               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 26.10.2017
            COM(2017) 624 final
            2017/0273(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Norvēģijas Karalisti par administratīvo sadarbību, krāpšanas apkarošanu un prasījumu piedziņu pievienotās vērtības nodokļa jomā

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               •Priekšlikuma pamatojums un mērķi

                  Padomes Regula (ES) Nr. 904/2010
                     1
                   un Padomes Direktīva 2010/24/ES
                     2
                   paredz tiesisko regulējumu dalībvalstu sadarbībai ar mērķi novērst un apkarot krāpšanu, kā arī piedzīt prasījumus PVN jomā.

                  Tomēr pieredze dalībvalstīs liecina, ka krāpnieki bieži izmanto darījumu, kuros iesaistīti trešās valstīs esoši uzņēmumi, kontroles trūkumus.

                  Tādēļ, apkarojot krāpšanu PVN jomā, svarīga ir sadarbība ar trešām valstīm. Konkrēti, Norvēģija ir Eiropas Ekonomiskās zonas dalībvalsts, kuras PVN sistēma ir līdzīga ES piemērotajai sistēmai, un tai ir laba tradīcija sadarbībā ar ES dalībvalstīm PVN jomā.

                  2009. gadā Norvēģijai bija būtiska nozīme, kad tā informēja dalībvalstis par “pazudušā tirgotāja” PVN krāpšanas shēmu oglekļa dioksīda kredītu jomā. Laikā no 2009. līdz 2012. gadam Norvēģijas nodokļu iestādes informēja dalībvalstu iestādes par krāpnieciskiem darījumiem par kopējo summu EUR 2,703 miljonu apmērā. Turklāt Norvēģijas amatpersonas kopā ar dažām dalībvalstīm piedalījās daudzpusējās pārbaudēs enerģijas nozarē un tika uzaicinātas būt par novērotājiem PVN novērošanas centrā (Eurofisc 4. darbības joma
                     3
                  ). Tāpat Norvēģija informēja vairākas dalībvalstis par “pazudušā tirgotāja” shēmas darījumiem, kuros tika ļaunprātīgi izmantotas Norvēģijas alternatīvās maksājumu platformas.

                  Tas liecina par priekšrocībām dalībvalstu sadarbībai ar Norvēģiju. Tomēr ar pašreizējo tiesisko regulējumu administratīvā sadarbība ar Norvēģiju ir neregulāra un iespējama vien, pamatojoties uz divpusējiem nolīgumiem starp Norvēģiju un atsevišķām dalībvalstīm, Ziemeļvalstu konvenciju vai retajiem uzaicinājumiem Norvēģijai novērotāja statusā piedalīties PVN novērošanas centrā.

                  Divpusējs nolīgums starp ES un Norvēģiju sniegs labu tiesisko regulējumu pienācīgai sadarbībai starp Norvēģiju un visām dalībvalstīm. Sadarbībā izmantos to pašu sadarbības struktūru, kas pašlaik ir spēkā starp ES dalībvalstīm, un tos pašus instrumentus, piemēram, elektroniskas platformas un e-veidlapas.

               •Saskanība ar spēkā esošajiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā

                  Komisija 2016. gada 7. aprīļa PVN jomas rīcības plānā COM(2016) 148 final norādīja, ka labāka sadarbība ar ārpussavienības valstīm PVN jautājumā ļautu paplašināt ES administratīvās sadarbības sistēmu un iekļaut trešās valstis, jo īpaši, lai nodrošinātu faktisku nodokļa uzlikšanu e-komercijai.

               2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE

                  Šis priekšlikums Padomes lēmumam ir iesniegts, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 113. pantu saistībā ar tā 218. panta 5. punktu un 218. panta 8. punkta otro daļu.

                  LESD 3. panta 2. punktā paredzēts, ka papildus Savienības ekskluzīvās kompetences jomām, kas uzskaitītas LESD 3. panta 1. punktā, “Savienības ekskluzīvā kompetencē ir arī noslēgt starptautisku nolīgumu, ja tā slēgšana ir paredzēta Savienības leģislatīvajā aktā vai ja tas ir nepieciešams, lai ļautu Savienībai īstenot tās iekšējo kompetenci tiktāl, ciktāl līguma slēgšana ietekmē Savienības kopīgos noteikumus vai maina to darbības jomu”.

                  Saskaņā ar Tiesas spriedumu lietā “AETR” jeb “ERTA” nolīgums ir ES ekskluzīvā kompetencē, ja nolīguma priekšmets ir kopīgu iekšējo noteikumu darbības jomā vai tādā jomā, kuru lielākoties reglamentē kopīgi iekšējie noteikumi, vai ja noteikumi ir pieņemti tādās jomās, uz kurām neattiecas kopīgā politika, un it īpaši jomās, kurās ir saskaņošanas pasākumi.

                  Plānotā nolīguma priekšmets, proti, administratīvā sadarbība, krāpšanas apkarošana un prasījumu piedziņa PVN jomā, ir kopīgu iekšējo noteikumu darbības jomā, un jo īpaši Padomes 2010. gada 7. oktobra Regulas (ES) Nr. 904/2010 par administratīvu sadarbību un krāpšanas apkarošanu pievienotās vērtības nodokļa jomā un Padomes 2010. gada 16. marta Direktīvas 2010/24/ES par savstarpēju palīdzību prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktiem maksājumiem, nodokļiem un citiem pasākumiem darbības jomā. Tādēļ Savienībai ir ekskluzīva kompetence noslēgt nolīgumu ar Norvēģiju par administratīvo sadarbību, krāpšanas apkarošanu un prasījumu piedziņu pievienotās vērtības nodokļa jomā.

                  Tādēļ Padome ar 2014. gada 9. decembra lēmumu pilnvaroja Komisiju Savienības vārdā sākt sarunas ar Norvēģiju.

                  Nolīguma saturs atbilst sarunu norādēm, ko Padome noteikusi pielikumā Padomes 2014. gada 9. decembra Lēmumam, ar ko pilnvaro Komisiju sākt sarunas par nolīgumu starp Eiropas Savienību un Norvēģijas Karalisti par administratīvo sadarbību, krāpšanas apkarošanu un prasījumu piedziņu pievienotās vērtības nodokļa jomā.

                  Nolīgumā ietvertie sadarbības instrumenti ir tie paši, kas paredzēti ES tiesiskajā regulējumā, izņemot piekļuvi datubāzēm. Piekļuve datubāzēm ir izņemta no nolīguma teksta, jo tika uzskatīts, ka tā nav samērīga ar mērķiem. Būtībā PVN informācijas apmaiņas sistēma (VIES)
                     4
                   ļauj dalībvalstīm piekļūt informācijai par ES iekšējiem darījumiem, kas nav nepieciešams sadarbības ar Norvēģiju kontekstā.

               3.EX POST IZVĒRTĒJUMI, APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PUSĒM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMI

               •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām

               Nolīgums reglamentē administratīvo sadarbību PVN jomā starp ES dalībvalstu un Norvēģijas nodokļu iestādēm. Vienošanās par teksta redakciju ar Norvēģijas iestādēm tika panākta 2015. un 2016. gada laikā.

               Visa procesa laikā Padomes nodokļu jautājumu darba grupa (CWPT) tika informēta par sarunu gaitu un iesaistīta apspriedēs par to rezultātiem.

               4.CITI ELEMENTI

               Konkrēto ierosināto noteikumu detalizēts skaidrojums

               I sadaļa. Vispārīgi noteikumi

               Mērķis ir izveidot regulējumu administratīvās sadarbības jomā ar nolūku cīnīties pret krāpšanu PVN jomā un sniegt palīdzību PVN prasījumu piedziņā (1. pants).

               Definīcijas (3. pants) ir saskaņā ar attiecīgajiem ES tiesību aktiem. Tādēļ nolīgumā ir ietverta “pieprasījuma iesniedzējas iestādes” definīcija administratīvajai sadarbībai un krāpšanas apkarošanai saskaņā ar II sadaļu (atbilstoši definīcijai Padomes Regulā (ES) Nr. 904/2010), kā arī “pieprasījuma iesniedzējas iestādes” definīcija, kas attiecas uz palīdzību piedziņā saskaņā ar III sadaļu (atbilstoši definīcijai Padomes Direktīvā 2010/24/ES). Tās pašas definīcijas ir ietvertas arī e-veidlapās, ko pašlaik izmanto dalībvalstis ES administratīvās sadarbības regulējumā. Tādēļ, izmantojot tās pašas definīcijas, varēs izmantot tās pašas e-veidlapas sadarbībai ar Norvēģiju bez būtiskām izmaiņām to izkārtojumā.

               Arī noteikumi par organizāciju (4. pants) atbilst struktūrai, kas izveidota ar Padomes Regulu (ES) Nr. 904/2010 un Padomes Direktīvu (ES) 2010/24/ES. Šeit jāpiebilst, ka šis nolīgums neparedz iespēju izraudzīties “koordinācijas birojus”, kas atbild par konkrētiem nodokļu veidiem, kā paredzēts saskaņā ar 4. panta 3. punktu Direktīvā 2010/24/ES, jo šis nolīgums attiecas tikai uz PVN.

               Puses nodrošina, ka informācijas apmaiņai nepieciešamās sakaru sistēmas darbojas. Tādēļ būtu jānoslēdz pakalpojumu līmeņa nolīgums (5. pants), lai nodrošinātu tehnisko kvalitāti un kvantitāti šo sakaru un informācijas apmaiņas sistēmu darbībai. Pakalpojumu līmeņa nolīgumā nebūs norādīts VIES, jo tas nav iekļauts starp nolīgumā paredzētajiem sadarbības instrumentiem ar Norvēģiju.

               Pusēm jānodrošina konfidencialitāte un personas datu aizsardzība, kā paredzēts attiecīgajos ES tiesību aktos (Direktīvā 95/46/EK). Nolīguma 6. pantā paredzēti nosacījumi attiecībā uz: datu izpaušanu vienīgi tādām valsts iestādēm, kuras ir atbildīgas par PVN tiesību aktu piemērošanu un par šādu datu izmantošanu; izmantošanu citiem mērķiem vienīgi tādos gadījumos, ja to pieļauj valstu tiesību akti un ar informācijas devējas valsts atļauju; apmaiņas rezultātā iegūto datu izmantošanu; informācijas nodošanu trešajai valstij; no trešās valsts saņemtas informācijas nosūtīšanu.

               II sadaļa. Administratīvā sadarbība un krāpšanas apkarošana

               Nolīguma II sadaļā paredzēti tie paši sadarbības instrumenti (informācijas apmaiņa un administratīvās procedūras, spontāna informācijas apmaiņa, atsauksme, automātiska informācijas apmaiņa, administratīvs paziņojums, atrašanās administratīvajos birojos un līdzdalība administratīvajās procedūrās, vienlaicīga kontrole, Eurofisc), kas noteikti Padomes Regulā (ES) Nr. 904/2010, izņemot piekļuvi datubāzēm, izmantojot VIES sistēmu. Arī informācijas sniegšanas termiņi ir tādi paši kā Savienības tiesiskajā regulējumā.

               Attiecībā uz informācijas apmaiņu pēc pieprasījuma 7. panta 4. punktā ir paredzēti gadījumi, kad piegāde ir apliekama ar nodokli pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī, bet nodokļa maksātājs veic uzņēmējdarbību pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī. Šādos gadījumos pieprasījuma iesniedzējai iestādei, lai novērtētu PVN, nav citas iespējas kā vien lūgt pieprasījuma saņēmējas iestādes palīdzību. Tādēļ šajā pantā ir paredzēts minimālais datu apjoms, kas pieprasījuma saņēmējai iestādei ir jānosūta pieprasījuma iesniedzējai iestādei. Kategorijas, uz ko attiecas šis noteikums un kas ir uzskaitītas nolīguma 1. pielikumā, ir importētas niecīgas vērtības preces, ar nekustamo īpašumu saistīti pakalpojumi, telekomunikāciju pakalpojumi, radio un televīzijas apraides pakalpojumi un elektroniski sniegti pakalpojumi.

               Attiecībā uz automātisku informācijas apmaiņu (11. pants) Puses apvienotajā komitejā (41. pants) nosaka informācijas, kura ir apmaiņas priekšmets, kategorijas.

               Norvēģijas līdzdalība Eurofisc (15. pants) neparedzēs iespēju Eurofisc koordinācijas ierēdņiem, ko iecēlusi valsts kompetentā iestāde, piekļūt otras valsts datubāzēm. Turklāt Eurofisc Norvēģijas koordinācijas ierēdnis nevarēs ieņemt priekšsēdētāja vai koordinatora amatu darbības jomās, kā arī tam nebūs balsstiesību.

               Saskaņā ar 17. pantu nodokļu administrācija var atteikties īstenot administratīvas procedūras, ja pieprasījums saistīts ar nesamērīgu administratīvo slogu pieprasījuma saņēmējai iestādei un ja pieprasījuma iesniedzēja iestāde nav izmantojusi visus savā valstī pieejamos informācijas avotus. Arī banku noslēpumu neizmanto par pamatojumu, lai atteiktu administratīvo palīdzību.

               Apvienotā komiteja pieņems informācijas apmaiņas veidlapas. Šā nolīguma nolūkiem var izmantot arī e-veidlapas, ko pašlaik izmanto saskaņā ar Padomes Regulu (ES) Nr. 904/2010 un Padomes Direktīvu 2010/24/ES, izdarot nelielu lingvistisku grozījumu. Proti, e-veidlapu pašreizējā redakcija attiecas vienīgi uz “dalībvalstīm” un “Kopienas iekšējiem darījumiem”.

               III sadaļa. Piedziņa

               Nolīguma III sadaļā paredzēti tādi paši instrumenti palīdzībai piedziņā kā Direktīvā 2010/24/ES: informācijas apmaiņa (tostarp atrašanās administratīvajos birojos un līdzdalība administratīvajās procedūrās pieprasījuma saņēmējā valstī), palīdzība dokumentu paziņošanā un piedziņas un aizsardzības pasākumi.

               Nosacījumi un kārtība, kas reglamentē šāda veida palīdzību piedziņā, arī atbilst nosacījumiem un kārtībai, kas noteikti Direktīvā 2010/24/ES.

               Tomēr šā nolīguma darbības jomā ietilpst tikai PVN prasījumi un administratīvie sodi, naudassodi, maksas un piemaksas saistībā ar šādiem prasījumiem (saskaņā ar nolīguma 2. panta 1. punkta b) apakšpunktu). Pretēji Direktīvai 2010/24/ES citi nodokļi un maksājumi nav nolīguma darbības jomā. Šāds tvēruma ierobežojums atbilst Padomes dotajām sarunu pilnvarām.

               Tomēr, lai vienkāršotu palīdzību piedziņā attiecībā uz citiem nodokļiem un samazinātu administratīvo slogu, 40. panta 4. punktā ir paredzēts, ka elektronisko sakaru tīklu un standarta veidlapas, kas pieņemtas šā nolīguma īstenošanai (un atbilst standarta veidlapām, ko pašlaik izmanto palīdzībai piedziņā starp ES dalībvalstīm), var izmantot arī palīdzībai piedziņā attiecībā uz citiem prasījumiem, ja šāda palīdzība piedziņā ir iespējama saskaņā ar citiem divpusējiem vai daudzpusējiem juridiski saistošiem instrumentiem par administratīvo sadarbību starp valstīm. Šī iespēja (kas nav pienākums) izmantot sakaru tīklu un standarta veidlapas attiecībā uz citiem nodokļiem var būt noderīga praksē, jo nodokļu nemaksāšana parasti neaprobežojas ar PVN parādiem. Tādēļ nolīgumā atļauta vienas pieprasījuma veidlapas izmantošana gan palīdzībai piedziņā attiecībā uz PVN prasījumiem (pamatojoties uz šo nolīgumu), gan attiecībā uz citiem nodokļiem (pamatojoties uz citiem nolīgumiem). Katra dalībvalsts, apspriežoties ar Norvēģiju, var izlemt, vai un kā tā vēlas izmantot šo 40. panta 4. punktā paredzēto iespēju.

               Šā nolīguma 23. pants attiecas uz informācijas apmaiņu bez iepriekšēja pieprasījuma. Pamatojoties uz šo noteikumu, valstis var informēt valsti, kurā veic uzņēmējdarbību, vai rezidences valsti par “nodokļu vai maksājumu” plānoto atmaksu personai, kura veic uzņēmējdarbību vai kuras rezidence ir citā valstī. Šis noteikums ir līdzīgs Direktīvas 2010/24/ES 6. pantam, kas attiecas uz informācijas apmaiņu bez iepriekšēja pieprasījuma par plānotu tādu nodokļu vai maksājumu, kas nav PVN, atmaksu.

               Vienotie instrumenti (vienotā paziņojuma veidlapa un vienotais instruments, kas atļauj veikt piedziņu pieprasījuma saņēmējā valstī), kuri paredzēti Direktīvā 2010/24/ES (8. un 12. pantā), ir ietverti šajā nolīgumā (25. un 29. pants). Šīs standarta veidlapas, ko jau izmanto visās ES dalībvalstīs, tiks piemērotas arī paziņošanas un piedziņas nolūkiem attiecībās ar Norvēģiju. Šo veidlapu automātiska tulkošana tiks nodrošināta arī uz norvēģu valodu.

               Lai nodrošinātu ātru un raitu palīdzības piedziņā ar Norvēģiju īstenošanu, nolīguma 40. panta 5. punktā paredzēts, ka līdz laikam, kad būs pieejami sīki izstrādāti noteikumi, kurus apvienotā komiteja pieņems III sadaļas īstenošanai, kompetentās iestādes var izmantot tos noteikumus, tostarp standarta veidlapas, kas jau ir pieņemtas, īstenojot Padomes Direktīvu 2010/24/ES.

               IV sadaļa. Īstenošana un piemērošana

               Ar nolīguma 41. pantu izveido apvienoto komiteju, kurā piedalās Pušu pārstāvji. Apvienotā komiteja nodrošina nolīguma pareizu darbību un īstenošanu. Tā darbojas pēc vienprātības principa un pieņem savu reglamentu.

               Šā nolīguma vajadzībām Norvēģija izmantos e-veidlapas un CNN/CSI
                  5
                tīklu, kas ir Regulas (ES) Nr. 1286/2013 (Fiscalis 2020)
                  6
                pielikuma A. punktā minētās Eiropas informācijas sistēmas Savienības elementi. Atkarībā no pieņemtā tehniskā risinājuma Norvēģijas pieslēgumam CNN/CSI tīklam apvienotā komiteja lems par finansiālo iemaksu, ko Norvēģija iemaksā Eiropas Savienības vispārējā budžetā.

               Komisija pārstāvēs Eiropas Savienību apvienotajā komitejā, un dalībvalstis var piedalīties. Tomēr lēmumu pieņemšanai apvienotajā komitejā nepieciešams pirms tam pieņemt Eiropas Savienības nostāju saskaņā ar LESD 113. panta noteikumiem (vienprātīgi). Pēc tam Komisija šādus lēmumus ievēros un tos aizstāvēs apvienotajā komitejā.

               V sadaļa. Nobeiguma noteikumi

               Šis nolīgums būs ietverts ES acquis, tam būs priekšroka salīdzinājumā ar citiem divpusējiem un daudzpusējiem juridiski saistošiem instrumentiem par administratīvo sadarbību tajā pašā jomā. Tas nozīmē, ka strīdīgos gadījumos piemēros šā nolīguma noteikumus.

               2017/0273 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Norvēģijas Karalisti par administratīvo sadarbību, krāpšanas apkarošanu un prasījumu piedziņu pievienotās vērtības nodokļa jomā

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 113. pantu saistībā ar tā 218. panta 5. punktu un 218. panta 8. punkta otro daļu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)Padome 2014. gada 9. decembrī pilnvaroja Komisiju sākt sarunas par nolīgumu starp Eiropas Savienību un Norvēģiju par administratīvo sadarbību, krāpšanas apkarošanu un prasījumu piedziņu pievienotās vērtības nodokļa jomā.

               (2)Nolīguma teksts, kas ir sarunu rezultāts, pilnībā atspoguļo Padomes dotās sarunu norādes.

               (3)Notika apspriešanās ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 45/2001
                  7
                28. panta 2. punktu.

               (4)Nolīgums būtu jāparaksta,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Ar šo atļauj Savienības vārdā parakstīt Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Norvēģijas Karalisti par administratīvo sadarbību, krāpšanas apkarošanu un prasījumu piedziņu pievienotās vērtības nodokļa jomā.

               Nolīguma teksts ir pievienots šim lēmumam.

               2. pants

               Ar šo Padomes priekšsēdētājs tiek pilnvarots norīkot personu vai personas, kas tiesīgas Savienības vārdā parakstīt nolīgumu.

               3. pants

               Komisija un dalībvalstu pārstāvji pārstāvēs Savienību apvienotajā komitejā, kas izveidota saskaņā ar nolīguma 41. pantu.

               Šis lēmums stājas spēkā trešajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

               Briselē,

                     Padomes vārdā —

                     priekšsēdētājs

                     (1)
                  Padomes 2010. gada 7. oktobra Regula (ES) Nr. 904/2010 par administratīvu sadarbību un krāpšanas apkarošanu pievienotās vērtības nodokļa jomā (OV L 268, 12.10.2010., 1. lpp.).

                     (2)
                  Padomes 2010. gada 16. marta Direktīva 2010/24/ES par savstarpēju palīdzību prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktiem maksājumiem, nodokļiem un citiem pasākumiem (OV L 84, 31.3.2010., 1. lpp.).

                     (3)
                  Eurofisc ir daudzpusējs tīkls ātrai mērķtiecīgas informācijas apmaiņai starp dalībvalstīm. Tas iedalās tematiskajās zonās, ko sauc par darbības jomām. To reglamentē Padomes Regulas (ES) Nr. 904/2010 X nodaļa.

                     (4)
                  VIES ir PVN informācijas apmaiņas sistēma. Caur VIES pieejamā informācija un sistēmas izmantošana ir reglamentēta Padomes Regulas (ES) Nr. 904/2010 V nodaļā.

                     (5)
                  Kopējais sakaru tīkls un kopējas sistēmas saskarne (CCN/CSI).

                     (6)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1286/2013 (2013. gada 11. decembris), ar ko izveido rīcības programmu nodokļu sistēmu darbības uzlabošanai Eiropas Savienībā laikposmam no 2014. līdz 2020. gadam (“Fiscalis 2020”) un atceļ Lēmumu Nr. 1482/2007/EK (OV L 347, 20.12.2013., 25. lpp.).

                     (7)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 45/2001 (2000. gada 18. decembris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un šādu datu brīvu apriti (OV L 8, 12.1.2001., 1. lpp.).

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 26.10.2017
            COM(2017) 624 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            Priekšlikums Padomes lēmumam
            par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Norvēģijas Karalisti par administratīvo sadarbību, krāpšanas apkarošanu un prasījumu piedziņu pievienotās vērtības nodokļa jomā

               PIELIKUMS

               dokumentam

               Priekšlikums Padomes lēmumam

               par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Norvēģijas Karalisti par administratīvo sadarbību, krāpšanas apkarošanu un prasījumu piedziņu pievienotās vērtības nodokļa jomā

               Nolīgums starp Eiropas Savienību un Norvēģijas Karalisti par administratīvo sadarbību, krāpšanas apkarošanu un prasījumu piedziņu pievienotās vērtības nodokļa jomā

               EIROPAS SAVIENĪBA, turpmāk “Savienība”,

               un

               NORVĒĢIJAS KARALISTE, turpmāk “Norvēģija”,

               turpmāk “Puses”,

               VĒLOTIES nodrošināt pievienotās vērtības nodokļa (PVN) pareizu konstatēšanu, aprēķināšanu un iekasēšanu un PVN prasījumu piedziņu, izvairīties no nodokļu dubultās uzlikšanas vai nodokļu neuzlikšanas un apkarot krāpšanu PVN jomā,

               APZINOTIES to, ka pārrobežu krāpšanas PVN jomā un PVN nemaksāšanas apkarošanai nepieciešama cieša sadarbība starp kompetentajām iestādēm, kas ir atbildīgas par šīs jomas tiesību aktu piemērošanu,

               ATZĪSTOT to, ka pārrobežu krāpšanai PVN jomā un PVN nemaksāšanai ir raksturīgas īpašas iezīmes un mehānismi, kas to atšķir no citiem krāpšanas veidiem nodokļu jomā, tādējādi tam nepieciešami īpaši juridiski rīki administratīvajai sadarbībai, jo īpaši savstarpējai informācijas apmaiņai,

               AR NOLŪKU piedalīties Eurofisc tīklā, lai veiktu konkrētas informācijas apmaiņu pārrobežu krāpšanas PVN jomā apkarošanai, ievērojot šajā nolīgumā noteiktos ierobežojumus,

               APZINOTIES to, ka Pusēm būtu jāpiemēro konfidencialitātes noteikumi un personas datu aizsardzība saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (EK) Nr. 95/46/EK
                  1
                par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti, tostarp saistībā ar Eurofisc,

               TĀ KĀ pareizas PVN piemērošanas novērtējumu telekomunikāciju, apraides un elektroniski sniegtiem pakalpojumiem var veikt vienīgi ar starptautiskās sadarbības palīdzību,

               ŅEMOT VĒRĀ to, ka Eiropas Savienība un Norvēģija ir kaimiņi un dinamiskas tirdzniecības partneri, kā arī puses Līgumā par Eiropas Ekonomikas zonu (“EEZ līgums”), kura mērķis ir Pušu starpā sekmēt pastāvīgu un līdzsvarotu attiecību stiprināšanu tirdzniecības un ekonomikas jomā ar vienādiem konkurences nosacījumiem un vienādu noteikumu ievērošanu, lai radītu homogēnu Eiropas Ekonomikas zonu,

               ATZĪSTOT to, ka nodokļu jautājumi nav EEZ līguma darbības jomā un tomēr sadarbība ar mērķi uzlabot PVN faktiskas piemērošanas un izpildes uzlabošanu ir Eiropas Savienības un Norvēģijas interesēs,

               IR VIENOJUŠĀS ŠĀDI.

               I sadaļa

               Vispārīgi noteikumi

               1. pants

               Mērķis

               Nolīguma mērķis ir izveidot regulējumu administratīvai sadarbībai starp Savienības dalībvalstīm un Norvēģiju, lai dotu iespēju iestādēm, kas ir atbildīgas par PVN tiesību aktu piemērošanu, sniegt savstarpēju palīdzību ar mērķi nodrošināt attiecīgo tiesību aktu ievērošanu un PVN ieņēmumu aizsardzību.

               2. pants

               Darbības joma

               1.Šis nolīgums paredz noteikumus un procedūras šādai sadarbībai:

               (a)jebkādas informācijas apmaiņa, kas varētu palīdzēt pareizi aprēķināt PVN, uzraudzīt pareizu PVN piemērošanu un cīnīties pret krāpšanu PVN jomā;

               (b)šādai piedziņai:

               i)ar PVN saistītie prasījumi;

               ii)administratīvie sodi, naudassodi, maksas un piemaksas saistībā ar i) apakšpunktā minētajiem prasījumiem, ko uzlikušas administratīvās iestādes, kuru kompetencē ir iekasēt PVN vai veikt ar to saistītās administratīvās procedūras, vai ko ir apstiprinājušas administratīvās vai tiesu struktūras pēc minēto administratīvo iestāžu pieprasījuma;

               iii)procenti un izmaksas saistībā ar i) un ii) apakšpunktā minētajiem prasījumiem.

               2.Šis nolīgums neietekmē administratīvās sadarbības noteikumu piemērošanu un krāpšanas apkarošanu, un palīdzību prasījumu piedziņā PVN jomā starp Savienības dalībvalstīm.

               3.Šis nolīgums neietekmē noteikumu par savstarpēju palīdzību krimināllietās piemērošanu.

               3. pants

               Definīcijas

               Šajā nolīgumā piemēro šādas definīcijas:

               (a)“PVN” ir pievienotās vērtības nodoklis atbilstoši Padomes Direktīvai 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības sistēmu un pievienotās vērtības nodoklis atbilstoši Norvēģijas 2009. gada 19. gada Likumam Nr. 58 par Norvēģijas pievienotās vērtības nodokli;

               (b)“valsts” ir Savienības dalībvalsts vai Norvēģija;

               (c)“valstis” ir Savienības dalībvalstis un Norvēģija;

               (d)“trešā valsts” ir valsts, kas nav ne Savienības dalībvalsts, ne Norvēģija;

               (e)“kompetentā iestāde” ir iestāde, kas izraudzīta saskaņā ar 4. panta 1. punktu;

               (f)“centrālais koordinācijas birojs” ir birojs, kuram saskaņā ar 4. panta 2. punktu ir uzticēta galvenā atbildība par saziņu II sadaļas un III sadaļas piemērošanas nolūkiem;

               (g)“koordinācijas departaments” ir jebkurš birojs, kurš nav centrālais koordinācijas birojs un kurš izraudzīts saskaņā ar 4. panta 3. punktu, lai pieprasītu vai sniegtu savstarpēju palīdzību saskaņā ar II sadaļu vai III sadaļu;

               (h)“kompetentais ierēdnis” ir jebkurš ierēdnis, kas ir iecelts saskaņā ar 4. panta 4. punktu un kas var veikt tiešu informācijas apmaiņu saskaņā ar II sadaļu;

               (i)“pieprasījuma iesniedzēja iestāde” (II sadaļas nolūkiem) ir centrālais koordinācijas birojs, koordinācijas departaments vai jebkurš kompetentais ierēdnis, kas iesniedz palīdzības pieprasījumu saskaņā ar II sadaļu kompetentās iestādes vārdā;

               (j)“pieprasījuma iesniedzēja iestāde” (III sadaļas nolūkiem) ir valsts centrālais koordinācijas birojs vai koordinācijas departaments, kurš iesniedz palīdzības pieprasījumu saskaņā ar III sadaļu;

               (k)“pieprasījuma saņēmēja iestāde” ir centrālais koordinācijas birojs, koordinācijas departaments vai – attiecībā uz sadarbību II sadaļas ietvaros – kompetentais ierēdnis, kas saņem palīdzības pieprasījumu no pieprasījuma iesniedzējas iestādes;

               (l)“persona” ir:

               i)fiziska persona;

               ii)juridiska persona;

               iii)ja tāda iespēja paredzēta spēkā esošajos tiesību aktos – personu apvienība, kas atzīta par tiesīgu veikt juridiskas darbības, bet kam trūkst juridiskas personas tiesiskā statusa; vai

               iv)jebkura cita jebkāda veida un formas juridiska sistēma ar juridiskas personas statusu vai bez tā, kas ir PVN maksātājs vai kas ir atbildīga par 2. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto prasījumu nomaksu;

               (m)“apvienotā komiteja” ir komiteja, kuras atbildībā ir šā nolīguma pareiza darbība un īstenošana saskaņā ar 41. pantu;

               (n)“administratīvā procedūra” ir visas kontroles, pārbaudes un citi pasākumi, ko valstis ir veikušas, pildot savus pienākumus, lai nodrošinātu tiesību aktu pareizu piemērošanu PVN jomā;

               (o)“spontāna apmaiņa” ir nesistemātiska informācijas paziņošana citai valstij jebkurā brīdī un bez iepriekšēja pieprasījuma;

               (p)“automātiska apmaiņa” ir iepriekš noteiktas informācijas sistemātiska paziņošana citai valstij bez iepriekšēja pieprasījuma;

               (q)“vienlaicīga kontrole” ir saskaņota kontrole, kuras gaitā pārbauda nodokļa maksātāja vai savā starpā saistītu nodokļa maksātāju nodokļa saistības un kuru organizē vismaz divas valstis ar kopīgām vai papildinošām interesēm;

               (r)“elektroniski” nozīmē – izmantojot datu elektroniskās apstrādes (ietverot datu saspiešanu) un uzglabāšanas iekārtas, izmantojot vadus, radioraidīšanu, optiskās tehnoloģijas vai citus elektromagnētiskus līdzekļus;

               (s)“CCN/CSI tīkls” ir kopējā platforma, kas balstīta uz kopējo sakaru tīklu (“CCN”) un kopējo sistēmas saskarni (“CSI”), kuru Savienība izveidojusi, lai nodrošinātu visas informācijas elektronisku nosūtīšanu starp kompetentajām nodokļu iestādēm;

               (t)“telekomunikāciju pakalpojumi, radio un televīzijas apraides pakalpojumi un elektroniski sniegti pakalpojumi” ir pakalpojumi, kas definēti 6.a, 6.b un 7. pantā Padomes Īstenošanas regulai (ES) Nr. 282/2011
                  2
               , ar ko nosaka īstenošanas pasākumus Direktīvai 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu.

               4. pants

               Organizācija

               1.Katra valsts izraugās kompetento iestādi, kura ir atbildīga par šā nolīguma piemērošanu.

               2.Katra valsts izraugās:

               (a)vienu centrālo koordinācijas biroju, kuram uztic galveno atbildību par šā nolīguma II sadaļas piemērošanu, un

               (b)vienu centrālo koordinācijas biroju, kuram uztic galveno atbildību par šā nolīguma III sadaļas piemērošanu.

               3.Katra kompetentā iestāde tieši vai deleģējot var izraudzīties:

               (a)koordinācijas departamentus tiešai informācijas apmaiņai saskaņā ar šā nolīguma II sadaļu;

               (b)koordinācijas departamentus savstarpējas palīdzības pieprasīšanai vai sniegšanai saskaņā ar šā nolīguma III sadaļu atbilstoši to īpašajai teritoriālajai vai darbības kompetencei.

               4.Katra kompetentā iestāde tieši vai deleģējot var izraudzīties kompetentos ierēdņus, kuri var veikt tiešu informācijas apmaiņu, pamatojoties uz šā nolīguma II sadaļu.

               5.Centrālie koordinācijas biroji glabā koordinācijas departamentu un kompetento ierēdņu atjauninātu sarakstu un dara to pieejamu citiem centrālajiem koordinācijas birojiem.

               6.Ja koordinācijas departaments vai kompetentais ierēdnis nosūta vai saņem palīdzības pieprasījumu saskaņā ar šo nolīgumu, tas savu centrālo koordinācijas biroju par to informē.

               7.Ja centrālais koordinācijas birojs, koordinācijas departaments vai kompetentais ierēdnis saņem savstarpējās palīdzības pieprasījumu, kurā lūgts veikt pasākumus ārpus tā kompetences, tas šo pieprasījumu nekavējoties nosūta kompetentajam centrālajam koordinācijas birojam vai koordinācijas departamentam un par to informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi. Šādā gadījumā 8. pantā noteiktais laikposms sākas nākamajā dienā pēc palīdzības pieprasījuma nosūtīšanas kompetentajam centrālajam koordinācijas birojam vai kompetentajam centrālajam koordinācijas departamentam.

               8.Katra valsts viena mēneša laikā pēc šā nolīguma parakstīšanas paziņo Eiropas Komisijai savas kompetentās iestādes nosaukumu šā nolīguma nolūkiem un nekavējoties informē par tās maiņu. Eiropas Komisija glabā atjauninātu kompetento iestāžu sarakstu un dara to pieejamu apvienotajai komitejai.

               5. pants

               Pakalpojumu līmeņa nolīgums

               Pakalpojumu līmeņa nolīgumu, ar ko nodrošina tehnisko kvalitāti un kvantitāti pakalpojumiem, kuru mērķis ir nodrošināt sakaru un informācijas apmaiņas sistēmu darbību, noslēdz saskaņā ar apvienotās komitejas noteikto procedūru.

               6. pants

               Konfidencialitāte un personas datu aizsardzība

               1.Jebkādu informāciju, ko valsts ieguvusi saskaņā ar šo nolīgumu, uzskata par konfidenciālu un aizsargātu tādā pašā veidā, kā informāciju, kas iegūta saskaņā ar tās iekšējām tiesībām, un, ciktāl tas nepieciešams personas datu aizsardzībai saskaņā ar Eiropas Padomes un Parlamenta Direktīvu 95/46/EK
                  3
               , un valsts, kas sniedz informāciju, var precizēt aizsardzības pasākumus atbilstoši tās tiesībās paredzētajām prasībām.

               2.Šādu informāciju var izpaust personām vai iestādēm (tostarp tiesām un administratīvajām vai uzraudzības struktūrām), kuras nodrošina PVN jomas tiesību aktu piemērošanu, un PVN pareizas aprēķināšanas nolūkā, kā arī izpildes piemērošanas nolūkā, ieskaitot piedziņu vai aizsardzības pasākumus saistībā ar PVN prasījumiem.

               3.Šā panta 1. punktā minēto informāciju var izmantot arī aprēķināšanai un izpildei, tostarp piedziņai, saistībā ar citiem nodokļiem un obligātajām sociālā nodrošinājuma iemaksām. Ja informācija, ar kuru apmainās, atklāj vai palīdz pierādīt notikušus nodokļu tiesību aktu pārkāpumus, to var izmantot arī administratīvu vai kriminālu sankciju noteikšanā. Tikai iepriekš minētās personas vai iestādes var izmantot informāciju un arī tad tikai iepriekšējos teikumos minētajiem nolūkiem. Tās var informāciju izpaust atklātās tiesas sēdēs vai tiesu nolēmumos.

               4.Neatkarīgi no 1. un 2. punkta noteikumiem, valsts, kura sniedz informāciju, pamatojoties uz pamatotu pieprasījumu, ļauj valstij, kura saņem informāciju, to izmantot citiem nolūkiem nekā tie, kas minēti 2. panta 1. punktā, ja informācijas sniedzējas valsts tiesību aktos ir paredzēta informācijas izmantošana līdzīgiem nolūkiem. Pieprasījuma saņēmēja iestāde šādu pieprasījumu pieņem vai noraida viena mēneša laikā.

               5.Ziņojumus, pārskatus un jebkādus citus dokumentus vai to apstiprinātus norakstus vai izrakstus no tiem, ko valsts ieguvusi, sniedzot šajā nolīgumā paredzēto palīdzību, minētajā valstī var izmantot kā pierādījumu ar tādu pašu pamatojumu kā minētās valsts citas iestādes sniegtos dokumentus.

               6.Informāciju, ko viena valsts ir sniegusi citai valstij, pēdējā minētā valsts var nodot citai valstij ar tās kompetentās iestādes iepriekšēju atļauju, kura bija informācijas devēja. Informācijas izcelsmes dalībvalsts var iebilst pret šādu informācijas tālāku nodošanu desmit darbadienu laikā no dienas, kad tā saņēmusi ziņu no dalībvalsts, kura vēlas nodot informāciju tālāk.

               7.Valstis var nodot informāciju, kas iegūta saskaņā ar šo nolīgumu, trešām valstīm, ievērojot šādus nosacījumus:

               (a)uz informācijas nodošanu attiecas valstī, kas veic nodošanu, piemērojamie tiesību akti, īstenojot 25. pantu Direktīvā 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti, it īpaši attiecībā uz piemērotu aizsardzības līmeni, ko nodrošina attiecīgā trešā valsts;

               (b)informācijas nodošanai ir piekritusi kompetentā iestāde, no kuras šī informācija nākusi;

               (c)nodošanu pieļauj palīdzības režīmi, kas ir spēkā starp valsti, kas nodod informāciju, un attiecīgo trešo valsti.

               8.Ja valsts saņem informāciju no trešās valsts, valstis var apmainīties ar šo informāciju, ciktāl to pieļauj konkrētās trešās valsts palīdzības sniegšanas režīms.

               9.Ikviena valsts nekavējoties informē pārējās iesaistītās valstis par jebkādiem konfidencialitātes pārkāpumiem, personas datu aizsardzības pasākumu neievērošanu un jebkādām sankcijām un pēc tam veiktām koriģējošām darbībām.

               10.Noteiktā kārtībā Komisijas akreditācijas iestādes akreditētas personas šai informācijai drīkst piekļūt tikai tiktāl, cik tas ir vajadzīgs CCN tīkla apkopei, uzturēšanai un pilnveidošanai.

               II sadaļa

               Administratīvā sadarbība un krāpšanas apkarošana

               1. nodaļa

               Informācijas apmaiņa pēc pieprasījuma

               7. pants

               Informācijas apmaiņa un administratīvās procedūras

               1.Pieprasījuma saņēmēja iestāde pēc pieprasījuma iesniedzējas iestādes pieprasījuma paziņo 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā minēto informāciju, tostarp jebkādu informāciju, kas attiecas uz vienu vai vairākiem konkrētiem gadījumiem.

               2.Lai nosūtītu šā panta 1. punktā minēto informāciju, pieprasījuma saņēmēja iestāde noorganizē jebkādu administratīvo procedūru veikšanu, kas vajadzīgas šādas informācijas iegūšanai.

               3.Šā panta 1. punktā minētajā pieprasījumā var būt iekļauts pamatots administratīvās procedūras pieprasījums. Ja pieprasījuma saņēmēja iestāde uzskata, ka šī administratīvā procedūra nav vajadzīga, tā nekavējoties paziņo attiecīgos iemeslus.

               4.Ja pieprasījuma saņēmēja iestāde atsakās veikt administratīvu procedūru, lai noskaidrotu summas, kuras nodokļa maksātājs deklarējis saistībā ar 1. pielikumā minētajām precēm un pakalpojumiem, ko piegādājis vai sniedzis nodokļa maksātājs, kurš veic uzņēmējdarbību pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī, un kas apliekami ar nodokli pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī, tad pieprasījuma saņēmēja iestāde vismaz norāda pieprasījuma iesniedzējai iestādei informāciju par jebkādu atbilstošu preču vai pakalpojumu, ko nodokļa maksātājs piegādājis vai sniedzis pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī pēdējo divu gadu laikā, piegādes vai sniegšanas datumiem un vērtību.

               5.Lai iegūtu vajadzīgo informāciju vai lai veiktu pieprasīto administratīvo procedūru, pieprasījuma saņēmēja iestāde vai administratīvā iestāde, pie kuras tā vēršas, darbojas tā, it kā tā rīkotos pati savā vārdā vai pēc citas iestādes pieprasījuma savā valstī.

               6.Pieprasījuma saņēmēja iestāde pēc pieprasījuma iesniedzējas iestādes pieprasījuma tai paziņo visu atbilstīgo informāciju, ko tā iegūst vai kas ir tās rīcībā, kā arī administratīvu procedūru rezultātus ziņojumu, pārskatu un citu dokumentu veidā vai arī šo dokumentu apstiprinātus norakstus vai izrakstus no šiem dokumentiem.

               7.Oriģināldokumentus iesniedz tikai tad, ja tas nav pretrunā ar pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī spēkā esošajiem tiesību aktiem.

               8. pants

                Termiņš informācijas sniegšanai

               1.Pieprasījuma saņēmēja iestāde sniedz 7. pantā minēto informāciju cik vien ātri iespējams un ne vēlāk kā trīs mēnešus pēc pieprasījuma saņemšanas dienas. Tomēr, ja pieprasījuma saņēmējas iestādes rīcībā šāda informācija jau ir, termiņu samazina līdz laikposmam, kas nav ilgāks par vienu mēnesi.

               2.Konkrētos īpašos gadījumos pieprasījuma iesniedzēja iestāde un pieprasījuma saņēmēja iestāde var vienoties par termiņiem, kas atšķiras no 1. punktā paredzētajiem.

               3.Ja pieprasījuma saņēmēja iestāde uz pieprasījumu nevar atbildēt līdz 1. un 2. punktā paredzētā termiņa beigām, tā nekavējoties par to rakstiski informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi un norāda iemeslus un laiku, kad tā, iespējams, varētu sniegt atbildi.

               2. nodaļa

               Informācijas apmaiņa bez iepriekšēja pieprasījuma

               9. pants

               Informācijas apmaiņas veidi

               Informācijas apmaiņa bez iepriekšēja pieprasījuma ir vai nu spontāna, kā noteikts 10. pantā, vai automātiska, kā noteikts 11. pantā.

               10. pants

               Spontāna informācijas apmaiņa

               Valsts kompetentā iestāde bez iepriekšēja pieprasījuma nosūta citas valsts kompetentajai iestādei informāciju, kas minēta 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā, kas ir iestādes rīcībā un kas nav nosūtīta automātiskā apmaiņā, kura minēta 11. pantā, šādos gadījumos:

               (a)ja galamērķa valstī paredzēta nodokļa uzlikšana un ja izcelsmes valsts sniegtā informācija ir vajadzīga, lai nodrošinātu galamērķa valsts kontroles sistēmas efektivitāti;

               (b)ja valstij ir pamats uzskatīt, ka citā valstī ir notikusi vai, iespējams, ir notikusi tiesību aktu neievērošana PVN jomā;

               (c)ja citā valstī pastāv nodokļa zaudējumu risks.

               11. pants

               Automātiska informācijas apmaiņa

               1.Informācijas kategorijas, uz ko attiecas automātiskā apmaiņa, nosaka apvienotā komiteja saskaņā ar 41. pantu.

               2.Valsts var atturēties no līdzdalības vienas vai vairāku 1. punktā minēto informācijas kategoriju automātiskā apmaiņā, ja informācijas vākšanai šādai apmaiņai būtu nepieciešams PVN maksātājiem uzlikt jaunus pienākumus attiecībā uz informācijas vākšanu vai ja tas attiecīgajai valstij radītu nesamērīgu administratīvo slogu.

               3.Ikviena valsts rakstiski informē apvienoto komiteju par savu lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar iepriekšējo punktu.

               3. nodaļa

                Citi sadarbības veidi

               12. pants

               Administratīva paziņošana

               1.Pieprasījuma saņēmēja iestāde pēc pieprasījuma iesniedzējas iestādes pieprasījuma un saskaņā ar noteikumiem, kas reglamentē līdzīgu tiesību aktu paziņošanu pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī, informē visu to instrumentu un lēmumu adresātus, kurus izdevušas pieprasījuma iesniedzējas iestādes un kuri attiecas uz tiesību aktu PVN jomā piemērošanu pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī.

               2.Paziņojuma pieprasījumos, kuros minēts paziņojamā akta vai lēmuma priekšmets, norāda vārdu, adresi un jebkuru citu adresāta identificēšanai atbilstīgu informāciju.

               3.Pieprasījuma saņēmēja iestāde nekavējoties informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi par savu atbildi uz paziņojuma pieprasījumu un jo īpaši paziņo par lēmuma vai tiesību akta paziņošanas dienu adresātam.

               13. pants

               Atrašanās administratīvajos birojos un līdzdalība administratīvajās procedūrās

               1.Saskaņā ar pieprasījuma iesniedzējas iestādes un pieprasījuma saņēmējas iestādes vienošanos un ievērojot pieprasījuma saņēmējas iestādes noteikto kārtību, pieprasījuma saņēmēja iestāde var atļaut pieprasījuma iesniedzējas iestādes pilnvarotiem ierēdņiem atrasties pieprasījuma saņēmējas iestādes birojos vai jebkurā citā vietā, kur minētās iestādes veic savus pienākumus, lai apmainītos ar informāciju, kas minēta 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā. Ja pieprasītā informācija ir dokumentos, kuriem pieprasījuma saņēmējas iestādes ierēdņiem ir piekļuve, pieprasījuma iesniedzējas iestādes ierēdņiem nosūta to kopijas.

               2.Saskaņā ar pieprasījuma iesniedzējas iestādes un pieprasījuma saņēmējas iestādes vienošanos un ievērojot pieprasījuma saņēmējas iestādes noteikto kārtību, pieprasījuma saņēmēja iestāde var atļaut pieprasījuma iesniedzējas iestādes pilnvarotiem ierēdņiem piedalīties pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī veiktās administratīvajās procedūrās, lai apmainītos ar informāciju, kas minēta 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā. Šādas administratīvās procedūras veic tikai pieprasījuma saņēmējas iestādes ierēdņi. Pieprasījuma iesniedzējas iestādes ierēdņi neīsteno pārbaudes veikšanas pilnvaras, kuras ir uzticētas pieprasījuma saņēmējas iestādes ierēdņiem. Tomēr ar pieprasījuma saņēmējas iestādes ierēdņu starpniecību un vienīgi nolūkā veikt administratīvu procedūru viņiem var būt pieejamas tās pašas telpas un tie paši dokumenti, kuri ir pieejami pieprasījuma saņēmējas iestādes ierēdņiem.

               3.Pieprasījuma iesniedzējas iestādes ierēdņiem, kas atrodas citā valstī, saskaņā ar 1. un 2. punktu vienmēr jāvar uzrādīt rakstisku pilnvarojumu, kurš apliecina to identitāti un oficiālo statusu.

               14. pants

               Vienlaicīga kontrole

               1.Valstis var vienoties veikt vienlaicīgu kontroli ikreiz, kad tās uzskata, ka šāda kontrole ir efektīvāka nekā tikai vienas valsts veikta kontrole.

               2.Valsts neatkarīgi identificē nodokļa maksātājus, kuras tā paredzējusi ieteikt vienlaicīgas kontroles veikšanai. Tās valsts kompetentā iestāde paziņo attiecīgo pārējo valstu kompetentajām iestādēm par gadījumiem, par kuriem ierosināts veikt vienlaicīgu kontroli. Tā savu izvēli pēc iespējas pamato, sniedzot informāciju, kas tai likusi pieņemt šādu lēmumu. Tā norāda laikposmu, kurā šāda kontrole būtu jāveic.

               3.Valsts kompetentā iestāde, kas saņem priekšlikumu par vienlaicīgu kontroli, sadarbības iestādei apstiprina savu piekrišanu vai paziņo pamatotu atteikumu parasti divu nedēļu laikā pēc priekšlikuma saņemšanas, bet ne vēlāk kā vienu mēnesi pēc priekšlikuma saņemšanas.

               4.Katra attiecīgo valstu kompetentā iestāde ieceļ pārstāvi, kas ir atbildīgs par kontroles operācijas uzraudzību un koordinēšanu.

               4. nodaļa

               Eurofisc

               15. pants

               Norvēģijas līdzdalība Eurofisc

               1.Lai sekmētu un vienkāršotu daudzpusējo sadarbību cīņai pret krāpšanu PVN jomā, Norvēģiju aicina piedalīties Eurofisc tīklā, kas paredzēts X nodaļā Padomes Regulā (ES) 904/2010
                  4
                par administratīvu sadarbību un krāpšanas apkarošanu pievienotās vērtības nodokļa jomā, ievērojot šajā nodaļā noteiktos nosacījumus.

               2.Norvēģijas līdzdalība Eurofisc (15. pants) neparedzēs iespēju Eurofisc koordinācijas ierēdņiem, ko iecēlusi valsts kompetentā iestāde, piekļūt otras valsts datubāzēm.

               16. pants

               Eurofisc koordinācijas ierēdņi

               1.Norvēģijas kompetentā iestāde ieceļ vismaz vienu Eurofisc koordinācijas ierēdni, kas ir atbildīgs par informācijas apmaiņu Eurofisc darbības jomās, kurās Norvēģija piedalās.

               2.Eurofisc koordinācijas ierēdņi ir kompetentie ierēdņi 4. panta 4. punkta nozīmē. Viņi joprojām ir atbildīgi tikai savām valsts iestādēm.

               3.Eurofisc Norvēģijas koordinācijas ierēdņus neieceļ par darbības jomas koordinatoriem vai Eurofisc priekšsēdētāju, un tie nepiedalās Eurofisc reglamentā paredzētajās balsošanas procedūrās.

               5. nodaļa

               Vispārīgi noteikumi

               17. pants

                Nosacījumi, kas reglamentē informācijas apmaiņu

               1.Pieprasījuma saņēmēja iestāde pieprasījuma iesniedzējai iestādei sniedz 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā minēto informāciju vai 12. pantā minēto administratīvo paziņojumu, ar šādiem nosacījumiem:

               (a)pieprasījuma iesniedzējas iestādes informācijas pieprasījumi to skaita vai būtības dēļ minētajai pieprasījuma saņēmējai iestādei nerada nesamērīgu administratīvu slogu;

               (b)pieprasījuma iesniedzēja iestāde ir pilnībā izmantojusi parastos informācijas avotus, kurus tā būtu varējusi izmantot, lai iegūtu pieprasīto informāciju, neapdraudot vēlamā rezultāta sasniegšanu.

               2.Šis nolīgums neuzliek par pienākumu veikt pārbaudes vai sniegt informāciju par konkrētu gadījumu, ja tās valsts, kurai informācija būtu jāsniedz, normatīvie akti vai administratīvā prakse neatļauj valstij šādas pārbaudes veikt vai arī neatļauj vākt vai izmantot informāciju saviem nolūkiem.

               3.Pieprasījuma saņēmēja iestāde var atteikties sniegt informāciju, ja pieprasījuma iesniedzēja iestāde juridisku iemeslu dēļ nespēj sniegt līdzīgu informāciju. Pieprasījuma saņēmēja iestāde informē apvienoto komiteju par atteikuma iemesliem.

               4.Var atteikties sniegt informāciju, ja tas varētu izraisīt komercnoslēpuma, rūpnieciska vai dienesta noslēpuma vai komercprocesa atklāšanu vai ja informācijas atklāšana varētu būt pretrunā sabiedriskajai kārtībai.

               5.Šā panta 2., 3. un 4. punkts nekādā gadījumā nedod pieprasījuma saņēmējai iestādei tiesības atteikties sniegt informāciju tikai tāpēc, ka šī informācija ir bankas, citas finanšu iestādes, pārstāvja vai personas, kas darbojas kā aģents vai fiduciārs, rīcībā, vai tāpēc, ka informācija saistīta ar kādas juridiskas personas īpašumtiesību interesēm.

               6.Pieprasījuma saņēmēja iestāde informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi par palīdzības atteikuma iemesliem.

               18. pants

               Atsauksme

               Ja kompetentā iestāde sniedz informāciju saskaņā ar 7. vai 10. pantu, tā var lūgt kompetento iestādi, kas saņem informāciju, sniegt atsauksmi par šo informāciju. Ja šāds lūgums tiek izteikts, kompetentā iestāde, kas saņem informāciju, neskarot tās valstī piemērojamos noteikumus par nodokļu slepenības saglabāšanu un datu aizsardzību un ar noteikumu, ka tas šai iestādei nerada nesamērīgu administratīvo slogu, nosūta atsauksmi cik ātri vien iespējams.

               19. pants

               Valoda

               Palīdzības pieprasījumus, tostarp paziņošanas pieprasījumus, un pievienotos dokumentus sagatavo jebkurā valodā, par kuru pieprasījuma iesniedzēja iestāde un pieprasījuma saņēmēja iestāde ir vienojušās.

               20. pants

               Statistikas dati

               Līdz katra gada 30. jūnijam Puses var apvienotajai komitejai elektroniski paziņot statistikas datu sarakstu saistībā ar šīs sadaļas īstenošanu.

               21. pants

               Standarta veidlapas un saziņas veidi

               1.Jebkuru informāciju, ko paziņo saskaņā ar 7., 10. 11., 12. un 18. pantu un statistiku atbilstoši 20. pantam paziņo, izmantojot standarta veidlapu, kas minēta 41. panta 2. punkta d) apakšpunktā.

               2.Standarta veidlapas, ja iespējams, nosūta elektroniski.

               3.Ja pieprasījums nav iesniegts, pilnībā izmantojot elektroniskās sistēmas, pieprasījuma saņēmēja iestāde nekavējoties un jebkurā gadījumā ne vēlāk kā piecu darbdienu laikā pēc saņemšanas elektroniski apstiprina pieprasījuma saņemšanu.

               4.Ja kāda iestāde ir saņēmusi pieprasījumu vai informāciju, kas tai nav paredzēta, tā nekavējoties un jebkurā gadījumā ne vēlāk kā piecu darbdienu laikā pēc saņemšanas elektroniski nosūta ziņojumu sūtītājam.

               III sadaļa

               Palīdzība piedziņā

               1. nodaļa

               Informācijas apmaiņa

               22. pants

               Informācijas pieprasījums

               1.Pieprasījuma saņēmēja iestāde pēc pieprasījuma iesniedzējas iestādes pieprasījuma sniedz jebkādu informāciju, kas varētu būt noderīga pieprasījuma iesniedzējai iestādei 2. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto prasījumu piedziņā.

               Lai sniegtu šo informāciju, pieprasījuma saņēmēja iestāde noorganizē jebkādu administratīvo procedūru veikšanu, kas vajadzīgas informācijas iegūšanai.

               2.Pieprasījuma saņēmējas iestādes pienākums nav sniegt tādu informāciju:

               (a)kuru tā nevarētu iegūt, ja līdzīgu prasījumu piedziņa notiktu tās uzdevumā;

               (b)kuras izpaušana varētu izraisīt komercnoslēpuma, rūpnieciska vai dienesta noslēpuma atklāšanu;

               (c)kuras izpaušana varētu pārkāpt drošības prasības vai būt pretrunā sabiedriskajai kārtībai pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī.

               3.Šā panta 2. punkts nekādā gadījumā nedod pieprasījuma saņēmējai iestādei tiesības atteikties sniegt informāciju tikai tāpēc, ka šī informācija ir bankas, citas finanšu iestādes, pārstāvja vai personas, kas darbojas kā aģents vai fiduciārs, rīcībā, vai tāpēc, ka informācija saistīta ar kādas personas īpašumtiesību interesēm.

               4.Pieprasījuma saņēmēja iestāde informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi par informācijas atteikuma iemesliem.

               23. pants

               Informācijas apmaiņa bez iepriekšēja pieprasījuma

               Ja nodokļu vai maksājumu atmaksa skar tādu personu, kura veic uzņēmējdarbību vai ir rezidents citā valstī, kuras teritorijā piemēro šo nolīgumu, tad valsts, no kuras jāveic atmaksa, var informēt valsti, kurā veic uzņēmējdarbību, vai rezidences valsti par plānoto atmaksu.

               24. pants

               Atrašanās administratīvajos birojos un līdzdalība administratīvajās procedūrās

               1.Saskaņā ar pieprasījuma iesniedzējas iestādes un pieprasījuma saņēmējas iestādes vienošanos un ievērojot pieprasījuma saņēmējas iestādes noteikto kārtību, pieprasījuma iesniedzējas iestādes pilnvaroti ierēdņi ar nolūku sekmēt šajā sadaļā paredzēto savstarpējo palīdzību var:

               (a)atrasties birojos, kur pieprasījuma saņēmējas valsts ierēdņi veic savus pienākumus;

               (b)piedalīties administratīvajās procedūrās, kuras veic pieprasījuma saņēmējas valsts teritorijā;

               (c)palīdzēt pieprasījuma saņēmējas valsts kompetentajiem ierēdņiem tiesas procesu laikā minētajā valstī.

               2.Ciktāl tas ir atļauts saskaņā ar pieprasījuma saņēmējā valstī piemērojamajiem tiesību aktiem, 1. punkta b) apakšpunktā minētajā gadījumā var vienoties, ka pieprasījuma iesniedzējas valsts ierēdņi drīkst intervēt privātpersonas un pārbaudīt uzskaiti.

               3.Pieprasījuma iesniedzējas iestādes pilnvarotajiem ierēdņiem, kas izmanto 1. un 2. punktā paredzēto iespēju, vienmēr jāvar uzrādīt rakstisku pilnvarojumu, kurš apliecina to identitāti un oficiālo statusu.

               2. nodaļa

               Palīdzība dokumentu paziņošanā

               25. pants

               Pieprasījums par konkrētu ar prasījumiem saistītu dokumentu paziņošanu

               1.Pieprasījuma saņēmēja iestāde pēc pieprasījuma iesniedzējas iestādes pieprasījuma informē saņēmēju par visiem dokumentiem, tostarp tiesu dokumentiem, kas ir pieejami no pieprasījuma iesniedzējas iestādes valsts un kas saistīti ar 2. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto prasījumu vai tā piedziņu.

               Paziņošanas pieprasījumam pievieno standarta veidlapu, kurā ir ietverta vismaz šāda informācija:

               (a)vārds/nosaukums, adrese un citi dati saņēmēja identificēšanai;

               (b)paziņojuma iemesls un termiņš, līdz kuram paziņojums būtu jāveic;

               (c)pievienotā dokumenta apraksts un attiecīgā prasījuma raksturojums un summa;

               (d)nosaukums un cita kontaktinformācija attiecībā uz:

               i)biroju, kas ir atbildīgs par pievienoto dokumentu, un, ja atšķiras;

               ii)biroju, kurā var iegūt sīkāku informāciju par iespējām apstrīdēt maksāšanas pienākumu.

               2.Pieprasījuma iesniedzēja iestāde iesniedz paziņojuma pieprasījumu saskaņā ar šo pantu vienīgi tad, ja tā nespēj paziņošanu veikt saskaņā ar noteikumiem, kas reglamentē attiecīgā dokumenta paziņošanu savā valstī, vai ja šāda paziņošana radītu nesamērīgas grūtības.

               3.Pieprasījuma saņēmēja iestāde nekavējoties informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi par jebkādu rīcību saistībā ar paziņojuma pieprasījumu un jo īpaši informē par dokumenta paziņošanas dienu adresātam.

               26. pants

               Paziņošanas veidi

               1.Pieprasījuma saņēmēja iestāde nodrošina to, ka paziņošana pieprasījuma saņēmējā valstī tiek veikta saskaņā ar piemērojamajiem valsts normatīvajiem aktiem un administratīvo praksi.

               2.Šā panta 1. punkts neskar nekādu cita veida paziņošanu, ko pieprasījuma iesniedzējas valsts kompetentā iestāde veic saskaņā ar tur spēkā esošajiem noteikumiem.

               Pieprasījuma iesniedzējas valsts kompetentā iestāde var jebkuru dokumentu personai citā valstī, kuras teritorijā piemēro nolīgumu, paziņot tieši ar ierakstītu vēstuli vai elektroniski.

               3. nodaļa

               Piedziņas vai aizsardzības pasākumi

               27. pants

               Piedziņas pieprasījums

               1.Pieprasījuma saņēmēja iestāde pēc pieprasījuma iesniedzējas iestādes pieprasījuma piedzen prasījumus, uz kuriem pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī attiecas tāds instruments, kas ļauj veikt izpildi.

               2.Tiklīdz pieprasījuma iesniedzēja iestāde iegūst būtisku informāciju saistībā ar jautājumu, kas bija pamatā piedziņas pieprasījumam, tā to nosūta pieprasījuma saņēmējai iestādei.

               28. pants

               Nosacījumi, kas reglamentē piedziņas pieprasījumu

               1.Pieprasījuma iesniedzēja iestāde var neiesniegt piedziņas pieprasījumu, ja un kamēr prasījums un/vai instruments, kas atļauj piedziņu, ir apstrīdēts pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī, izņemot gadījumus, kad piemēro 31. panta 4. punkta trešo daļu.

               2.Pirms piedziņas pieprasījuma iesniegšanas pieprasījuma iesniedzēja iestāde izmanto visas attiecīgās savā valstī pieejamās piedziņas procedūras, izņemot šādas situācijas:

               (a)ja ir skaidrs, ka minētajā valstī nav aktīvu, uz ko attiecināt piedziņu, vai ja šādu procedūru rezultātā nevar panākt prasījuma pilnu apmaksu un pieprasījuma iesniedzējas iestādes rīcībā ir konkrēta informācija, kas liecina, ka attiecīgajai personai ir aktīvi pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī,

               (b)ja pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī pieejamo procedūru izmantošana radītu nesamērīgas grūtības.

               29. pants

               Instruments, kas atļauj izpildi pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī, un citi pievienotie dokumenti

               1.Jebkuram piedziņas pieprasījumam pievieno vienoto instrumentu, kas atļauj izpildi pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī.

               Šajā vienotajā instrumentā, kas atļauj izpildi, ir norādīts sākotnējā instrumenta, kas atļauj izpildi pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī, galvenais saturs, un tas ir vienīgais pamats piedziņas un aizsardzības pasākumu veikšanai pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī. Minētajā valstī nav nepieciešams nekāds cits atzīšanas, papildināšanas vai aizstāšanas akts.

               Vienotajā instrumentā, kas atļauj izpildi, ir ietverta vismaz šāda informācija:

               (a)informācija, kas ļauj identificēt sākotnējo instrumentu, kas atļauj izpildi, prasījuma apraksts, tostarp tā veids, aptvertais laikposms, jebkādi datumi saistībā ar izpildes procesu, un prasījuma summa un citi prasījuma dati, piemēram, pilnvarotājs, uzkrātie procenti utt.;

               (b)vārds/nosaukums un citi dati parādnieka identificēšanai;

               (c)nosaukums un cita kontaktinformācija attiecībā uz:

               i)biroju, kas ir atbildīgs par prasījuma novērtējumu, un, ja atšķiras;

               ii)biroju, kurā var iegūt sīkāku informāciju par prasījumu vai iespējām apstrīdēt maksāšanas pienākumu.

               2.Prasījuma piedziņas pieprasījumam var pievienot citus ar prasījumu saistītus dokumentus, ko izdevusi pieprasījuma iesniedzējas iestādes valsts.

               30. pants

               Piedziņas pieprasījuma izpilde

               1.Pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī veicamas piedziņas nolūkiem jebkuru prasījumu, par kuru ir iesniegts piedziņas pieprasījums, traktē kā attiecīgās valsts prasījumu, ja vien šajā nolīgumā nav noteikts citādi. Pieprasījuma saņēmēja iestāde izmanto pilnvaras un procedūras, kas šajā valstī paredzētas šādiem pieprasījumiem saskaņā ar normatīvajiem un administratīvajiem aktiem, ja vien šajā nolīgumā nav noteikts citādi.

               Pieprasījuma saņēmējas iestādes valsts pienākums nav piešķirt attiecībā uz tādiem prasījumiem, kuru piedziņa ir pieprasīta, tādas pašas priekšrocības, ko piešķir līdzīgiem prasījumiem, kuri radušies pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī, ja vien nepastāv citāda vienošanās vai ja vien minētās valsts tiesību aktos nav paredzēts citādi. Valsts, kas, īstenojot šo nolīgumu, piešķir priekšrocības prasījumiem, kuri radušies citā valstī, nedrīkst atteikt tādu pašu priekšrocību piešķiršanu tādiem pašiem vai līdzīgiem citu Savienības dalībvalstu prasījumiem ar tādiem pašiem nosacījumiem.

               Pieprasījuma saņēmējas iestādes valsts prasījumu piedzen savas valsts valūtā.

               2.Pieprasījuma saņēmēja iestāde ar pienācīgu rūpību informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi par jebkādu rīcību, ko tā veic saistībā ar piedziņas pieprasījumu.

               3.No tā datuma, kad ir saņemts piedziņas pieprasījums, pieprasījuma saņēmēja iestāde iekasē procentus par kavētu maksājumu saskaņā ar normatīvajiem un administratīvajiem aktiem, kas ir piemērojami savas valsts prasījumiem.

               4.Pieprasījuma saņēmēja iestāde, kuras normatīvie un administratīvie akti to pieļauj, dod parādniekam laiku samaksai vai atļauj maksāt pa daļām, un šajā sakarā tā var iekasēt procentus. Tā par jebkādu šādu lēmumu informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi.

               5.Neskarot 37. panta 1. punktu, pieprasījuma saņēmēja iestāde nosūta pieprasījuma iesniedzējai iestādei saistībā ar prasījumu piedzītās summas un šā panta 3. un 4. punktā minētos procentus.

               31. pants

               Domstarpības

               1.Domstarpības saistībā ar prasījumu, sākotnējo izpildes instrumentu pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī vai vienoto instrumentu, kas atļauj izpildi pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī, un domstarpības attiecībā uz paziņojuma, ko iesniegusi pieprasījuma iesniedzēja iestāde, derīgumu, ir pieprasījuma iesniedzējas iestādes valsts kompetento struktūru kompetencē. Ja piedziņas procedūras laikā prasījumu, sākotnējo instrumentu, kas atļauj izpildi pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī, vai vienoto instrumentu, kas atļauj izpildi pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī, apstrīd ieinteresētā persona, tad pieprasījuma saņēmēja iestāde minēto personu informē par to, ka tai prasījums ir jāapstrīd pieprasījuma iesniedzējas iestādes valsts kompetentajā struktūrā saskaņā ar tur spēkā esošajiem tiesību aktiem.

               2.Domstarpības saistībā ar izpildes pasākumiem, kas veikti pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī, vai saistībā ar paziņojuma, ko iesniegusi pieprasījuma saņēmējas valsts iestāde, derīgumu izskata minētās valsts kompetentā struktūra saskaņā ar savas valsts normatīvajiem aktiem.

               3.Ja ir saņemts 1. punktā minētais iesniegums, pieprasījuma iesniedzēja iestāde par to informē pieprasījuma saņēmēju iestādi un norāda, ciktāl prasījums nav apstrīdēts.

               4.Tiklīdz pieprasījuma saņēmēja iestāde ir saņēmusi 3. punktā minēto informāciju vai nu no pieprasījuma iesniedzējas iestādes vai no ieinteresētās personas, tā aptur izpildes procedūru attiecībā uz prasījuma apstrīdēto daļu, gaidot kompetentās struktūras lēmumu šajā jautājumā, ja vien pieprasījuma iesniedzēja iestāde nepieprasa citādu rīcību saskaņā ar šā punkta trešo daļu.

               Pēc pieprasījuma iesniedzējas iestādes pieprasījuma vai ja to par nepieciešamu uzskata pieprasījuma saņēmēja iestāde un neskarot 33. pantu, pieprasījuma saņēmēja iestāde var veikt aizsardzības pasākumus, lai garantētu piedziņu, ciktāl to atļauj piemērojamie normatīvie akti.

               Pieprasījuma iesniedzēja iestāde var saskaņā ar savā valstī spēkā esošajiem normatīvajiem aktiem un administratīvo praksi lūgt pieprasījuma saņēmēju iestādi piedzīt apstrīdēto prasījumu vai apstrīdēto prasījuma daļu, ciktāl to atļauj pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī spēkā esošie normatīvie akti un administratīvā prakse. Jebkurš šāds lūgums ir pamatots. Pēc tam, ja apstrīdēšanas rezultāts ir labvēlīgs parādniekam, pieprasījuma iesniedzējai iestādei ir jāatlīdzina visas piedzītās summas un jebkāda pienācīgā kompensācija saskaņā ar pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī spēkā esošajiem tiesību aktiem.

               Ja pieprasījuma iesniedzējas valsts un pieprasījuma saņēmējas valsts starpā ir uzsākta savstarpējās vienošanās procedūra un procedūras iznākums var ietekmēt prasījumu, kura piedziņā ir prasīta palīdzība, piedziņas pasākumus aptur vai izbeidz līdz minētās procedūras pabeigšanai, ja vien prasījums nav saistīts ar tūlītējas steidzamības gadījumu krāpšanas vai maksātnespējas dēļ. Ja piedziņas pasākumus aptur vai izbeidz, piemēro šā punkta otro daļu.

               32. pants

               Palīdzības piedziņā pieprasījuma grozīšana vai atsaukšana

               1.Pieprasījuma iesniedzēja iestāde nekavējoties informē pieprasījuma saņēmēju iestādi par jebkādiem turpmākiem tās piedziņas pieprasījuma grozījumiem vai par sava pieprasījuma atsaukšanu, tostarp norādot grozīšanas vai atsaukšanas iemeslus.

               2.Ja pieprasījuma grozīšanas iemesls ir 31. panta 1. punktā minētās kompetentās struktūras lēmums, tad pieprasījuma iesniedzēja iestāde pārsūta šo lēmumu kopā ar pārskatīto vienoto instrumentu, kas atļauj izpildi pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī. Tad pieprasījuma saņēmēja iestāde veic turpmākus piedziņas pasākumus, pamatojoties uz pārskatīto instrumentu.

               Piedziņas vai aizsardzības pasākumus, kuri jau veikti, pamatojoties uz sākotnējo vienoto instrumentu, kas atļauj izpildi pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī, var turpināt, pamatojoties uz pārskatīto instrumentu, ja vien pieprasījuma grozījuma iemesls nav sākotnējā instrumenta, kas atļauj izpildi pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī, vai sākotnējā vienotā instrumenta, kas atļauj izpildi pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī, nederīgums.

               Šā nolīguma 29. un 31. pantu piemēro pārskatītajam instrumentam.

               33. pants

               Aizsardzības pasākumu pieprasījums

               1.Pieprasījuma saņēmēja iestāde pēc pieprasījuma iesniedzējas iestādes pieprasījuma, ja to atļauj tās valstī spēkā esošie tiesību akti un saskaņā savu administratīvo praksi, veic aizsardzības pasākumus, lai garantētu piedziņu gadījumā, ja prasījums vai instruments, kas atļauj piedziņu pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī, pieprasījuma iesniegšanas laikā ir apstrīdēts vai ja prasījumam vēl nav instrumenta, kas atļauj izpildi pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī, ciktāl aizsardzības pasākumi līdzīgā situācijā ir iespējami saskaņā ar pieprasījuma iesniedzējas iestādes valsts tiesību aktiem un administratīvo praksi.

               Dokumentu, kas atļauj veikt aizsardzības pasākumus pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī un kas ir saistībā ar prasījumu, kuram ir pieprasīta savstarpēja palīdzība, pievieno pieprasījumam veikt aizsardzības pasākumus pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī, ja šāds dokuments ir pieejams. Šim dokumentam nav nepieciešams nekāds cits atzīšanas, papildināšanas vai aizstāšanas akts pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī.

               2.Aizsardzības pasākumu pieprasījumam var pievienot citus ar prasījumu saistītus dokumentus.

               34. pants

               Noteikumi, kas reglamentē aizsardzības pasākumu pieprasījumu

               Lai nodrošinātu 33. panta piemērošanu, 27. panta 2. punktu, 30. panta 1. un 2. punktu, 31. pantu un 32. pantu piemēro mutatis mutandis.

               35. pants

               Pieprasījuma saņēmējas iestādes pienākumu noilgums

               1.Pieprasījuma saņēmējas iestādes pienākums nav sniegt 27. līdz 33. pantā paredzēto palīdzību, ja prasījuma piedziņa parādnieka stāvokļa dēļ radītu nopietnas ekonomiskas vai sociālas grūtības pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī, ciktāl šajā valstī spēkā esošie normatīvie akti un administratīvā prakse atļauj šādu izņēmumu attiecībā uz valsts iekšējiem prasījumiem.

               2.Pieprasījuma saņēmējas iestādes pienākums nav sniegt 22. un 24. līdz 33. pantā paredzēto palīdzību, ja sākotnējais palīdzības pieprasījums atbilstoši 22., 24., 25., 27. vai 33. pantam ir par prasījumiem, kuri ir vecāki par 5 gadiem, sākot no prasījuma termiņa pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī līdz sākotnējā palīdzības pieprasījuma datumam.

               Tomēr gadījumos, kad prasījums vai sākotnējais instruments, kas atļauj izpildi pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī, ir apstrīdēts, uzskata, ka 5 gadu laikposms sākas tajā brīdī, kad pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī ir konstatēts, ka prasījumu vai instrumentu, kas atļauj izpildi, vairs nevar apstrīdēt.

               Turklāt gadījumos, ja pieprasījuma iesniedzējas iestādes valsts ir devusi atļauju atlikt maksājumu vai maksājumu plānu, uzskata, ka 5 gadu laikposms sākas tajā brīdī, kad ir beidzies kopējais maksāšanai atvēlētais laikposms.

               Tomēr šādos gadījumos pieprasījuma saņēmējas iestādes pienākums nav sniegt palīdzību attiecībā uz tādiem prasījumiem, kuri ir vecāki par 10 gadiem, sākot no prasījuma termiņa pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī.

               3.Valsts pienākums nav sniegt palīdzību, ja kopējā prasījumu, uz ko attiecas šis nolīgums, summa, par kuru ir pieprasīta palīdzība, ir mazāka par EUR 1 500.

               4.Pieprasījuma saņēmēja iestāde informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi par palīdzības atteikuma iemesliem.

               36. pants

                Jautājumi saistībā ar noilgumu

               1.Jautājumus saistībā ar noilgumu reglamentē vienīgi pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī spēkā esošie tiesību akti.

               2.Saistībā ar noilguma termiņu apturēšanu, pārtraukšanu vai pagarināšanu jebkādai rīcībai, ko pieprasījuma saņēmēja iestāde veikusi vai kas veikta tās uzdevumā prasījumu piedziņas nolūkā atbilstoši palīdzības pieprasījumam un kā rezultātā ir apturēti, pārtraukti vai pagarināti noilguma termiņi saskaņā ar pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī spēkā esošajiem tiesību aktiem, ir tāda pati ietekme pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī, ar nosacījumu, ka attiecīgā ietekme ir paredzēta pēdējās minētās valsts tiesību aktos.

               Ja noilguma termiņa apturēšana, pārtraukšana vai pagarināšana nav iespējama saskaņā ar pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī spēkā esošajiem tiesību aktiem, tad jebkādu tādu rīcību, ko pieprasījuma saņēmēja iestāde veikusi vai kas veikta tās uzdevumā prasījumu piedziņas nolūkā atbilstoši palīdzības pieprasījumam un kā rezultātā noilguma termiņš būtu apturēts, pārtraukts vai pagarināts saskaņā ar pieprasījuma iesniedzējas iestādes tiesību aktiem gadījumā, ja pieprasījuma iesniedzēja iestāde minēto rīcību būtu veikusi savā valstī vai tā tur būtu veikta tās uzdevumā, uzskata par veiktu pēdējā minētajā valstī, ciktāl skarts šis rezultāts.

               Pirmā un otrā daļa neskar pieprasījuma iesniedzējas iestādes valsts tiesības veikt pasākumus, kuru rezultātā noilguma laikposmi tiek apturēti, pārtraukti vai pagarināti, saskaņā ar minētajā valstī spēkā esošajiem tiesību aktiem.

               3.Pieprasījuma iesniedzēja iestāde un pieprasījuma saņēmēja iestāde informē viena otru par rīcību, kura aptur, pārtrauc vai pagarina prasījuma, kuram pieprasīta piedziņa vai aizsardzības pasākumi, noilguma termiņu, vai kurai varētu būt šāds rezultāts.

               37. pants

               Izmaksas

               1.Papildus 30. panta 5. punktā minētajām summām pieprasījuma saņēmēja iestāde cenšas no attiecīgās personas piedzīt savā labā izmaksas, kas tai radušās saistībā ar piedziņu, saskaņā ar minētajā valstī spēkā esošajiem normatīvajiem aktiem.

               2.Valstis atsakās izpildīt prasības vienai pret otru par tādu izmaksu atlīdzināšanu, kas radušās saistībā ar palīdzību, kuru tās sniedz viena otrai saskaņā ar šo nolīgumu.

               Tomēr, ja piedziņa rada īpašu problēmu, ir saistīta ar lielu izmaksu summu vai ir saistīta ar organizēto noziedzību, pieprasījuma iesniedzēja un saņēmēja iestāde var vienoties par īpašu atlīdzināšanas kārtību konkrētajos gadījumos.

               3.Neatkarīgi no 2. punkta noteikumiem, pieprasījuma iesniedzējas iestādes valsts ir atbildīga pieprasījuma saņēmējas iestādes valstij par jebkādām izmaksām un jebkādiem zaudējumiem, kas radušies nepamatotas rīcības rezultātā, ciktāl ir skarta prasījuma būtība vai pieprasījuma iesniedzējas iestādes instrumenta, kas atļauj izpildi, derīgums un/vai aizsardzības pasākumi.

               4. nodaļa

               Vispārīgi noteikumi attiecībā uz visiem piedziņas palīdzības pieprasījumu veidiem

               38. pants

               Valodu izmantošana

               1.Visus palīdzības pieprasījumus, standarta paziņojumu veidlapas un vienotos instrumentus, kas atļauj izpildi pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī, nosūta pieprasījuma saņēmējas iestādes valsts valodā vai vienā no valsts valodām vai tiem pievieno tulkojumu šajā valodā. Fakts, ka konkrētas to daļas ir citā valodā, nekā minētās valsts valoda vai viena no valsts valodām, neietekmē to derīgumu vai procedūras derīgumu, ja šī cita valoda ir starp valodām, par ko attiecīgās valstis ir vienojušās.

               2.Dokumentus, kuriem ir prasīta paziņošana saskaņā ar 25. pantu, var pieprasījuma saņēmējai iestādei nosūtīt pieprasījuma iesniedzējas iestādes valsts valodā.

               3.Ja pieprasījumam pievieno citus dokumentus, kas nav minēti 1. un 2. punktā, pieprasījuma saņēmēja iestāde vajadzības gadījumā var pieprasījuma iesniedzējai iestādei lūgt iesniegt šādu dokumentu tulkojumu pieprasījuma saņēmējas iestādes valsts valodā vai vienā no tās valsts valodām, vai jebkurā citā valodā, par ko attiecīgās valstis ir vienojušās.

               39. pants

               Statistikas dati

               Līdz katra gada 30. jūnijam Puses var apvienotajai komitejai elektroniski paziņot statistikas datu sarakstu saistībā ar šīs sadaļas īstenošanu.

               40. pants

               Standarta veidlapas un saziņas veidi

               1.Informācijas pieprasījumi atbilstoši 22. panta 1. punktam, paziņošanas pieprasījumi atbilstoši 25. panta 1. punktam, piedziņas pieprasījumi atbilstoši 27. panta 1. punktam vai aizsardzības pasākumu pieprasījumi atbilstoši 33. panta 1. punktam un statistikas datu paziņošana atbilstoši 39. pantam notiek elektroniski, izmantojot standarta veidlapas, ja vien tas nav neiespējams tehnisku iemeslu dēļ. Pēc iespējas šīs veidlapas izmanto arī visā turpmākajā saziņā saistībā ar pieprasījumu.

               Vienoto instrumentu, kas atļauj izpildi pieprasījuma saņēmējas iestādes valstī, dokumentu, kas atļauj aizsardzības pasākumus pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī un citus dokumentus, kas minēti 29. un 33. pantā, arī nosūta elektroniski, ja vien tas nav neiespējams tehnisku iemeslu dēļ.

               Attiecīgā gadījumā standarta veidlapām var pievienot ziņojumus, iesniegumus un jebkādus citus dokumentus vai to apstiprinātus norakstus vai izrakstus no tiem, ko arī nosūta elektroniski, ja vien tas nav neiespējams tehnisku iemeslu dēļ.

               Standarta veidlapas un elektronisku saziņu var izmantot arī informācijas apmaiņai saskaņā ar 23. pantu.

               2.Šā panta 1. punktu nepiemēro informācijai un dokumentācijai, kas iegūta, ierēdņiem esot klāt citas valsts administratīvajos birojos vai piedaloties administratīvajās procedūrās citā valstī saskaņā ar 24. pantu.

               3.Ja saziņa nenotiek elektroniski vai izmantojot standarta veidlapas, tas neietekmē palīdzības pieprasījuma izpildes laikā iegūtās informācijas vai veikto pasākumu derīgumu.

               4.Elektroniskais sakaru tīkls un standarta veidlapas, kas ir pieņemtas šā nolīguma īstenošanai, var izmantot arī palīdzībai piedziņā attiecībā uz citiem prasījumiem, kas nav minēti 2. panta 1. punkta b) apakšpunktā, ja šāda palīdzība piedziņā ir iespējama saskaņā ar divpusējiem vai daudzpusējiem juridiski saistošiem instrumentiem par administratīvo sadarbību starp valstīm.

               5.Kamēr un ciktāl apvienotā komiteja nav pieņēmusi detalizētus noteikumus šīs sadaļas īstenošanai, kompetentās iestādes izmanto tos noteikumus, ieskaitot standarta veidlapas, kas pašlaik ir pieņemti, īstenojot Padomes Direktīvu 2010/24/ES
                  5
               , un šim nolūkam uzskata, ka termins “dalībvalsts” ietver Norvēģiju.

               Neatkarīgi no iepriekšējās daļas noteikumiem, pieprasījuma saņēmējas iestādes valsts izmanto EURO valūtu piedzīto summu nosūtīšanai uz pieprasījuma iesniedzēju valsti, ja vien attiecīgās valstis nevienojas citādi. Valstis, kuru oficiālā valūta nav EURO, vienojas ar Norvēģiju par valūtu, kurās tiks nosūtītas piedzītās summas, un to paziņo apvienotajai komitejai.

               IV sadaļa

               Īstenošana un piemērošana

               41. pants

               Apvienotā komiteja

               1.Ar šo Puses izveido apvienoto komiteju, kurā piedalās Pušu pārstāvji. Apvienotā komiteja nodrošina šā nolīguma pareizu darbību un īstenošanu.

               2.Apvienotā komiteja sagatavo ieteikumus šā nolīguma mērķu sekmēšanai un pieņem šādus lēmumus:

               (a)nosaka informācijas, uz ko attiecas 11. pantā minētā automātiskā apmaiņa, sniegšanas biežumu, praktiskus pasākumus un konkrētas kategorijas;

               (b)izskata katras a) punktā noteiktās kategorijas automātiskās apmaiņas rezultātus, lai nodrošinātu, ka šāda veida apmaiņa notiek tikai tad, ja tā ir visefektīvākais informācijas apmaiņas līdzeklis;

               (c)nosaka jaunas tādas informācijas kategorijas, kuras apmaiņa paredzēta 11. pantā, ja automātiskā apmaiņa ir visefektīvākais sadarbības veids;

               (d)pieņem standarta veidlapas informācijas nosūtīšanai atbilstoši 21. panta 1. punktam un 40. panta 1. punktam;

               (e)nosaka, ko nosūta, izmantojot CCN/CSI tīklu vai citus līdzekļus;

               (f)lemj par to finansiālo iemaksu un tās maksāšanas kārtību, kas Norvēģijai jāiemaksā Eiropas Savienības vispārējā budžetā saistībā ar izmaksām, kuras rada Norvēģijas dalība Eiropas informācijas sistēmās, ņemot vērā d) un e) punktā minētos lēmumus;

               (g)ar ko nosaka īstenošanas noteikumus attiecībā uz praktiskiem pasākumiem kontaktu organizēšanai starp centrālajiem koordinācijas birojiem un koordinācijas departamentiem, kas minēti 4. panta 2. punkta b) apakšpunktā un 4. panta 3. punkta b) apakšpunktā;

               (h)nosaka praktiskus pasākumus centrālo koordinācijas biroju starpā 4. panta 5. punkta īstenošanai;

               (i)nosaka īstenošanas noteikumus piedzenamo summu konvertēšanai un piedzīto summu pārsūtīšanai;

               (j)nosaka 5. pantā minētā pakalpojumu līmeņa nolīguma noslēgšanas procedūru;

               (k)groza šajā nolīgumā ietvertās atsauces uz Savienības un Norvēģijas tiesību aktiem.

               3.Apvienotā komiteja darbojas pēc vienprātības principa. Apvienotās komitejas lēmumi Pusēm ir saistoši. Apvienotā komiteja pati pieņem savu reglamentu.

               4.Apvienotā komiteja sanāk vismaz reizi divos gados. Ikviena Puse var pieprasīt sanāksmes organizēšanu. Apvienoto komiteju pārmaiņus vada abas Puses. Sanāksmes datumu un laiku, kā arī darba kārtību nosaka, Pusēm vienojoties.

               5.Ja Puse vēlas panākt nolīguma pārskatīšanu, tā var iesniegt priekšlikumu apvienotajai komitejai, kura sagatavo ieteikumus par sarunu sākšanu saskaņā ar Pušu starptautisko sarunu noteikumiem.

               42. pants

               Domstarpību noregulēšana

               Jebkuras domstarpības starp Pusēm par šā nolīguma interpretēšanu vai piemērošanu risina, apspriežoties apvienotajā komitejā. Puses iesniedz visu informāciju, kas nepieciešama rūpīgai jautājuma izvērtēšanai apvienotajā komitejā ar nolūku noregulēt domstarpības.

               V sadaļa

               Nobeiguma noteikumi

               43. pants

                Teritoriālā darbības joma

               Šo nolīgumu piemēro Norvēģijas teritorijā, kas noteikta 1. līdz 2. pantā Norvēģijas 2009. gada 19. jūnija Likumā Nr. 58 par pievienotās vērtības nodokli, un teritorijās, kurās piemēro Līgumu par Eiropas Savienību un Līgumu par Eiropas Savienības darbību, un ievērojot minētajos līgumos izklāstītos nosacījumus, izņemot Direktīvas 2006/112 6. pantā minētās teritorijas.

               44. pants

               Stāšanās spēkā, darbības ilgums un izbeigšana

               1.Puses apstiprina šo nolīgumu saskaņā ar savas valsts iekšējām juridiskajām procedūrām.

               2.Nolīgums stājas spēkā otrā mēneša pirmajā dienā pēc datuma, kurā Puses paziņojušas viena otrai par 1. punktā minēto iekšējo juridisko procedūru pabeigšanu.

               3.Šis nolīgums ir spēkā nenoteiktu laiku. Ikviena Puse var otrai Pusei rakstiski paziņot par savu nodomu izbeigt šo nolīgumu. Izbeigšana stājas spēkā sešus mēnešus pēc paziņošanas datuma.

               4.Paziņojumus saskaņā ar šo pantu, nosūta Eiropas Savienības Padomes ģenerālsekretariātam, Savienības gadījumā, un Norvēģijas gadījumā – Ārlietu ministrijai.

               45. pants

               Pielikumi

               Šā nolīguma pielikumi ir tā sastāvdaļa.

               46. pants

               Saikne ar divpusējiem vai daudzpusējiem nolīgumiem vai režīmiem starp valstīm

               Šā nolīguma noteikumiem ir priekšroka salīdzinājumā ar jebkādu divpusēju vai daudzpusēju juridiski saistošu instrumentu noteikumiem administratīvās sadarbības, krāpšanas apkarošanas un PVN prasījumu piedziņas jomā, kas noslēgti starp Savienības dalībvalsti(-īm) un Norvēģiju, ciktāl pēdējie minētie noteikumi nav saderīgi ar šī nolīguma noteikumiem.

               47. pants

               Autentiskais teksts

               Šis nolīgums ir sagatavots divos eksemplāros norvēģu, angļu, bulgāru, čehu, dāņu, franču, grieķu, horvātu, igauņu, itāļu, īru, latviešu, lietuviešu, maltiešu, nīderlandiešu, poļu, portugāļu, rumāņu, slovēņu, slovāku, somu, spāņu, ungāru, vācu un zviedru valodā, un ikviens no šiem tekstiem ir vienlīdz autentisks.

               48. pants

               Nolīguma attiecināšana uz ES jaunajām dalībvalstīm

               Ja valsts kļūst par Savienības dalībvalsti, nolīguma tekstu jaunās dalībvalsts valodā, ko noteikusi Eiropas Savienības Padome, autentificē Savienības un Norvēģijas vēstuļu apmaiņā.

               Paraksti

               1. PIELIKUMS

               Preču piegāde un pakalpojumu sniegšana, kam piemēro 7. panta 4. punktu:

               (1)importētas niecīgas vērtības preces (Padomes Direktīvas 2009/132/EK
                  6
                23. pants);

               (2)pakalpojumi, kas saistīti ar nekustamo īpašumu (Direktīvas 2006/112/EK 47. pants);

               (3)telekomunikāciju pakalpojumi, radio un televīzijas apraides pakalpojumi un elektroniski sniegti pakalpojumi [šī nolīguma 3. panta t) punkts].

                     (1)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva (EK) Nr. 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV L 281, 23.11.1995., 31. lpp.).

                     (2)
                  Komisijas 2011. gada 15. marta Īstenošanas regula (ES) Nr. 282/2011, ar ko nosaka īstenošanas pasākumus Direktīvai 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības sistēmu (OV L 77, 23.3.2011., 1. lpp.).

                     (3)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva (EK) Nr. 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV L 281, 23.11.1995., 31. lpp.).

                     (4)
                  Padomes 2010. gada 7. oktobra Regula (ES) Nr. 904/2010 par administratīvu sadarbību un krāpšanas apkarošanu pievienotās vērtības nodokļa jomā (OV L 268, 12.10.2010., 1. lpp.).

                     (5)
                  Padomes 2010. gada 16. marta Direktīva 2010/24/ES par savstarpēju palīdzību prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktiem maksājumiem, nodokļiem un citiem pasākumiem (OV L 84, 31.3.2010., 1. lpp.).

                     (6)
                  Padomes 2009. gada 19. oktobra Direktīva 2009/132/EK, kas nosaka Direktīvas 2006/112/EK 143. panta b) un c) punkta darbības jomu attiecībā uz atbrīvošanu no pievienotās vērtības nodokļa sakarā ar noteiktu preču galīgo importu (OV L 292, 10.11.2009., 5. lpp.).