               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 31.8.2020
            COM(2020) 438 final
            2020/0210(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Nolīguma attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā Pušu sanāksmēs

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.Priekšlikuma priekšmets

               Šis priekšlikums attiecas uz lēmumu par nostāju, kas Nolīguma attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā Pušu sanāksmēs Savienības vārdā jāieņem saistībā ar saglabāšanas un pārvaldības pasākumu paredzamo pieņemšanu.

               2.Priekšlikuma konteksts

               2.1.Nolīgums attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā

               Nolīguma attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā (“nolīgums”) mērķis ir, piemērojot piesardzīgus saglabāšanas un pārvaldības pasākumus, kas ir daļa no ilgtermiņa stratēģijas, kuras nolūks ir aizsargāt veselīgas jūras ekosistēmas un nodrošināt zivju krājumu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu, novērst neregulētu zveju atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā. Paredzams, ka nolīgums stāsies spēkā vēlāk šogad.

               Savienība ir nolīguma puse
                  1
               .

               2.2.Pušu sanāksme

               Saskaņā ar nolīgumu Pušu sanāksme ir lēmējinstitūcija, kas sanāk reizi divos gados vai biežāk, ja tā šādi nolemj. Lēmumus jautājumos par procedūru pieņem ar balsu vairākumu, un lēmumus jautājumos pēc būtības pieņem vienprātīgi. Savienībai ir līdzdalības tiesības un balsstiesības.

               2.3.Pušu sanāksmes lēmumi

               Pušu sanāksme ir pilnvarota pieņemt saglabāšanas un pārvaldības pasākumus, un tie ir saistoši līgumslēdzējām pusēm.

               3.Savienības vārdā ieņemamā nostāja

               Nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem Pušu sanāksmēs, ierosināts noteikt saskaņā ar divpakāpju pieeju. Padomes lēmumā tiks izklāstīti Savienības nostājas vadošie principi un orientējošie norādījumi vairākiem gadiem, un pēc tam šī nostāja neoficiālos Komisijas dokumentos, kuri jāapspriež Padomes darba grupā, tiek pielāgota katrai sanāksmei.

               Šī pieeja patlaban tiek ievērota arī reģionālajās zvejniecības pārvaldības organizācijās (RZPO) un nostājā, kas Savienības vārdā jāieņem minētajās sanāksmēs.

               Šajā lēmumā iestrādāti kopējās zivsaimniecības politikas (KZP) principi un virzieni, kas izklāstīti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1380/2013
                  2
               , kā arī ņemti vērā mērķi, kas noteikti Komisijas paziņojumā par KZP ārējo dimensiju
                  3
               . Tajā ņemti vērā arī Padomes secinājumi par okeāniem un jūrām, tostarp Arktiku
                  4
               , Savienības Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos un Eiropas Komisijas kopīgais paziņojums “Integrēta Eiropas Savienības politika attiecībā uz Arktiku”
                  5
                un Padomes secinājumi
                  6
                par Savienības Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos un Komisijas kopīgo paziņojumu “Starptautiskā okeānu pārvaldība – okeānu nākotnes veidošanas darbakārtība”
                  7
               .

               4.Juridiskais pamats

               4.1.Procesuālais juridiskais pamats

               4.1.1.Principi

               Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 218. panta 9. punktā paredzēti lēmumi, ar kuriem nosaka “nostāju, kas Savienības vārdā jāapstiprina kādā ar nolīgumu izveidotā struktūrā, ja šāda struktūra ir tiesīga pieņemt lēmumus ar juridiskām sekām, izņemot lēmumus, kas papildina vai groza attiecīgajā nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu”.

               Jēdziens “lēmumi ar juridiskām sekām” ietver aktus, kam ir juridiskas sekas saskaņā ar starptautisko tiesību normām, kuras reglamentē attiecīgo struktūru. Tas ietver arī instrumentus, kam nav saistoša spēka saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, bet kas “var būtiski ietekmēt Savienības likumdevēja pieņemtā tiesiskā regulējuma saturu”
                  8
               .

               4.1.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

               Pušu sanāksme ir struktūra, kas izveidota ar nolīgumu, proti, Nolīgumu attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā.

               Akti, ko Pušu sanāksme tiek aicināta pieņemt, ir akti ar juridiskām sekām. Paredzētie Pušu sanāksmes akti būs saistoši atbilstoši starptautiskajām tiesībām un var būtiski ietekmēt ES tiesību aktu saturu, proti:

               ·Padomes Regulu (EK) Nr. 1005/2008, ar ko izveido Kopienas sistēmu, lai aizkavētu, novērstu un izskaustu nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju
                  9
               ;

               ·Padomes Regulu (EK) Nr. 1224/2009, ar ko izveido Savienības kontroles sistēmu, lai nodrošinātu atbilstību KZP noteikumiem
                  10
               , un

               ·Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/2403 (2017. gada 12. decembris) par ārējo zvejas flotu ilgtspējīgu pārvaldību
                  11
               .

               Paredzētie akti nepapildina un negroza nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu.

               Tāpēc ierosinātā lēmuma procesuālais juridiskais pamats ir LESD 218. panta 9. punkts.

               4.2.Materiālais juridiskais pamats

               4.2.1.Principi

               Lēmumam, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, materiālais juridiskais pamats galvenokārt ir atkarīgs no tā, kāds mērķis un saturs ir paredzētajam aktam, attiecībā uz kuru Savienības vārdā tiek ieņemta nostāja. Ja paredzētajam aktam ir divi mērķi vai divi komponenti un viens no tiem ir atzīstams par galveno, bet otram ir pakārtota nozīme, tad lēmums, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, jābalsta uz viena materiālā juridiskā pamata, proti, tā, ko prasa galvenais jeb dominējošais mērķis vai komponents.

               4.2.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

               Paredzēto aktu galvenais mērķis un saturs attiecas uz zivsaimniecību. Juridiskais pamats, kas nosaka šajā nostājā atspoguļojamos principus, ir Regula (ES) Nr. 1380/2013.

               Tāpēc ierosinātā lēmuma materiālais juridiskais pamats ir LESD 43. panta 2. punkts.

               4.3.Secinājums

               Ierosinātā lēmuma juridiskajam pamatam vajadzētu būt LESD 43. panta 2. punktam, lasītam saistībā ar LESD 218. panta 9. punktu.

               2020/0210 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Nolīguma attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā Pušu sanāksmēs

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 43. panta 2. punktu saistībā ar 218. panta 9. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)Nolīgumu attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā (“nolīgums”) Savienība noslēdza ar Padomes Lēmumu (ES) 2019/407
                  12
               . Paredzams, ka nolīgums stāsies spēkā vēlāk šogad.

               (2)Pušu sanāksme atbild par tādu pasākumu pieņemšanu, kas paredzēti, lai nodrošinātu nolīguma īstenošanu nolūkā sasniegt tā mērķi, proti, piemērojot piesardzīgus saglabāšanas un pārvaldības pasākumus, kas ir daļa no ilgtermiņa stratēģijas, kuras nolūks ir aizsargāt veselīgas jūras ekosistēmas un nodrošināt zivju krājumu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu, novērst neregulētu zveju atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā. Šādi pasākumi Savienībai var kļūt saistoši.

               (3)Kā paredz Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1380/2013
                  13
               , Savienībai ir jānodrošina, ka zvejas un akvakultūras darbības ilgtermiņā ir ekoloģiski ilgtspējīgas un tiek pārvaldītas atbilstīgi mērķim nodrošināt ieguvumus ekonomiskajā, sociālajā un nodarbinātības jomā un veicināt pārtikas pieejamību. Tā paredz arī to, ka Savienībai zvejniecības pārvaldībā jāievēro piesardzīga pieeja un tās mērķim jābūt nodrošināt, lai jūras bioloģisko resursu izmantošanas rezultātā iegūto sugu populācijas tiktu atjaunotas un uzturētas virs līmeņa, kas nodrošina maksimālo ilgtspējīgas ieguves apjomu. Turklāt tā paredz, ka Savienībai ir jāpieņem pārvaldības un saglabāšanas pasākumi, kuru pamatā ir labākie pieejamie zinātniskie ieteikumi, jāatbalsta zinātnisko atziņu gūšana un zinātnisko ieteikumu izstrāde, pakāpeniski jāizskauž izmetumi un jāveicina zvejas metodes, kas palīdz nodrošināt selektīvāku zveju un, ciktāl iespējams, nevēlamu nozveju nepieļaušanu un samazināšanu, kā arī zveju, kurai ir maza ietekme uz jūras ekosistēmu un zvejas resursiem. Turklāt Regulā (ES) Nr. 1380/2013 ir konkrēti paredzēts, ka minētie mērķi un principi Savienībai jāpiemēro ārējās attiecībās zivsaimniecības jomā.

               (4)Kā norādīts Padomes secinājumos par okeāniem un jūrām, tostarp Arktiku
                  14
               , Savienības Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos un Eiropas Komisijas kopīgajā paziņojumā “Integrēta Eiropas Savienības politika attiecībā uz Arktiku”
                  15
                un Padomes secinājumos
                  16
                par Savienības Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos un Eiropas Komisijas kopīgo paziņojumu “Starptautiskā okeānu pārvaldība – okeānu nākotnes veidošanas darbakārtība”
                  17
               , atbalsts nolīgumam un reģionālas zvejniecības pārvaldības organizācijas vai īpaša režīma iespējamai izveidošanai attiecībā uz atklātās jūras teritorijām Arktikā ir svarīgs Savienības mērķis, kas jāsasniedz, lai, pamatojoties uz starptautisku sadarbību, aizsargātu Arktikas vidi un nodrošinātu ilgtspējīgu attīstību Arktikas reģionā un ap to.

               (5)Ir lietderīgi noteikt nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem nolīguma Pušu sanāksmēs 2020.–2024. gadā, jo uz nolīguma pamata pieņemtie saglabāšanas un pārvaldības pasākumi būs Savienībai saistoši un var būtiski ietekmēt tādu Savienības tiesību aktu saturu kā Padomes Regulas (EK) Nr. 1005/2008
                  18
                un (EK) Nr. 1224/2009
                  19
                un Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2017/2403
                  20
               .

               (6)Ņemot vērā nolīguma apgabala zvejas resursu raksturu un ierobežotās zināšanas par tiem un no tā izrietošo nepieciešamību Savienības nostājā ņemt vērā jaunākās izmaiņas, to vidū jaunu zinātnisko un citu relevanto informāciju, kas iesniegta pirms Pušu sanāksmēm vai to laikā, saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 13. panta 2. punktā iestrādāto Savienības iestāžu pilnīgas sadarbības principu būtu jāizveido procedūras, kas jāievēro, kad ik gadu tiek precizēta Savienības nostāja 2020.–2024. gada laikposmā.

               (7)Vēlākā posmā papildus šim lēmumam par nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem nolīguma Pušu sanāksmēs, var tikt pieņemts vēl viens atsevišķs Padomes lēmums par sarunu sākšanu nolūkā izveidot vēl vienu vai vairākas reģionālas vai apakšreģionālas zvejniecības pārvaldības organizācijas vai režīmus attiecībā uz atklātās jūras teritorijām Arktikā,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Nostāja, kas Savienības vārdā jāieņem Nolīguma attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā (“nolīgums”) Pušu sanāksmēs, ir izklāstīta I pielikumā.

               2. pants

               Savienības nostāju, kas jāieņem nolīguma Pušu sanāksmēs, katru gadu precizē saskaņā ar II pielikumu.

               3. pants

               I pielikumā izklāstīto Savienības nostāju Padome pēc Komisijas priekšlikuma novērtē un vajadzības gadījumā pārskata vēlākais līdz nolīguma Pušu sanāksmei 2025. gadā.

               4. pants

               Šis lēmums ir adresēts Komisijai.

               Briselē,

                        Padomes vārdā –

                        priekšsēdētājs

                     (1)

                        Padomes Lēmums (ES) 2019/407 (2019. gada 4. marts) par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Nolīgumu attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā (OV L 73, 15.3.2019., 1. lpp.).

                     (2)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1380/2013 par kopējo zivsaimniecības politiku un ar ko groza Padomes Regulas (EK) Nr. 1954/2003 un (EK) Nr. 1224/2009 un atceļ Padomes Regulas (EK) Nr. 2371/2002 un (EK) Nr. 639/2004 un Padomes Lēmumu 2004/585/EK (OV L 354, 28.12.2013., 22. lpp.).

                     (3)

                        COM(2011) 424, 13.7.2011.

                     (4)

                        14249/19, 19.11.2019.

                     (5)

                        JOIN(2016) 21 final, 27.4.2016.

                     (6)

                        7348/1/17 REV 1, 24.3.2017.

                     (7)

                        JOIN(2016) 49 final, 10.11.2016.

                     (8)

                        Tiesas spriedums, 2014. gada 7. oktobris, Vācija/Padome, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, 61.–64. punkts.

                     (9)

                        OV L 286, 29.10.2008., 1. lpp.

                     (10)

                        OV L 343, 22.12.2009., 1. lpp.

                     (11)

                        OV L 347, 28.12.2017., 81. lpp.

                     (12)

                        Padomes Lēmums (ES) 2019/407 (2019. gada 4. marts) par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Nolīgumu attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā (OV L 73, 15.3.2019., 1. lpp.).

                     (13)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1380/2013 (2013. gada 11. decembris) par kopējo zivsaimniecības politiku un ar ko groza Padomes Regulas (EK) Nr. 1954/2003 un (EK) Nr. 1224/2009 un atceļ Padomes Regulas (EK) Nr. 2371/2002 un (EK) Nr. 639/2004 un Padomes Lēmumu 2004/585/EK (OV L 354, 28.12.2013., 22. lpp.).

                     (14)

                        14249/19, 19.11.2019.

                     (15)

                        JOIN(2016) 21 final, 27.4.2016.

                     (16)

                        7348/1/17 REV 1, 24.3.2017.

                     (17)

                        JOIN(2016) 49 final, 10.11.2016.

                     (18)

                        Padomes Regula (EK) Nr. 1005/2008 (2008. gada 29. septembris), ar ko izveido Kopienas sistēmu, lai aizkavētu, novērstu un izskaustu nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju, un ar ko groza Regulas (EEK) Nr. 2847/93, (EK) Nr. 1936/2001 un (EK) Nr. 601/2004, un ar ko atceļ Regulas (EK) Nr. 1093/94 un (EK) Nr. 1447/1999 (OV L 286, 29.10.2008., 1. lpp.).

                     (19)

                        Padomes Regula (EK) Nr. 1224/2009 (2009. gada 20. novembris), ar ko izveido Kopienas kontroles sistēmu, lai nodrošinātu atbilstību kopējās zivsaimniecības politikas noteikumiem, un groza Regulas (EK) Nr. 847/96, (EK) Nr. 2371/2002, (EK) Nr. 811/2004, (EK) Nr. 768/2005, (EK) Nr. 2115/2005, (EK) Nr. 2166/2005, (EK) Nr. 388/2006, (EK) Nr. 509/2007, (EK) Nr. 676/2007, (EK) Nr. 1098/2007, (EK) Nr. 1300/2008 un (EK) Nr. 1342/2008, un atceļ Regulas (EEK) Nr. 2847/93, (EK) Nr. 1627/94 un (EK) Nr. 1966/2006 (OV L 343, 22.12.2009., 1. lpp.).

                     (20)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2017/2403 (2017. gada 12. decembris) par ārējo zvejas flotu ilgtspējīgu pārvaldību un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1006/2008 (OV L 347, 28.12.2017., 81. lpp.).

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 31.8.2020
            COM(2020) 438 final
            PIELIKUMI
            dokumentam
            Priekšlikums PADOMES LĒMUMS
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Nolīguma attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā Pušu sanāksmēs

               I PIELIKUMS

               Nostāja, kas Savienības vārdā jāieņem Nolīguma attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā (“nolīgums”) Pušu sanāksmēs

               1.
                     PRINCIPI

               Nolīguma Pušu sanāksmēs Savienība:

               a)
                     rīkojas saskaņā ar mērķiem un principiem, kurus tā tiecas īstenot Regulā (ES) Nr. 1380/2013 noteiktajā kopējā zivsaimniecības politikā, jo īpaši izmantojot piesardzīgo pieeju, kā noteikts Regulas (ES) Nr. 1380/2013 2. panta 2. punktā, ar nolūku veicināt ekosistēmiskas pieejas īstenošanu zvejniecības pārvaldībā un minimalizēt zvejas darbību ietekmi uz jūras ekosistēmām un to biotopiem, kā arī, veicinot Savienības zvejniecību ekonomisko dzīvotspēju un konkurētspēju, nodrošināt pietiekami augstu dzīves līmeni tiem, kas atkarīgi no zvejas darbībām, un ņemt vērā patērētāju intereses;

               b)
                     tiecas Pušu sanāksmju pasākumu sagatavošanas posmā, arī nolīguma satvarā notiekošās zinātnisko ekspertu sanāksmēs, pienācīgi iesaistīt ieinteresētās personas, t. sk. attiecīgās zinātniskās un tehniskās organizācijas, struktūras un programmas, kā arī pirmiedzīvotāju un vietējās zināšanas un nodrošina, ka minētie pasākumi ir saskaņā ar nolīgumu;

               c)
                     nodrošina, ka uz nolīguma pamata pieņemtie pasākumi ir saskanīgi ar starptautiskajām tiesībām un jo īpaši ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvenciju (UNCLOS)
                  1
               , 1995. gada Nolīgumu par transzonālo zivju krājumu un tālu migrējošo zivju krājumu saglabāšanu un pārvaldību (UNFSA)
                  2
               , 1993. gada Nolīgumu par zvejas kuģu atbilstības veicināšanu starptautiskajiem saglabāšanas un pārvaldības pasākumiem atklātā jūrā
                  3
                un Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas 2009. gada Nolīgumu par ostas valsts pasākumiem
                  4
               ;

               d)
                     veicina nostājas, kas ir saskanīgas ar reģionālo zvejniecības pārvaldības organizāciju (RZPO) paraugpraksi attiecīgajā apgabalā;

               e)
                     tiecas panākt konsekvenci un sinerģiju ar rīcībpolitiku, kuru Savienība zivsaimniecības nozarē īsteno divpusējās attiecībās ar trešām valstīm, un nodrošina saskaņotību ar citām rīcībpolitikām tādās jomās kā ārējās attiecības, nodarbinātība, vide, tirdzniecība, attīstība, pētniecība un inovācija;

               f)
                     nodrošina Savienības starptautisko saistību ievērošanu;

               g)
                     ievēro Padomes 2012. gada 19. marta secinājumus par Komisijas paziņojumu par kopējās zivsaimniecības politikas ārējo dimensiju
                  5
               ;

               h)
                     tiecas Savienības flotei nolīguma apgabalā radīt vienlīdzīgus konkurences apstākļus, pamatojoties uz tiem pašiem principiem un standartiem, kas piemērojami saskaņā ar Savienības tiesību aktiem, un veicināt minēto principu un standartu vienādu īstenošanu;

               i)
                     ievēro Padomes secinājumus par okeāniem un jūrām, tostarp Arktiku
                  6
               , Savienības Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos un Eiropas Komisijas kopīgo paziņojumu “Integrēta Eiropas Savienības politika attiecībā uz Arktiku”
                  7
               , Padomes secinājumus
                  8
                par Savienības Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos un Eiropas Komisijas kopīgo paziņojumu “Starptautiskā okeānu pārvaldība – okeānu nākotnes veidošanas darbakārtība”
                  9
                un veicina pasākumus, kas atbalsta un stiprina nolīguma īstenošanu, tādējādi dodot ieguldījumu visās okeānu ilgtspējīgas pārvaldības dimensijās;

               j)
                     attiecīgā gadījumā veicina koordināciju starp RZPO un reģionālajām jūras konvencijām (RJK), jo īpaši Ziemeļaustrumu Atlantijas zvejniecības komisiju (NEAFC), un sadarbību ar pasaules mēroga organizācijām to pilnvarojuma satvarā;

               k)
                     aktīvi atbalsta kopīgas zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmas izveidi ar mērķi uzlabot pušu kopīgo izpratni par ekosistēmām atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā un jo īpaši noteikt to, vai tagad vai nākotnē varētu eksistēt zivju krājumi, kurus varētu apzvejot ilgtspējīgā veidā, un šādu zvejniecību iespējamo ietekmi uz minētajām ekosistēmām;

               l)
                     nodrošina to, ka saglabāšanas un pārvaldības pasākumi, kuri par tiem pašiem krājumiem pieņemti attiecībā uz ūdeņiem, kas ir valstu jurisdikcijā, ir saskanīgi ar pasākumiem, kuri attiecībā uz atklāto jūru pieņemti saskaņā ar UNCLOS 118. pantu un UNFSA 8. pantu,

               m)
                     nodrošina atbilstību Savienības interesēm Arktikā – reģionā, kura stratēģiskā nozīme palielinās.

               2.
                     ORIENTĒJOŠI NORĀDĪJUMI

               Attiecīgā gadījumā Savienība cenšas atbalstīt uz labākajiem pieejamajiem zinātniskajiem ieteikumiem un piesardzīgu pieeju balstītu saglabāšanas un pārvaldības pasākumu pieņemšanu nolīguma Pušu sanāksmēs.

               II PIELIKUMS

               Kārtība, kādā ik gadu precizējama Savienības nostāja, kas jāieņem Nolīguma attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā (“nolīgums”) Pušu sanāksmēs

               Pirms katras nolīguma Pušu sanāksmes, kurā minētā struktūra ir aicināta pieņemt lēmumus ar juridiskām sekām Savienībai, tiek veikti pasākumi, kas vajadzīgi, lai nostājā, kas Savienības vārdā paužama saskaņā ar I pielikumā izklāstītajiem principiem un orientējošajiem norādījumiem, tiktu ņemta vērā jaunākā zinātniskā informācija un cita relevanta informācija, kas nosūtīta Komisijai.

               Šajā nolūkā, pamatojoties uz minēto informāciju, Komisija pietiekami laicīgi pirms katras nolīguma Pušu sanāksmes Padomei, lai tā varētu apspriest un apstiprināt Savienības vārdā paužamās nostājas detaļas, nosūta rakstisku dokumentu, kurā detalizēti izklāstīti ierosinātie Savienības nostājas precizējumi.

               Ja nolīguma Pušu sanāksmes gaitā, arī uz vietas, panākt vienošanos par jauno elementu iekļaušanu Savienības nostājā nav iespējams, šo jautājumu nodod Padomei vai tās darba sagatavošanas struktūrām.

               _____________________

                     (1)

                        OV L 179, 23.6.1998., 3. lpp.

                     (2)

                        OV L 189, 3.7.1998., 16. lpp.

                     (3)

                        OV L 177, 16.7.1996., 26. lpp.

                     (4)

                        OV L 191, 22.7.2011., 3. lpp.

                     (5)

                        7087/12 REV 1 ADD 1 COR 1.

                     (6)

                        14249/19, 19.11.2019.

                     (7)

                        JOIN(2016) 21 final, 27.4.2016.

                     (8)

                        7348/1/17 REV 1, 24.3.2017.

                     (9)

                        JOIN(2016) 49 final, 10.11.2016.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 31.8.2020
            COM(2020) 472 final
            2020/0226(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem attiecībā uz pielikumu grozījumiem Eiropas valstu nolīgumā par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem ar autotransportu (ADR) un pievienoto noteikumu grozījumiem Eiropas valstu nolīgumā par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (ADN)

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.Priekšlikuma priekšmets

               Šis priekšlikums attiecas uz lēmumu, ar ko nosaka nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem attiecībā uz pielikumu grozījumiem Eiropas valstu nolīgumā par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem ar autotransportu (ADR) un pievienoto noteikumu grozījumiem Eiropas valstu nolīgumā par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (ADN), kas piemērojami no 2021. gada 1. janvāra, saistībā ar paredzētajām nogaidīšanas termiņa beigām, kurā līgumslēdzējas puses, Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupas (WP.15) un ADN Administratīvās komitejas locekļi var iebilst pret ierosinātajiem grozījumiem 2021. gada redakcijā.

               2.Priekšlikuma konteksts

                  Minētie pielikumi un noteikumi, kas pazīstami kā ADR pielikumi un ADN pievienotie noteikumi, reglamentē attiecīgi bīstamo kravu starptautiskos pārvadājumus ar autotransportu un pa iekšējiem ūdensceļiem starp Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisijas (ANO EEK) locekļiem, kas ir arī ADR un ADN līgumslēdzējas puses.

                  Bīstamo kravu pārvadājumu ar autotransportu un pa iekšējiem ūdensceļiem attīstība gan Savienībā, gan starp Savienību un kaimiņvalstīm ir Eiropas kopējās transporta politikas svarīgs elements un nodrošina, lai pareizi darbotos visas rūpniecības nozares, kas ražo vai izmanto preces, kuras klasificētas kā bīstamas saskaņā ar ADR un ADN. Šo nolīgumu pielāgošana tehnikas un zinātnes attīstībai ir izšķiroši svarīga, lai varētu turpināt ekonomikas ķēdē iesaistīto transporta un saistīto rūpniecības nozaru attīstību. Grozījumu mērķis ir saskaņot ADR un ADN ar ANO paraugnoteikumiem, tostarp jaunas definīcijas, klasifikācijas kritērijus un ANO numurus, iepakojuma/marķējuma prasības, atjaunināt piemērojamos standartus un tehniskos noteikumus, kā arī veikt redakcionālus labojumus.

               Dažādas starptautiskās organizācijas, piemēram, ANO EEK, Starptautisko dzelzceļa pārvadājumu starpvaldību organizācija (OTIF) un dažādas Apvienoto Nāciju Organizācijas specializētās struktūras, ir izveidojušas starptautiskus bīstamo kravu pārvadājumu noteikumus. Šiem noteikumiem jābūt savstarpēji saderīgiem, tāpēc starp šajā darbā iesaistītajām organizācijām ir izveidota sarežģīta starptautiska koordinēšanas un saskaņošanas sistēma. Šos noteikumus pielāgo, ievērojot divgadu ciklu.

               2.1.Eiropas valstu nolīgums par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem ar autotransportu (ADR)

               Eiropas valstu nolīguma par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem ar autotransportu (ADR) mērķis ir reglamentēt bīstamo kravu starptautiskos pārvadājumus ar autotransportu starp ANO EEK dalībvalstīm un citām valstīm, kas piemēro ADR (“ADR līgumslēdzējas valstis”). ADR stājās spēkā 1968. gada 29. janvārī.

               Eiropas Savienība nav nolīguma puse, lai gan visas ES dalībvalstis ir nolīguma līgumslēdzējas puses.

               2.2.Eiropas valstu nolīgums par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (ADN)

               Eiropas valstu nolīguma par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (ADN) mērķis ir reglamentēt bīstamo kravu starptautiskos pārvadājumus pa iekšējiem ūdensceļiem starp ANO EEK dalībvalstīm, kas piemēro ADN (“ADN līgumslēdzējas valstis”). ADN stājās spēkā 2008. gada 28. februārī.

               Eiropas Savienība nav nolīguma puse, lai gan trīspadsmit ES dalībvalstis ir šā nolīguma līgumslēdzējas puses.

               2.3.Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupa (WP.15) un ADN Administratīvā komiteja

               Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupa (WP.15) un ADN Administratīvā komiteja un ADN Drošības komiteja (WP.15/AC.2) ir ANO EEK paspārnē izveidotas struktūras, kuras lemj par ADR un ADN grozījumiem. Minētajās struktūrās ir pārstāvji no ANO EEK dalībvalstīm, kuras piemēro ADR un ADN. Katrai ADR un ADN līgumslēdzējai pusei ir balsstiesības.

               Saskaņā ar Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupas (WP.15) Darba uzdevuma un reglamenta VII nodaļu "Balsošana" tikai pilntiesīgiem dalībniekiem ir viena balss WP.15 darba grupā, un minētās struktūras lēmumus galvenokārt pieņem vienprātīgi. WP.15 balso, paceļot roku.

               Saskaņā ar ADN 17. panta 7. punktu katrai līgumslēdzējai pusei, kas ir pārstāvēta ADN Administratīvās komitejas sesijā, ir balsstiesības.

                  Grozījumi, kas pieņemti 2018.-2020. gada divgadu posmā, ietver plašus pielāgojumu tehnikas un zinātnes attīstībai.

                  Attiecībā uz ADR WP.15 pieņēma lēmumu par šiem ierosinātajiem grozījumiem katrā no 2.4. iedaļā minētajām sesijām. Attiecībā uz ADN Administratīvā komiteja lēma par grozījumiem savā divdesmitceturtajā sesijā 2020. gada 31. janvārī Ženēvā.

                  Saskaņā ar ADR 14. pantu, ja grozījumu ir pieņēmusi WP.15, tad ADR pielikumu grozījumu uzskata par pieņemtu, izņemot, ja trīs mēnešu laikā no datuma, kad ANO ģenerālsekretārs to izsūta, vismaz viena trešdaļa līgumslēdzēju pušu vai piecas no tām, ja viena trešdaļa pārsniedz šo skaitli, ģenerālsekretāram iesniedz rakstisku paziņojumu par iebildumiem pret ierosinātajiem grozījumiem.

                  Saskaņā ar ADN 20. pantu, ja grozījumu ir pieņēmusi ADN Administratīvā komiteja, tad grozījumu uzskata par pieņemtu, izņemot, ja trīs mēnešu laikā no datuma, kad ANO ģenerālsekretārs to izsūta, vismaz viena trešdaļa līgumslēdzēju pušu vai piecas no tām, ja viena trešdaļa pārsniedz šo skaitli, ģenerālsekretāram iesniedz rakstisku paziņojumu par iebildumiem pret ierosinātajiem grozījumiem.

                  Grozījumi, ko pieņēmusi WP.15, kā izklāstīts šā priekšlikuma pielikumā ietvertajos dokumentos, ANO ģenerālsekretāram tika nosūtīti, lai tos 2020. gada 1. jūlijā darītu zināmus ADR līgumslēdzējām pusēm nolūkā apstiprināt tos saskaņā ar ADR 14. pantā noteikto procedūru, un tie ir pieejami tiešsaistē
                     1
                  .

                  Grozījumus, ko pieņēmusi ADN Administratīvā komiteja, kā izklāstīts šā priekšlikuma pielikumā ietvertajos dokumentos, ANO ģenerālsekretārs darīja zināmus ADN līgumslēdzējām pusēm 2020. gada 1. jūlijā nolūkā apstiprināt tos saskaņā ar ADN 20. pantā noteikto procedūru, un tie ir pieejami tiešsaistē
                     2
                  .

                  ANO ģenerālsekretārs, pildot depozitāra funkcijas, līdz 2020. gada 30. septembrim var saņemt iebildumus pret ADR un ADN grozījumiem, kas pieņemti 2.3. punktā minētajās sesijās.

               2.4.Paredzētie WP.15 un ADN Administratīvās komitejas akti

               Paredzēto aktu mērķis ir tehnikas un zinātnes attīstībai pielāgot ADR pielikumus un ADN pievienotos noteikumus.

               Jo īpaši tika precizēts atbrīvojums, kas piemērojams datu reģistrācijas ierīcēm un kravu izsekošanas ierīcēm, kuras darbina baterijas, tika iekļautas jaunas definīcijas, piemēram, “devas intensitāte”, vai grozītas definīcijas – piemēram, “pašpaātrināta sadalīšanās temperatūra (SADT)” un “pašpaātrināta polimerizācijas temperatūra (SAPT)”. Noteikumi, kas piemērojami bīstamo kravu klasifikācijai, tika precizēti abos nolīgumos, jo īpaši attiecībā uz sprāgstvielām, radioaktīviem materiāliem, kodīgām vielām utt. Bīstamo kravu sarakstā tika ieviesti vairāki jauni ieraksti, piemēram, UN 0511 DETONATORI, ELEKTRONISKI programmējami spridzināšanai, UN 3549 MEDICĪNAS ATKRITUMI, A KATEGORIJA, IETEKMĒ CILVĒKUS, cieti, vai MEDICĪNAS ATKRITUMI, A KATEGORIJA, IETEKMĒ tikai DZĪVNIEKUS, cieti. Tika ieviesti vairāki grozījumi īpašajos iepakošanas noteikumos, un tika paredzēti jauni noteikumi par iepakojumu, ko izmanto, lai kombinētu litija baterijas, kuras ietilpst iekārtās, un litija baterijas, kuras iepakotas ar iekārtām, nitrocelulozi un sprāgstvielu un sprāgstošu priekšmetu jauktu kraušanu.

               Šo grozījumu sagatavošanas gaitā notika apspriedes ar plašu publiskā un privātā sektora ekspertu loku. Šo grozījumu izstrādes laikā notika šādas tehniskās sanāksmes:

               –
                     ANO ECOSOC Bīstamo kravu pārvadājumu ekspertu apakškomitejas sanāksmes:

               1)
                     51. sesija 2017. gada 3.–7. jūlijā Ženēvā,

               2)
                     52. sesija 2017. gada 27. novembrī – 6. decembrī Ženēvā,

               3)
                     53. sesija 2018. gada 25. jūnijā – 4. jūlijā Ženēvā,

               4)
                     54. sesija 2018. gada 26. novembrī – 4. decembrī Ženēvā,

               –
                     ANO EEK un OTIF apvienotās RID ekspertu komitejas un WP.15 sanāksmes:

               1)
                     2018. gada rudens sesija 2018. gada 17.–21. septembrī Ženēvā,

               2)
                     2019. gada pavasara sesija 2019. gada 18.–22. martā Bernē,

               3)
                     2019. gada rudens sesijā 2019. gada 17.–26. septembrī Ženēvā,

               –
                     Attiecībā uz ADR WP.15:

               1)
                     105. sesija 2018. gada 6.–9. novembrī Ženēvā,

               2)
                      106. sesija 2019. gada 13.–17. maijā Ženēvā,

               3)
                     107. sesija 2019. gada 11.–15. novembrī Ženēvā,

               4)
                     108. sesija 2020. gada 11.–15. maijā Ženēvā. Šī sesija tika atlikta Covid-19 krīzes dēļ; tomēr WP.15 priekšsēdētājs un ANO EEK Sekretariāts rakstiskā procedūrā apspriedās ar dalībvalstīm par redakcionāliem grozījumiem, kas vēl jāievieš ADR 2021. Ņemot vērā 2020. gada 15. maijā noteikto termiņu komentāru iesniegšanai, Komisija 2020. gada 8. maijā organizēja videokonferenci. Dalībvalstis atzinīgi novērtēja redakcionālo grozījumu priekšlikumus, un tika panākta vienprātīga vienošanās par galīgo priekšlikumu, ko ANO EEK Sekretariāts iesniedza rakstiski.

               –
                     attiecībā uz ADN — ADN Drošības komitejas (WP.15/AC.2):

               (1)33. sesija 2018. gada 27.–31. augustā Ženēvā,

               (2)34. sesija 2019. gada 21.–25. janvārī Ženēvā,

               (3)35. sesija 2019. gada 26.–30. augustā Ženēvā,

               (4)36. sesija 2020. gada 27.–31. janvārī Ženēvā,

                  un ADN Administratīvās komitejas divdesmitceturtā sesija 2020. gada 31. janvārī Ženēvā.

               Šajās sanāksmēs ekspertu komitejas analizēja un izskatīja atsevišķus grozījumu priekšlikumus. Lēmumu par ieteicamo rīcību lielākoties pieņēma vienprātīgi. Dažus priekšlikumus ieteica ekspertu vairākums.

               Ja vien ierosinātos ADR pielikumu grozījumus, par kuriem paziņojis Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretārs, neuzskata par noraidītiem saskaņā ar 14. panta 3. punktu trīs mēnešu laikā no paziņojuma dienas, t. i., 2020. gada 1. oktobra, attiecīgie grozījumi stāsies spēkā 2021. gada 1. janvārī.

               Ja vien ierosinātos ADN pievienoto noteikumu grozījumus neuzskata par noraidītiem saskaņā ar 20. panta 5. punktu trīs mēnešu laikā no paziņojuma dienas, t. i., 2020. gada 1. oktobra, attiecīgie grozījumi stāsies spēkā 2021. gada 1. janvārī.

               3.Savienības vārdā ieņemamā nostāja

                  Eiropas Savienība nav ADR un ADN līgumslēdzēja puse. Tomēr Eiropas Savienības nepiedalīšanās starptautiskā nolīgumā tai neliedz īstenot savu kompetenci, ar savu iestāžu starpniecību nosakot nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem struktūrā, kas izveidota ar minēto nolīgumu, jo īpaši ar to dalībvalstu starpniecību, kuras ir pievienojušās minētajam nolīgumam, rīkojoties kopīgi Savienības interesēs (sk. spriedumu lietā Vācija/Padome, C-399/12 ("OIV"), 52. punkts, un minēto judikatūru).

                  Pašlaik ADR ir 52 līgumslēdzējas puses, un visas ES dalībvalstis ir šā nolīguma līgumslēdzējas puses. ADN ir 18 līgumslēdzējas puses, un 13 ES dalībvalstis ir šā nolīguma līgumslēdzējas puses.

                  Kopš 1997. gada 1. janvāra Eiropas Savienība bīstamo kravu pārvadājumiem ar autotransportu ES teritorijā piemēro ADR noteikumus, un sākotnēji tos piemēroja saskaņā ar Padomes 1994. gada 21. novembra Direktīvu 94/55/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamo kravu pārvadāšanu pa autoceļiem
                     3
                  . Direktīvu 94/55/EK 2008. gadā aizstāja ar Direktīvu 2008/68/EK
                     4
                  , ar kuru turpina īstenot iepriekšējās direktīvas principus. Kopš 2009. gada 1. janvāra Eiropas Savienība bīstamo kravu pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem piemēro ADN noteikumus.

                  Direktīvas 2008/68/EK 4. pants par trešām valstīm nosaka: "Bīstamo kravu pārvadājumus starp dalībvalstīm un trešām valstīm atļauj, ja ir ievērotas ADR, RID vai ADN prasības, ja vien pielikumos nav norādīts citādi."

                  Turklāt minētie grozījumi ietekmēs Direktīvas 2008/68/EK darbību saistībā ar tās 8. pantu. Saskaņā ar minēto noteikumu Komisija ir pilnvarota pielāgot Direktīvas 2008/68/EK I pielikuma I.1. iedaļu un III pielikuma III.1. iedaļu zinātnes un tehnikas attīstībai, “lai jo īpaši ņemtu vērā ADR, (…) un ADN grozījumus”.

               4.Juridiskais pamats

               4.1.Procesuālais juridiskais pamats

               4.1.1.Principi

               Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 218. panta 9. punktā paredzēti lēmumi, ar kuriem nosaka “nostāju, kas Savienības vārdā jāapstiprina kādā ar nolīgumu izveidotā struktūrā, ja šāda struktūra ir tiesīga pieņemt lēmumus ar juridiskām sekām, izņemot lēmumus, kas papildina vai groza attiecīgajā nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu”.

               LESD 218. panta 9. punktu piemēro neatkarīgi no tā, vai Savienība ir attiecīgās struktūras locekle, vai nolīguma puse
                  5
               .

               Jēdziens “lēmumi ar juridiskām sekām” ietver aktus, kam ir juridiskas sekas saskaņā ar starptautisko tiesību normām, kuras reglamentē attiecīgo struktūru. Tas ietver arī instrumentus, kam nav saistoša spēka saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, bet kas “var būtiski ietekmēt Savienības likumdevēja pieņemtā tiesiskā regulējuma saturu”
                  6
               .

               4.1.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

               WP.15 ir ar nolīgumu, proti, ar Eiropas valstu nolīgumu par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem ar autotransportu (ADR), izveidota struktūra.

               ADN Administratīvā komiteja ir ar nolīgumu, proti, ar Eiropas valstu nolīgumu par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (ADN), izveidota struktūra.

                  WP.15 un ADN Administratīvās komitejas pieņemtie akti uzskatāmi par aktiem ar juridiskām sekām. Ņemot vērā iepriekš aprakstītos nosacījumus, pieņemtie akti būs saistoši saskaņā ar starptautiskajām tiesībām atbilstoši ADR 14. pantam un ADN 20. pantam, un tie var ietekmēt ES tiesību akta, proti, Direktīvas 2008/68/EK, saturu. Tas ir tāpēc, ka 1. pantā ir noteikts, ka šo noteikumu izmantošana bīstamo kravu autopārvadājumiem un pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem dalībvalstīs un starp tām ir obligāta, un Direktīvas 2008/68/EK 4. pantā attiecībā uz trešām valstīm ir noteikts, ka “bīstamo kravu pārvadājumus starp dalībvalstīm un trešām valstīm atļauj, ciktāl tie atbilst ADR, RID vai ADN prasībām, ja vien pielikumos nav norādīts citādi”.

               Paredzētais akts nepapildina un negroza nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu.

               Tāpēc ierosinātā lēmuma procesuālais juridiskais pamats ir LESD 218. panta 9. punkts.

               4.2.Materiālais juridiskais pamats

               4.2.1.Principi

               Lēmumam, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, materiālais juridiskais pamats galvenokārt ir atkarīgs no tā, kāds mērķis un saturs ir paredzētajam aktam, attiecībā uz kuru Savienības vārdā tiek ieņemta nostāja. Ja paredzētajam aktam ir divi mērķi vai divi komponenti un viens no tiem ir atzīstams par galveno, bet otram ir pakārtota nozīme, tad lēmums, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, jābalsta uz viena materiālā juridiskā pamata, proti, tā, ko prasa galvenais jeb dominējošais mērķis vai komponents.

               4.2.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

                  Lēmuma galvenais mērķis un saturs saistīts ar bīstamo kravu pārvadājumiem ar autotransportu un pa iekšējiem ūdensceļiem. Tāpēc ierosinātā lēmuma materiālais juridiskais pamats ir LESD 91. pants.

               4.3.Secinājumi

               Ierosinātā Padomes lēmuma juridiskajam pamatam vajadzētu būt LESD 91. pantam sasaistē ar LESD 218. panta 9. punktu.

               5.Paredzētā akta publicēšana

                  Lai saglabātu pārredzamību un pareizu atsauci, Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupas (WP.15) un ADN Drošības komitejas lēmumus publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, norādot to spēkā stāšanās datumu.

               2020/0226 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem attiecībā uz pielikumu grozījumiem Eiropas valstu nolīgumā par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem ar autotransportu (ADR) un pievienoto noteikumu grozījumiem Eiropas valstu nolīgumā par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (ADN)

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 91. pantu sasaistē ar 218. panta 9. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)Eiropas valstu nolīgums par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem ar autotransportu (ADR) stājās spēkā 1968. gada 29. janvārī. Eiropas valstu nolīgums par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (ADN) stājās spēkā 2008. gada 28. februārī.

               (2)Saskaņā ar ADR 14. pantu jebkura līgumslēdzēja puse var ierosināt vienu vai vairākus grozījumus minētā nolīguma pielikumos, un tādēļ Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupa (“WP.15”) var pieņemt ADR pielikumu grozījumus. Saskaņā ar ADN 20. pantu Drošības komiteja un Administratīvā komiteja var pieņemt ADN pievienoto noteikumu grozījumus.

               (3)Ar bīstamo kravu pārvadājumiem ar autotransportu un pa iekšējiem ūdensceļiem saistītie grozījumi, ko WP.15 un ADN Administratīvā komiteja pieņēma 2018.-2020. gada divgadu posmā, līgumslēdzējām pusēm tika paziņoti 2020. gada 1. jūlijā.

               (4)Ir lietderīgi noteikt nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem attiecībā uz minētajiem ADR un ADN grozījumiem, jo minētie akti varēs būtiski ietekmēt saturu Savienības tiesību aktā, proti, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2008/68/EK
                  7
               . Minētā direktīva nosaka prasības bīstamo kravu pārvadājumiem pa autoceļiem, dzelzceļu un iekšējiem ūdensceļiem dalībvalstu teritorijā vai starp dalībvalstīm, atsaucoties uz ADR un ADN. Minētās direktīvas 4. pantā noteikts, ka bīstamo kravu pārvadājumus starp dalībvalstīm un trešām valstīm atļauj, ja ir ievērotas ADR, RID un ADN prasības, ja vien pielikumos nav norādīts citādi. Turklāt saskaņā ar Direktīvas 2008/68/EK 8. pantu Komisija ir pilnvarota pielāgot minētās direktīvas I pielikuma I.1. iedaļu un III pielikuma III.1. iedaļu zinātnes un tehnikas attīstībai, lai jo īpaši ņemtu vērā ADR, RID un ADN grozījumus.

               (5)Eiropas Savienība nav ADR un ADN līgumslēdzēja puse. Tomēr šis apstāklis neliedz tai īstenot savu kompetenci ar savu iestāžu starpniecību, nosakot nostāju, kas Savienības vārdā jāpieņem struktūrā, kura izveidota ar minēto nolīgumu, jo īpaši ar to dalībvalstu starpniecību, kuras ir pievienojušās minētajam nolīgumam, rīkojoties kopīgi Savienības interesēs.

               (6)Visas dalībvalstis ir ADR līgumslēdzējas puses un piemēro ADR, un 13 dalībvalstis ir ADN līgumslēdzējas puses un piemēro ADN.

               (7)Pieņemtie grozījumi attiecas uz tehniskajiem standartiem vai vienotām tehniskām prasībām, un to mērķis ir nodrošināt drošus un efektīvus bīstamo kravu pārvadājumus, vienlaicīgi ņemot vērā zinātnes un tehnikas attīstību šajā nozarē un tādu jaunu vielu un priekšmetu izstrādi, kas rada apdraudējumu to pārvadāšanas laikā. Bīstamo kravu pārvadājumu ar autotransportu un pa iekšējiem ūdensceļiem attīstība gan Savienībā, gan starp Savienību un kaimiņvalstīm ir kopējās transporta politikas svarīgs elements un nodrošina, lai pareizi darbotos visas rūpniecības nozares, kas ražo vai izmanto preces, kuras klasificētas kā bīstamas saskaņā ar ADR un ADN.

               (8)Visi ierosinātie grozījumi ir pamatoti un noderīgi, tādēļ Savienībai tie būtu jāatbalsta.

               (9)Savienības nostāja, rīkojoties kopīgi, jāpauž Savienības dalībvalstīm, kas ir ADR un ADN līgumslēdzējas puses,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Nostāja, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem attiecībā uz ADR pielikumu un ADN pievienoto noteikumu grozījumiem, kurus attiecīgi pieņēmusi Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupa (WP.15) un ADN Administratīvā komiteja, kā noteikts šā lēmuma pielikumā, ir izklāstīta minētajā pielikumā.

               Par nelielām izmaiņām šajā nostājā var vienoties atbilstoši 2. pantam bez Padomes papildu lēmuma.

               2. pants

               Šā lēmuma 1. pantā minēto nostāju, rīkojoties kopīgi, pauž Savienības dalībvalstis, kuras ir ADR un ADN līgumslēdzējas puses.

               3. pants

               Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupas (WP.15) un ADN Drošības komitejas lēmumus publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, norādot to spēkā stāšanās datumu.

               4. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

               Briselē,

                     Padomes vārdā —

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        http://www.unece.org/trans/main/dgdb/wp15/wp15rep.html.

                     (2)

                        http://www.unece.org/trans/main/dgdb/adn/adn_rep.html.

                     (3)

                        OV L 319, 12.12.1994., 7. lpp.

                     (4)

                        OV L 260, 30.9.2008., 13. lpp.

                     (5)

                        Tiesas spriedums, 2014. gada 7. oktobris, Vācija/Padome, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, 64. punkts.

                     (6)

                        Tiesas spriedums, 2014. gada 7. oktobris, Vācija/Padome, C-399/12, EU:C:2014:2258, 61.–64. punkts.

                     (7)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/68/EK (2008. gada 24. septembris) par bīstamo kravu iekšzemes pārvadājumiem (OV L 260, 30.9.2008., 13. lpp.).

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 31.8.2020
            COM(2020) 472 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            PADOMES LĒMUMS
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem attiecībā uz pielikumu grozījumiem Eiropas valstu nolīgumā par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem ar autotransportu (ADR) un pievienoto noteikumu grozījumiem Eiropas valstu nolīgumā par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (ADN)

               PIELIKUMS

                        Priekšlikums

                        Atsauces dokuments

                        Paziņojums

                        Jautājums

                        Piezīmes

                        ES nostāja

                        1.

                        ECE/TRANS/WP.15/249

                        C.N.274.2020.TREATIES-XI.B.14

                        ADR A un B pielikuma grozījumu projekts

                        Tehniskā vienprātība Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupā (WP.15)

                        Atbalstīt grozījumus

                        2.

                        ECE/TRANS/WP.15/249/Add.1

                        C.N.274.2020.TREATIES-XI.B.14

                        ADR A un B pielikuma grozījumu projekts – papildinājums

                        Tehniskā vienprātība Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupā (WP.15)

                        Atbalstīt grozījumus

                        3.

                        ECE/TRANS/WP.15/249/Corr.1

                        C.N.274.2020.TREATIES-XI.B.14

                        ADR A un B pielikuma grozījumu projekts – labojums

                        Tehniskā vienprātība Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupā (WP.15)

                        Atbalstīt grozījumus

                        4.

                        ECE/ADN/54

                        C.N.273.2020.TREATIES-XI.D.6

                        ADN pievienoto noteikumu grozījumu projekts

                        Tehniskā vienprātība ADN Administratīvajā komitejā

                        Atbalstīt grozījumus


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 12.1.2021
            COM(2021) 16 final
            2021/0007(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par nostāju, kas Starptautiskajā Civilās aviācijas organizācijā Eiropas Savienības vārdā jāieņem jautājumā par Konvencijas par starptautisko civilo aviāciju 9. pielikuma D iedaļas 28. grozījumu

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.Priekšlikuma priekšmets

               Šis priekšlikums attiecas uz lēmumu, ar kuru nosaka nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Starptautiskajā Civilās aviācijas organizācijā (ICAO) saistībā ar Konvencijas par starptautisko civilo aviāciju (“Čikāgas konvencija”) 9. pielikuma par pārvadājumu atvieglošanas pasākumiem  28. grozījumu. ICAO padome pieņēma šo grozījumu 2020. gada 23. jūnijā.

               Grozījums Nr. 28 attiecas uz pasažieru datu reģistra (PDR) datu apstrādes noteikumiem, kas aplūkoti 9. pielikuma 9. nodaļas D iedaļā.

               PDR dati ir pasažieru persondati, kurus aviokompānijas vāc savas darījumdarbības nolūkiem, pretstatā citiem ar ceļošanu saistītiem datiem, piemēram, iepriekšējai pasažieru informācijai (IPI), kurus tās vāc iestāžu uzdevumā. Tiesībaizsardzības iestādes visā pasaulē cīņā pret terorismu un citu veidu smagiem noziegumiem arvien vairāk izmanto PDR datus, ko tām nosūtījušas aviokompānijas.

               2.Priekšlikuma konteksts

               2.1.Konvencija par starptautisko civilo aviāciju (“Čikāgas konvencija”)

               Čikāgas konvencijas mērķis ir reglamentēt starptautisko gaisa transportu. Tā stājās spēkā 1947. gada 4. aprīlī, un ar to tika izveidota Starptautiskā civilās aviācijas organizācija jeb ICAO.

               Visas ES dalībvalstis ir Čikāgas konvencijas puses.

               2.2.Starptautiskā civilās aviācijas organizācija

               ICAO ir specializēta Apvienoto Nāciju Organizācijas aģentūra. ICAO uzdevumi ir izstrādāt starptautiskās aeronavigācijas principus un metodes un veicināt starptautiskā aviotransporta plānošanu un attīstību.

               ICAO padome ir ICAO pastāvīga struktūra, un tās sastāvā ir 36 līgumslēdzējas valstis, kuras ICAO asambleja ievēlējusi uz trīs gadu termiņu. 2019.–2022. gadā ICAO padomē ir pārstāvētas 7 ES dalībvalstis
                  1
               .

               Čikāgas konvencijas 54. pantā uzskaitītajos ICAO padomes obligātajos pienākumos ietilpst starptautisku standartu un ieteicamās prakses (Standards and Recommended Practices – SARPs) pieņemšana, ko noformē kā Čikāgas konvencijas pielikumus. Standarti ir specifikācijas, kuru vienota piemērošana tiek uzskatīta par nepieciešamu, savukārt ieteicamās prakses piemērošana nav obligāta.

               ICAO padome sasauc arī asambleju, kas ir ICAO suverēna struktūra. ICAO asamblejas sanāksmes notiek ne retāk kā reizi trijos gados, un tajās tiek noteikts organizācijas politiskais virziens nākamajiem trīs gadiem. ICAO asamblejas 40. sesija notika Monreālā, Kanādā, no 2019. gada 24. septembra līdz 4. oktobrim.

               2.3.ICAO standartu un ieteicamās prakses (SARPs) PDR jomā atjaunināšanas process

               Jaunu PDR starptautisko standartu un ieteicamās prakses (SARPs) izstrāde ir balstīta uz Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomes Rezolūciju 2396 (2017), kas pieņemta 2017. gada 21. decembrī
                  2
               . Rezolūcijā noteikts, ka ANO dalībvalstīm “ICAO standartu un ieteicamās prakses īstenošanas nolūkā ir jāattīsta spēja vākt, apstrādāt un analizēt pasažieru datu reģistra (PDR) datus un jānodrošina, ka visas to kompetentās valsts iestādes, izmantojot PDR datus un apmainoties ar tiem, pilnībā ievēro cilvēktiesības un pamatbrīvības”. Turklāt tajā ICAO tiek mudināta “sadarboties ar ANO dalībvalstīm nolūkā noteikt PDR datu vākšanas, izmantošanas, apstrādes un aizsardzības standartu”.

               Priekšlikumu izstrāde PDR jomas SARPs pārskatīšanai tika uzticēta ekspertu grupai – ICAO PDR darba grupai, ko ICAO Gaisa transporta komiteja (GTK) izveidoja 2019. gada martā. Darba grupas darbs noslēdzās 2019. gada decembrī, un ICAO Pārvadājumu atvieglošanas pasākumu komisija to pārskatīja 2020. gada janvārī.

               ICAO Pārvadājumu atvieglošanas pasākumu komisijas priekšlikumus Gaisa transporta komiteja apstiprināja 2020. gada 7. februārī. Šim apstiprinājumam sekoja oficiāla apspriešanās ar ICAO dalībvalstīm, nosūtot ICAO vēstuli valstīm Nr. 2020 14E. Apspriešanās ar valstīm noslēdzās 2020. gada 15. maijā.

               Pēc apspriešanās ar valstīm ICAO sekretariāts izanalizēja no valstīm saņemtās atbildes un iesniedza priekšlikumu Gaisa transporta komitejai. Sekretariāta priekšlikums bija praktiski identisks 2020. gada janvāra Pārvadājumu atvieglošanas pasākumu komisijas sanāksmes apstiprinātajam priekšlikumam. Līdzīgi, GTK savā 2019. gada 19. jūnija sanāksmē ieteica ICAO padomei pieņemt standartus un ieteicamo praksi attiecībā uz PDR, kā tos iesniedzis sekretariāts, izdarot tikai nelielus labojumus.

               ICAO padome 2020. gada 23. jūnijā savas 220. sesijas desmitajā sanāksmē pieņēma Čikāgas konvencijas 9. pielikuma 28. grozījumu. Kā minēts iepriekš, 9. pielikumā ir noteikti starptautiskie standarti attiecībā uz pārvadājumu atvieglošanas pasākumiem, un tā 9. nodaļas D iedaļa attiecas tieši uz PDR.

               ICAO 2020. gada 17. jūlijā ar citu vēstuli valstīm (EK 6/3-20/71) informēja savas dalībvalstis par 28. grozījuma pieņemšanu. Grozījums ir stājies spēkā 2020. gada 30. oktobrī, ja vien lielākā daļa valstu līdz minētajam datumam nav darījušas zināmu savu nepiekrišanu saskaņā ar Čikāgas konvencijas 90. pantu. Grozījums tiks piemērots no 2021. gada 28. februāra. Tomēr ICAO dalībvalstis līdz 2020. gada 30. janvārim var paziņot par jebkādām atšķirībām starp saviem valsts noteikumiem un praksi un noteikumiem, kas ietverti 28. grozījumā noteiktajos standartos, ja tās uzskata, ka starp attiecīgajiem valsts noteikumiem vai praksi un jebkuriem standartiem pastāv noteiktas atšķirības. Šāds paziņojums jāiesniedz saskaņā ar Čikāgas konvencijas 38. pantu un piemērojamo mehānismu atšķirību reģistrēšanai.

               2.4.Ar PDR saistītie aspekti 9. pielikuma 28. grozījumā

               Ja 28. grozījums stāsies spēkā, tad spēkā esošie standarti Nr. 9.22-9.22.1 un ieteicamā prakse Nr. 9.23 tiks aizstāti ar jauniem SARPs Nr. 9.23-9.38. Šie SARPs ir ievērojami detalizētāki par pašreizējo regulējumu un citstarp aptver aspektus, kas saistīti ar mērķa ierobežojumu, pārraudzību, datu subjektu tiesībām, nosūtīšanas metodi, datu saglabāšanu, sensitīvu datu apstrādi un attiecībām starp Čikāgas konvencijas līgumslēdzējām valstīm attiecībā uz PDR datu nosūtīšanu. Daži nesaistošie norādījumi, kas sniegti ICAO dokumentā Nr. 9944, kurā izklāstītas pamatnostādnes par PDR datiem
                  3
               , ir atjaunināti atbilstīgi jaunajiem standartiem.

               Standarts Nr. 9.23 paredz, ka līgumslēdzējām valstīm jāattīsta spējas vākt, izmantot, apstrādāt un aizsargāt PDR datus un noteikumi šo spēju praktiskai īstenošanai jāpārvērš atbilstīgā iekšējā tiesiskajā un administratīvajā sistēmā saskaņā ar SARPs. Tas, ka PDR datu apstrādes spēju attīstīšanas prasībai ir obligāts raksturs, atbilst Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomes Rezolūcijai 2396 (2017).

               Standarts Nr. 9.24 paredz, ka līgumslēdzējām valstīm, pilnībā ievērojot cilvēktiesības un pamatbrīvības, ir skaidri jānorāda tie PDR dati, ko tās izmantos savās darbībās, un jānosaka mērķi, kādiem iestādes drīkst izmantot PDR datus. Šādiem mērķiem,  tostarp jo īpaši robežu drošības mērķiem terorisma un smagu noziegumu apkarošanai, nevajadzētu būt plašākiem, nekā tas nepieciešams,. Turklāt saņēmējā valstī vai citās valstīs PDR dati būtu izpaužami tikai kompetentajām iestādēm, kas pilda attiecīgas ar PDR datu apstrādes nolūkiem saistītas funkcijas. Šīm iestādēm būtu arī jānodrošina salīdzināma aizsardzība ar to, kādu nodrošina datus izpaudošā iestāde.

               Standartā Nr. 9.25 ir noteiktas prasības attiecībā uz datu drošību un personu tiesībām saistībā ar viņu PDR datu apstrādi, tostarp attiecībā uz nediskrimināciju, informācijas sniegšanu, administratīvās un tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, piekļuvi datiem un iespēju pieprasīt labojumus, dzēšanu vai piezīmju veikšanu. Ieteicamā prakse Nr. 26 mudina valstis informēt personas par viņu PDR datu apstrādi un par viņu tiesībām un pieejamajiem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem.

               Standarts Nr. 9.27 paredz, ka līgumslēdzējas valstis PDR datu automatizētu apstrādi balsta uz objektīviem, precīziem un uzticamiem kritērijiem, kuri efektīvi norāda uz riska pastāvēšanu, neradot nelikumīgu diferenciāciju, un atturas, pamatojoties tikai uz PDR datu automatizētu apstrādi, pieņemt lēmumus, kas izraisa nozīmīgas nelabvēlīgas darbības, kuras ietekmē personu tiesiskās intereses.

               Saskaņā ar standartu Nr. 9.28 valstīm ir jāizraugās viena (vai vairākas) kompetenta(-as) valsts iestāde(-es), kas ir pilnvarota(-as) veikt PDR datu aizsardzības neatkarīgu pārraudzību un noteikt, vai PDR dati tiek vākti, izmantoti, apstrādāti un aizsargāti, pilnībā ievērojot cilvēktiesības un pamatbrīvības.

               Standarts Nr. 9.29 liedz valstīm pieprasīt aviokompānijām vākt PDR datus, kas nav nepieciešami to parasto darījumdarbības procedūru veikšanai, vai pirms nosūtīšanas filtrēt šādus datus. Tas arī aizliedz apstrādāt sensitīvus datus, proti, PDR datus, kas atklāj personas rasi vai etnisko izcelsmi, politiskos uzskatus, reliģisko vai filozofisko pārliecību, dalību arodbiedrībās, vai datus par personas veselību, seksuālo dzīvi vai seksuālo orientāciju, – izņemot ārkārtējos un tūlītējos apstākļos, lai aizsargātu datu subjekta vai citas fiziskas personas vitālas intereses. Ja šādi dati tiek nosūtīti, valstīm tie ir jādzēš, cik drīz vien iespējams.

               Standartā Nr. 9.30 ir noteikti pienākumi attiecībā uz datu saglabāšanu un PDR datu anonimizēšanu un atkārtotu personalizēšanu, nosakot, ka valstis datus glabā tikai noteiktu laiku, kā paredzēts to tiesiskajā un administratīvajā regulējumā, šis laikposms ir tāds, kāds ir nepieciešams un samērīgs ar PDR datu izmantošanas mērķiem, un pēc noteikta termiņa tie tiek maskēti. Pēc maskēšanas atkārtotai personalizācijai vajadzētu būt iespējamai tikai tad, ja datus paredzēts izmantot saistībā ar izskatīšanā esošu lietu, draudiem vai risku, kas saistīts ar nolūkiem, kādos PDR datus var apstrādāt. Ieteiktajā praksē Nr. 9.32 ierosinātais maksimālais saglabāšanas periods ir pieci gadi, un ieteiktajā praksē Nr. 9.33 ir ierosināts, ka PDR dati būtu jāanonimizē sešu mēnešu laikā un ne vēlāk kā divu gadu laikā no brīža, kad aviokompānijas tos ir pārsūtījušas.

               Standartā Nr. 9.33 ir noteikts, ka PDR dati parasti būtu jāpārsūta, izmantojot tādu nosūtīšanas (“push”) metodi, kas vismazāk pārkāpj privātumu. Tā mērķis ir arī līdz minimumam samazināt slogu gaisa pārvadātājiem, ierobežojot valstu iespēju noteiktos apstākļos uzlikt naudas sodus par nosūtīšanas kļūdām un pieprasot tām ierobežot nosūtīšanas reižu skaitu.

               Standarta Nr. 9.34 a) punktā ir paredzēts, ka līgumslēdzējas valstis nedrīkst kavēt vai neļaut veikt PDR datu nosūtīšanu uz citu līgumslēdzēju valsti, kura nodrošina atbilstību jaunajiem standartiem. Vienlaikus standarta Nr. 9.34 b) punktā ir paredzēts, ka ICAO līgumslēdzējas valstis saglabā spēju ieviest vai saglabāt augstāku PDR datu aizsardzības līmeni saskaņā ar savu iekšējo tiesisko regulējumu un slēgt papildu vienošanās ar citām valstīm, jo īpaši, lai ievērotu savas iekšējās juridiskās prasības, vai paredzēt sīkāk izstrādātus noteikumus attiecībā uz PDR datu apstrādi un nosūtīšanu, ar noteikumu, ka šie pasākumi citādi nav pretrunā standartiem.

               Saskaņā ar standartu Nr. 9.35 līgumslēdzējas valstis pēc citas valsts pieprasījuma var tikt aicinātas pierādīt atbilstību jaunajiem standartiem. Ja līgumslēdzējas valstis nosaka, ka tām ir jākavē PDR datu nosūtīšana vai jāuzliek naudas sods kādam gaisa pārvadātājam, saskaņā ar standartu Nr. 9.36 tām tas jādara pārredzamā veidā un ar nolūku atrisināt situāciju.

               Ieteicamā prakse Nr. 9.37 mudina valstis informēt citas valstis, kas kopā ar tām uztur gaisa satiksmi, par jebkādām būtiskām izmaiņām to PDR programmā, tostarp attiecībā uz atbilstību SARPs. Saskaņā ar ieteicamo praksi Nr. 9.38 valstīm nevajadzētu piemērot sodus gaisa pārvadātājiem tajā laikā, kamēr tie mēģina atrisināt strīdus par PDR datu nosūtīšanu.

               2.5.Piemērojamais ES tiesiskais regulējums

               PDR datu apstrāde ir nozīmīgs instruments ES kopīgajā atbildes reakcijā uz terorismu un smagiem noziegumiem un drošības savienības pamatelements. Ir pierādījies, ka PDR datu apstrādei, kuras gaitā nolūkā savākt pierādījumus un attiecīgā gadījumā atrast noziegumu izdarītāju līdzzinātājus un atklāt noziedznieku tīklus tiek identificēti un izsekoti aizdomīgi ceļojumu maršruti, ir būtiska nozīme teroristu nodarījumu un smagu noziegumu novēršanā, atklāšanā, izmeklēšanā un saukšanā pie atbildības par tiem. Tajā pašā laikā PDR datu apstrāde ir iejaukšanās tiesībās uz privātumu un persondatu aizsardzību, kas noteiktas ES Pamattiesību hartas (“Harta”) 7. un 8. pantā. Tāpēc saskaņā ar Hartas 52. panta 1. punktu šāda iejaukšanās tiek paredzēta tiesību aktos, tajā tiek respektēta attiecīgo tiesību būtība un, ievērojot proporcionalitātes principu, tā tiek pieļauta tikai tiktāl, ciktāl tā ir nepieciešama un patiešām atbilst kādam Savienības vispārējas nozīmes mērķim vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības un brīvības. Viens no šādiem vispārējas nozīmes mērķiem ir pilsoņu aizsardzība pret nopietniem drošības apdraudējumiem.

               Eiropas Parlaments un Padome 2016. gada 27. aprīlī pieņēma Direktīvu (ES) 2016/681 par pasažieru datu reģistra (PDR) datu izmantošanu teroristu nodarījumu un smagu noziegumu novēršanai, atklāšanai, izmeklēšanai un saukšanai pie atbildības par tiem
                  4
               . Šī direktīva sniedz valsts iestādēm iespēju pieprasīt gaisa pārvadātājiem nosūtīt PDR datus, vienlaikus nodrošinot personu tiesības uz privātumu un datu aizsardzību. Termiņš, līdz kuram dalībvalstīm šis tiesību akts bija jātransponē savos tiesību aktos, bija 2018. gada 25. maijs. Rezultāti, kas gūti, 2020. gadā veicot pārskatīšanu
                  5
                par direktīvas piemērošanas pirmajiem diviem gadiem, parādīja, ka PDR datu apstrāde ir devusi taustāmus rezultātus cīņā pret terorismu un smagiem noziegumiem.

               2016. gada aprīlī Eiropas Parlaments un Padome pieņēma arī jaunus ES datu aizsardzības noteikumus – Regulu (ES) 2016/679 (Vispārīgā datu aizsardzības regula
                  6
               ) un Direktīvu (ES) 2016/680 (par datu aizsardzību tiesībaizsardzības nozarē
                  7
               ). Cita starpā Vispārīgā datu aizsardzības regula paredz noteikumus par persondatu starptautisku nosūtīšanu – tie ir piemērojami gaisa pārvadātāju veiktai PDR datu nosūtīšanai. Direktīva (ES) 2016/680 reglamentē persondatu apstrādi, ko veic tiesībaizsardzības iestādes, un papildina režīmu, kas Direktīvā (ES) 2016/681 noteikts attiecībā uz tādiem aspektiem kā datu subjektu tiesības un datu nosūtīšana tiesībaizsardzības iestādēm trešās valstīs katrā gadījumā atsevišķi.

               Pašlaik pastāv divi starptautiski nolīgumi starp ES un trešām valstīm (proti, Austrāliju
                  8
                un Amerikas Savienotajām Valstīm
                  9
               ) par PDR datu apstrādi un nosūtīšanu. Eiropas Savienības Tiesa 2017. gada 26. jūlijā sniedza atzinumu (turpmāk “Atzinums 1/15”
                  10
               ) par paredzēto nolīgumu starp ES un Kanādu par PDR datu pārsūtīšanu un apstrādi, kurš tika parakstīts 2014. gada 25. jūnijā. Tiesa uzskatīja, ka nolīgumu tādu, kāds tas paredzēts, nevar noslēgt, jo daži no tā noteikumiem nav saderīgi ar Hartā aizsargātajām pamattiesībām uz privātumu un persondatu aizsardzību. Konkrētāk, Tiesa attiecīgos Hartas noteikumus interpretēja tā, ka nepieciešami specifiski drošības pasākumi attiecībā uz neatkarīgas iestādes veiktu uzraudzību, sensitīvu datu apstrādi, PDR datu automatizētu apstrādi un nediskrimināciju, PDR datu apstrādes nolūkiem un PDR datu saglabāšanu, izmantošanu, izpaušanu un tālāku nosūtīšanu. Pēc tam, kad Padome 2017. gada decembrī pieņēma sarunu norādes, Komisija 2018. gada jūnijā sāka jaunas sarunas ar Kanādu par PDR.

               Kopumā arvien vairāk trešo valstu vāc PDR datus no gaisa pārvadātājiem, un vairākas no tām pēdējo gadu laikā ir vērsušās Komisijā, lai paustu savu ieinteresētību ar ES noslēgt starptautisku nolīgumu par pasažieru datu reģistru. Tā kā nav juridiska pamata atļaut datu pārsūtīšanu, gaisa pārvadātāji saskaras ar tiesību normu kolīziju un riskē ar to, ka tiem tiks piemēroti naudas sodi un citas sankcijas. Vienlaikus Direktīvas (ES) 2016/681 īstenošanas nolūkā ES dalībvalstis trešo valstu gaisa pārvadātājiem pieprasa nosūtīt PDR datus dalībvalstu pasažieru informācijas nodaļām. Vairākas trešās valstis ir atteikušās nosūtīt šādus datus un citas ir draudējušas ar datu nesūtīšanu, jo tām nav iespējams saņemt PDR datus no ES, – tādējādi tiek apdraudēta ES PDR mehānisma efektivitāte.

               ES pieeja attiecībā uz PDR datu sūtīšanu uz trešām valstīm tika apstiprināta 2010. gadā
                  11
               , vēl pirms Direktīvas (ES) 2016/681, ES datu aizsardzības regulējuma reformas un Tiesas Atzinuma 1/15 pieņemšanas. ES Drošības savienības stratēģija laikposmam no 2020. gada līdz 2025. gadam paredz pieejas pārskatīšanu kā vidēja termiņa darbību
                  12
               .

               3.Nostāja, kas jāieņem Savienības vārdā

               3.1.Konteksts

               Savienība stingri atbalsta jaunu starptautisku standartu izstrādi PDR jomā un ir aktīvi palīdzējusi izstrādāt SARPs, kas noteikti 9. pielikuma 28. grozījumā.

               28. grozījuma 9. pielikuma 9. nodaļas D iedaļas priekšmets attiecas uz jomu, kurā Savienībai ir ekskluzīva kompetence saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 3. panta 2. punkta beigu daļu, jo tas var ietekmēt kopējos noteikumus par PDR un datu aizsardzību.

               Tādējādi diskusiju laikā ICAO darba sagatavošanas struktūrās ES dalībvalstu un Komisijas (kā novērotājas) pieeja balstījās uz ievirzēm, kuras izklāstītas Padomes Lēmumā (ES) 2019/2107 (2019. gada 28. novembris), ar ko nosaka Savienības nostāju
                  13
               . Šī nostāja atspoguļo ES tiesiskā regulējuma prasības attiecībā uz PDR un datu aizsardzību, jo īpaši saskaņā ar Direktīvu (ES) 2016/681, Regulu (ES) 2016/679, Direktīvu (ES) 2016/680, kā arī saskaņā ar Hartu, kā tā interpretēta attiecīgajā Tiesas judikatūrā, jo īpaši Atzinumā 1/15.

               ES Padome 2020. gada 25. martā apstiprināja turpmāku Savienības nostāju
                  14
                attiecībā uz atbildi uz ICAO vēstuli valstīm Nr. 2020 14E, ar kuras palīdzību notika apspriešanās ar līgumslēdzējām valstīm par SARPs projektiem. Nostājā tika pausts gandarījums par darbu, ko ICAO veikusi SARPs izstrādē, un uzsvērts, cik svarīga PDR datu apstrādē ir pamattiesību aizsardzība, tostarp persondatu aizsardzība. Tāpēc tā iesniedza redakcionālu priekšlikumu, lai grozītu standartu Nr. 9.34 (toreizējo projektu). Tā mērķis bija pastiprināt šā standarta tekstu, lai nodrošinātu, ka SARPs ir skaidri atspoguļota līgumslēdzēju valstu spēja noteikt stingrākas prasības PDR datu nosūtīšanai.

               Jāatzīmē, ka pārskatīšanas procesā pēc apspriešanās ar valstīm ICAO sekretariāts neņēma vērā ne ES dalībvalstu iesniegtos redakcionālos ierosinājumus, ne grozījumus, ko bija ierosinājušas citas ICAO līgumslēdzējas valstis, un savā 2020. gada janvāra sanāksmē vienojās saglabāt Pārvadājumu atvieglošanas pasākumu komisijas sanāksmē pieņemto dokumenta projektu. Tā vietā ICAO sekretariāts ierosināja, ka "valstis, kuras ir iesniegušas priekšlikumus noteikumu grozījumiem, būtu jāaicina iesniegt priekšlikumu(-s) par 9.34. punkta grozījumiem nākamajā Pārvadājumu atvieglošanas pasākumu komisijas sanāksmē (FALP/12), kas paredzēta 2021. gada jūlijā“.

               ICAO padomes 2020. gada 23. jūnija sanāksmē, kurā tika pieņemts 28. grozījums, ES dalībvalstis vēlreiz uzsvēra, cik svarīgi ir panākt vajadzīgo līdzsvaru starp datu pieejamību un datu aizsardzību, un atsaucās uz iepriekš minētajām Savienības nostājām, kas iesniegtas apspriešanās ar valstīm procesa laikā. Tās arī uzsvēra, cik svarīgi ir nodrošināt augstu datu aizsardzības līmeni, un skaidri norādīja uz pienākumiem, kas izriet no ES tiesiskā regulējuma. Jo īpaši ES dalībvalstis uzsvēra SARPs un jo sevišķi standarta Nr. 9.34 nozīmi, apgalvojot, ka tas būtu jāinterpretē tā, lai valstis saglabātu iespēju pieprasīt no citām līgumslēdzējām valstīm ne tikai pierādīt sava tiesiskā regulējuma atbilstību SARPs, bet arī ievērot augstākus datu aizsardzības standartus, jo īpaši attiecībā uz PDR datu nosūtīšanas iespējas nodrošināšanu, ja to prasa attiecīgās valsts tiesiskais regulējums.

               3.2.Ierosinātā nostāja

               Šis Padomes lēmuma priekšlikums ir nepieciešams, lai ICAO vēstulē valstīm EC 6/3-20/71 noteiktajā termiņā pieņemtu nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem attiecībā uz ICAO padomes veikto jauno PDR standartu un ieteicamās prakses pieņemšanu.

               Jaunie PDR jomas SARPs, kas izklāstīti 28. grozījumā (9. pielikuma  9. nodaļas D iedaļā), lielā mērā atbilst Padomes Lēmumā (ES) 2019/2107 ietvertajai Savienības nostājai. Tajos ir paredzēti vērienīgi datu aizsardzības pasākumi, jo īpaši attiecībā uz datu subjektu tiesībām, neatkarīgas iestādes veiktu uzraudzību, sensitīviem datiem, PDR datu automatizētu apstrādi un nediskrimināciju, PDR datu apstrādes nolūkiem un PDR datu saglabāšanu, izmantošanu, izpaušanu un tālāku nosūtīšanu.

               Komisija uzskata, ka SARPs ļauj starptautiskā līmenī panākt ievērojamu progresu attiecībā uz PDR datu aizsardzību un izmantošanu teroristu nodarījumu un smagu noziegumu novēršanai, atklāšanai, izmeklēšanai un saukšanai pie atbildības par tiem. Tāpēc ES dalībvalstīm nevajadzētu sniegt paziņojumus par nepiekrišanu saskaņā ar Čikāgas konvencijas 90. pantu, jo īpaši tāpēc, ka šādi paziņojumi apdraudētu arī centienus noteikt augstākus standartus PDR datu aizsardzībai visā pasaulē, salīdzinot ar pašreizējiem ICAO PDR noteikumiem.

               SARPs standarta Nr. 9.34 b) punktā ir ņemts vērā arī tas, ka līgumslēdzējas valstis, piemēram, ES dalībvalstis, var paturēt iespēju saglabāt vai ieviest augstāku aizsardzības līmeni saskaņā ar attiecīgo valstu tiesisko un administratīvo regulējumu un noslēgt papildu vienošanās ar citām valstīm, lai paredzētu detalizētākus noteikumus attiecībā uz PDR datu nosūtīšanu. Saskaņā ar ES tiesību aktiem aviokompānijām, nosūtot ES apstrādātus PDR datus tiesībaizsardzības iestādei trešā valstī, jo īpaši jāievēro Vispārīgās datu aizsardzības regulas V nodaļas prasības un prasības, kas izriet no Hartas, kā noteikts jo īpaši Tiesas Atzinumā 1/15. Šīs prasības ir precīzākas par tām, kas paredzētas saskaņā ar 28. grozījumā iekļautajiem PDR jomas SARPs.

               Šajā kontekstā standarta Nr. 9.34 a) punktā ir paredzēts, ka līgumslēdzējas valstis nedrīkst kavēt vai neļaut veikt PDR datu nosūtīšanu uz citu līgumslēdzēju valsti, kura nodrošina atbilstību SARPs; pašreizējā standarta Nr. 9.34 formulējumā no Eiropas Savienības un tās dalībvalstu viedokļa nav pietiekami juridiski skaidri norādīts, ka ES dalībvalstīm nav liegts noteikt šīs prasības neatkarīgi no standarta Nr. 9.34.

               Šā iemesla dēļ Komisija uzskata, ka dalībvalstīm būtu saskaņā ar Čikāgas konvencijas 38. pantu jāpaziņo par atšķirību. Šādai atšķirībai, kas aprakstīta šā Padomes lēmuma priekšlikuma pielikumā, vajadzētu būt stingri ierobežotai ar to, kas ir nepieciešams, lai novērstu jebkādas šaubas par ES dalībvalstu prerogatīvu noteikt stingrākas prasības PDR datu nosūtīšanai uz trešām valstīm un līdz ar to arī kavēt šādu nosūtīšanu, ja attiecīgās prasības nav izpildītas.

               4.Juridiskais pamats

               4.1.Procesuālais juridiskais pamats

               4.1.1.Principi

               LESD 218. panta 9. punktā paredzēti lēmumi, ar kuriem nosaka “nostāju, kas Savienības vārdā jāapstiprina kādā ar nolīgumu izveidotā struktūrā, ja šāda struktūra ir tiesīga pieņemt lēmumus ar juridiskām sekām, izņemot lēmumus, kas papildina vai groza attiecīgajā nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu”.

               LESD 218. panta 9. punktu piemēro neatkarīgi no tā, vai Savienība ir attiecīgās struktūras locekle, vai nolīguma puse
                  15
               .

               Jēdziens “lēmumi ar juridiskām sekām” ietver aktus, kam ir juridiskas sekas saskaņā ar starptautisko tiesību normām, kuras reglamentē attiecīgo struktūru. Tas ietver arī instrumentus, kam nav saistoša spēka saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, bet kas “var būtiski ietekmēt Savienības likumdevēja pieņemtā tiesiskā regulējuma saturu”
                  16
               .

               4.1.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

               ICAO ir struktūra, kas izveidota ar starptautisku nolīgumu, proti, Čikāgas konvenciju.

               Čikāgas konvencijas 9. pielikuma 28. grozījumā ir ietverti standarti, kas principā ir saistoši ICAO dalībniekiem, tostarp Savienības dalībvalstīm, un tādējādi tas ir akts ar juridiskām sekām. Tomēr dažas no šīm juridiskajām sekām ir atkarīgas no tā, vai tiek paziņots par atšķirībām, un no šādu paziņojumu satura. Tāpēc Savienības nostājas pieņemšana attiecībā uz šādu paziņojumu veikšanu ietilpst LESD 218. panta 9. punkta darbības jomā.

               Standartu un jebkādu paziņojamo atšķirību juridiskās sekas ietilpst jomā, uz kuru attiecas Savienības noteikumi, jo īpaši Direktīva (ES) 2016/681, kā arī esošie un turpmākie starptautiskie nolīgumi par PDR starp ES un trešām valstīm. Tas nozīmē, ka saskaņā ar LESD 3. panta 2. punktu Savienībai šajā jautājumā ir ekskluzīva kompetence.

               Paziņojums par atšķirībām nenozīmē, ka būtu jāpapildina vai jāgroza Čikāgas vienošanās iestāžu sistēma.

               4.2.Materiālais juridiskais pamats

               4.2.1.Principi

               Lēmumam, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, materiālais juridiskais pamats galvenokārt ir atkarīgs no tā, kāds mērķis un saturs ir tiesību aktam, attiecībā uz kuru Savienības vārdā tiek ieņemta nostāja. Ja tiesību aktam ir divi mērķi vai divi komponenti un viens no tiem ir atzīstams par galveno, bet otram ir pakārtota nozīme, tad lēmums, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, jābalsta uz viena materiālā juridiskā pamata, proti, tā, ko prasa galvenais jeb dominējošais mērķis vai komponents.

               Ja ar tiesību aktu vienlaikus vēlas sasniegt vairākus mērķus vai tam ir vairāki komponenti, kuri ir nesaraujami saistīti un no kuriem neviens nav pakārtots citam, saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu pieņemama lēmuma materiālajā juridiskajā pamatā izņēmuma kārtā jāietver dažādie atbilstīgie juridiskie pamati.

               4.2.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

               Čikāgas konvencijas 9. pielikuma 28. grozījuma mērķi un komponenti attiecas uz datu aizsardzību un policijas sadarbību. Šie elementi ir nesaraujami saistīti un neviens nav pakārtots otram.

               Tāpēc ierosinātā lēmuma materiālajā juridiskajā pamatā ir šādi noteikumi: LESD 16. panta 2. punkts un 87. panta 2. punkta a) apakšpunkts.

               4.3.Secinājums

               Par ierosinātā lēmuma juridisko pamatu būtu jānosaka LESD 16. panta 2. punkts un 87. panta 2. punkta a) apakšpunkts saistībā ar LESD 218. panta 9. punktu.

               2021/0007 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par nostāju, kas Starptautiskajā Civilās aviācijas organizācijā Eiropas Savienības vārdā jāieņem jautājumā par Konvencijas par starptautisko civilo aviāciju 9. pielikuma D iedaļas 28. grozījumu

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 16. pantu 2. punktu un 87. panta 2. punkta a) apakšpunktu saistībā ar tā 218. panta 9. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               1)Konvencija par starptautisko civilo aviāciju (“Čikāgas konvencija”), kas regulē starptautisko gaisa transportu, stājās spēkā 1947. gada 4. aprīlī. Ar to tika izveidota Starptautiskā Civilās aviācijas organizācija (ICAO).

               2)Savienības dalībvalstis ir Čikāgas konvencijas līgumslēdzējas valstis un ICAO locekles, savukārt Savienībai ir novērotājas statuss konkrētās ICAO struktūrās, tai skaitā asamblejā un citās tehniskās struktūrās.

               3)Ievērojot Čikāgas konvencijas 54. panta l) punktu, ICAO padomei ir jāpieņem starptautiski standarti un ieteicamā prakse (SARPs).

               4)Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) Drošības padome 2017. gada 21. decembra Rezolūcijā 2396 (2017) (“ANO DP Rezolūcija 2396 (2017)”) nolēma, ka ANO dalībvalstīm ICAO standartu un ieteicamās prakses īstenošanas nolūkā ir jāattīsta spēja vākt, apstrādāt un analizēt pasažieru datu reģistra (PDR) datus un jānodrošina, ka visas to kompetentās valsts iestādes, izmantojot PDR datus un apmainoties ar tiem nolūkā novērst, atklāt un izmeklēt teroristu nodarījumus un ar tiem saistītus ceļojumus, pilnībā ievēro cilvēktiesības un pamatbrīvības.

               5)Turklāt ANO DP Rezolūcijā 2396 (2017) ICAO tika mudināta sadarboties ar tās līgumslēdzējām valstīm nolūkā noteikt PDR datu vākšanas, izmantošanas, apstrādes un aizsardzības standartu.

               6)Standarti un ieteicamā prakse attiecībā uz PDR ir izklāstīti Čikāgas konvencijas 9. pielikuma (Pārvadājumu atvieglošanas pasākumi) 9. nodaļas D iedaļā. Minētos standartus un ieteicamo praksi papildina papildu norādījumi, jo īpaši ICAO dokuments Nr. 9944, kurā izklāstītas pamatnostādnes par PDR datiem.

               7)ICAO padome 2020. gada 23. jūnijā pieņēma Čikāgas konvencijas 9. pielikuma 28. grozījumu, ar ko tā D iedaļā noteikts jauns SARPs kopums tās līgumslēdzējām valstīm, lai šīs valstis attīstītu spēju vākt, izmantot, apstrādāt un aizsargāt PDR datus par lidojumiem uz to teritoriju un no tās, pamatojoties uz atbilstīgu tiesisko un administratīvo regulējumu.

               8)Saskaņā ar Čikāgas konvencijas 90. pantu, ja vien lielākā daļa līgumslēdzēju valstu nav darījušas zināmu savu nepiekrišanu, 28. grozījums stājas spēkā trīs mēnešus pēc nepiekrišanas paziņošanas termiņa beigām.

               9)Saskaņā ar Čikāgas konvencijas 38. pantu jebkura līgumslēdzēja valsts, kurai nav iespējams visos aspektos izpildīt jebkuru šādu starptautisku standartu vai procedūru vai pēc to grozīšanas pilnībā saskaņot savus noteikumus vai praksi ar jebkuru starptautisku standartu vai procedūru vai kura uzskata par nepieciešamu pieņemt noteikumus vai praksi, kas jebkurā attiecīgā aspektā atšķiras no starptautiskā standartā noteiktā regulējuma vai prakses, nekavējoties paziņo ICAO par atšķirībām starp tās praksi un ar starptautisko standartu noteikto praksi. Šāda atšķirību paziņošana ietekmē ICAO pieņemto standartu juridiskās sekas. Tāpēc Savienības nostāja šajā jautājumā ir jānosaka saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu.

               10)Grozījums Nr. 28 tika paziņots ICAO līgumslēdzējām valstīm ar vēstuli valstīm Nr. EK 6/3-20/71. Saskaņā ar minēto vēstuli valstīm par jebkādām atšķirībām no šā grozījuma un par atbilstību tam jāpaziņo līdz 2021. gada 30. janvārim.

               11)Savienība ir pieņēmusi kopīgus noteikumus par PDR datiem Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā (ES) 2016/681
                  17
               , kuras darbības joma lielā mērā pārklājas ar to jomu, uz kuru attiecas 28. grozījumā iekļautie standarti un ieteicamā prakse. Direktīva (ES) 2016/681 jo īpaši ietver visaptverošu noteikumu kopumu, kuru mērķis ir aizsargāt pamattiesības uz privātumu un persondatu aizsardzību saistībā ar gaisa pārvadātāju veikto PDR datu nosūtīšanu uz dalībvalstīm un šādu datu apstrādi nolūkā novērst, atklāt un izmeklēt teroristu nodarījumus un smagus noziegumus un saukt pie atbildības par tiem.

               12)Savienība ir arī pieņēmusi tiesību aktus par persondatu aizsardzību, jo īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2016/679
                  18
                un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2016/680
                  19
               , kuru piemēro PDR datu apstrādei, ko attiecīgi veic gaisa pārvadātāji un citi privāti operatori un iestādes, kuru kompetencē ir novērst, izmeklēt, atklāt noziedzīgus nodarījumus, saukt pie atbildības par tiem un izpildīt kriminālsodus, tostarp aizsargāt pret draudiem sabiedriskajai drošībai un tos novērst.

               13)Turklāt pašlaik attiecībā uz PDR datu apstrādi un nosūtīšanu ir spēkā divi starptautiski nolīgumi starp Savienību un trešām valstīm, proti, Austrāliju
                  20
                un Amerikas Savienotajām Valstīm
                  21
               . Eiropas Savienības Tiesa 2017. gada 26. jūlijā sniedza Atzinumu 1/15
                  22
                par paredzēto starptautisko nolīgumu starp Savienību un Kanādu par PDR datu pārsūtīšanu un apstrādi (parakstīts 2014. gadā).

               14)Ar 28. grozījumu pārskatītās Čikāgas konvencijas 9. pielikuma 9. nodaļas D iedaļas ar PDR saistītie aspekti attiecas uz jomu, kurā Savienībai ir ekskluzīva kompetence saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 3. panta 2. punktu, jo tas var ietekmēt kopīgos noteikumus par PDR datu aizsardzību un apstrādi.

               15)Tādējādi Savienības nostāja šajā jautājumā nolūkā izstrādāt pašreizējo 28. grozījumu tika pieņemta saskaņā ar Padomes Lēmumu (ES) 2019/2107
                  23
               . Šī nostāja atspoguļo prasības, kas noteiktas Savienības tiesību aktos par persondatu aizsardzību un PDR datu nosūtīšanu uz trešām valstīm, jo īpaši saskaņā ar Regulu (ES) 2016/679, Direktīvu (ES) 2016/680 un Direktīvu (ES) 2016/681, kā arī prasības, kas izriet no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas, kā to interpretējusi Eiropas Savienības Tiesa, jo īpaši Atzinumā 1/15. Šī nostāja bija būtiska diskusijās, kas notika ICAO darba sagatavošanas struktūrās, kā arī galīgajam balsojumam ICAO padomē.

               16)28. grozījumā ietvertie SARPs lielā mērā atbilst ar Padomes Lēmumu (ES) 2019/2107 ieņemtajai Savienības nostājai, un tajos ir paredzēti vērienīgi datu aizsardzības pasākumi, jo īpaši attiecībā uz datu subjektu tiesībām, neatkarīgas iestādes veiktu uzraudzību, sensitīviem datiem, PDR datu automatizētu apstrādi un nediskrimināciju, PDR datu apstrādes nolūkiem un PDR datu saglabāšanu, izmantošanu, izpaušanu un tālāku nosūtīšanu.

               17)Tāpēc, ņemot vērā to, ka 28. grozījums ļautu starptautiskā līmenī panākt ievērojamu progresu attiecībā uz PDR datu aizsardzības standartiem, ES dalībvalstīm nevajadzētu sniegt paziņojumus par nepiekrišanu saskaņā ar Čikāgas konvencijas 90. pantu.

               18)Tomēr prasības, kas izriet no Savienības tiesību aktiem attiecībā uz PDR datu nosūtīšanu un apstrādi, ir precīzākas nekā SARPs, kas iekļauti 28. grozījumā.

               19)Standarta Nr. 9.34 a) punktā ir paredzēts, ka līgumslēdzējas valstis nedrīkst kavēt vai neļaut veikt PDR datu nosūtīšanu uz citu līgumslēdzēju valsti, kura nodrošina atbilstību SARPs. Lai gan saskaņā ar standarta Nr. 9.34 b) punktu līgumslēdzējas valstis patur iespēju saglabāt vai ieviest augstāku aizsardzības līmeni saskaņā ar attiecīgo valstu tiesisko un administratīvo regulējumu un noslēgt papildu vienošanās ar citām valstīm, lai paredzētu detalizētākus noteikumus attiecībā uz PDR datu nosūtīšanu, standarta Nr. 9.34 pašreizējais formulējums no Eiropas Savienības un tās dalībvalstu viedokļa nav pietiekami juridiski precīzs – tajā nav pietiekami skaidri norādīts, ka ES dalībvalstīm nav liegts noteikt šīs prasības neatkarīgi no standarta Nr. 9.34.

               20)Šādos apstākļos, lai nodrošinātu atbilstību Savienības tiesību aktiem un SARPs, dalībvalstīm būtu oficiāli jāpaziņo par atšķirību Čikāgas konvencijas 38. panta nozīmē. Šādai atšķirībai būtu jāattiecas tikai uz 9. pielikuma 9. nodaļas D iedaļas standartu Nr. 9.34, kas pārskatīts ar 28. grozījumu.

               21)Tāpēc ir lietderīgi attiecīgi noteikt Savienības nostāju,

               22)Īrijai Direktīva (ES) 2016/681 ir saistoša, un tādēļ tā piedalās šā lēmuma pieņemšanā.

               23)Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un Dānijai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro.

               24)Savienības nostāja būtu jāpauž dalībvalstīm,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Nostāja, kas Savienības vārdā jāieņem, atbildot uz Starptautiskās civilās aviācijas organizācijas (ICAO) 2020. gada 17. jūlija vēstuli valstīm Nr. EC 6/3-20/71, ir izklāstīta šā lēmuma pielikumā.

               2. pants

               Lēmuma 1. pantā minēto nostāju pauž dalībvalstis.

               3. pants

               Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        Šīs valstis ir Francija, Grieķija, Itālija, Nīderlande, Somija, Spānija un Vācija.

                     (2)

                        Drošības Padomes 2017. gada 21. decembra Rezolūcija 2396 (2017) par draudiem starptautiskajam mieram un drošībai, ko rada ārvalstu kaujinieki teroristi, kuri atgriežas.

                     (3)

                        ICAO, “Guidelines on Passenger Name Record (PNR) Data”, pirmais izdevums – 2010. gads.

                     (4)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/681 (2016. gada 27. aprīlis) par pasažieru datu reģistra (PDR) datu izmantošanu teroristu nodarījumu un smagu noziegumu novēršanai, atklāšanai, izmeklēšanai un saukšanai pie atbildības par tiem (OV L 119, 4.5.2016., 132.–149. lpp.).

                     (5)

                        Komisijas Ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par Direktīvas 2016/681 par pasažieru datu reģistra (PDR) datu izmantošanu teroristu nodarījumu un smagu noziegumu novēršanai, atklāšanai, izmeklēšanai un saukšanai pie atbildības par tiem pārskatīšanu, COM(2020) 305 final. Sīkāku informāciju skatīt ziņojumam pievienotajā dienestu darba dokumentā (SWD(2020) 128 final).

                     (6)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 119, 4.5.2016., 1. lpp.).

                     (7)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/680 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI (OV L 119, 4.5.2016., 89. lpp.).

                     (8)

                        Nolīgums starp Eiropas Savienību un Austrāliju par gaisa pārvadātāju veikto pasažieru datu reģistra (PDR) datu apstrādiun pārsūtīšanu Austrālijas Muitas un robežapsardzes dienestam (OV L 186,14.7.2012., 4. lpp.). Pašlaik tiek veikta kopīga šā nolīguma pārskatīšana un izvērtēšana.

                     (9)

                        Nolīgums starp Eiropas Savienību un Amerikas Savienotajām Valstīm par gaisa pārvadātāju veikto pasažieru datu reģistra (PDR) datuapstrādi un pārsūtīšanu Amerikas Savienoto Valstu Iekšzemes drošības departamentam (OV L 215, 11.8.2012., 5. lpp.).Pašlaik tiek veikta kopīga šā nolīguma izvērtēšana.

                     (10)

                        Tiesas (virspalāta) 2017. gada 26. jūlija Atzinums 1/15.

                     (11)

                        Komisijas Paziņojums par vispārējo pieeju pasažieru datu reģistra (PDR) datu nosūtīšanai trešām valstīm, COM (2010) 492 final.

                     (12)

                        Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Eiropadomei, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “ES Drošības savienības stratēģija”, COM(2020) 605 final.

                     (13)

                        Padomes Lēmums (ES) 2019/2107 (2019. gada 28. novembris) par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Starptautiskās Civilās aviācijas organizācijas Padomē saistībā ar Konvencijas par starptautisko civilo aviāciju 9. pielikuma (Pārvadājumu atvieglošanas pasākumi) 9. nodaļas pārskatīšanu attiecībā uz standartiem un ieteicamo praksi pasažieru datu reģistra datu jomā (OV L 318, 10.12.2019., 117–122. lpp.).

                     (14)

                        Savienības nostāja attiecībā uz atbildi uz ICAO vēstuli valstīm par Konvencijas par starptautisko civilo aviāciju 9. pielikuma ("Pārvadājumu atvieglošanas pasākumi") 9. nodaļas pārskatīšanu attiecībā uz standartiem un ieteicamo praksi pasažieru datu reģistra datu jomā apstiprināšana apstiprināšana, ST 6744 2020 INIT.

                     (15)

                        Tiesas spriedums, 2014. gada 7. oktobris, Vācija/Padome, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, 64. punkts: "[..] Savienība, lai arī tā nav pievienojusies OIV nolīgumam, var noteikt nostāju, kas tās vārdā jāapstiprina attiecībā uz šiem ieteikumiem, ņemot vērā to tiešo ietekmi uz Savienības acquis šajā jomā.”

                     (16)

                        Tiesas spriedums, 2014. gada 7. oktobris, Vācija/Padome, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, 61.–64. punkts.

                     (17)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/681 (2016. gada 27. aprīlis) par pasažieru datu reģistra (PDR) datu izmantošanu teroristu nodarījumu un smagu noziegumu novēršanai, atklāšanai, izmeklēšanai un saukšanai pie atbildības par tiem (OV L 119, 4.5.2016., 132. lpp.).

                     (18)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula), (OV L 119, 4.5.2016., 1. lpp.).

                     (19)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/680 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI (OV L 119, 4.5.2016., 89. lpp.).

                     (20)

                        Nolīgums starp Eiropas Savienību un Austrāliju par gaisa pārvadātāju veikto pasažieru datu reģistra (PDR) datu apstrādi un pārsūtīšanu Austrālijas Muitas un robežapsardzes dienestam (OV L 186, 14.7.2012., 4. lpp.).

                     (21)

                        Nolīgums starp Amerikas Savienotajām Valstīm un Eiropas Savienību par pasažieru datu reģistra datu izmantošanu un pārsūtīšanu Amerikas Savienoto Valstu Iekšzemes drošības departamentam (OV L 215, 11.8.2012., 5. lpp.).

                     (22)

                        Tiesas (virspalāta) 2017. gada 26. jūlija Atzinums 1/15 (ES un Kanādas PDR nolīgums), ECLI:EU:C:2017:592.

                     (23)

                        Padomes Lēmums (ES) 2019/2107 (2019. gada 28. novembris) par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Starptautiskās Civilās aviācijas organizācijas Padomē saistībā ar Konvencijas par starptautisko civilo aviāciju 9. pielikuma (Pārvadājumu atvieglošanas pasākumi) 9. nodaļas pārskatīšanu attiecībā uz standartiem un ieteicamo praksi pasažieru datu reģistra datu jomā (OV L 318, 10.12.2019., 117. lpp.).

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 12.1.2021
            COM(2021) 16 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            Priekšlikums – Padomes Lēmums
            par nostāju, kas Starptautiskajā Civilās aviācijas organizācijā Eiropas Savienības vārdā jāieņem jautājumā par Konvencijas par starptautisko civilo aviāciju 9. pielikuma D iedaļas 28. grozījumu

               PIELIKUMS

               1. IEŅEMAMĀ NOSTĀJA

               a) Attiecībā uz 6. punkta a) apakšpunktu ICAO vēstulē valstīm Nr. EC 6/3-20/71:

               nostāja, kas Savienības vārdā jāieņem, atbildot uz Starptautiskās civilās aviācijas organizācijas (ICAO) 2020. gada 17. jūlija vēstuli valstīm Nr. EC 6/3-20/71, ir tāda, ka nevajadzētu paust nepiekrišanu Čikāgas konvencijas 9. pielikuma 9. nodaļas D iedaļas 28. grozījumam.

               b) Attiecībā uz 6. punkta b) apakšpunktu ICAO vēstulē valstīm Nr. EC 6/3-20/71:

               nostāja, kas Savienības vārdā jāieņem, atbildot uz Starptautiskās civilās aviācijas organizācijas (ICAO) 2020. gada 17. jūlija vēstuli valstīm Nr. EC 6/3-20/71, ir tāda, ka būtu jāpaziņo par atšķirību attiecībā uz Čikāgas konvencijas 9. pielikuma 9. nodaļas D iedaļas standartu Nr. 9.34.

                2. DETALIZĒTS PASKAIDROJUMS

               Paziņojamā starpība ir atspoguļota šajā paziņojumā un tabulā:

               “2021. gada 28. februārī pastāvēs šāda atšķirība starp [dalībvalsts] noteikumiem un/vai praksi un 9. pielikuma, tostarp 28. grozījuma, noteikumiem:”

                        Noteikums

                        Informācija par atšķirību

                        Piezīmes

                        9. pielikuma D iedaļas 28. grozījums, standarts Nr. 9.34

                        A kategorija – “Līgumslēdzējas valsts prasība ir precīzāka vai pārsniedz kādu standartu vai ieteicamo praksi”

                        Standarta Nr. 9.34 a) punktā ir paredzēts, ka līgumslēdzējas valstis nedrīkst kavēt vai neļaut veikt PDR datu nosūtīšanu uz citu līgumslēdzēju valsti, kura nodrošina atbilstību SARPs.

                        Standarta Nr. 9.34 b) punktā ir ņemts vērā tas, ka līgumslēdzējas valstis patur iespēju saglabāt vai ieviest augstāku aizsardzības līmeni saskaņā ar attiecīgo valstu tiesisko un administratīvo regulējumu un noslēgt papildu vienošanās ar citām valstīm, jo īpaši, lai paredzētu detalizētākus noteikumus attiecībā uz PDR datu nosūtīšanu.

                        Saskaņā ar pašreizējo Eiropas Savienības tiesisko regulējumu dalībvalstīm ir jāievēro prasības, kas dažos aspektos ir stingrākas nekā 28. grozījumā izklāstītās prasības attiecībā uz Savienībā iegūtu PDR datu nosūtīšanu uz līgumslēdzējām valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis.

                        Šajā kontekstā pašreizējā standarta Nr. 9.34 formulējumā no Eiropas Savienības un tās dalībvalstu viedokļa
                           1
                         nav pietiekami juridiski skaidri norādīts, ka Savienības dalībvalstīm nav liegts noteikt šīs prasības neatkarīgi no standarta Nr. 9.34.

                        Šā iemesla dēļ [dalībvalsts] uzskata, ka par pašreizējo atšķirību būtu jāpaziņo saskaņā ar Čikāgas konvencijas 38. pantu, lai tā varētu piemērot dažos aspektos precīzākas juridiskās prasības PDR datu nosūtīšanai uz līgumslēdzējām valstīm, kuras nav Eiropas Savienības dalībvalstis, nepazeminot 28. grozījumā izklāstītos standartus.

                        [Dalībvalsts] apstiprina, ka, nepastāvot iespējai nodrošināt atbilstību šādām prasībām, gaisa pārvadātāji nevar veikt datu nosūtīšanu saskaņā ar Savienības tiesību aktiem.

                        [Dalībvalsts] vēlas uzsvērt to, cik svarīgs ir ICAO un tās līgumslēdzēju valstu veiktais darbs, atjauninot standartus un ieteicamo praksi PDR jomā, un atzinīgi vērtē to, ka ICAO padome 2020. gada jūnijā pieņēma 28. grozījumu.

                        [Dalībvalsts] uzsver, ka mērķis, paziņojot šo atšķirību A kategorijā saskaņā ar vēstules valstīm Nr. 2020 – 71 E pielikuma 2.1. punktu, ir pietiekami pārredzamā veidā darīt zināmu ICAO un tās līgumslēdzējām valstīm, kā Eiropas Savienības dalībvalstis īstenos standartus saskaņā ar Eiropas Savienības tiesisko regulējumu.

                        Saskaņā ar Eiropas Savienības tiesisko regulējumu gaisa pārvadātāju veikta Savienībā iegūtu PDR datu nosūtīšana trešās valsts kompetentajām iestādēm ir likumīga, ja ir izpildītas konkrētas prasības, kas dažos aspektos ir precīzākas par 28. grozījumā noteiktajām.

                        Šādas prasības izriet no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas, jo īpaši no tās 7., 8. un 52. panta, kā to interpretējusi Eiropas Savienības Tiesa Atzinumā 1/15 par paredzēto PDR nolīgumu ar Kanādu, un no Regulas (ES) 2016/679 V nodaļas.

                     (1)

                        Eiropas Savienības dalībvalstu ierosinātais teksts par grozījumu projektu, atbildot ICAO padomei uz vēstuli Nr. EC 6/3-20/14 kas datēta ar 2020. gada 25. februāri:

                     “9.34: Līgumslēdzējas valstis:

                     a) nekavē un neliedz gaisakuģa operatoram vai citai attiecīgajai personai nosūtīt PDR datus, kā arī nepiemēro sankcijas, neuzliek sodus un nerada nepamatotus šķēršļus gaisakuģa operatoriem vai citām attiecīgajām personām, kas nosūta PDR datus uz citu Līgumslēdzēju valsti, ar nosacījumu, ka Līgumslēdzēju valstu PDR datu sistēma atbilst 9. pielikuma 9. nodaļas D iedaļas standartiem; un
                     bet
                     b) tāpat patur iespēju ieviest vai saglabāt augstāku PDR datu aizsardzības līmeni saskaņā ar to tiesisko un administratīvo regulējumu un noslēgt papildu vienošanās ar citām Līgumslēdzējām valstīm, jo īpaši, lai: veicinātu kolektīvo drošību; panāktu augstāku PDR datu aizsardzības līmeni, tostarp attiecībā uz datu nosūtīšanu saglabāšanu; vai lai paredzētu sīkāk izstrādātus noteikumus attiecībā uz PDR datu nosūtīšanu, ar nosacījumu, ka šie pasākumi nepazemina nekonfliktē ar standartus, kas ietverti 9. pielikuma 9. nodaļas D iedaļā.”