				|

		52012PC0130

			Priekšlikums PADOMES REGULA  par to, kā īstenojamas tiesības uz kolektīvu rīcību saistībā ar brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību /* COM/2012/0130 final - 2012/0064 (APP) */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
1.           PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
Vispārīgais konteksts
Tiesa spriedumos Viking-Line[1] un Laval[2] lietās pirmo reizi atzinusi, ka tiesības uz kolektīvu
rīcību, tostarp tiesības streikot, ir pamattiesības, kas ir
neatņemama daļa no ES tiesību vispārējiem principiem,
kuru ievērošanu nodrošina Tiesa[3]. Tā arī skaidri paziņoja, ka tā kā Eiropas
Savienībai ir ne tikai ekonomiskais, bet arī sociālais
mērķis, tiesības, kas izriet no Līguma noteikumiem par
preču, personu, pakalpojumu un kapitāla brīvu apriti, ir
jāizsver ar sociālās politikas mērķiem, kuru vidū
ir dzīves un darba apstākļu uzlabošana, pienācīga
sociālā aizsardzība un dialogs starp darba devējiem un
darba ņēmējiem[4]. Turklāt, tā arī atzina, ka tiesības uz
kolektīvu rīcību, lai aizsargātu darba
ņēmējus, ir likumīgas intereses, kuras principā
attaisno ar Līgumu garantēto pamatbrīvību ierobežojumus.
Darba ņēmēju aizsardzība tādējādi ir viens
no primārajiem vispārējo interešu iemesliem, ko atzinusi Tiesa[5].
Neraugoties uz šo skaidrojumu, Tiesas nolēmumi
izraisīja plašas un intensīvas debates par to radīto ietekmi uz
norīkoto darba ņēmēju tiesību aizsardzību un
vispārīgākā nozīmē par to, kāda
mērā arodbiedrības var turpināt aizsargāt darba
ņēmēju tiesības pārrobežu situācijās.
Konkrētāk, tie radīja domstarpības par to, vai
spēkā esošie ES noteikumi ir piemēroti, lai aizsargātu
darba ņēmēju tiesības saistībā ar pakalpojumu
sniegšanas brīvību un brīvību veikt uzņēmējdarbību[6].
Šīs debates piesaistīja plašu
ieinteresēto personu loku, tostarp sociālos partnerus,
politiķus, juristus un akadēmisko aprindu pārstāvjus. Kaut
arī daži debašu dalībnieki pauda gandarījumu par
nolēmumiem, atzīstot, ka tie sniedz vajadzīgus iekšējā
tirgus noteikumu precizējumus, tomēr daudzi citi dalībnieki
uzskatīja, ka Tiesas nolēmumos atzīta ekonomisko
brīvību prioritāte pār pamattiesību īstenošanu,
tādējādi, ja ne pieļaujot, tad radot “sociālā
dempinga” un negodīgas konkurences risku. Kritiķi uzsvēra
konkrētu aspektu, ka Tiesa, atzīstot tiesības uz kolektīvu
rīcību, tostarp tiesības streikot, par pamattiesībām,
kuras ir neatņemama ES tiesību vispārējo principu
sastāvdaļa, tomēr nepārprotami atzina, ka “tomēr šo
tiesību izmantošana var tikt pakļauta zināmiem ierobežojumiem”[7]. Šis pēdējais atzinums īpaši kavētu
arodbiedrību spēju rīkoties, lai aizsargātu darba
ņēmēju tiesības.
Saskaņā ar profesora M. Monti[8] viedokli Tiesas 2007. un 2008. gada[9]
nolēmumi atklājuši trūkumus, kas pastāv starp vienoto tirgu
un sociālo dimensiju valstu līmenī. Tie “aktualizēja senu
un joprojām pastāvošu plaisu: starp spēcīgākas tirgus
integrācijas aizstāvjiem un tiem, kuri uzskata, ka aicinājums
īstenot ekonomiskās brīvības un likvidēt
normatīvos šķēršļus sevī slēpj draudus
iznīcināt sociālo tiesību aizsardzību valstu
līmenī”. Viņš arī uzsvēra, ka “šīs plaisas
aktualizēšanās var novest pie tā, ka daļa sabiedrības,
darba ņēmēju kustības un arodbiedrības, kas līdz
šim ir bijuši ekonomiskās integrācijas piekritēji,
kļūst par vienotā tirgus un ES pretiniekiem”.
Lisabonas līgums
Saskaņā ar Līguma par Eiropas
Savienību 3. panta 3. punktu iekšējā tirgus
darbība ir vērsta uz sociālo tirgus ekonomiku ar augstu
konkurētspēju, kuras mērķis ir panākt pilnīgu
nodarbinātību un sociālo attīstību. Nosakot un
īstenojot savu politiku un darbības, Eiropas Savienībai
jāņem vērā prasības, kas saistītas ar augsta
nodarbinātības līmeņa veicināšanu, atbilstīga
sociālās aizsardzības līmeņa nodrošināšanu un
sociālās atstumtības apkarošanu[10].
Turklāt ar Lisabonas līgumu tika nostiprināta pamattiesību
iekļaušana primārajos tiesību aktos, tagad Eiropas
Savienības Pamattiesību hartai piešķirot tādu pašu
juridisko spēku kā Līgumam[11].
Tādēļ sociālā
dimensija ir iekšējā tirgus galvenā sastāvdaļa, kurš
nevar pienācīgi darboties bez spēcīgas sociālās
dimensijas un iedzīvotāju atbalsta[12].
Tiesa arī ir atzinusi, ka Savienībai
ir ne tikai ekonomisks, bet arī sociāls mērķis.
Tiesības saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības
darbību (LESD) noteikumiem par preču, personu, pakalpojumu un kapitāla
brīvu apriti ir tādējādi jāīsteno
saskaņā ar sociālās politikas izvirzītajiem
mērķiem, kuri, kā izriet no LESD 151. panta pirmās
daļas, cita starpā ietver dzīves un darba apstākļu
uzlabošanu, pienācīgu sociālo aizsardzību un dialogu starp
darba devējiem un darba ņēmējiem.
Turklāt saskaņā ar LESD 152. pantu
Savienības mērķis ir atzīt, ES līmenī
veicināt un turpmāk stiprināt sociālo partneru lomu,
kā arī veicināt dialogu starp tiem, ņemot vērā
valstu sistēmu dažādību un ievērojot sociālo partneru
autonomiju.
Svinīgajā 2009. gada 18. un 19. jūnija
deklarācijā par darba ņēmēju tiesībām,
sociālo politiku un citiem jautājumiem Eiropadome arī
uzsvēra, ka Līgumos, kuri grozīti ar Lisabonas līgumu,
noteikts, ka Eiropas Savienība atzīst un veicina sociālo
partneru nozīmi.
Tiesības uz kolektīvām
sarunām — tiesības uz kolektīvu rīcību — tiesības
vai brīvība streikot
Pat ja attiecīgajos instrumentos ne
vienmēr ir skaidra atsauce uz tiesībām vai brīvību
streikot, tiesībām uz kolektīvu rīcību, kas izriet no
tiesībām uz kolektīvām sarunām, tās ir
atzītas dažādos starptautiskajos instrumentos, kurus
dalībvalstis ir parakstījušas vai kuru ietvaros sadarbojušās[13]. Tās ir iekļautas instrumentos, ko minētās
dalībvalstis izstrādājušas ES līmenī[14], un Eiropas Savienības Pamattiesību hartā[15], kas ir pasludināta 2000. gada 7. decembrī
Nicā un pieņemta Strasbūrā 2008. gada 12. decembrī[16]. Vairākās dalībvalstīs šīm tiesībām
ir arī konstitucionāla aizsardzība.
Šajā saistībā Eiropas
Savienības Pamattiesību hartas 28. pantā ir skaidri
atzītas tiesības uz kolektīvām sarunām, kas interešu
konflikta gadījumā ietver tiesības kolektīvi rīkoties,
tostarp streikot, lai aizstāvētu savas intereses[17].
Saskaņā ar Eiropas
Cilvēktiesību tiesas viedokli tiesības uz kolektīvām
sarunām un tiesības iesaistīties sarunās un slēgt
koplīgumus ir neatņemama biedrošanās tiesību
sastāvdaļa, t.i., tiesību veidot arodbiedrības un
iestāties tajās, lai aizstāvētu savas intereses, kā
noteikts Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības
konvencijas 11. pantā[18].
Eiropas Cilvēktiesību tiesa[19] arī atzina, ka arodbiedrību brīvības jomā,
ņemot vērā to sociālo un politisko jautājumu
jutīgo raksturu, kuri saistīti ar pienācīga līdzsvara
panākšanu starp attiecīgajām darba ņēmēju un
darba devēju interesēm, un ņemot vērā
ievērojamās atšķirības starp valstu sistēmām
šajā jomā, Līgumslēdzējām valstīm ir plaša
rīcības brīvība, novērtējot iespējas
nodrošināt, lai arodbiedrības varētu aizsargāt savu biedru
profesionālās intereses. Tomēr tā norāda, ka šāda
rīcības brīvība nav neierobežota, bet ir cieši
saistīta ar Eiropas uzraudzību, ko veic Tiesa, kuras uzdevums ir
pieņemt galīgo nolēmumu par to, vai ierobežojums ir savienojams
ar biedrošanas brīvību, kas aizsargātas ar
Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas
(ECTK) 11. pantu.
Tomēr, kā atzīst Tiesa un
Eiropas Cilvēktiesību tiesa[20], tiesības streikot nav absolūtas un to izmantošana var
tomēr būt saistīta ar zināmiem ierobežojumiem, kas var
izrietēt arī no valstu konstitūcijām, tiesību aktiem
un prakses. Kā vēlreiz apstiprināts Hartas 28. pantā,
tās ir jāīsteno saskaņā ar Eiropas Savienības tiesību
aktiem un valstu tiesību aktiem un praksi.
Tāpēc arodbiedrībām ir
svarīga nozīme šajā jautājumā, un tām, kā to
ir apstiprinājusi Tiesa, būtu jāspēj arī turpmāk
rīkoties, lai aizsargātu darba ņēmēju tiesības,
ietverot iespēju aicināt savus biedrus streikot un pieteikt boikotus
vai blokādes, lai aizsargātu darbinieku intereses un tiesības,
un nodrošināt darbavietu vai nodarbinātības noteikumu un
nosacījumu aizsardzību, ja tas tiek darīts saskaņā ar
Eiropas Savienības un dalībvalstu tiesību aktiem un praksi.
Ekonomiskās
brīvības — ierobežojumi — darba ņēmēju tiesību
aizsardzība
Brīvība veikt
uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvība
ietilpst galvenajos ES tiesību pamatprincipos. Saskaņā ar Tiesas
judikatūru šo brīvību ierobežojums ir pamatots tikai tad, ja tam
ir likumīgs mērķis, kas ir saderīgs ar Līgumu, un
tā pamatā ir sevišķi svarīgi sabiedrības interešu
apsvērumi. Tādā gadījumā tam ir jābūt
piemērotam attiecīgā mērķa sasniegšanai un tas
nedrīkst pārsniegt mērķa sasniegšanai nepieciešamo.
Darba ņēmēju aizsardzība,
jo īpaši to sociālā aizsardzība un tiesību
aizsardzība, kā arī vēlme izvairīties no
traucējumiem darba tirgū ir atzīti par sevišķi svarīgiem
sabiedrības interešu apsvērumiem, kas pamato ES tiesību aktos
noteikto pamatbrīvību īstenošanas ierobežošanu.
Turklāt Tiesa ir atzinusi, ka
dalībvalstīm ir rīcības brīvība un izvēles
iespējas attiecībā uz tādu pārvietošanās
brīvības šķēršļu novēršanu, kas radušies
privātā sektora dalībnieku rīcības dēļ.
Tādējādi kopumā gan
ekonomiskajām brīvībām, gan pamattiesībām,
kā arī to efektīvai īstenošanai, var piemērot
ierobežojumus.
2.           APSPRIEŠANĀS AR
IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMI
2.1.        Apspriešanās ar
ieinteresētajām personām
Kā
norādīts iepriekš, Tiesas 2007. un 2008. gada nolēmumi
lietās Viking-Line, Laval, Rüffert un Komisija
pret Luksemburgu ir izraisījuši intensīvas diskusijas, it
īpaši par pakalpojumu sniegšanas brīvības un brīvības
veikt uzņēmējdarbību ietekmi uz darba ņēmēju
tiesību aizsardzību un arodbiedrību nozīmi darba
ņēmēju tiesību aizsardzībā pārrobežu
situācijās.
Eiropas
arodbiedrības uzskata šos spriedumus par antisociāliem. Tās
vēlas, lai tiesību akti tiktu grozīti ar mērķi
precizēt tiesisko situāciju un nākotnē nepieļaut
tiesnešu nolēmumus pret to, ko arodbiedrības uzskata par darba
ņēmēju interesēm. Tādēļ ir izvirzītas
divas pamatprasības:
–
pārskatīt Darba ņēmēju
norīkošanas direktīvu (Direktīva 96/71/EK), lai tajā
iekļautu atsauci uz principu “vienāds atalgojums par vienādu
darbu” un ļautu “uzņēmējai dalībvalstij” piemērot
labvēlīgākus nosacījumus salīdzinājumā ar
nodarbinātības pamatnoteikumiem un pamatnosacījumiem
saskaņā ar minētās direktīvas 3. panta 1. apakšpunktu;
–
iekļaut Līgumā “sociālā
progresa protokolu”, lai piešķirtu prioritāti sociālajām
pamattiesībām salīdzinājumā ar ekonomiskajām
brīvībām.
Citām
ieinteresētajām personām ir atšķirīgs viedoklis. Business
Europe atzinīgi novērtēja Tiesas nolēmumos
iekļautos precizējumus un neuzskata, ka minētā
direktīva būtu jāpārskata. Daudzas dalībvalstis ir
izteikušas līdzīgu viedokli. Dažas dalībvalstis (Zviedrija,
Vācija, Luksemburga un Dānija) ir grozījušas savus tiesību
aktus, lai nodrošinātu atbilstību attiecīgajiem nolēmumiem.
Eiropas Parlaments 2008. gada
oktobrī pieņēma rezolūciju, aicinot visas dalībvalstis
pienācīgi izpildīt Darba ņēmēju norīkošanas
direktīvu un lūdzot Komisiju pēc padziļinātas
problēmu un uzdevumu izvērtēšanas neizslēgt jautājumu
par daļēju direktīvas pārskatīšanu[21]. Vienlaikus EP uzsvēra, ka pakalpojumu sniegšanas
brīvība kā “viens no Eiropas politikas stūrakmeņiem,
no vienas puses, ir jālīdzsvaro ar Līgumos ietvertajām
pamattiesībām un sociālajiem mērķiem un, no otras
puses, ar valsts un sociālo partneru tiesībām nodrošināt nediskriminējošu
un vienlīdzīgu attieksmi un dzīves un darba apstākļu
uzlabošanu”[22]. Nodarbinātības un sociālo lietu komiteja 2010. gada
2. jūnijā organizēja trīs ekspertu (kuri
pārstāvēja Komisiju, Eiropas Arodbiedrību
konfederāciju (ETUC) un BE) uzklausīšanu, kurā
sociālistu un demokrātu, kreiso spēku un zaļo grupas EP
deputāti aicināja Komisiju rīkoties, paužot nostāju, kas
ļoti līdzinājās ETUC ierosinājumiem.
Pēc komisāra V. Špidlas un ministra X.
Bertrand (Padomes priekšsēdētājs) kopīga
uzaicinājuma 2008. gada oktobra forumā Eiropas sociālie
partneri vienojās veikt kopīgu analīzi par Tiesas nolēmumu
ietekmi saistībā ar mobilitāti un globalizāciju. 2010. gada
martā[23] Eiropas sociālie partneri iesniedza ziņojumu par Tiesas
nolēmumu radītajām sekām. Minētajā dokumentā
atklājās to ievērojamās viedokļu atšķirības.
Kaut arī Business Europe iebilst pret direktīvas
pārskatīšanu (taču atbalsta nepieciešamību precizēt
konkrētus ar izpildi saistītus aspektus), savukārt ETUC
vēlas tajā izdarīt būtiskus grozījumus.
2010. gadā Eiropas Ekonomikas un
sociālo lietu komiteja pieņēma atzinumu “Vienotā tirgus
sociālā dimensija”[24], pieprasot efektīvāk īstenot Direktīvu 96/71/EK
un paužot atbalstu Komisijas iniciatīvai noskaidrot valsts iestāžu,
uzņēmumu un darba ņēmēju juridiskos pienākumus,
ietverot direktīvas daļēju pārskatīšanu. Atzinumā
Komisija arī tiek aicināta izslēgt tiesības streikot no
vienotā tirgus darbības jomas un izvērtēt ideju par
“Eiropas interpolu sociālajā jomā”, atbalstot darba inspekciju
veiktos pasākumus dažādās dalībvalstīs.
Atzīstot Tiesas nolēmumu
izraisītās domstarpības, profesors M. Monti ziņojumā
“Jauna vienotā tirgus stratēģija” ieteica:
–
padarīt skaidrāku Darba
ņēmēju norīkošanas direktīvas
īstenošanu un uzlabot informācijas izplatīšanu par darba
ņēmēju un uzņēmumu tiesībām un
pienākumiem, stiprināt administratīvo sadarbību un sankcijas
saistībā ar personu brīvu pārvietošanos un pārrobežu
pakalpojumu sniegšanu;
–
ieviest streikošanas tiesību aizsardzības
normu, kura līdzinātos Padomes Regulas (EK) Nr. 2679/98
(dēvēta par Monti II regulu) 2. panta noteikumiem un
darba strīdu neformālas izšķiršanas mehānismu
attiecībā uz direktīvas piemērošanu.
2010. gada oktobrī Komisija
sāka sabiedrisku apspriešanu par to, kā atdzīvināt vienoto
tirgu, publicējot paziņojumu “Ceļā uz aktu par vienoto
tirgu. Par augsti konkurētspējīgu tirgus sociālo ekonomiku.
50 priekšlikumi, lai uzlabotu mūsu darbu, darījumus un
savstarpējo apmaiņu”[25]. Tajā izvirzīti divi priekšlikumi (29. un 30. priekšlikums),
kuru mērķis ir atjaunot uzticību un atbalstu
iedzīvotāju vidū; viens par līdzsvaru starp
sociālajām pamattiesībām un ekonomiskajām
brīvībām un otrs par darba ņēmēju norīkošanu
darbā.
–
29. priekšlikums: “Pamatojoties uz savu jauno
stratēģiju Pamattiesību hartas efektīvai īstenošanai
Eiropas Savienībā, Eiropas Komisija gādās par to, lai tiktu
ņemtas vērā šīs Hartas nodrošinātās
tiesības, tostarp tiesības uz kolektīvu rīcību. …”
–
30. priekšlikums: “Komisija 2011. gadā
pieņems tiesību aktu priekšlikumu, lai uzlabotu darba
ņēmēju norīkošanas direktīvas īstenošanu,
kurā, iespējams, iekļaus vai to papildinās ar skaidrojumiem
attiecībā uz sociālo pamattiesību īstenošanu
saistībā ar vienotā tirgus ekonomikas brīvībām.”
Sabiedriskā apspriešana
parādīja arodbiedrību, atsevišķu pilsoņu un NVO
milzīgu interesi un atbalstu šīm darbībām.
740 respondenti (no vairāk nekā 800)
29. priekšlikumu par Pamattiesību hartas efektīvu
īstenošanu un sociālās ietekmes novērtējumu uzskata
par vienu no svarīgākajiem jautājumiem.
Eiropas sociālie partneri, atbildot uz šo
apspriešanos, pauda savu ierasto nostāju. ETUC atkārtoti
pieprasīja pievienot "Sociālā progresa protokolu", ar
ko tiktu izdarīti grozījumi Līgumā, un apgalvoja, ka
Komisijai būtu ne tikai jāprecizē un jāuzlabo Darba
ņēmēju norīkošanas direktīvas īstenošana, bet
arī tā būtiski jāpārskata. Business Europe
atbalstīja Komisijas pieeju saistībā ar spēkā
esošās direktīvas labāku īstenošanu un izpildi.
Papildus sociālā progresa protokolam
ETUC tā dēvētās Monti II regulas ideju
uzskatīja par pozitīvu soli īstajā virzienā (kas
arī skaidri minēts vairākās valstu arodbiedrību
atbildēs). Business Europe atsauksmēs nav sniegts skaidrs
viedoklis, taču, šķiet, ka tā nav pārliecināta par
šādas regulas pievienoto vērtību, skaidri norādot, ka
nevajadzētu apšaubīt iespēju izslēgt tiesības streikot
no ES kompetences.
Pēc plašas sabiedriskās apspriešanas
un pamatojoties uz tās laikā sniegtajām atbildēm, Komisija 2011. gada
13. aprīlī pieņēma paziņojumu "Akts par
vienoto tirgu. Divpadsmit mehānismi, kā veicināt izaugsmi un
vairot uzticēšanos”[26]. Likumdošanas iniciatīvas attiecībā uz darba
ņēmēju norīkošanu darbā ir to divpadsmit
pamatdarbību vidū, kas iekļautas nodaļā par
sociālo kohēziju: “Tiesību akti, ar ko uzlabot un
pastiprināt direktīvas par darba ņēmēju
norīkošanu darbā transponēšanu, piemērošanu un tās
ievērošanu praksē un kuros paredzēti pasākumi,
kā novērst piemērojamo noteikumu ļaunprātīgu
izmantošanu un izvairīšanos no tiem un kā nosakāmas sankcijas to
pārkāpšanas gadījumā, līdztekus tiesību
aktiem, ar ko paredzēts ieviest skaidrību tajā, kā
saistībā ar sociālajām pamattiesībām izmantojama
uzņēmējdarbības veikšanas brīvība un pakalpojumu
sniegšanas brīvība”.
Pēc Vienotā tirgus akta
pieņemšanas Eiropas Parlaments 2011. gada 6. aprīlī
pieņēma trīs rezolūcijas[27].
Tomēr atšķirībā no jautājuma par mobilitāti (un
pensiju tiesību pārnesamību), kas ir plašāks, darba
ņēmēju norīkošana darbā nebija starp
izvirzītajām pamatprioritātēm.
Turpretī darba ņēmēju
norīkošanu darbā un ekonomiskās brīvības ir
minētas Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas
izvirzīto prioritāšu vidū[28].
Secinājumos par vienotā tirgus iedzīvināšanas
prioritātēm Padome:
“14. UZSKATA, ka pareiza Darbinieku
norīkošanas direktīvas īstenošana un piemērošana var
palīdzēt labāk aizstāvēt norīkoto darbinieku
tiesības un nodrošināt lielāku skaidrību attiecībā
uz pakalpojumu sniegšanas uzņēmumu, kā arī valsts
iestāžu tiesībām un pienākumiem un var palīdzēt
novērst izvairīšanos pildīt piemērojamos noteikumus;
turklāt UZSKATA, ka ir vajadzīga lielāka skaidrība par to,
kā paralēli sociālajām pamattiesībām īsteno
brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu
sniegšanas brīvību.”[29]
2011. gada 27. un 28. jūnija
Konference par sociālajām pamattiesībām un darba
ņēmēju norīkošanu pulcēja ministrus, sociālos
partnerus, ES iestāžu un akadēmisko aprindu pārstāvjus, lai
apspriestu pieejamās regulatīvās iespējas un likumdošanas
iniciatīvu iespējamo saturu un palīdzētu rast
iespējamos risinājumus[30]. Tā bija paredzēta, lai konstruktīvu diskusiju
rezultātā nonāktu pie vienotāka redzējuma un
iepazīstinātu ar jaunāko pētījumu rezultātiem.
Turklāt Krakovas deklarācijā[31] tika atkārtoti uzsvērts, ka pārrobežu pakalpojumu
sniegšana un darbā norīkoto darba ņēmēju
mobilitāte ir būtiski vienotā tirgus elementi. Pagaidu
pārrobežu pakalpojumu sniegšanas veicināšanai jābūt
saskaņotai ar tādu darba ņēmēju atbilstīga un
pienācīga aizsardzības līmeņa garantēšanu, kuri
norīkoti darbā uz citu dalībvalsti, lai sniegtu šos
pakalpojumus.
2.2         Ietekmes
novērtējums
Saskaņā ar tās politiku
attiecībā uz labāku regulējumu Komisija veica politikas
risinājumu ietekmes novērtējumu, pamatojoties uz ārēju
pētījumu[32].
Konstatēto problēmu pamatā
esošie cēloņi tika iedalīti četrās daļās; 4. problēma
("pretruna starp pakalpojumu sniegšanas
brīvību/brīvību veikt uzņēmējdarbību un
valstu darba attiecību sistēmām") bija tieši saistīta
ar šo priekšlikumu. Tiesas nolēmumi, interpretējot direktīvu un
Līguma noteikumus lietās Viking un Laval,
parādīja pretrunu, kas pastāv starp pakalpojumu sniegšanas
brīvību un brīvību veikt
uzņēmējdarbību, no vienas puses, un tādu
pamattiesību īstenošanu kā tiesības uz kolektīvām
sarunām un tiesības uz protesta akcijām, no otras puses. Jo
īpaši arodbiedrības nolēmumus uztvēra kā tādus,
kas paredz protesta akciju pārbaudi, ko veic ES vai valstu tiesas, ikreiz,
kad šāda akcija varētu skart vai kaitēt pakalpojumu sniegšanas
brīvības/brīvības veikt uzņēmējdarbību
īstenošanai. Nesenā pagātnē šāda pieeja izraisīja
negatīvu “domino” efektu, kā par to liecina daži starptautiski darba
strīdi. Šīs problēmas nozīmīgums tika uzsvērts 2010. gada
ziņojumā, ko izstrādāja Starptautiskās Darba organizācijas
(SDO) Ekspertu komiteja konvenciju un ieteikumu piemērošanas
jautājumos, izsakot "nopietnas bažas" par tiesību streikot
efektīvas īstenošanas praktiskajiem ierobežojumiem, ko nosaka ar
Eiropas Savienības Tiesas nolēmumiem. Tiesības streikot ir ietvertas
SDO konvencijā Nr. 87, ko ir parakstījušas visas ES
dalībvalstis.
Politikas risinājumi šīs
problēmas cēloņu novēršanai ietver pamatscenāriju (5. risinājums),
neregulējošu intervenci (6. risinājums) un regulējošu
intervenci ES līmenī (7. risinājums).
6. un 7. risinājums tika
novērtēts salīdzinājumā ar pamatscenāriju,
ņemot vērā šo risinājumu spēju novērst
konstatētās 4. problēmas cēloņus un sasniegt
vispārējos mērķus, proti, vienotā tirgus
ilgtspējīgu attīstību, kas balstās uz augsti
konkurētspējīgu sociālo tirgus ekonomiku, pakalpojumu
sniegšanas brīvību un vienlīdzīgu konkurences
apstākļu veicināšanu, dzīves un darba apstākļu
uzlabošanu, darba attiecību sistēmu dažādības ievērošanu
dalībvalstīs, kā arī dialoga veicināšanu starp darba
devējiem un darba ņēmējiem. Turklāt tika
izvērtēta to efektivitāte attiecībā uz
konkrētākiem un saistītiem darbības mērķiem, it
īpaši tiesiskās noteiktības uzlabošanu attiecībā uz
līdzsvaru starp sociālajām tiesībām un
ekonomiskajām brīvībām, jo īpaši saistībā ar
darba ņēmēju norīkošanu darbā. Ietekmes
novērtējums, kas tika sagatavots, pamatojoties uz
stratēģiju Eiropas Savienības Pamattiesību hartas
efektīvai īstenošanai, tika izmantots, lai noteiktu iespējami skartās
pamattiesības, to, kādā mērā notikusi iejaukšanās
konkrētajās tiesībās un šādas iejaukšanās
nepieciešamību un samērību, ņemot vērā
iespējamos politikas risinājumus un mērķus[33].
Ietekmes novērtējumā tika
konstatēts, ka pamatscenārijam ir negatīva ekonomiskā un
sociālā ietekme. Juridiskās nenoteiktības turpmāka pastāvēšana
var izraisīt nozīmīgas ieinteresēto personu daļas
atbalsta zaudēšanu vienotajam tirgum un radīt nelabvēlīgu
uzņēmējdarbības vidi, tostarp, iespējams,
protekcionistiskus pasākumus. Zaudējumu atlīdzības
prasību risks un šaubas par valstu tiesu nozīmi var atturēt
arodbiedrības no iespējas īstenot savas tiesības streikot.
Tas radītu negatīvu ietekmi uz darba ņēmēju
tiesību aizsardzību un Eiropas Savienības Pamattiesību
hartas 28. pantu. 6. un 7. risinājumam būtu pozitīva
ekonomiskā un sociālā ietekme, jo tie samazinātu juridisko
nenoteiktību. 7. risinājuma pozitīvā ietekme būtu
vēl nozīmīgāka, jo regulējoša intervence (regula)
paredz lielāku tiesisko noteiktību nekā ieteikuma tiesību
pieeja (6. risinājums). Brīdināšanas mehānismam
būtu papildu pozitīva ietekme. Turklāt regulējoša
intervence liecinātu par daudz apņēmīgāku Komisijas
politisko pieeju, risinot problēmu, kuru arodbiedrības un daļa
Eiropas Parlamenta grupu uzlūko ar lielām bažām.
Vēlamākais risinājums 4. problēmas
faktoru novēršanai ir 7. risinājums. To uzskata par
visefektīvāko un lietderīgāko risinājumu
attiecībā uz īpašo mērķi "samazināt pretrunu
starp valstu darba attiecību sistēmām un pakalpojumu sniegšanas
brīvību", un tas ir vissaskaņotākais risinājums
attiecībā uz vispārējiem mērķiem.
Tādēļ tas būtībā ir šā priekšlikuma
pamatā.
Ietekmes novērtējumu projektu
divreiz pārbaudīja Ietekmes novērtējuma padome (INP), un
tās ieteikumi uzlabošanai tika iekļauti galīgajā
ziņojumā. INP atzinums, kā arī galīgais ietekmes
novērtējums un tā kopsavilkums ir publicēts kopā ar šo
priekšlikumu.
3.           PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI
3.1.        Vispārējais
konteksts — ierosinātās rīcības kopsavilkums
Tiesas spriedumi iepriekšminētajās
lietās atklāja divu veidu nepilnības, kas konstatējamas
vienotā tirgus mijiedarbībā ar sociālo dimensiju.
Pirmkārt, šīs lietas atklāja nepieciešamību nodrošināt
pareizu līdzsvaru starp arodbiedrību tiesību kolektīvi
rīkoties, tostarp tiesību streikot, īstenošanu un
brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu
sniegšanas brīvību, kas ir Līgumā iekļautas
ekonomiskās brīvības. Otrkārt, tās pastiprināti
vērš uzmanību uz jautājumu, vai Darba ņēmēju
norīkošanas direktīva joprojām sniedz pietiekamu pamatu darba
ņēmēju tiesību aizsardzībai, ņemot vērā
atšķirīgos sociālos un nodarbinātības nosacījumus
dalībvalstīs. Īpaši tika apšaubīta tās
piemērošana un praktiskā izpilde.
Kā atzīts profesora M. Monti
iepriekšminētajā ziņojumā, šie divi jautājumi ir cieši
saistīti, taču tiem vajadzīgas dažādas
stratēģijas, lai līdzsvarotu vienoto tirgu un sociālās
prasības. Kā uzsvērts stratēģijā
Pamattiesību hartas efektīvai īstenošanai Eiropas
Savienībā, cilvēkiem ir jābūt iespējai
efektīvi izmantot savas Hartā norādītās tiesības,
ja viņi nonāk situācijā, uz kuru attiecas Savienības
tiesību akti[34]. Šo jautājumu noskaidrošana arī nebūtu
jāatstāj turpmākiem tiesvedības procesiem Tiesa vai valstu
tiesās[35]. Turklāt tiesībām vai brīvībai streikot
nevajadzētu būt tikai sauklim vai juridiskai metaforai.
Tādēļ šis priekšlikums ir
daļa no tiesību aktu kopuma. Kopā ar priekšlikumu izpildes
direktīvai tā ir mērķtiecīga intervence, lai
padarītu skaidrāku mijiedarbību starp sociālo tiesību
īstenošanu un brīvības veikt uzņēmējdarbību
un pakalpojumu sniegšanas brīvības īstenošanu, kuras noteiktas
Līgumā, visā ES saskaņā ar vienu no Līguma
galvenajiem mērķiem ("augsti konkurētspējīga
sociālā tirgus ekonomika"), tomēr nemainot Tiesas
judikatūru.
Šā priekšlikuma mērķis ir
noskaidrot vispārējos principus un piemērojamos noteikumus ES
līmenī attiecībā uz to, kā īstenot
pamattiesības uz kolektīvu rīcību saistībā ar
pakalpojumu sniegšanas brīvību un brīvību veikt
uzņēmējdarbību, tostarp vajadzību rast saskaņu
starp šīm tiesībām un brīvībām praksē
pārrobežu situācijās. Tā darbības joma ietver ne tikai
darba ņēmēju pagaidu norīkošanu darbā uz citu
dalībvalsti, lai sniegtu pārrobežu pakalpojumus, bet arī ikvienu
plānotu pārstrukturēšanu un/vai pārvietošanu, kurā
iesaistīta vairāk nekā viena dalībvalsts.
3.2.        Juridiskais pamats
LESD 352. pants (paredzēts
gadījumiem, kad Līgumos nav sniegtas vajadzīgās pilnvaras,
lai īstenotu darbības, kas vajadzīgas saskaņā ar
Līgumos noteiktajām politikas jomām, lai sasniegtu vienu no
Līgumu mērķiem) ir atbilstīgs juridiskais pamats ierosinātajam
pasākumam.
Regula ir atzīta par
vispiemērotāko juridisko instrumentu, lai noskaidrotu
vispārējos principus un piemērojamos noteikumus ES
līmenī, lai saskaņotu pamattiesību īstenošanu ar
ekonomiskajām brīvībām pārrobežu situācijās.
Regulas tiešā piemērojamība samazinās regulējuma
sarežģītību un sniegs lielāku tiesisko noteiktību
personām, kam visā Savienībā piemēro šo tiesību
aktu, sniedzot vienotāku piemērojamo noteikumu skaidrojumu.
Regulējuma skaidrība un vienkāršība ir īpaši
svarīga maziem un vidējiem uzņēmumiem. To nevarētu
sasniegt ar direktīvu, kas savā būtībā būtu
saistoša tikai attiecībā uz sasniedzamo rezultātu, valstu
iestādēm atstājot izvēles iespējas attiecībā
uz veidu un metodēm.
3.3.        Subsidiaritātes un
proporcionalitātes principi
Tā kā Līgumā nav skaidri paredzētas
vajadzīgās pilnvaras, šīs regulas pamatā ir LESD 352. pants.
LESD 153. panta 5. punktā
tiesības streikot ir izslēgtas no jautājumu loka, kurus var
reglamentēt visā ES, nosakot minimālos standartus ar
direktīvām. Tomēr Tiesas nolēmumi ir skaidri parādījuši,
ka tas, ka 153. pants neattiecas uz tiesībām streikot, kā
tāds vēl nenozīmē, ka kolektīvā rīcība
ir izslēgta no ES tiesību aktu darbības jomas.
Lai panāktu regulas mērķi —
noskaidrot vispārējos principus un piemērojamos noteikumus ES
līmenī attiecībā uz to, kā īstenot
pamattiesības uz protesta akcijām saistībā ar pakalpojumu
sniegšanas brīvību un brīvību veikt
uzņēmējdarbību, tostarp vajadzību rast saskaņu
starp šīm tiesībām un brīvībām praksē
pārrobežu situācijās —, nepieciešama rīcība Eiropas
Savienības līmenī, un to nevar sasniegt dalībvalstis vienas
pašas.
Turklāt saskaņā ar Līgumu
ikvienai iniciatīvai šajā jomā būs jāievēro ne
tikai sociālo partneru autonomija, bet arī dažādie sociālie
modeļi un darba attiecību sistēmu atšķirības
dalībvalstīs.
Attiecībā uz priekšlikuma saturu
subsidiaritātes principa ievērošana ir papildus nodrošināta,
atzīstot valstu tiesu lomu faktu konstatēšanā un
noskaidrošanā, vai darbības ir vērstas uz tādu mērķu
sasniegšanu, kuri atbilst likumīgām interesēm, vai šīs darbības
ir piemērotas, lai sasniegtu attiecīgos mērķus, un
nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs šādu mērķu
sasniegšanai. Tajā arī atzīta valstīs spēkā esošo
tiesību aktu un procedūru nozīme, īstenojot tiesības
streikot, tostarp jau pastāvošās alternatīvās strīdu
izšķiršanas struktūras, kas netiks mainītas vai ietekmētas.
Šajā priekšlikumā nav paredzēts izveidot mehānismu
neformālai darba strīdu izšķiršanai valsts mērogā,
kura mērķis būtu ieviest zināma veida pirmtiesisko kontroli
pār arodbiedrību darbībām (kā ierosināts prof. M.
Monti 2010. gada ziņojumā); un tajā vienīgi
definēta tādu alternatīvu neformālu strīdu
izšķiršanas mehānismu nozīme, kuri jau pastāv
vairākās dalībvalstīs.
Šajā priekšlikumā paredzēts
tikai tas, kas vajadzīgs izvirzīto mērķu sasniegšanai.
3.4.        Sīkāks priekšlikuma
izskaidrojums
3.4.1.     Priekšmets un tā
dēvētā Monti klauzula
Papildus regulas mērķu aprakstam 1. pants
ietverta tā dēvētā "Monti klauzula". Tajā ir
apvienots Padomes Regulas Nr. 2679/98[36] 2. panta
teksts un Pakalpojumu direktīvas[37] 1. panta 7. punkts. Turklāt tas ir saskaņā ar
līdzīgu noteikumu tekstu, piemēram, ar neseno priekšlikumu
regulai par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās
un komerclietās (pārstrādāta redakcija "Brisele
I")[38] un nesen pieņemto regulu par makroekonomisko
nelīdzsvarotību[39].
3.4.2.     Attiecības starp
pamattiesībām un ekonomiskajām brīvībām —
vispārīgie principi
Atkārtoti apliecinot, ka nepastāv
neizbēgamas nesaskaņas starp pamattiesībām uz
kolektīvu rīcību un brīvību veikt
uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību,
kuras iekļautas Līgumā un aizsargātas ar to, un ka nevienai
no tām nav prioritātes pār otru, 2. pantā atzīts,
ka var rasties situācijas, kad konfliktu gadījumā to
īstenošana ir jāsaskaņo atbilstīgi proporcionalitātes
principam saskaņā ar ierasto tiesu praksi un ES judikatūru[40].
Pamattiesību un brīvības veikt
uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības
vispārējā vienlīdzība statusa ziņā
nozīmē, ka šādas brīvības var tikt ierobežotas
pamattiesību aizsardzības interesēs. Tomēr tā arī
nozīmē, ka šo brīvību īstenošana var attaisnot
ierobežojumus efektīvai pamattiesību īstenošanai.
Lai nepieļautu, ka arodbiedrības
tiek efektīvi kavētas vai de facto tām pat tiek aizliegts
efektīvi īstenot to kolektīvās tiesības
tādēļ, ka pastāv risks, ka darba devēji, atsaucoties
uz pārrobežu elementiem, var iesniegt zaudējumu atlīdzības
prasības, pamatojoties uz nolēmumu Viking-Line lietā[41], būtu jāatgādina, ka situācijās, kad
šādu pārrobežu elementu nav vai to esamība ir hipotētiska,
pieņem, ka tiesības uz kolektīvu rīcību
nepārkāpj brīvību veikt uzņēmējdarbību
un pakalpojumu sniegšanas brīvību. Pēdējais apgalvojums
neskar kolektīvās rīcības atbilstību valsts
tiesību aktiem un praksei.
Protams, ja arodbiedrībām būtu
jāsaskaras ar tik lielu zaudējumu atlīdzināšanas
pienākuma risku, pamatojoties uz diezgan hipotētisku situāciju
vai situāciju, kurā nav pārrobežu elementu, tas ievērojami
apgrūtinātu iespēju izmantot viņu tiesības streikot
vai pat padarītu to neiespējamu tādās situācijās,
kad brīvība veikt uzņēmējdarbību vai pakalpojumu
sniegšanas brīvība pat netiek piemērota.
3.4.3.     Strīdu izšķiršanas
mehānismi
3. pantā atzīta valstīs
spēkā esošās prakses loma un nozīme attiecībā uz
tiesību streikot īstenošanu praksē, tostarp tādu jau
pastāvošu alternatīvas strīdu izšķiršanas struktūru
kā mediācijas, samierināšanas un/vai šķīrējtiesas
nozīme. Ar šo priekšlikumu netiek ieviestas izmaiņas šādos
alternatīvos strīdu izšķiršanas mehānismos, kas pastāv
valsts līmenī, un tajā arī nav ietverts vai uzlikts
pienākums ieviest šādus mehānismus tajās
dalībvalstīs, kurās tādu nav. Tomēr
attiecībā uz tām dalībvalstīm, kurās šādi
mehānismi pastāv, ar šo priekšlikumu izveido vienlīdzīgas
piekļuves principu pārrobežu lietu gadījumā un paredz
pielāgojumus, kas jāveic dalībvalstīm, lai nodrošinātu
to izmantošanu praksē.
Priekšlikumā netiek ierosināts
izveidot mehānismus neformālai darba strīdu izšķiršanai
attiecībā uz Darba ņēmēju norīkošanas
direktīvas piemērošanu valsts līmenī[42].
Šāds mehānisms varētu ieviest zināma veida pirmtiesisko
kontroli pār arodbiedrību darbībām, kura ne tikai var
radīt vai rada papildu šķērsli efektīvai tiesību
streikot īstenošanai, bet arī nav saderīga ar LESD 153. panta
5. punktu, kurā skaidri izslēgtas likumdošanas kompetences
šajā jomā ES līmenī.
Turklāt saskaņā ar LESD 155. pantu
priekšlikumā atzīta darba devēju un darba ņēmēju
īpašā loma Eiropas līmenī, tos aicinot, ja viņi to
vēlas, izveidot pamatnostādnes attiecībā uz šādu
alternatīvo strīdu risināšanas mehānismu noteikumiem un
procedūrām.
3.4.4.     Valstu tiesu loma
Regulas 3. panta 4. punktā
papildus precizēta valstu tiesu loma: ja kādā konkrētā
gadījumā, īstenojot pamattiesības, kāda
ekonomiskā brīvība tiek ierobežota, tām būs jārod
taisnīgs līdzsvars un saskaņa starp attiecīgajām
tiesībām un brīvībām[43].
Saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 52. panta
1. apakšpunktu visos Hartā atzītajos tiesību un
brīvību izmantošanas ierobežojumos ir jārespektē šo
tiesību un brīvību būtība. Turpmāk,
ievērojot proporcionalitātes principu, ierobežojumus drīkst
uzlikt tikai tad, ja tie ir nepieciešami un patiešām atbilst
vispārējas nozīmes mērķiem, ko atzinusi
Savienība, vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības
un brīvības[44]. Tiesa arī atzinusi, ka kompetentajām valsts
iestādēm ir liela rīcības brīvība šajā
sakarā. Saskaņā ar Tiesas judikatūru ir vajadzīga
trīspakāpju pārbaude, ja ir jāpārbauda
attiecīgās rīcības 1) piemērotība, 2)
nepieciešamība un 3) atbilstība. Nesaskaņu gadījumā
taisnīgu līdzsvaru starp pamattiesībām un
pamatbrīvībām var nodrošināt tikai tad, “ja
pamattiesību noteiktais pamatbrīvību ierobežojums nevar
pārsniegt to, kas ir piemērots, nepieciešams un atbilstīgs
pamattiesību īstenošanai. Un otrādi, arī
pamatbrīvību noteiktais pamattiesību ierobežojums nevar
pārsniegt to, kas ir piemērots, nepieciešams un atbilstīgs
pamatbrīvību īstenošanai.”[45]
Tas neskar iespēju, ka Tiesa, ja
nepieciešams, pati var sniegt norādes un paskaidrojumus valsts tiesai
attiecībā uz elementiem, kas jāņem vērā[46].
3.4.5.     Brīdināšanas
mehānisms
Regulas 4. pantā paredzēta
agrīnas brīdināšanas sistēma, ar kuras starpniecību
dalībvalstīm nekavējoties ir jāinformē
attiecīgās dalībvalstis un Komisija un jāpaziņo
tām par nopietnām darbībām vai apstākļiem, kas
vai nu rada būtiskus vienotā tirgus pienācīgas
darbības traucējumus vai rada lielu sociālo spriedzi, lai
novērstu un ierobežotu iespējamo kaitējumu, cik vien
iespējams.
4.           IETEKME UZ BUDŽETU
Priekšlikums neietekmē ES budžetu.
2012/0064 (APP)
Priekšlikums
PADOMES REGULA
par to, kā īstenojamas
tiesības uz kolektīvu rīcību saistībā ar
brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu
sniegšanas brīvību
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 352. pantu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta
projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
piekrišanu[47],
rīkojoties saskaņā ar
īpašu likumdošanas procedūru,
tā kā:
(1)       Tiesības uz
kolektīvu rīcību, kas ir izriet no tiesībām uz
kolektīvām sarunām, ir atzītas gan dažādos
starptautiskos instrumentos, ko dalībvalstis ir parakstījušas vai
kuru ietvaros sadarbojušās, piemēram, Eiropas Sociālajā
hartā, kas parakstīta Turīnā 1961. gada 18. oktobrī,
Starptautiskās Darba organizācijas Konvencijās Nr. 87 un
Nr. 98 attiecīgi par biedrošanās brīvību un
tiesību apvienoties organizācijās aizsardzību un par
tiesībām uz kolektīvām sarunām, gan instrumentos, ko
šīs dalībvalstis izstrādājušas ES līmenī,
piemēram, Kopienas Hartā par darba ņēmēju
sociālajām pamattiesībām, kas pieņemta Eiropadomes
sanāksmē Strasbūrā 1989. gada 9. decembrī,
un Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, kas pasludināta
Nicā 2000. gada 7. decembrī un pieņemta
Strasbūrā 2008. gada 12. decembrī, kurai ir tāds
pats juridiskais spēks kā Līgumiem. Vairākās dalībvalstīs
tiesībām uz kolektīvu rīcību ir arī
konstitucionāla aizsardzība.
(2)       Tiesības uz
kolektīvām sarunām un tiesības iesaistīties
sarunās un slēgt koplīgumus ir neatņemama biedrošanās
tiesību sastāvdaļa, kā noteikts Cilvēktiesību un
pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (“Konvencija”)[48] 11. pantā.
(3)       Arī Tiesa ir atzinusi
tiesības uz kolektīvu rīcību par pamattiesībām,
kas ir neatņemama daļa no Savienības tiesību
vispārējiem principiem, kuru ievērošanu nodrošina Tiesa[49]. Taču tiesības streikot nav absolūtas, un to
izmantošanu tomēr var pakļaut zināmiem nosacījumiem un
ierobežojumiem, kas var arī izrietēt no valstu
konstitūcijām un tiesību aktiem un prakses.
(4)       Kā atkārtoti
apstiprināts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 28. pantā,
tiesības uz kolektīvu rīcību ir jāaizsargā
saskaņā ar Savienības tiesību aktiem un valstu tiesību
aktiem un praksi.
(5)       Saskaņā ar
Līguma par Eiropas Savienības darbību 152. pantu Eiropas
Savienības līmenī būtu jāatzīst un jāveicina
sociālo partneru loma un, ņemot vērā valstu sistēmu
dažādību, būtu jāveicina dialogs sociālo partneru
starpā, ievērojot viņu autonomiju.
(6)       Dalībvalstis
joprojām var brīvi noteikt nosacījumus attiecīgo
sociālo tiesību esamībai un īstenošanai. Tomēr,
īstenojot šīs pilnvaras, dalībvalstīm ir jāievēro
Savienības tiesību akti, jo īpaši Līguma noteikumi
attiecībā uz brīvību veikt
uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību,
kas ir Līgumā iekļauti Savienības pamatprincipi.
(7)       Šo brīvību
ierobežojums ir pamatots tikai tad, ja tam ir likumīgs mērķis,
kas ir saderīgs ar Līgumu, un tā pamatā ir sevišķi
svarīgi sabiedrības interešu apsvērumi. Šajā
saistībā tam ir jābūt piemērotam attiecīgā
mērķa sasniegšanai, un tas nedrīkst pārsniegt to, kas
vajadzīgs minētā mērķa sasniegšanai.
(8)       Darba ņēmēju
aizsardzība, jo īpaši to sociālā aizsardzība un to
tiesību aizsardzība pret sociālo dempingu, kā arī
vēlme izvairīties no traucējumiem darba tirgū ir tikušas
atzīti par sevišķi svarīgiem sabiedrības interešu
apsvērumiem, kas pamato Savienības tiesību aktos noteikto
pamatbrīvību īstenošanas ierobežošanu.
(9)       Arodbiedrībām
arī turpmāk būtu jābūt iespējai kolektīvi
rīkoties, lai nodrošinātu un aizsargātu darba
ņēmēju intereses, nodarbinātības nosacījumus un
tiesības, ar nosacījumu, ka tas tiek darīts saskaņā ar
Savienības un valstu tiesību aktiem un praksi.
(10)     Līdz ar to ierobežojumus
var piemērot gan ekonomiskajām pamatbrīvībām, gan
pamattiesībām, kā arī to efektīvai īstenošanai.
(11)     Tādējādi var
būt jāsaskaņo tiesību uz kolektīvu rīcību,
tostarp tiesību vai brīvības streikot, īstenošana ar
prasībām attiecībā uz brīvību veikt
uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību
atbilstīgi proporcionalitātes principam, par ko valsts iestādēm
bieži var būt nepieciešams veikt vai ir jāveic sarežģīta
izvērtēšana.
(12)     Visiem Eiropas Savienības
Pamattiesību hartā atzīto tiesību un brīvību
izmantošanas ierobežojumiem ir jābūt noteiktiem tiesību aktos,
un tajos jārespektē šo tiesību un brīvību būtība.
Ievērojot proporcionalitātes principu, ierobežojumus drīkst
noteikt tikai tad, ja tie ir nepieciešami un patiešām atbilst
vispārējas nozīmes mērķiem, ko atzinusi
Savienība, vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības
un brīvības.
(13)     Nesaskaņu
gadījumā taisnīgu līdzsvaru starp pamattiesībām
un pamatbrīvībām var nodrošināt tikai tad, ja
pamattiesību noteiktais pamatbrīvības ierobežojums nevar
pārsniegt to, kas ir piemērots, nepieciešams un atbilstīgs
pamattiesību īstenošanai. Un otrādi, pamatbrīvības
noteiktais pamattiesību ierobežojums nevar pārsniegt to, kas ir
piemērots, nepieciešams un atbilstīgs pamatbrīvības
īstenošanai. Lai nodrošinātu vajadzīgo tiesisko noteiktību,
izvairītos no pārpratumiem un novērstu risinājumus, kas
vienpusēji pieņemti valsts līmenī, ir nepieciešams
precizēt vairākus aspektus, kas jo īpaši ir saistīti ar
tiesību uz kolektīvu rīcību, tostarp tiesību vai
brīvības streikot, īstenošanu, kā arī to, cik
lielā mērā arodbiedrības var aizstāvēt un
aizsargāt darba ņēmēju tiesības pārrobežu
situācijās.
(14)     Nozīmīgākā
sociālo partneru loma — būt par galvenajiem dalībniekiem,
izšķirot strīdus attiecībās starp darba devējiem un
darba ņēmējiem — ir laika gaitā veiksmīgi izveidota un
būtu jāatzīst. Turklāt tādu ārpustiesas strīdu
izšķiršanas mehānismu loma kā mediācija, samierināšana
un/vai šķīrējtiesa, kas jau ir paredzēti vairākās
dalībvalstīs, būtu jāatzīst un jāsaglabā.
(15)     Paziņošanas un
brīdināšanas mehānismam būtu jāļauj
atbilstīgi un ātri apmainīties ar informāciju starp
dalībvalstīm un Komisiju situācijās, kas rada nopietnus
traucējumus pareizai iekšējā tirgus darbībai un/vai izraisa
nopietnus zaudējumus skartajām personām vai
organizācijām.
(16)     Šajā regulā
respektētas pamattiesības un ievēroti principi, kas atzīti
Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, jo īpaši
pulcēšanās un biedrošanās brīvība (12. pants),
brīvība izvēlēties profesiju un tiesības
strādāt (15. pants), darījumdarbības brīvība
[brīvība veikt uzņēmējdarbību] (16. pants),
tiesības uz kolektīvām sarunām un rīcību (28. pants),
godīgi un taisnīgi darba apstākļi (31. pants),
tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu
tiesu (47. pants), un tā ir jāpiemēro saskaņā ar
šīm tiesībām un principiem,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
1. pants
Priekšmets
1.           Šajā regulā
noteikti galvenie Savienības līmenī piemērojamie principi
un noteikumi par to, kā īstenot pamattiesības uz kolektīvu
rīcību saistībā ar brīvību veikt
uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību.
2.           Šī regula
nekādā veidā neietekmē pamattiesību īstenošanu,
kā tās atzītas dalībvalstīs, tostarp
attiecībā uz tiesībām vai brīvību streikot vai
veikt citu rīcību, uz ko attiecas īpašas darba attiecību
sistēmas dalībvalstīs saskaņā ar valstu tiesību
aktiem un praksi. Tāpat tā neskar tiesības apspriest, slēgt
un pildīt koplīgumus, kā arī tiesības uz
kolektīvu rīcību saskaņā ar valsts tiesību aktiem
un praksi.
2. pants
Vispārīgi
principi
Īstenojot Līgumā noteikto
brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu
sniegšanas brīvību, ievēro pamattiesības uz kolektīvu
rīcību, tostarp tiesības vai brīvību streikot, un
otrādi — īstenojot pamattiesības uz kolektīvu
rīcību, tostarp tiesības vai brīvību streikot,
ievēro šīs ekonomiskās brīvības.
3. pants
Strīdu
izšķiršanas mehānismi
1.           Dalībvalstis, kurās
saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem,
tradīcijām vai praksi paredzēti alternatīvi
ārpustiesas mehānismi darba strīdu izšķiršanai, nodrošina
vienlīdzīgu piekļuvi šiem alternatīvajiem izšķiršanas
mehānismiem situācijās, kad šādi strīdi radušies,
īstenojot tiesības uz kolektīvu rīcību, tostarp
tiesības vai brīvību streikot, starpvalstu situācijās
vai situācijās, kurām ir pārrobežu raksturs,
saistībā ar brīvību veikt
uzņēmējdarbību vai pakalpojumu sniegšanas
brīvību, tostarp, piemērojot Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada
16. decembra Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju
norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā[50].
2.           Neatkarīgi no 1. punkta
noteikumiem, darba devēji un darba ņēmēji Eiropas
līmenī, rīkojoties saskaņā ar savām
Līgumā noteiktajām tiesībām, kompetenci un lomu, var
slēgt līgumus Savienības līmenī vai
izstrādāt pamatnostādnes attiecībā uz noteikumiem un
procedūrām, kas piemērojamas mediācijas, saskaņošanas
vai citiem ārpustiesas noregulējumu mehānismiem tādu
strīdu izšķiršanai, kas izriet no efektīvas tiesību uz
kolektīvu rīcību, tostarp tiesību vai brīvības
streikot, īstenošanas starpvalstu situācijās vai
situācijās ar pārrobežu raksturu.
3.           Ārpustiesas
noregulējumu noteikumi un procedūras ieinteresētajām
personām nedrīkst liegt iespēju izmantot tiesiskās
aizsardzības līdzekļus, lai risinātu savus strīdus vai
konfliktus, ja 1. punktā minētie mehānismi nepanāk
risinājumu pamatotā termiņā.
4.           Alternatīvu
ārpustiesas strīdu izšķiršanas mehānismu izmantošana neskar
valstu tiesu nozīmi darba strīdu gadījumā
situācijās, kas minētas 1. punktā, jo īpaši
attiecībā uz faktu izvērtēšanu un valsts tiesību aktu
interpretāciju, un, ciktāl tas attiecas uz šīs regulas
darbības jomu, noteikšanu, vai un kādā mērā
attiecīgā kolektīvā rīcība saskaņā ar
valsts tiesību aktiem un līgumtiesībām, kas šai
rīcībai piemērojamas, nepārsniedz to, kas vajadzīgs,
lai sasniegtu paredzēto(-s) mērķi(-us), neskarot Tiesas
nozīmi un kompetences.
4. pants
Brīdināšanas
mehānisms
1.           Ikreiz, kad nopietnas
darbības vai apstākļi ietekmē brīvības veikt
uzņēmējdarbību vai pakalpojumu sniegšanas
brīvības efektīvu īstenošanu, kas varētu radīt
būtiskus traucējumus pareizai iekšējā tirgus darbībai
un/vai kuras var izraisīt būtisku kaitējumu tās darba
attiecību sistēmai, radīt lielus sociālos nemierus tās
teritorijā vai citu dalībvalstu teritorijā, attiecīgā
dalībvalsts nekavējoties par to informē un paziņo
pakalpojuma sniedzēja reģistrācijas dalībvalstij vai
izcelsmes dalībvalstij un/vai citām attiecīgajām
dalībvalstīm, kā arī Komisijai.
2.           Attiecīgā(-s)
dalībvalsts(-is) pēc iespējas ātrāk sniedz atbildi uz
Komisijas un citu dalībvalstu informācijas pieprasījumiem par
šķēršļa vai draudu raksturu. Jebkādas informācijas
apmaiņu starp dalībvalstīm dara zināmu arī Komisijai.
5. pants
Stāšanās
spēkā
Šī regula stājas spēkā
divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas
Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības
kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 21.3.2012
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               Spriedums 11.12.2007., lieta C-438/05.
[2]               Spriedums 18.12.2007., lieta C-341/05.
[3]               44. punkts (Viking-Line) un 91. punkts
(Laval).
[4]               79. punkts (Viking-Line) un 105. punkts
(Laval).
[5]               77. punkts (Viking-Line); sal. ar 103. punktu
(Laval).
[6]               Ziņojums par Eiropas sociālo partneru
kopīgo darbu ar EKT nolēmumiem Viking, Laval, Rüffert
un Luxembourg lietās, 2010. gada 19. marts.
[7]               44. punkta pirmā teikuma pēdējā
daļa (Viking Line) un 91. punkts (Laval).
[8]               Ziņojums “Jauna vienotā tirgus
stratēģija”, kas tika iesniegts Komisijas
priekšsēdētājam, 2010. gada 9. maijs, 68. lpp.
[9]               Papildus jau pieminētajiem nolēmumiem Viking-Line
un Laval lietās skatīt arī Rüffert un Komisija
pret Luksemburgu lietas.
[10]             LESD 9. pants.
[11]             LES 6. pants.
[12]             Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas
atzinums “Iekšējā tirgus sociālā dimensija”
(pašiniciatīvas atzinums), ziņotājs: T. Janson, OV
2011 C44/90.
[13]             Piemēram, Eiropas Sociālā harta, kas
parakstīta Turīnā 1961. gada 18. oktobrī un uz
kuru turklāt ir skaidra atsauce LESD 151. pantā, un
Starptautiskās darba organizācijas 1948. gada 9. jūlija
Konvencija Nr. 87 par biedrošanās brīvību un tiesību
apvienoties organizācijās aizsardzību.
[14]             Piemēram, Kopienas Harta par darba
ņēmēju sociālajām pamattiesībām, ko
pieņēma Eiropadomes sanāksmē 1989. gada 9. decembrī
Strasbūrā un kura ir arī minēta LESD 151. pantā.
[15]             OV C 364, 2000., 1. lpp.
[16]             Sal. ar Līguma par Eiropas Savienību 6. pantu.
[17]             Pateicoties vispārīgajai atsaucei uz Hartu, kas
minēta LES 6. pantā, tiesības uz kolektīvām
sarunām tagad ir skaidri iekļautas pamattiesībās (sal.
ģenerāladvokātes Trstenjak secinājumi lietā C-271/08,
Komisija pret Vāciju, 79. punkts).
[18]             ECTK 2008. gada 12. novembra spriedums, lieta Demir,
153./154 . punkts ar 145. punktu.
[19]             ECTK 2010. gada 27. aprīļa spriedums,
lieta “Vördur Olaffson pret Islandi”, 74. un 75. punkts.
[20]             Skatīt, piemēram, 21.4.2009. spriedumu “Enerji
Yapi-Yol Sen pret Turciju” (68959/01), 32. punkts.
[21]             EP 2008. gada 22. oktobra rezolūcija par
uzdevumiem, kas jārisina saistībā ar koplīgumiem ES (2008/2085(INI)),
25. un 30. punkts.
[22]             1. punkts; skatīt arī 17. un 31. punktu.
[23]             Teksts tika prezentēts 2010.gada martā Oviedo
konferencē, kuru rīkoja Spānijas prezidentūra. Debašu
laikā atkārtoti varēja pārliecināties par
ieinteresēto personu atšķirīgajiem viedokļiem.
[24]             Atzinums 2011/C 44/15.
[25]             COM(2010) 608 galīgā redakcija/2, 11.11.2010.
[26]             COM(2011) 206 galīgā redakcija.
[27]             Par vienotu tirgu uzņēmumiem un izaugsmei [2010/2277(INI)],
par vienoto tirgu Eiropas iedzīvotājiem [2010/2278(INI)] un par
pārvaldību un partnerību vienotajā tirgū [2010/2289(INI)].
[28]             Opinion Ms Federspiel, Mr Siecker and Mr Voles, INT 548,
2011. gada 15. marts.
[29]             Konkurētspējas padomes 3094. sanāksme 2011. gada
30. maijā.
[30]             Skatīt plašāku informāciju, galvenās
uzrunas un saistītos dokumentus:
http://ec.europa.eu/social/main.jsp?langId=en&catId=471&eventsId=347&furtherEvents=yes.
[31]             Vienotā tirgus forums, Krakova, 2011. gada 3.-4.
oktobris, jo īpaši Deklarācijas piektā daļa un 5. punkts
secinājumos par turpmāku darbību.
[32]             Multiple Framework Contract VT 2008/87, Preparatory
study for an Impact Assessment concerning the possible revision of the
legislative framework on the posting of workers in the context of services, (VT/2010/126).
[33]             COM(2010) 573 galīgā redakcija, 6. un 7. lpp.
[34]             COM(2010) 573 galīgā redakcija.
[35]             Iepriekšminētais prof. M. Monti ziņojums, 69. lpp.
[36]             Padomes 1998. gada 7. decembra Regula par
iekšējā tirgus darbību attiecībā uz brīvu
preču apriti starp dalībvalstīm, OV L 337/8, 12.12.1998.
[37]             Direktīva 2006/123/EK, OV L 376/36, 27.12.2006.
Sal. Direktīvas 96/71/EK 22. apsvērums.
[38]             COM(2010) 748 galīgā redakcija, 14.12.2010., 85.
pants.
[39]             1. panta 3. punkta pēdējais teikums
Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. novembra Regulā
(ES) Nr. 1176/2011 par to, kā novērst un koriģēt
makroekonomisko nelīdzsvarotību, OV L 306/25, 23.11.2011.
[40]             Ģenerāladvokāta Cruz Villalón secinājumi
lietā C-515/08, dos Santos Palhota e.a., 53. punkts.
Sal. EKT spriedumus lietā C-438/05, Viking-Line, 46. punkts,
lietā C-341/05, Laval, 94. punkts un lietā C-271/08,
Komisija pret Vāciju, 44. punkts. Skatīt arī Prof. Dr.
M. Schlachter’s panel speech ‘reconciliation between fundamental social rights
and economic freedoms’
http://ec.europa.eu/social/main.jsp?langId=en&catId=471&eventsId=347&furtherEvents=yes.
[41]             Papildu informācijai skatīt ziņojumu, ko
šajā lietā izstrādāja SDO Ekspertu komiteja: http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---relconf/documents/meetingdocument/wcms_123424.pdf;
kā arī 'The dramatic implications of Demir and Baykara', K.
Ewing and J. Hendy QC, Industrial Law Journal, Vol. 39, Nr. 1, 2010. g.
marts, 2.-51. lpp., it īpaši 44.-47. lpp.
[42]             Kā ieteikts prof. M. Monti ziņojumā.
[43]             Sal. ģenerāladvokātes Trstenjak
secinājumi lietā C-271/08, Komisija pret Vāciju, 188.-190.
punkts. Skatīt arī vispārīgāk C. Barnard,
‘Proportionality and collective action’, ELR 2011.
[44]             Ģenerāladvokāta Cruz Villalón secinājumi
lietā C-515/08, dos Santos Palhota e.a., 53. punkts.
Sal. EKT 12.10.2004. spriedums lietā C-60/03, Wolff & Müller,
44. punkts.
[45]             Ģenerāladvokātes Trstenjak
secinājumi lietā C-271/08, 190. punkts.
[46]             Sal. spriedumu 11.12.2007, lieta C-438/05, Viking-Line,
80 . punkts un tam sekojošie.
[47]             OV C, …. lpp.
[48]             ECT 2008. gada 12. novembra spriedums lietā
Demir.
[49]             2007. g. 11. decembra spriedums lietā C-438/05,
Viking-Line, 44. punkts un 2007. g. 18. decembra
spriedums lietā C-341/05, Laval, 91. punkts.
[50]             OV L 18/1, 21.1.1997.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 10.1.2017
            COM(2017) 4 final
            2017/0001(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES REGULA,
            ar kuru groza Regulu (ES) 2016/1903, ar ko 2017. gadam nosaka konkrētu zivju krājumu un zivju krājumu grupu zvejas iespējas, kuras piemērojamas Baltijas jūrā

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               Padome 2016. gada 10.–11. oktobra sanāksmē ar Padomes Regulu (ES) 2016/1903 2017. gadam noteica Baltijas jūras rietumdaļas mencas zvejas iespējas 22.–24. apakšrajonā, pamatojoties uz Baltijas jūras daudzgadu pārvaldības plānu un ievērojot šo plānu (Regula (ES) 2016/1139), un ar mērķi nodrošināt minētā krājuma drīzu atgriešanos līmenī, kurš spēj nodrošināt maksimālo ilgtspējīgas ieguves apjomu (MSY). Atbilstoši minētās regulas 5. panta 2. punktam Padome noteica kopējo pieļaujamo nozveju (kvotu) līmenī, kas atbilst zvejas izraisītas zivju mirstības līmenim, kurš ir mazāks par MSY punkta vērtību. Saskaņā ar minētās regulas 5. panta 2. un 3. punktu Padome nolēma veikt papildu pasākumus, lai nodrošinātu krājuma drīzu atgriešanos minētajā līmenī.

               Proti, Padome atļāva izmantot minētās kvotas tikai no 2017. gada 1. līdz 31. janvārim un no 1. aprīļa līdz 31. decembrim.  Neļaujot divus mēnešus izmantot kvotas Baltijas jūras rietumdaļas mencu nārsta laikā, tiks sekmēta krājuma atgriešanās līmenī, kas krietni pārsniedz nozvejas kvantitatīvo samazinājumu, tādējādi uzlabojot krājuma papildināšanās apstākļus mazāk traucēta nārsta dēļ un vecuma struktūras labvēlīgu izmaiņu rezultātā.

               Baltijas jūras daudzgadu pārvaldības plāns (Regulas (ES) 2016/1139 3. panta 1. punkts) ietver kopējās zivsaimniecības politikas mērķus un uzdod par pienākumu Padomei nodrošināt to, lai zvejas darbības ilgtermiņā būtu vidiski ilgtspējīgas un vienlaikus saderīgas ar mērķi nodrošināt ieguvumus ekonomiskajā, sociālajā un nodarbinātības jomā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 11. decembra Regulas (ES) Nr. 1380/2013 2. panta 1. punkts). Atbilstoši proporcionalitātes principam sezonālu aizliegumu zvejot piemēro vienīgi tad, ja tas ir nepieciešams mērķa sasniegšanai, proti, nārsta bara aizsardzībai.

               Zinātniskie dati liecina, ka Baltijas jūras rietumdaļas mencas nārsto jūras vietās, kas atrodas vairāk nekā 20 metru dziļumā
                  1
               , turpretī mazi piekrastes kuģi, kuri jo īpaši ir atkarīgi no mencas nozvejas, zvejo arī vietās, kas ir seklākas par 20 metriem. Zivsaimniecības zinātnes, tehnikas un ekonomikas komitejas (ZZTEK) veiktā analīze norāda, ka atļauja zvejot vietās, kas ir seklākas par 20 metriem, tikai kuģiem, kuru garums ir mazāks par 15 metriem, nerada būtisku ietekmi uz krājuma stāvokļa modelētajiem rezultātiem.

               Tajā pašā laikā jāņem vērā, ka 2015. gadā — kad par 12 metriem īsāki kuģi ar dažādiem nosacījumiem bija izslēgti no izņēmuma — šā krājuma zvejas noslodze tika būtiski samazināta un aizlieguma periods sasniedza savu mērķi.

               Bez tam zvejas pilnīgam aizliegumam varētu būt nevēlama ietekme uz citu Baltijas jūras mencas krājumu, proti, lielāka mencas austrumu krājuma zvejas noslodze.

               Jāņem vērā arī tas, ka atļauja zvejot kuģiem, kuru garums ir mazāks par 15 metriem, jūras vietās, kas ir seklākas par 20 metriem, dos iespēju nelielam skaitam mazapjoma zvejnieku turpināt zvejas darbības un gūt stabilākus ienākumus, kas nebūtu iespējams pilnīga zvejas aizlieguma apstākļos.

               Šādi kuģi zvejo arī citu sugu zivis, tāpēc mencas zvejas pārtraukšana šiem kuģiem patiešām nozīmētu arī citu sugu zivju zvejas ierobežošanu, jo menca parasti tiek iegūta piezvejā.

               Lai nodrošinātu atbilstību prasībai nezvejot vietās, kas dziļākas par 20 metriem, atļauja zvejot minētajā vietā jāpiešķir vienīgi kuģiem, kas ir aprīkoti ar kuģu satelītnovērošanas sistēmu. Saskaņā ar Regulas 1224/2009 9. panta 2. punktu tās pašas regulas 9. panta 5. punkts nebūtu piemērojams.

               Visbeidzot, ņemot vērā ZZTEK konstatējumus, proti, ka vissvarīgākais pasākums krājuma stāvokļa uzlabošanai ir nozvejas ierobežošana, lai panāktu dzīvo jūras bioloģisko resursu atbildīgu izmantošanu, būtu jāierobežo Regulas (ES) Nr. 1380/2013 15. panta 9. punkta piemērošana mencas krājumam 22.–24. apakšrajonā, lai ievērotu Regulas (ES) 2016/1139 prasības.

               2.APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI

               Pasākumu novērtējusi ZZTEK, un pēc šā novērtējuma tas ticis apspriests ar attiecīgajām dalībvalstīm Lauksaimniecības un zivsaimniecības padomē 2016. gada 12. un 13. decembrī, kā arī ar Baltijas jūras reģiona dalībvalstīm decembrī. Ierosinātais pasākums var būt pilnībā iedarbīgs tikai tad, ja tas stāsies spēkā pirms dienas, kurā nav pieejamas zvejas iespējas, t. i., 2017. gada 1. februārī.

               3.PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI

               Ierosinātā grozījuma mērķis ir grozīt Regulu (ES) 2016/1903, kā aprakstīts turpmāk.

               Regulas (ES) 2016/1903 pielikuma tabulā atrodamā zemsvītras piezīme, kas attiecas uz mencu 22.–24. apakšrajonā (COD/3BC+24), būs jāgroza, lai tādā veidā atspoguļotu nosacījumus, ar kuriem zvejas iespēju izmantošana nav pieļaujama.

               2017/0001 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES REGULA,

               ar kuru groza Regulu (ES) 2016/1903, ar ko 2017. gadam nosaka konkrētu zivju krājumu un zivju krājumu grupu zvejas iespējas, kuras piemērojamas Baltijas jūrā

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 43. panta 3. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)Padomes Regulā (ES) 2016/1903 ir noteiktas mencas zvejas iespējas ICES 22.–24. apakšrajonā (“Baltijas jūras rietumdaļas mencas krājums”) laikposmā no 2017. gada 1. līdz 31. janvārim un no 1. aprīļa līdz 31. decembrim.

               (2)Zivsaimniecības zinātnes, tehnikas un ekonomikas komiteja (ZZTEK) 2016. gada decembrī publicēja savu zinātnisko novērtējumu par ietekmi, kādu radītu Baltijas jūras rietumdaļas mencas krājuma zvejas aizliegums laikposmā no 2017. gada 1. februāra līdz 31. martam. Tajā apstiprināts, ka aizliegumam būs labvēlīga ietekme uz minēto krājumu.

               (3)Regulā (ES) 2016/1903 paredzētais aizliegums attiecas arī uz mencas zveju, ko veic kuģi, kuru garums ir mazāks par 15 metriem, vietās, kurās ūdens dziļums ir mazāks par 20 metriem. Tomēr ZZTEK novērtējumā ir pieminēts, ka mencas zvejas ierobežošana vietās, kurās ūdens dziļums ir mazāks par 20 metriem, zvejas kuģiem, kuru lielākais garums ir mazāks par 15 metriem, kopumā nerada būtisku ietekmi uz attiecīgā krājuma stāvokļa uzlabošanos.

               (4)Turklāt zvejas iespēju pilnīga apturēšana Baltijas jūras rietumdaļā varētu radīt nevēlamu ietekmi uz citiem Baltijas jūras mencas krājumiem, it īpaši austrumu krājumu, jo iespējama zvejas darbību pārvietošana.

               (5) Jāņem vērā arī tas, ka atļauja zvejot kuģiem, kuru garums ir mazāks par 15 metriem, jūras vietās, kas ir seklākas par 20 metriem, dos iespēju nelielam skaitam zvejnieku turpināt zvejas darbības un zvejot citas mērķsugas, nevis mencu.

               (6)Tāpēc ir lietderīgi kuģiem, kuru lielākais garums ir mazāks par 15 metriem, atļaut zvejot seklos ūdeņos, kuru dziļums nepārsniedz 20 metrus.

               (7)Tomēr zvejas iespējas būtu jāliedz kuģiem, kas zvejo ar pāra trali, neatkarīgi no to garuma, jo šādu kuģu zvejas kapacitāte ir augsta.

               (8)Lai īstenotu iedarbīgu kontroli un uzraudzību zvejas vietās, kuru dziļums nepārsniedz 20 metrus, ir jāpanāk, ka visi attiecīgie kuģi ir aprīkoti ar kuģu satelītnovērošanas sistēmu saskaņā ar Regulas 1224/2009 9. panta 2. punktu.  Tāpēc minētās regulas 9. panta 5. punkts, ar kuru dalībvalstīm atļauts atbrīvot zvejas kuģus, kuru lielākais garums ir mazāks par 15 metriem, no prasības būt aprīkotiem ar kuģu satelītnovērošanas sistēmu, nebūtu jāpiemēro zvejniecībās, kuras izmanto Baltijas jūras rietumdaļas mencas krājumu.

               (9)Lai nodrošinātu ilgtspējīgu Baltijas jūras rietumdaļas mencas krājuma izmantošanu atbilstoši Regulai (ES) 2016/1139, minētajam krājumam nebūtu piemērojama Regulas (ES) Nr. 1380/2013 15. panta 9. punktā paredzētā ikgadējā elastība attiecībā uz izkraušanas pienākumu.

               (10)Tādēļ Regula (ES) 2016/1903 būtu attiecīgi jāgroza.

               (11)Ar Regulu (ES) 2016/1903 noteiktais aizliegums zvejot mencu ICES 22.–24. apakšrajonā stājas spēkā 2017. gada 1. februārī. Lai tas būtu pilnībā iedarbīgs, šī regula būtu jāpiemēro no tā paša datuma un tai būtu jāstājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

               1. pants

               Regulas (ES) 2016/1903 pielikumā ierakstu par mencu ICES 22.–24. apakšrajonā aizstāj ar šādu:

                        “Suga:

                        Menca

                        Zona:

                        22.–24. apakšrajons

                        Gadus morhua

                        (COD/3BC+24)

                        Dānija

                        2 444

                        Vācija

                        1 194

                        Igaunija

                        54

                        Somija

                        48

                        Latvija

                        202

                        Lietuva

                        131

                        Polija

                        654

                        Zviedrija

                        870

                        Savienība

                        5597

                        KPN

                        5597

                        (1)

                        Analītiska KPN

                        Regulas (EK) Nr. 847/96 3. panta 2. un 3. punktu nepiemēro.

                        Regulas (EK) Nr. 847/96 4. pantu nepiemēro.

                        Regulas (ES) Nr. 1380/2013 15. panta 9. punktu nepiemēro.

                        (1) Šo kvotu drīkst apgūt no 2017. gada 1. janvāra līdz 31. janvārim un no 1. aprīļa līdz 31. decembrim. Tomēr zvejas kuģiem, kuru lielākais garums ir mazāks par 15 metriem (izņemot kuģus, kas zvejo ar pāra trali) un kuri ir aprīkoti ar kuģu satelītnovērošanas sistēmu saskaņā ar Regulas 1224/2009 9. panta 2. punktu, šo kvotu ir atļauts apgūt arī laikposmā no 2017. gada 1. februāra līdz 31. martam vietās, kurās ūdens dziļums nepārsniedz 20 metrus. Regulas (EK) Nr. 1224/2009 9. panta 5. punktu nepiemēro.

               2. pants

               Šī regula stājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

               Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

               Briselē,

                     Padomes vārdā —

                     priekšsēdētājs

                     (1)
                  Starptautiskās Jūras pētniecības padomes (ICES) ziņojums WKBALTCOD, 2015. gads, 19. lpp.


               EIROPAS KOMISIJA
            Brisel?, 22.7.2015
            COM(2015) 372 final
            2015/0162(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES REGULA,
            ar kuru groza Padomes Regulu (ES) Nr. 407/2010, ar ko izveido Eiropas finanšu stabilizācijas mehānismu

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               Ņemot vērā eurozonas dalībvalstu monetārās un ekonomikas integrācijas augsto līmeni un to, ka, pamatojoties uz Līguma 136. pantu, dalībvalstu starpā pastāv konkrēti pastiprināti ekonomikas koordinācijas pasākumi, ir pamatoti noteikt ad hoc režīmu, ja tiek piešķirta Savienības finansiālā palīdzība.

               Vienlaikus pilnībā ievērojot principu, ka visām ES dalībvalstīm ir jāatbalsta ES budžeta saistības, būtu jāievieš piemēroti pasākumi, lai garantētu, ka dalībvalstis, kas nav eurozonas dalībvalstis, saņem pilnīgu kompensāciju gadījumā, ja EFSM ietvaros netiek veikts maksājums, kā rezultātā tiek izmantoti ES budžeta līdzekļi un/vai Komisija lūdz papildu līdzekļus no neiesaistītajām dalībvalstīm.

               2015/0162 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES REGULA,

               ar kuru groza Padomes Regulu (ES) Nr. 407/2010, ar ko izveido Eiropas finanšu stabilizācijas mehānismu

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību (LESD) un jo īpaši tā 122. panta 2. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu
                  1
               ,

               tā kā:

               (1)Monetārās un ekonomikas integrācijas līmenis eurozonā pēdējo gadu laikā ir paaugstinājies, un jebkāda finansiālā palīdzība, kas tiktu piešķirta dalībvalstij, kuras naudas vienība ir euro, nāktu par labu eurozonas finanšu stabilitātei kopumā.

               (2)Turklāt kopš Eiropas finanšu stabilizācijas mehānisma (EFSM) izveides Līguma 136. pantam ir pievienots jauns 3. punkts (Lēmums 2011/199/ES), precizējot, kādos apstākļos dalībvalstis, kuru valūta ir euro, var izveidot stabilitātes mehānismu eurozonai. Dalībvalstis, kuru valūta ir euro, izveidoja Eiropas stabilizācijas mehānismu (ESM), kas ir galvenais stabilitātes mehānisms eurozonai.

               (3)Eiropas finanšu stabilizācijas mehānisms var sniegt Savienības finansiālo atbalstu visām dalībvalstīm, ja ir izpildīti LESD 122. panta 2. punktā un Regulā (ES) Nr. 407/2010 paredzētie noteikumi. Tomēr riski, kas ir saistīti ar situāciju, kad kāda dalībvalsts zaudē piekļuvi tirgum, būtiski atšķiras, atkarībā no tā, vai attiecīgā dalībvalsts ietilpst eurozonā. Iespējamā negatīvā ietekme ir ievērojami augstāka eurozonai: ja kāda dalībvalsts nonāk finanšu grūtībās, tas, visticamāk, rada riskus eurozonas finanšu stabilitātei kopumā.

               (4)Vairumā gadījumu ESM vajadzētu būt finanšu instrumentam, ko izmanto, lai sniegtu finansiālu palīdzību eurozonas dalībvalstij. Tomēr var rasties situācijas, kurās praktisku, procesuālu vai finansiālu iemeslu dēļ ir jāizmanto EFSM – parasti pirms tiek sniegta finansiālā palīdzība no ESM vai vienlaikus ar to. Minētās situācijās ir lietderīgi saskaņā ar Savienības tiesību aktiem izveidotajā finansiālās palīdzības mehānismā transponēt pastiprinātas solidaritātes principu starp eurozonas dalībvalstīm, kas ir nepieciešams monetārās savienības sekmīgai darbībai.

               (5)Šādos apstākļos dalībvalstij, kuras valūta ir euro, jauna Savienības finansiālā palīdzība būtu jāpiešķir ar nosacījumu, ka dalībvalstis, kuras nav ieviesušas vienoto valūtu, saņem pilnu kompensāciju gadījumā, ja EFSM ietvaros netiek veikts maksājums, kā rezultātā tiek izmantoti ES budžeta līdzekļi un/vai Komisija lūdz papildu līdzekļus no dalībvalstīm, kas neietilpst eurozonā.

               (6)Šis princips tika apstiprināts Komisijas un Padomes kopīgā paziņojumā 2015. gada 17. jūlijā.

               (7)Tādēļ būtu attiecīgi jāgroza Regula (ES) Nr. 407/2010,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

               1. pants

               Regulas (ES) Nr. 407/2010 3. pantā pievieno šādu 2.a punktu:

               "2.a
                     Ja saņēmēja dalībvalsts ir dalībvalsts, kuras valūta ir euro, Savienības finansiālo palīdzību piešķir ar juridiski saistošiem noteikumiem, kas garantē, ka dalībvalstis, kuras nav ieviesušas vienoto valūtu, saņem pilnu kompensāciju par visām saistībām, kas tām var rasties, ja saņēmēja dalībvalsts nespēj atmaksāt finansiālo palīdzību saskaņā ar tajā paredzētajiem noteikumiem."

               2. pants

               Šī regula stājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

               Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

               Briselē,

                     Padomes vārdā —

                     priekšsēdētājs

                     (1)
                  OV C [...], [...], [...]. lpp.


Svarīgs juridisks paziņojums

|

52008PC0129

Priekšlikums Padomes regula, ar ko atver autonomas Kopienas tarifu kvotas dažu zvejas produktu importam Kanāriju salās un paredz šo kvotu pārvaldību  /* COM/2008/0129 galīgā redakcija - CNS 2008/0054 */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 2008.3.7COM(2008) 129 galīgā redakcija208/0054 (CNS)PriekšlikumsPADOMES REGULA,ar ko atver autonomas Kopienas tarifu kvotas dažu zvejas produktu importam Kanāriju salās un paredz šo kvotu pārvaldību(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTS1. PRIEKšLIKUMA KONTEKSTS-  Priekšlikuma pamatojums un mērķi5. pants Padomes Regulā (EK) Nr. 704/2002 par kopējā muitas tarifa autonomo likmju atsevišķu rūpniecības ražojumu ievešanai pagaidu atcelšanu un Kopienas tarifa autonomo kvotu atklāšanu dažu zvejniecības produktu ievešanai un šo kvotu pārvaldību Kanāriju salās.-  Vispārīgais kontekstsNo 1991. gada Eiropas Savienība ir daļēji vai pilnībā atcēlusi kopējā muitas tarifa nodokļus dažu zvejas produktu importam Kanāriju salās. Kanāriju salu īpašais ģeogrāfiskais novietojums saistībā ar vietējam patēriņam nozīmīgiem dažu zvejas produktu piegādes avotiem rada papildu izmaksas šai nozarei. Šo dabisko traucējumu, cita starpā, var novērst, uz laiku atceļot ievedmuitas nodokļus attiecīgajiem trešo valstu produktiem Kopienas tarifu kvotām piemērotā apjomā.-  Spēkā esošie noteikumi priekšlikuma jomāAtbalsta juridiskā pamata, proti, Regulas (EK) Nr. 704/2002, darbības termiņš beidzās 2006. gada 31. decembrī.-  Atbilstība pārējiem ES politikas virzieniem un mērķiemPriekšlikums par beznodokļu tarifu kvotu atvēršanu un to pārvaldību ir saskaņā ar EK līguma 299. panta 2. punktu, kurā paredzēti īpaši pasākumi, lai palīdzētu attālākajiem reģioniem. Tas atbilst arī saistībām, ko Komisija uzņēmās savā 2004. gada 26. maija paziņojumā par uzlabotu partnerību attālākajiem reģioniem (COM(2004) 343, galīgā redakcija), kurā tā norādīja, ka ir gatava izskatīt kopējā muitas tarifa nodokļa samazināšanu, pat likvidēšanu, kas ļautu piegādāt nelauksaimniecības izejvielas, lai veicinātu ražošanu attālākajos reģionos.Ierosinātās beznodokļu tarifu kvotas jāuzskata par citiem papildu pasākumiem Kanāriju salu zivsaimniecības nozares atbalstam, kurus uzsākts īstenot, pamatojoties uz EK līguma 299. panta 2. punktu, tostarp, piemēram, shēma papildu izmaksu kompensēšanai, kuras radušās attālāko reģionu zvejas produktu tirdzniecībā (Padomes 2007. gada 21. maija Regula (EK) Nr. 791/2007).2. APSPRIEšANāS AR IEINTERESēTAJāM PERSONāM UN IETEKMES NOVēRTēJUMS-  Apspriešanās ar ieinteresētajām personāmApspriedes ar Kanāriju salu zivsaimniecības nozares ieinteresētajām personām notika saskaņā ar Spānijas iestāžu sagatavotajiem ziņojumiem par to pasākumu īstenošanu, kas noteikti Padomes Regulas (EK) Nr. 704/2002 3. pantā. Turpmākas apspriedes ar Spānijas iestādēm norisinājās 2007. gada pirmajā pusgadā, lai precizētu iepriekšminēto ziņojumu saturu.Spānijas iestādes oficiāli pieprasīja iepriekšminēto pasākumu pagarināšanu laikposmam no 2007. līdz 2013. gadam.-  Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošanaSkatīt iepriekš.-  Ietekmes novērtējumsIetekmes novērtējums netika sagatavots, jo priekšlikums nav jauna politikas iniciatīva, bet gan tikai spēkā esošo pasākumu turpinājums.Novērtējot Spānijas iestāžu prasību par pasākumu turpināšanu, Komisijas dienesti izvērtēja to, kādu iespaidu uz Kanāriju salu zivsaimniecības nozari atstās ierosinātās beznodokļu tarifu kvotas apvienojumā ar Padomes 2007. gada maijā pieņemtajiem pasākumiem zivsaimniecības nozares atbalstam attālākajos reģionos, jo īpaši, shēma to papildu izmaksu kompensēšanai, kuras radušās Kanāriju salu zvejas produktu tirdzniecībā (Padomes 2007. gada 21. maija Regula (EK) Nr. 791/2007).3. PRIEKšLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI-  Ierosināto pasākumu kopsavilkumsLaikposmam no 2007. līdz 2013. gadam ierosināts atvērt divas beznodokļu tarifu kvotas atsevišķu zvejas produktu importam Kanāriju salās.-  Juridiskais pamatsEK līguma 299. panta 2. punkts.-  Subsidiaritātes principsKopējā muitas tarifa izmaiņas ir Kopienas ekskluzīvā kompetencē.-  Proporcionalitātes principsPriekšlikums ir saskaņā ar proporcionalitātes principu šādu iemeslu dēļ.Kvotas ir noteiktas tādā apjomā, kas precīzāk atbilst pašreizējam importam Kanāriju salās.Jo īpaši attiecībā uz ziņojumiem, kas iesniedzami par pasākumu īstenošanas gaitu, ir panākts minimāls valsts un reģionālo pārvaldes iestāžu un Komisijas dienestu administratīvais slogs.-  Juridisko instrumentu izvēleIerosinātais juridiskais instruments: regula.Citi instrumenti nebūtu piemēroti šāda iemesla dēļ. Priekšlikums paredz regulā noteikto pasākumu apturēšanu.4. IETEKME UZ BUDžETUPriekšlikums finansiāli neietekmē izdevumus, taču tas finansiāli ietekmē ieņēmumus. Pašu resursu zaudējums (kopējā muitas tarifa nodokļi) tiek lēsts neto 7,9 miljoni euro gadā.5. PAPILDU INFORMāCIJA-  Pārbaude, pārskatīšana un turpināmībaPriekšlikumā ietverta pārskatīšanas klauzula.Priekšlikumā ir iekļauta turpināmības klauzula.208/0054 (CNS)PriekšlikumsPADOMES REGULA,ar ko atver autonomas Kopienas tarifu kvotas dažu zvejas produktu importam Kanāriju salās un paredz šo kvotu pārvaldībuEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 299. panta 2. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu[2],ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[3],ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu[4],tā kā:(1) 2000. gada oktobrī un novembrī Spānijas iestādes lūdza vēl uz 10 gadiem paturēt spēkā kopējā muitas tarifa (KMT) pasākumus Kanāriju salām, kas pirmoreiz noteikti ar Padomes 1991. gada 26. jūnija Regulu (EEK) Nr. 1911/91 par Kopienas tiesību aktu noteikumu piemērošanu Kanāriju salām[5], un kuru termiņš beidzās 2001. gada 31. decembrī, kā arī iesniedza šo prasību pamatojošus dokumentus. Tomēr dokumentu novērtēšanas laiks bija nepietiekams, lai izdarītu galīgus secinājumus par to, vai pasākumu paturēšana spēkā prasītajā laika posmā vēl joprojām būtu pamatota. Tāpēc ar Padomes 2001. gada 30. maija Regulu (EK) Nr. 1105/2001 tarifu pasākumus pagarināja uz vienu gadu.(2) Ar Padomes 2002. gada 25. marta Regulu (EK) Nr. 704/2002[6] atvēra Kopienas tarifa autonomās kvotas dažu zvejas produktu importam un paredzēja šo kvotu pārvaldību Kanāriju salās laikposmā no 2002. gada 1. janvāra līdz 2006. gada 31. decembrim.(3) Ar Padomes 2007. gada 21. maija Regulu (EK) Nr. 791/2007[7] ieviesa jaunu shēmu, lai kompensētu papildu izmaksas, kuras radušās attālāko reģionu — Azoru salu, Madeiras, Kanāriju salu, Franču Gviānas un Reinjonas — zvejas produktu tirdzniecībā. Šīs shēmas nolūks ir veicināt reģiona ekonomisko un sociālo attīstību un ļaut tam gūt labumu no priekšrocībām, ko sniedz vienotais tirgus, kura neatņemamu daļu veido šis reģions, neskatoties uz objektīvajiem faktoriem, kas nosaka tā ģeogrāfisko un ekonomisko izolāciju.(4) Kanāriju salu īpašais ģeogrāfiskais stāvoklis saistībā ar vietējam patēriņam nozīmīgiem dažu zvejas produktu piegādes avotiem rada papildu izmaksas šai nozarei. EK līguma 299. panta 2. punktā atzīts, ka šo dabisko traucējumu rada tas, ka tās ir salas, attālums un atrašanās perifērijā, un to var novērst arī, tā, ka uz laiku atceļ ievedmuitas nodokļus attiecīgiem trešo valstu produktiem Kopienas tarifu kvotām piemērotā apjomā.(5) Komisija savā 2004. gada 26. maija paziņojumā „Uzlabota partnerība attālākajiem reģioniem” (COM(2004) 343) norādīja, ka ir gatava izskatīt kopējā muitas tarifa nodokļa samazināšanu, pat likvidēšanu, kas ļautu piegādāt nelauksaimniecības izejvielas, lai veicinātu ražošanu attālākajos reģionos, kā arī, ja tas ir pamatoti, apsvērt īslaicīgu tarifa nodokļu atcelšanu šajās nozarēs. Attiecībā uz zvejas produktiem šādus pasākumus apstiprinās vienīgi vietējam tirgum paredzētiem produktiem.(6) Spānijas iestādes 2004. gada 29. jūlijā un 2006. gada 19. jūlijā iesniedza ziņojumus par Padomes Regulas (EK) Nr. 704/2002 3. pantā minēto pasākumu īstenošanu un lūdza tos pagarināt laikposmam no 2007. līdz 2013. gadam. Ņemot vērā iepriekš minētos ziņojumus, Komisija pārskatīja pieņemto pasākumu ietekmi uz dažu zvejas produktu importu Kanāriju salās.(7) Spānijas iestāžu iesniegtajos ziņojumos norādīts, ka ar Padomes Regulu (EK) Nr. 704/2002 atvērtās kvotas nav pilnībā izmantotas.(8) Tarifu kvotas, kas ir līdzīgas ar Padomes 2002. gada 25. marta Regulu (EK) Nr. 704/2002 atvērtajām kvotām atsevišķiem zvejas produktiem, ir pamatotas, jo tās segtu Kanāriju salu vietējā tirgus vajadzības, nodrošinot, ka samazināto ievedmuitas nodokļu plūsmas Kopienā saglabājas prognozējamas un skaidri nosakāmas.(9) Tā kā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 704/2002 atvērtās kvotas nav pilnībā izmantotas, ir jānosaka mazāka apjoma kvotas.(10) Lai izvairītos no tiešas iekšējā tirgus darbības ietekmēšanas, ir jāveic pasākumi, lai nodrošinātu, to, ka zvejas produkti, par kuriem prasa kvotu atcelšanu, ir paredzēti vienīgi Kanāriju salu vietējam tirgum.(11) Ar Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi[8], ir kodificēti pārvaldības noteikumi attiecībā uz tarifu kvotām, kuras paredzēts izmantot, ievērojot muitas deklarāciju datējumu hronoloģisko secību.(12) Jāpieņem pasākumi, lai Komisija regulāri saņemtu informāciju par attiecīgo importa apjomu, lai, ja vajadzīgs, tā varētu rīkoties, novēršot jebkādu spekulatīvu apriti vai tirdzniecības novirzes.(13) Lai nodrošinātu Regulā (EEK) Nr. 704/2002 noteikto pasākumu nepārtrauktību, šajā regulā paredzētie pasākumi ir jāpiemēro no 2007. gada 1. janvāra,(14) Turklāt, lai nodrošinātu atbilstību ar Padomes Regulu (EK) Nr. 791/2007 ieviestajai shēmai, tarifu kvotas jāatver laikposmam no 2007. līdz 2013. gadam,IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.1. pants1. No 2007. gada 1. janvāra līdz 2013. gada 31. decembrim šīs regulas pielikumā minētos kopējā muitas tarifa nodokļus, kas piemērojami zvejas produktu importam Kanāriju salās, atceļ pilnā apjomā attiecībā uz minētajā pielikumā norādīto daudzumu.2. Atcelšanu, kas minēta 1. punktā, piemēro vienīgi tiem produktiem, kas paredzēti Kanāriju salu vietējam tirgum. Tā attiecas tikai uz zvejas produktiem, kas nav izkrauti no kuģa vai gaisa kuģa pirms muitas deklarācijas par laišanu brīvā apgrozībā iesniegšanas Kanāriju salu muitas iestādēm.2. pants3. Līdz 2010. gada 31. maijam Spānijas kompetentās iestādes Komisijai iesniedz ziņojumu par 1. pantā minēto pasākumu īstenošanu. Komisija izvērtē šo pasākumu ietekmi un, pamatojoties uz šo ziņojumu, ja vajadzīgs, ierosina Padomei veikt attiecīgus grozījumus attiecībā uz importējamiem daudzumiem.4. Līdz 2012. gada 31. maijam Spānijas kompetentās iestādes Komisijai iesniedz ziņojumu par 1. pantā minēto pasākumu īstenošanu. Komisija pārskata šo pasākumu ietekmi un, pamatojoties uz tās atzinumu, iesniedz Padomei attiecīgus priekšlikumus attiecībā uz laika posmu pēc 2013. gada.3. pants5. Ja Komisijai ir pamats domāt, ka atcelšana, kas paredzēta ar šo regulu, ir izraisījusi tirdzniecības novirzes attiecībā uz konkrētu produktu, tā pēc Muitas kodeksa komitejas atzinuma saņemšanas var provizoriski atcelšanu apturēt uz laiku, kas nepārsniedz 12 mēnešus. Ievedmuitas maksājumu produktiem, par kuriem atcelšana provizoriski apturēta, garantē iemaksājot nodrošinājumu. Nodrošinājuma iemaksa ir priekšnosacījums attiecīgās produkcijas laišanai brīvā apgrozībā Kanāriju salās.6. Padome 1. punktā noteikto 12 mēnešu laikā, saņemot priekšlikumu no Komisijas, var pieņemt lēmumu par galīgu atcelšanu. Šajā gadījumā jāiekasē vairs nodokļu summa, ko sedz nodrošinājums.7. Ja galīgais lēmums netiek pieņemts 12 mēnešu laikā, saskaņā ar 2. punktu nodrošinājumu atbrīvo.4. pantsŠī regula stājas spēkā trešajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī .To piemēro no 2007. gada 1. janvāra līdz 2013. gada 31. decembrim.Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.Briselē, […]Padomes vārdā —PriekšsēdētājsPIELIKUMSKārtas nr. | KN kods | Apraksts | Kvotas apjoms (tonnās) | Kvotas nodoklis (%) |09.2997 | 0303 | Saldētas zivis, izņemot zivju fileju un citādu zivju gaļu, kas minēta pozīcijā 0304 | 15 000 | 0 |0304 | Svaiga, dzesināta vai saldēta zivju fileja un citāda zivju gaļa (malta vai nemalta} |09.2651 | 0306 | Vēžveidīgie dzīvi, svaigi, dzesināti, saldēti, žāvēti, sālīti vai sālījumā, čaulā vai bez tās; vēžveidīgie čaulā, termiski apstrādāti, tvaicējot vai vārot ūdenī, arī dzesināti, saldēti, žāvēti, sālīti vai sālījumā; vēžveidīgo milti un granulas, kas derīgas lietošanai pārtikā | 15 000 | 0 |0307 | Gliemji dzīvi, svaigi, dzesināti, saldēti, žāvēti, sālīti vai sālījumā, čaulā vai bez tās; Ūdens bezmugurkaulnieki, izņemot vēžveidīgos un gliemjus, dzīvi, svaigi, dzesināti, saldēti, žāvēti, sālīti vai sālījumā ; ūdens bezmugurkaulnieku, izņemot vēžveidīgos, milti un granulas, kas derīgas lietošanai pārtikā |FINANŠU PĀRSKATS TIESĪBU AKTU PRIEKŠLIKUMIEM, KAS FINANSIĀLI IETEKMĒ VIENĪGI BUDŽETA IEŅĒMUMUS1. PRIEKŠLIKUMA NOSAUKUMSPriekšlikums Padomes regulai (EK), ar ko atver autonomas Kopienas tarifu kvotas dažu zvejas produktu importam Kanāriju salās un paredz šo kvotu pārvaldību2. BUDŽETA POZĪCIJASNodaļa un pants: 12. nodaļa, 120. pants.Attiecīgajam gadam budžetā paredzētā summa:3. JURIDISKAIS PAMATSEK līguma 299. pants.4. FINANSIĀLĀ IETEKME( Priekšlikumam nav finansiālas ietekmes( Priekšlikumam nav finansiālas ietekmes uz izdevumiem, taču ir finansiāla ietekme uz ieņēmumiem, un tā ir šāda:(miljonos EUR, viena zīme aiz komata)Budžeta pozīcija | Ieņēmumi[9] | 2007. gads |120. pants | Ietekme uz pašu resursiem (Kopējie muitas tarifi) | - 7,9/gadā |5. KRĀPŠANAS APKAROŠANAS PASĀKUMITarifu kvotu pārvaldības noteikumi ietver pasākumus, kas vajadzīgi, lai novērstu krāpšanu un pārkāpumus (Kopienas Muitas kodeksā un tā īstenošanas noteikumos paredzēto kontroles pasākumu piemērošana).6. CITAS PIEZĪMESŠīs darbības aptuvenās izmaksasMetode kopējo darbības izmaksu aprēķinamPamatojoties uz visjaunāko pilnīgo statistiku (2006. gads), šīs regulas piemērošanas ietekmi uz ikgadējiem zaudētajiem ieņēmumiem var novērtēt 10,5 miljonu EUR apmērā (skatīt tabulu). Minētā summa principā ir aprēķināta, pamatojoties uz vislielākās labvēlības režīma ( MFN ) muitas nodokļa likmēm, un, tā kā Kopiena piemēro zemākus nodokļus importam no vairākām valstīm, šādā veidā ir aprēķināta summas maksimālā vērtība. Tādējādi, ņemot vērā to, ka MFN nodokļu likmes nepiemēro vienmēr, faktiskajām zaudēto ieņēmumu summām jābūt mazākām.Kārtas Nr. | Kvotas apjoms (tonnās) | Aplēstā cena (EUR/par tonnu) | MFN nodoklis (%) | Kvotas nodoklis (%) | Nesaņemtie nodokļi/ gadā (EUR) |09.2997 | 15 000 t | 2784 | 11 (vidējais nodoklis) | 0 | 4 592 891 |09.2651 | 15 000 t | 3826 | 10.3 (vidējais nodoklis) | 0 | 5 910 927 |Kopā | 10 503 818 |Aptuvenā kopējā zaudēto ieņēmumu summa salīdzinājumā ar situāciju, ja tarifu kvotas nepiemērotu: EUR 10 503 818.[1] OV C […], […], […]. lpp.[2] OV C […], […], […]. lpp.[3] OV C […], […], […]. lpp.[4] OV C […], […], […]. lpp.[5] OV L 171, 29.6.1991., 1. lpp.[6] OV L 111, 6.4.2002.; 1. lpp.[7] OV L 176, 6.7.2007., 1. lpp.[8] OV L 253, 11.10.1993., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 993/2001 (OV L 141, 28.5.2001., 1. lpp.).[9] Norādītajām tradicionālo pašu resursu (lauksaimniecības nodokļi, cukura nodevas, muitas nodokļi) summām jābūt neto summām, t.i., bruto summām, no kurām atskaitīti 25% iekasēšanas izmaksu.