termiņu uz trim gadiem, lai nodrošinātu abu pušu sadarbības nepārtrauktību.

               3.Nostāja, kas jāieņem Savienības vārdā

               Nostāja, kas Eiropas Savienībai jāpieņem Asociācijas padomē, kura izveidota ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumu, par ieteikuma pieņemšanu attiecībā uz ES un Izraēlas rīcības plāna pagarināšanu uz trim gadiem, pamatojas uz šim lēmumam pievienotā ieteikuma tekstu.

               Abas puses vairākkārt ir apstiprinājušas Eiropas Savienības un Izraēlas attiecību daudzveidību un dzīvotspēju, kā arī pilnīgu apņemšanos turpināt attīstību visās savstarpējo interešu jomās.

               Tāpēc ES un Izraēlas rīcības plāna pagarināšana ir pušu interesēs.

               4.Juridiskais pamats

               4.1.Procesuālais juridiskais pamats

               4.1.1.Principi

               Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 218. panta 9. punktā ir paredzēti lēmumi, ar kuriem nosaka “nostāju, kas Savienības vārdā jāapstiprina kādā ar nolīgumu izveidotā struktūrā, ja šāda struktūra ir tiesīga pieņemt lēmumus ar juridiskām sekām, izņemot lēmumus, kas papildina vai groza attiecīgajā nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu”.

               Jēdziens “lēmumi ar juridiskām sekām” ietver aktus, kam ir juridiskas sekas saskaņā ar starptautisko tiesību normām, kuras reglamentē attiecīgo struktūru. Tas ietver arī instrumentus, kam nav saistoša spēka saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, bet kas “var būtiski ietekmēt ES likumdevēja pieņemtā tiesiskā regulējuma saturu”
                  1

               4.1.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

               Asociācijas padome ir struktūra, kas izveidota ar nolīgumu, proti, ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumu.

               Akts, ko Asociācijas padome tiek aicināta pieņemt, ir lēmums ar juridiskām sekām.

               Paredzētajam aktam ir juridisks spēks, jo tas uz trim gadiem pagarinās pašreizējo ES un Izraēlas rīcības plānu.

               Tādēļ ierosinātā lēmuma procesuālais juridiskais pamats ir LESD 218. panta 9. punkts.

               4.2.Materiālais juridiskais pamats

               4.2.1.Principi

               Lēmuma, kas pieņemams saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, materiālais juridiskais pamats galvenokārt ir atkarīgs no tā paredzētā akta mērķa un satura, par kuru nostāja Savienības vārdā jāieņem. Ja paredzētajam aktam ir divi mērķi vai divi komponenti, no kuriem viens ir klasificējams kā galvenais, bet otrs ir pakārtots, lēmums saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu jābalsta uz viena materiālā juridiskā pamata, proti, tā, kas nepieciešams galvenajam vai dominējošajam mērķim vai komponentam.

               4.2.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

               Paredzētā akta galvenais mērķis un saturs ir saistīts ar sadarbību ar trešo valsti saistībā ar asociācijas nolīgumu un Eiropas kaimiņattiecību politiku.

               Tāpēc ierosinātā lēmuma materiālais juridiskais pamats ir LESD 217. pants.

               4.3.Secinājums

               Ierosinātā lēmuma juridiskajam pamatam vajadzētu būt LESD 217. pantam saistībā ar LESD 218. panta 9. punktu.

               5.Paredzētā akta publicēšana

               Ņemot vērā to, ka Asociācijas padomes akts grozīs ES un Izraēlas rīcības plāna termiņu, ir lietderīgi pēc akta pieņemšanas to publicēt Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (saskaņā ar ES un Izraēlas Asociācijas padomes reglamentu) un Izraēlas Reshumot (Izraēlas oficiālais vēstnesis), ja Asociācijas padome tā nolems.

               2021/0409 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Asociācijas padomē, kura izveidota ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumu, ar ko izveido apvienību starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Izraēlas Valsti, no otras puses, attiecībā uz ES un Izraēlas rīcības plāna pagarināšanu

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 217. pantu saistībā ar 218. panta 9. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums, ar ko izveido apvienību starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Izraēlas Valsti, no otras puses, (“nolīgums”), tika parakstīts 2000. gada 1. jūnijā.

               (2)Ievērojot Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma 69. pantu, Asociācijas padome var pieņemt lēmumus un sniegt attiecīgus ieteikumus.

               (3)Asociācijas padomei, izmantojot rakstisko procedūru, jāpieņem ieteikums par ES un Izraēlas rīcības plāna pagarināšanu.

               (4)Ir lietderīgi noteikt nostāju, kas Savienības vārdā ir jāieņem Asociācijas padomē, jo ieteikumam būs juridiskas sekas.

               (5)ES un Izraēlas rīcības plāna pagarināšana uz trim gadiem Pusēm dos visas iespējas turpināt sadarbību turpmākajos gados, tostarp risinot iespējamās sarunas par partnerības prioritātēm,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Nostāja, kas Eiropas Savienībai jāieņem Asociācijas padomē, kura izveidota ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumu, ar ko izveido apvienību starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Izraēlas Valsti, no otras puses, pamatojas uz šim lēmumam pievienoto Asociācijas padomes ieteikuma projektu.

               2. pants

               Šis lēmums ir adresēts Komisijai un Augstajam pārstāvim.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        Tiesas 2014. gada 7. oktobra spriedums, Vācija pret Padomi, lieta C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, 61.–64. punkts.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 9.12.2021
            COM(2021) 781 final

            PIELIKUMS
            dokumentam
            Priekšlikums PADOMES LĒMUMAM
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Asociācijas padomē, kura izveidota ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumu, ar ko izveido apvienību starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Izraēlas Valsti, no otras puses, attiecībā uz ES un Izraēlas rīcības plāna pagarināšanu

               PIELIKUMS

                  ES UN IZRAĒLAS ASOCIĀCIJAS PADOMES IETEIKUMS Nr. xxx, ar ko apstiprina ES un Izraēlas rīcības plāna pagarināšanu

               ES UN IZRAĒLAS ASOCIĀCIJAS PADOME,

               ņemot vērā Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumu, ar ko izveido apvienību starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Izraēlas Valsti, no otras puses, (“Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums”),

               tā kā:

               (1)Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums tika parakstīts Briselē 1995. gada 20. novembrī un stājās spēkā 2000. gada 1. jūnijā.

               (2)Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma 69. pants pilnvaro Asociācijas padomi pieņemt lēmumus un sniegt atbilstošus ieteikumus.

               (3)Asociācijas padomes reglamenta 10. pantā ir paredzēta iespēja pieņemt lēmumus vai ieteikumus rakstiskā procedūrā starp sesijām, ja puses tam piekrīt.

               (4)ES un Izraēlas rīcības plāna pagarināšana uz trim gadiem Pusēm dos iespēju turpināt sadarbību turpmākajos gados, tostarp risinot iespējamās sarunas par partnerības prioritātēm,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU.

               1. pants

               Izmantojot rakstisko procedūru, Asociācijas padome iesaka uz trim gadiem no pagarinājuma pieņemšanas dienas pagarināt ES un Izraēlas rīcības plānu.

               2. pants

               Šis ieteikums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

               [Vieta] [datums]

               ES un Izraēlas Asociācijas padomes vārdā  –

               Priekšsēdētājs

               ***