				|

		52014PC0559

			Priekšlikums PADOMES LĒMUMS par dalībvalstu pilnvarošanu Eiropas Savienības interesēs ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas 1930. gada Piespiedu darba konvencijas 2014. gada protokolu attiecībā uz tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās /* COM/2014/0559 final - 2014/0258 (NLE) */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
1.           PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
Ierosinātie Padomes lēmumi ļaus
dalībvalstīm ratificēt Starptautiskās Darba
organizācijas (ILO) 1930. gada Piespiedu darba konvencijas
protokolu, turpmāk tekstā “protokols”.
ILO
1930. gada Piespiedu darba konvencija Nr. 29 (“konvencija”) ir viena
no ILO astoņām pamatkonvencijām, kas nosaka
starptautiskos darba pamatstandartus, un to uzskata par cilvēktiesību
instrumentu. Pieņemot Konvenciju 1930. gadā, Starptautiskā
Darba konference (“konference”) aicināja valstis izskaust piespiedu darba
izmantošanu pēc iespējas īsākā laikā un
atzīt to par krimināli sodāmu nodarījumu. Tomēr
pēc vairāk nekā 80 gadiem, neraugoties uz to, ka konvenciju
ir ratificējušas gandrīz visas pasaules valstis, piespiedu darbs
joprojām tiek praktizēts, lai gan tā veidi atšķiras no
tiem, kas radīja šādas bažas 20. gs. sākumā.
Saskaņā ar ILO aplēsēm vismaz 20,9 miljoni
cilvēku pasaulē ir piespiedu darba upuri.
Ar protokolu, kas pieņemts konferences
103. sesijā, mēģināts novērst nepilnības konvencijas
īstenošanā un panākt progresu, novēršot cilvēku
tirdzniecību darbaspēka ekspluatācijas nolūkā, kā
arī aizsargājot piespiedu darba upurus un kompensējot
viņiem nodarīto kaitējumu.
Eiropas Savienība (ES) ir
apņēmusies veicināt cilvēktiesības un pienācīgas
kvalitātes nodarbinātību, kā arī izskaust cilvēku
tirdzniecību gan ES iekšienē, gan tās ārējās
attiecībās. Protokola kontekstā īpaši nozīmīga ir
arī ES apņemšanās veicināt bērnu tiesību
aizsardzību un dzimumu līdztiesību, jo sievietes var būt
īpaši neaizsargātas pret dažiem piespiedu darba veidiem.
Tiesības darbā ir pienācīgas kvalitātes
nodarbinātības galvenais pīlārs. Ratificējot ILO
konvencijas un saistītos protokolus, ES dalībvalstis sūta
svarīgu signālu par ES politikas saskaņotību, sekmējot
pamatprincipus un tiesības darbā, kā arī uzlabojot darba
apstākļus visā pasaulē.
Turklāt saskaņā ar ES
Stratēģiju cilvēku tirdzniecības izskaušanai[1] Komisija mudināja
ES dalībvalstis ratificēt visus attiecīgos starptautiskos
instrumentus, vienošanās un juridiskās saistības. Tas
palīdzēs efektīvāk, saskaņotāk un vienotāk novērst
cilvēku tirdzniecību. Cietušo personu tiesību stiprināšana
ES dažu pēdējo gadu laikā ir bijusi arī Komisijas
stratēģiskā prioritāte. Horizontālā Cietušo
personu tiesību direktīva nodrošinās, ka noziegumos
cietušās personas gūs labumu no vispārējiem
minimālajiem tiesību standartiem policijas izmeklēšanas un
tiesvedības laikā. Protokols būtu jāuzskata par daļu
no šā darba.
Tāpēc jebkādi ES
līmeņa juridiskie šķēršļi protokola ratificēšanai
ES dalībvalstīs jānovērš ES līmenī. Protokola
saturs nerada nekādas bažas, ņemot vērā spēkā
esošo ES tiesību aktu kopumu.
Protokola noteikumi stiprina starptautisko
tiesisko regulējumu, nosakot saistības, lai novērstu piespiedu
darbu un lai nodrošinātu cietušajiem aizsardzību un piekļuvi
tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, piemēram,
kompensācijai.
Protokola 1. un 6. pantā
prasīts, lai ILO dalībvalstis izstrādā valsts
politiku un rīcības plānu piespiedu darba efektīvai un
ilgstošai apslāpēšanai un veic pasākumus, lai piemērotu
protokola noteikumus, apspriežoties ar darba devēju un darbinieku
organizācijām.
Protokola 2. pantā noteikti
pasākumi, kas ILO dalībvalstīm jāveic, lai
novērstu piespiedu darbu, proti:
·
izglītot un informēt cilvēkus, jo
īpaši tos, kas ir īpaši neaizsargāti, un darba devējus;
·
censties nodrošināt, ka to tiesību aktu
darbības joma un izpilde, kas attiecas uz piespiedu darba novēršanu,
tiek attiecināta uz visiem darbiniekiem un visām ekonomikas
nozarēm un ka tiek stiprināti darba inspekcijas dienesti;
·
aizsargāt cilvēkus, jo īpaši
migrējošos darba ņēmējus, no iespējami aizskarošas un
krāpnieciskas darbā pieņemšanas un iekārtošanas prakses;
·
atbalstīt pienācīgu pārbaudi
gan publiskajā, gan privātajā sektorā un
·
novērst pamatiemeslus, kas palielina piespiedu
darba riskus.
Attiecībā uz piespiedu darba upuriem
3. pantā noteikts, ka jāveic efektīvi pasākumi
viņu apzināšanai, atbrīvošanai, aizsardzībai,
atveseļošanai un rehabilitācijai, kā arī jānodrošina
citi palīdzības un atbalsta veidi. 4. pantā ILO dalībvalstīm
prasīts nodrošināt, ka visiem cietušajiem ir pieejami tādi
tiesiskās aizsardzības līdzekļi kā kompensācija
un ka kompetentajām iestādēm ir tiesības neierosināt lietu
pret cietušajiem par tādām darbībām, kuras viņiem
piespiests pastrādāt.
Turklāt 5. pantā paredzēta
starptautiskā sadarbība, lai novērstu un izskaustu piespiedu
darbu, un 7. pantā paredzēti konvencijas pārejas noteikumi.
Protokolā skartas tādas ES
tiesību jomas, kas zināmā apjomā jau ir reglamentētas.
Protokola noteikumos par piespiedu darba
novēršanu aplūkoti aspekti, uz ko attiecas ES sociālā
politika, un šajā jomā ES tiesību aktos noteikti darba
apstākļu minimālie noteikumi[2].
Protokola noteikumos par upuru
aizsardzību un tiesiskās aizsardzības līdzekļu
pieejamību aplūkoti aspekti, uz ko attiecas tiesu iestāžu
sadarbība krimināllietās, un šajā jomā ES tiesību
aktos noteikti minimālie standarti attiecībā uz cilvēku
tirdzniecības novēršanu un cietušo tiesībām[3].
Protokola daļas ir savstarpēji
saistītas arī ar darba ņēmēju pārvietošanās
brīvību[4]
un noteikumiem par patvērumu un imigrāciju[5].
Turklāt protokols ir savstarpēji
saistīts ar kopējās tirdzniecības politikas noteikumiem, ES
starptautiskajiem nolīgumiem, attīstības sadarbības un
tirdzniecības instrumentiem, kuros ir atsauce uz darba pamatstandartiem un
norādes par to, ka trešām valstīm un ES ir jāratificē
un efektīvi jāīsteno ILO pamatkonvencijas.
2.           APSPRIEŠANĀS AR
IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU
REZULTĀTI
Neattiecas.
3.           PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE
ASPEKTI
Protokols ir saistoša starptautiska
vienošanās, kas jāratificē, un tas ir saistīts ar
konvenciju. Tas nosaka juridiskās saistības, kas attiecināmas uz
ratificējošām valstīm, un protokolu var ratificēt tikai
tās valstis, kas ir ratificējušas konvenciju.
ILO izmanto protokolu,
lai daļēji pārskatītu vai papildinātu konvenciju,
ļaujot to pielāgot mainīgajiem apstākļiem un padarot
to piemērotāku. Uz protokolu attiecas arī ILO
statūtu 19. panta 4. punkts par konvenciju pieņemšanu un
ratificēšanu.
Saskaņā ar Eiropas Savienības
Tiesas judikatūru[6]
un, konkrētāk, judikatūru par ILO konvencijas
noslēgšanu un ratifikāciju[7]
dalībvalstis nedrīkst lemt par protokola ratifikāciju ārpus
ES iestāžu sistēmas, jo protokola daļas ietilpst ES kompetences
jomās.
Tomēr ES pati nevar ratificēt ILO
protokolu, jo saskaņā ar ILO noteikumiem šādiem
protokoliem var pievienoties tikai valstis.
Tā kā šā protokola priekšmets
daļēji ir ES kompetences jomās un daļēji
dalībvalstu kompetences jomās, ES iestādēm un
dalībvalstīm jāveic nepieciešamie pasākumi, lai sadarbotos
protokola ratificēšanā un to saistību īstenošanā, kas
izriet no minētā protokola[8].
Pēdējo desmit gadu laikā Padome
jau ir pilnvarojusi dalībvalstis ES interesēs ratificēt piecas ILO
konvencijas, kuru daļas ietilpa ES kompetencē[9].
Saistībā ar protokolu
regulējums ir pietiekami izstrādāts dažādos cilvēku
tirdzniecības novēršanas, upuru aizsardzības un darba politikas
aspektos, uz ko attiecas protokols, tiktāl, ka dalībvalstis šajā
saistībā vairs nevar rīkoties suverēni attiecībās
ar ārējām personām[10].
Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 82. panta
2. punkts un 153. pants ir attiecīgās ES likumdošanas
galvenais juridiskais pamats, kas ir sīkāk izstrādāts
nekā protokolā paredzētie vispārējie principi.
Nav nesaderības starp protokola noteikumiem
un minimālajām prasībām šajās jomās, kas
noteiktas ES tiesību aktu kopumā.
Saskaņā ar ILO statūtu
19. panta 8. punktu protokolā noteikti minimālie standarti,
ES tiesību aktu kopumā ievērota tāda pati pieeja. Tas
nozīmē, ka ES tiesību akti var būt stingrāki nekā
ILO standarti, un otrādi[11].
Tāpēc ierosinātie Padomes
lēmumi pilnvaros dalībvalstis ES interesēs ratificēt
tās protokola daļas, kas ietilpst ES kompetencē, un ieteiks
censties to paveikt līdz 2016. gada beigām.
Ierosinātie Padomes lēmumi
balstās, no vienas puses, uz LESD 218. panta 6. punktu, lasot to
saistībā ar LESD 82. panta 2. punktu, kurā
paredzēts ES likumdošanas galvenais juridiskais pamats attiecībā
uz tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās
saistībā ar cilvēku tirdzniecības novēršanas un cietušo
personu tiesību jautājumiem, un, no otras puses, uz LESD
153. panta 2. punkta otro daļu, lasot to saistībā ar
LESD 218. panta 6. punktu, kurā paredzēts ES likumdošanas
galvenais juridiskais pamats attiecībā uz darba apstākļu
aizsardzību un uzlabošanu saistībā ar piespiedu darba
novēršanu.
Protokolā noteikti vairāki
mērķi, kas ir nedalāmi saistīti, turklāt neviens nav
sekundārs un netiešs attiecībā pret otru. Jo īpaši
protokola mērķis ir panākt pienācīgus darba
apstākļus, no vienas puses, un aizsargāt piespiedu vai
obligāta darba upurus un noteikt sankcijas vainīgajiem, no otras
puses. Tāpēc tam jāpamatojas gan uz LESD 82. panta
2. punktu, gan uz 153. panta 1. punkta a) un
b) apakšpunktu. Vienu lēmumu nevar pieņemt, balstoties uz diviem
juridiskajiem pamatiem, ja katrā juridiskajā pamatā
nepieciešamās procedūras ir savstarpēji nesavienojamas[12]. Šāds ir
konkrētais gadījums, ņemot vērā to, ka jautājumi
par tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās nav saistoši
Dānijai, tādējādi Padomē rodas atšķirīgas
balsstiesības. Rezultātā ir nepieciešami divi atsevišķi
Padomes lēmumi.
Attiecībā uz mērķi
aizsargāt piespiedu vai obligāta darba upurus un noteikt sankcijas
vainīgajiem, LESD 82. panta 2. punkts ir vienīgais
juridiskais pamats, uz kā varētu pamatoties esošais priekšlikums.
Protokolā patiešām skarts arī jautājums par piespiedu vai
obligātā darba upuru uzturēšanās statusu tiktāl, ka ir
jādod iespēja minētajiem upuriem piekļūt atbilstošiem
un efektīviem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem (sk.
jo īpaši protokola 4. pantu). Tomēr šis nolūks atbilstoši
LESD 79. pantam ir nebūtisks, turpretī mērķi
novērst un izskaust cilvēku tirdzniecību un aizsargāt
cietušos atbilstoši LESD 82. panta 2. punktam[13] ir atzīstami par
galveno nolūku un elementu.
Šajā saistībā Komisija
atgādina, ka 2014. gada 14. aprīlī saskaņā
ar LESD 218. panta 3. un 4. punktu tā iesniedza Padomei
ieteikumu Padomes lēmumam, ar ko pilnvaro uzsākt sarunas un sniedz
sarunu norādes Starptautiskās Darba konferences 103. sesijā
attiecībā uz protokolu, kurš papildinās Starptautiskās
Darba organizācijas 1930. gada konvenciju Nr. 29 “Piespiedu
darba konvencija” (COM(2014)238, 14.4.2014.). Turklāt Komisija
atgādina, ka šis ieteikums tika apspriests Padomes darba grupas
sanāksmēs 2014. gada 5. maijā, 14. maijā un
16. maijā un ka, neraugoties uz vairākiem
mēģinājumiem panākt piemērotu risinājumu, COREPER
sanāksmē 2014. gada 23. maijā tika nolemts
neturpināt šo jautājumu un tādējādi neiesniegt
lēmuma projektu Padomei pieņemšanai. Rezultātā Komisija
sniedza šādu paziņojumu, kas ir reģistrēts COREPER
protokolā:
“Komisija atgādina dalībvalstu un
Komisijas patiesas sadarbības pienākumu jebkādos
apstākļos. Šādu lēmumu neesamība izraisīs
situāciju, kas ir pretrunā ar Līgumiem, jo starptautiskajās
sarunās dalībvalstis nav juridiski brīvas uzņemties
juridiskās saistības jautājumos, kas ir Savienības
kompetencē, ja tā pamatā nav Savienības lēmumi.
Komisija noteiks atbilstošos pasākumus, kas veicami šajā
saistībā. Komisija atgādina nepieciešamību ievērot
Savienības kompetences, lai izvairītos no jebkādām
neatbilstībām starp Savienības tiesību aktu kopumu un
apspriežamajiem ILO instrumentiem, un to, ka dalībvalstīm ILO
jārīkojas ES interesēs.”
Komisija arī atzīmē — lai
gan minētais lēmuma projekts netika pieņemts, dalībvalstis
turpināja Starptautiskajā Darba organizācijā apspriest un
pieņemt Piespiedu darba konvencijas 2014. gada protokolu. Ņemot
vērā Piespiedu darba konvencijas 2014. gada protokola
nozīmīgumu, Komisija ar šo turpina ierosināt, pamatojoties uz
LESD 218. panta 6. punktu, pilnvarot dalībvalstis ratificēt
minēto protokolu, darbojoties kopīgi Savienības interesēs.
Tajā pašā laikā Komisija uzsver, ka šo priekšlikumu
nekādā ziņā nevar uzskatīt par Komisijas piekrišanu
tās procedūras likumībai, kuras rezultātā ILO
ir pieņemts minētais protokols.
2014/0258 (NLE)
Priekšlikums
PADOMES LĒMUMS
par dalībvalstu pilnvarošanu Eiropas
Savienības interesēs ratificēt Starptautiskās Darba
organizācijas 1930. gada Piespiedu darba konvencijas 2014. gada
protokolu attiecībā uz tiesu iestāžu sadarbību
krimināllietās
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 82. panta 2. punktu,
lasot saistībā ar tā 218. panta 6. punkta
a) apakšpunkta v) punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
priekšlikumu,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
piekrišanu[14],

tā kā:
(1)       Eiropas Savienība
sekmē tādu starptautisko darba konvenciju ratifikāciju, ko
Starptautiskā Darba organizācija klasificējusi kā
jaunākās, lai atbalstītu Eiropas Savienības centienus
sekmēt cilvēktiesības un pienācīgas kvalitātes
nodarbinātību visiem, kā arī lai izskaustu cilvēku
tirdzniecību gan ES, gan ārpus tās, un šajā jomā
galvenais aspekts ir aizsargāt pamatprincipus un tiesības darbā.
(2)       Starptautiskās Darba
organizācijas (ILO) 1930. gada Piespiedu darba konvencijas
2014. gada protokola, turpmāk tekstā “protokols”, noteikumu daļas
ir Savienības kompetencē saskaņā ar LESD 82. panta 2. punktu.
Turklāt daži protokola noteikumi jau ir ietverti ES tiesību aktu
kopumā, kas attiecas uz tiesu iestāžu
sadarbību krimināllietās[15].
(3)       Rezultātā
dalībvalstis nevar uzņemties nekādas saistības
attiecībā uz šīm daļām ārpus Eiropas Savienības
iestāžu sistēmas[16].
(4)       ILO statūtu
19. panta 4. punkts par konvenciju pieņemšanu un
ratificēšanu attiecas arī uz protokolu, kas ir saistoša starptautiska
vienošanās, kura jāratificē un kura ir saistīta ar
konvenciju.
(5)       Eiropas Savienība nevar
ratificēt protokolu, jo tā puses var būt tikai valstis.
(6)       Tāpēc ir
jāpilnvaro dalībvalstis ratificēt protokolu, darbojoties
kopīgi Eiropas Savienības interesēs, attiecībā uz
tām daļām, kas ir Eiropas Savienības kompetencē
saskaņā ar LESD 82. panta 2. punktu.
(7)       LESD 82. panta
2. punkts ir vienīgais juridiskais pamats, uz kura būtu
jābalsta šis lēmums. Protokolā patiešām skarts arī
jautājums par piespiedu vai obligātā darba upuru
uzturēšanās statusu tiktāl, ka ir jādod iespēja
minētajiem upuriem piekļūt atbilstošiem un efektīviem
tiesiskās aizsardzības līdzekļiem (sk. jo īpaši
protokola 4. pantu). Tomēr šis nolūks
atbilstoši LESD 79. pantam ir nebūtisks, turpretī mērķi
novērst un izskaust cilvēku tirdzniecību un aizsargāt
cietušos atbilstoši LESD 82. panta 2. punktam ir atzīstami par galveno
nolūku un elementu.
(8)       Saskaņā ar 1. un 2.
pantu protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam
par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības
darbību, šis lēmums nav Dānijai saistošs un nav
jāpiemēro attiecībā uz tiesu iestāžu
sadarbību krimināllietās.
(9)       Apvienotajai Karalistei un
Īrijai ir saistoša Direktīva 2011/36/ES par cilvēku
tirdzniecības novēršanu un apkarošanu un cietušo aizsardzību un
Direktīva 2012/29/ES, ar ko nosaka noziegumos
cietušo tiesību, atbalsta un aizsardzības minimālos standartus,
un tādēļ minētās valstis
piedalās šā lēmuma pieņemšanā,
(10)     Protokola projekta noteikumi,
izņemot noteikumus saistībā ar tiesu
iestāžu sadarbību krimināllietās,
attieksies uz lēmumu, kas pieņemts paralēli šim lēmumam,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Ar šo dalībvalstis tiek pilnvarotas
ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas 1930. gada
Piespiedu darba konvencijas 2014. gada protokola daļas, kas ietilpst
Eiropas Savienības kompetencē saskaņā ar LESD 82. panta
2. punktu.
2. pants
Dalībvalstīm jāveic
nepieciešamie pasākumi savu protokola ratifikācijas instrumentu
deponēšanai Starptautiskā Darba biroja
ģenerāldirektorātā, cik drīz vien iespējams,
vēlams līdz 2016. gada 31. decembrim.
3. pants
Šis lēmums ir adresēts
dalībvalstīm.
4. pants
Šajā lēmumā “dalībvalsts” ir
jebkura dalībvalsts, izņemot Dāniju.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               ES Stratēģija cilvēku tirdzniecības
izskaušanai 2012.–2016. gadā (COM(2012) 286, 19.6.2012.).
[2]               Tostarp ar Direktīvu 91/533/EEK par darba
devēja pienākumu informēt darbiniekus par darba līguma vai
darba attiecību nosacījumiem (rakstisks paziņojums),
Direktīvu 2008/104/EK par pagaidu darba aģentūrām, kā
arī ar direktīvām par drošību un veselības
aizsardzību darbā, tostarp ar pamatdirektīvu jeb
Direktīvu 89/391/EEK, Direktīvu 2003/88/EK par darba laiku,
Direktīvu 94/33/EEK par strādājošu jauniešu
aizsardzību un Direktīvu 92/85/EEK par maternitātes aizsardzību.
[3]               Direktīva 2011/36/ES (cilvēku
tirdzniecības novēršana); Direktīva 2012/29/ES (cietušo
tiesības).
[4]               LESD 45. pants un Regula (ES) Nr. 492/2011 par
darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā.
[5]               Direktīva 2004/81/EK (uzturēšanās
atļaujas upuriem) un Direktīva 2009/52/EK (sankcijas pret darba
devējiem). Uz Direktīvu 2008/115/EK (atgriešana),
Direktīvu 2011/98/ES (vienota atļauja) un
Direktīvu 2014/36/ES (sezonas darbinieki) arī attiecas
konkrēti protokola noteikumi un saistītais ieteikums.
[6]               Tiesas 1971. gada 31. marta spriedums par AETR,
lieta 22/70 (Recueil 1971, 263. lpp.); sk. arī LESD
3. panta 2. punktu, kurā šie principi kodificēti.
[7]               Tiesas 1993. gada 19. marta atzinums
Nr. 2/91 par Ķīmisko vielu konvenciju Nr. 170 (Recueil 1993-I,
1061. lpp.).
[8]               Tiesas atzinums 2/91 (turpat), 36., 37. un
38. punkts.
[9]               Padomes 2005. gada 14. aprīļa
Lēmums, ar ko Eiropas Kopienas interesēs dalībvalstīm
atļauj ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas
Konvenciju attiecībā uz jūrnieku personu apliecinošiem dokumentiem
(Konvencija Nr. 185) (OV L 136, 30.5.2005., 1. lpp.);
Padomes 2007. gada 7. jūnija Lēmums, ar ko
dalībvalstīm atļauj Eiropas Kopienas interesēs
ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas 2006. gada
Konvenciju par darbu jūrniecībā (OV L 161, 22.6.2007.,
63. lpp.);
Padomes 2010. gada 7. jūnija Lēmums, ar kuru
dalībvalstīm atļauj Eiropas Savienības interesēs
ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas 2007. gada
konsolidēto Konvenciju par darbu zvejniecībā
(188. konvencija) (OV L 145, 11.6.2010., 12. lpp.);
Padomes 2014. gada 28. janvāra Lēmums, ar kuru
dalībvalstīm atļauj Eiropas Savienības interesēs
ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas 1990. gada
Konvenciju par drošību ķīmisko vielu izmantošanā darba
vietā (Konvencija Nr. 170) (2014/52/ES);
Padomes 2014. gada 28. janvāra Lēmums, ar kuru
dalībvalstīm atļauj Eiropas Savienības interesēs
ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas 2011. gada
Konvenciju par pienācīgu darbu mājsaimniecībās
nodarbinātajām personām (Konvencija Nr. 189) (2014/51/ES).
[10]             Tiesas atzinums 2/91, 25. un 26. punkts.
[11]             Tiesas atzinums 2/91, 18. punkts.
[12]             Sk. jaunāko Tiesas 2014. gada
11. jūnija spriedumu lietā C-377/12, 34. punktu.
[13]             Sk. jo īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes
2012. gada 25. oktobra Direktīvu 2012/29/ES, ar ko nosaka
noziegumos cietušo tiesību, atbalsta un aizsardzības minimālos
standartus, kas pamatojas uz LESD 82. panta 2. punktu, un Eiropas
Parlamenta un Padomes 2011. gada 5. aprīļa
Direktīvu 2011/36/ES par cilvēku tirdzniecības
novēršanu un apkarošanu un cietušo aizsardzību, kas pamatojas uz LESD
82. panta 2. punktu un 83. panta 1. punktu. Protokola
1. panta 1. punkts, 1. panta 2. punkts, 1. panta
3. punkts, 2. panta a) punkts, 2. panta c) punkts,
3. pants, 4. panta 1. punkts, 4. panta 2. punkts tieši
attiecas uz jautājumiem, kas reglamentēti ar minētajām
direktīvām.
[14]             OV C , , . lpp.
[15]             Uz dažiem protokola noteikumiem attiecās
Direktīva 2011/36/ES par cilvēku tirdzniecības
novēršanu un apkarošanu un cietušo aizsardzību (direktīva pret
cilvēku tirdzniecību) un Direktīva 2012/29/ES, ar ko nosaka
noziegumos cietušo tiesību, atbalsta un aizsardzības minimālos
standartus (cietušo personu tiesības).
[16]             Tiesa: lieta 22/70 Komisija/Padome (“AETR”) (Recueil
1971, 263. lpp., 22. punkts), atzinums 2/91 (“ILO”) (Recueil
1993-I, 1061. lpp., 26. punkts) un lieta C-45/07 Komisija/Grieķija
(Recueil 2009, I-701. lpp., 31. punkts).


Svarīgs juridisks paziņojums

|

52005PC0635

Priekšlikums Padomes lēmums ar ko groza Lēmumus 98/161/EK, 2004/228/EK un 2004/295/EK jautājumā par tādu pasākumu pagarināšanu, kuri novērš izvairīšanos no pievienotās vērtības nodokļa atkritumu nozarē  /* COM/2005/0635 galīgā redakcija */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 7.12.2005COM(2005)635 galīgā redakcijaPriekšlikumsPADOMES LĒMUMSar ko groza Lēmumus 98/161/EK, 2004/228/EK un 2004/295/EK jautājumā par tādu pasākumu pagarināšanu, kuri novērš izvairīšanos no pievienotās vērtības nodokļa atkritumu nozarē.(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTSPRIEKšLIKUMA KONTEKSTS |Priekšlikuma pamatojums un mērķi Saskaņā ar 27. panta 1. punktu Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze Padome vienprātīgi pēc Komisijas priekšlikuma var atļaut jebkurai dalībvalstij piemērot īpašus pasākumus, lai atkāptos no minētās direktīvas, ar nolūku vienkāršot nodokļa iekasēšanas procedūru vai nepieļaut dažādu veidu nodokļa nemaksāšanu vai izvairīšanos no nodokļa maksāšanas. Ar Komisijas Ģenerālsekretariātā 2005. gada 3. augustā, 2005. gada 25. oktobrī un 2005. gada 26. septembrī reģistrētajām vēstulēm attiecīgi Spānija, Nīderlande un Itālija pieprasīja atļauju pasākuma atsākšanai, atkāpjoties no Direktīvas 77/388/EEK 21. panta vai 2. panta un 28.a panta 1. punkta. Atbilstoši šās Direktīvas 27. panta 2. punktam Komisija par šiem pieprasījumiem informēja pārējās dalībvalstis ar 2005. gada 6. septembra, 2005. gada 26. oktobra un 2005. gada 24. oktobra vēstulēm. Ar 2005. gada 7. septembra, 2005. gada 27. oktobra un 2005. gada 25. oktobra vēstulēm Komisija informēja Spāniju, Nīderlandi un Itāliju, ka tai ir visa informācija, ko tā uzskata par nepieciešamu, lai izskatītu pieprasījumu. |Vispārējais konteksts Visas iesaistītās dalībvalstis pagātnē ir pieredzējušas problēmas ar PVN zaudējumiem atkritumu un pārstrādes nozarē. Visparastākais pārkāpums ir tāds, ka atkritumu nozares mazie uzņēmumi nemaksā PVN, par ko ir saņemta faktūra no nodokļu iestādēm, tie vēlāk pazūd un nav atrodami. Saņēmējam paliek faktūra, kas ir derīga nodokļu atlaidēm, bet vienlaikus ražošanas nodoklis paliek nesamaksāts. Šīs problēmas noveda pie atsevišķiem izņēmumiem, kuru pamatā bija vajadzības un iesaistīto dalībvalstu pieeja. Tādējādi Spānijas Karaliste un Itālija iesniedza pieteikumus un tām piešķīra tiesības ilgākais līdz 2005. gada 31. decembrim veikt īpašus pasākumus, atkāpjoties no 21. panta, kamēr Nīderlandei līdz tam pašam datumam piešķīra tiesības veikt īpašus pasākumus, atkāpjoties no 2. panta un 28.a panta 1. punkta. Gadījumā, ja stāsies spēkā īpaša PVN piemērošanas shēma atkritumu nozarē, ar ko grozītu Sesto PVN direktīvu, pastāvošie Lēmumi paredz tiesību izbeigšanu. Uzskatot, ka attiecīgie pasākumi ir efektīvi un tos vajag saglabāt, iesaistītās dalībvalstis ir pieprasījušas savu attiecīgo tiesību pagarinājumu. Kaut gan kā vienu no iespējām Sestā direktīva, kā daļa no Komisijas priekšlikuma COM(2005)89, lai loģiski pamatotu 27. panta izņēmumu skaitu, piedāvā apgriezto nodokļa iekasēšanu atkritumu nozarē, nav droši, ka vienošanos par dokumentāciju panāks pirms 2005. gada 31. decembra. Tādēļ pagarinājums ir vajadzīgs, lai nodrošinātu esošo pasākumu juridiskā pamatojuma nepārtrauktību. Direktīvas 77/388/EEK 21. panta 1. punkta a) apakšpunkts vispārīgi paredz, ka normāli nodokļa maksātājs, kas piegādā preces vai pakalpojumus, atbild par pievienotās vērtības nodokļa nomaksu. Tomēr gan Spānija, gan Itālija gribētu turpināt nodokļa apgriezto iekasēšanas procedūru, kas izņēmuma kārtā liek atbildēt par PVN nomaksu nodokļu maksātājam, kuram preces vai pakalpojums tiek piegādāts. Atkritumu un otrreizējās pārstrādes tirgus apstākļos tas ļaus vienkāršot aplikšanu ar nodokli un tiks aizsargāti ieņēmumi, kurus nomaksās tā persona, kura arī saņems nomaksātā PVN atmaksu, nevis piegādātājs, kuram ir tendence pazust. Kaut gan piegādes šajā nozarē normāli būtu jāapliek ar nodokli pēc standarta likmes, Nīderlande vēlas paturēt savus izņēmumus no 2. panta un 28.a panta 1. punkta, kas dod tiesības atbrīvot no nodokļa lietoto materiālu un atkritumu piegādi un iegādi Kopienas iekšienē, ja tās atbilst dažiem papildu kritērijiem. |Spēkā esošie noteikumi šā priekšlikuma jomā Francija un Grieķija izmanto līdzīgus izņēmumus kā Nīderlande, noteiktos apstākļos atļaujot pieprasīt atbrīvojumu no PVN darbībām ar svaigiem rūpnieciskiem atkritumiem un atjaunojamiem materiāliem. |Saskanība ar Savienības mērķiem un politiku citās jomās Nepiemēro. |APSPRIEšANāS AR IEINTERESēTAJāM PERSONāM UN IETEKMES NOVēRTēJUMS |Apspriešanās ar ieinteresētajām personām |Uz šo jomu neattiecas. |Ekspertu atzinumi un to izmantošana |Nav vajadzības pēc neatkarīga ekspertu atzinuma. |Ietekmes novērtējums Piedāvātā lēmuma mērķis ir saglabāt izņēmumus, kas vienkāršo nodokļa iekasēšanas procedūru un cīnās pret PVN nemaksāšanu vai izvairīšanos no nodokļa maksāšanas. Ņemot vērā šauro pielietojuma jomu un faktu, ka piedāvātais lēmums vienkārši atjauno esošas atkāpes, jebkurā gadījumā ietekme būs ierobežota. |PRIEKšLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI |Ierosinātās rīcības kopsavilkums Lēmums atjauno tiesības piemērot izņēmumu, kas Nīderlandei dotas līdz 2005. gada 31. decembrim, un Itālijai un Spānijai — piemērot apgriezto nodokļa iekasēšanu atkritumu jomas piegādēm. |Juridiskais pamats 27. panta 1. punkts Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze. |Subsidiaritātes princips Priekšlikums ietilpst Kopienas ekskluzīvā kompetencē. Tāpēc subsidiaritātes principu nepiemēro. |Proporcionalitātes princips Priekšlikums atbilst proporcionalitātes principam šāda(-u) iemesla(-u) dēļ: |Šis lēmums attiecas uz atļauju, ko piešķir vairākām dalībvalstīm pēc to pieprasījuma, un neuzliek nekādus pienākumus. |Tā kā izņēmumu piemērošanas joma ir ierobežota, īpašie pasākumi ir proporcionāli izvirzītajam mērķim. |Juridisko instrumentu izvēle |Ierosinātie juridiskie instrumenti: citi. |Citi līdzekļi nebūtu piemēroti turpmāk norādītā(-o) iemesla(-u) dēļ. Atbilstīgi Padomes Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 27. pantam atkāpe no kopējiem PVN noteikumiem ir iespējama vienīgi tad, ja Padome vienprātīgi pēc Komisijas priekšlikuma izsniedz atļauju. Padomes lēmums ir vienīgais piemērotais tiesību akts, jo to var adresēt atsevišķām dalībvalstīm. |IETEKME UZ BUDžETU |Priekšlikums nekādi neietekmē Kopienas budžetu. |VI. PAPILDU INFORMāCIJA |Pārbaudes/pārskatīšanas/darbības beigšanas klauzula |Priekšlikums ietver darbības beigšanas klauzulu. |Priekšlikuma sīks izskaidrojums Priekšlikums tikai maina katra norādītā lēmuma beigu datumu. Esošo izņēmumu formulējuma dēļ tas dos tiesības piemērot izņēmumu katrā gadījumā īsāko laikposmu no minētajiem: līdz 2009. gada 31. decembrim vai līdz dienai, kad stāsies spēkā tā sauktā „racionalizācijas direktīva” (pašlaik priekšlikums COM(2005)89), kurā ir īpaša shēma, kā piemērot PVN atkritumu nozarē. Saskaņā ar priekšlikumu tas visām dalībvalstīm atļaus noteiktām piegādēm, ieskaitot atkritumus, piemērot nodokļa apgriezto iekasēšanu pēc apspriešanas ar PVN Komiteju (dibināta saskaņā ar Direktīvas 77/388/EEK 29. punktu). Tādēļ minētā īpašā shēma būtībā būs iespēja Sestās direktīvas ietvaros. |1.  PriekšlikumsPADOMES LĒMUMSar ko groza Lēmumus 98/161/EK, 2004/228/EK un 2004/295/EK jautājumā par tādu pasākumu pagarināšanu, kuri novērš izvairīšanos no pievienotās vērtības nodokļa atkritumu nozarē (Autentisks ir tikai teksts holandiešu, spāņu un itāliešu valodā)EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Padomes 1977. gada 17. maija Direktīvu 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze[1], jo īpaši tās 27. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[2],tā kā(1) Atbilstīgi Direktīvas 77/388/EEK 27. panta 1. punktam Padome vienprātīgi pēc Komisijas priekšlikuma var atļaut jebkurai dalībvalstij piemērot īpašus pasākumus, atkāpjoties no minētās direktīvas, lai vienkāršotu pievienotās vērtības nodokļa (PVN) iekasēšanas procedūru vai nepieļautu noteiktu veidu nodokļa nemaksāšanu vai izvairīšanos no nodokļa maksāšanas.(2) Ar Komisijas Ģenerālsekretariātā 2005. gada 25. oktobrī reģistrētu vēstuli Nīderlande pieprasīja pagarināt Padomes 1998. gada 16. februāra Lēmumu 98/161/EK, ar ko Nīderlandes Karalistei dotas tiesības īstenot pasākumu, kas atkāpjas no Padomes Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 2. panta un 28.a panta 1. punkta[3].(3) Ar Komisijas Ģenerālsekretariātā 2005. gada 3. augustā reģistrētu vēstuli Spānija pieprasīja pagarināt Padomes 2004. gada 26. februāra Lēmumu 2004/228/EK, ar ko Spānijai dotas tiesības īstenot pasākumu, kas atkāpjas no Padomes Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 21. panta[4].(4) Ar Komisijas Ģenerālsekretariātā 2005.gada 26. septembrī reģistrētu vēstuli Itālija pieprasīja pagarināt Padomes 2004. gada 22. marta Lēmumu 2004/295/EK, ar ko Itālijai dotas tiesības īstenot pasākumu, kas atkāpjas no Padomes Sestās Direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 21. panta.[5](5) Saskaņā ar Direktīvas 77/388/EEK 27. panta 2. punktu Komisija informēja pārējās dalībvalstis par minētajām prasībām. Vēstulēs, kas datētas ar 2005. gada 27. oktobri; 2005. gada 7. septembri; un 2005. gada 25. oktobra vēstulēm Komisija informēja attiecīgi Nīderlandi, Spāniju un Itāliju, ka tai ir visa informācija, ko tā uzskata par nepieciešamu, lai izskatītu to individuālos pieprasījumus.(6) Lēmums 98/161/EK Nīderlandei deva tiesības līdz 1999. gada 31. decembrim veikt noteiktus pasākumus, lai novērstu izvairīšanos no nodokļa saistībā ar lietotu materiālu un atkritumu piegādi un to iegādi Kopienas iekšienē. Ar Lēmumu 2000/435/EK[6] Lēmuma 98/161/EK beigu datumu pagarināja līdz 2003. gada 31. decembrim. Tam sekoja Lēmums 2004/514/EK[7], kurš tālāk paplašināja tiesības, kuras deva Lēmums 98/161/EK, līdz īsākajam laikposmam no minētajiem: dienai, kad stāsies spēkā īpašā shēma PVN aplikšanai pārstrādāto atkritumu nozarē, vai 2005. gada 31. decembrim.(7) Lēmums 2004/228/EK Spānijai deva tiesības piemērot pasākumu, lai novērstu PVN nemaksāšanu atkritumu pārstrādes nozarē. Lēmums zaudē spēku pirmajā no minētajiem: dienā, kad stāsies spēkā īpašā shēma PVN aplikšanai pārstrādāto atkritumu nozarē, vai 2005. gada 31. decembrī.(8) Lēmums 2004/295/EK Itālijai deva tiesības piemērot pasākumu, lai novērstu PVN nemaksāšanu atkritumu pārstrādes nozarē. Lēmums zaudē spēku pirmajā no minētajiem: dienā, kad stāsies spēkā īpašā shēma PVN aplikšanai pārstrādāto atkritumu nozarē, vai 2005. gada 31. decembrī.(9) Pasākumi ir proporcionāli izvirzītajiem mērķiem, jo tos paredzēts piemērot īpašām piegādēm, kur pastāv ievērojams risks, ka nodokļi netiks nomaksāti.(10) Juridiskie un faktiskie iemesli, kas attaisnoja aplūkojamos īpašos pasākumus, nav mainījušies un joprojām pastāv. Tomēr 2005. gada 16. martā Komisija iesniedza priekšlikumu pieņemt Padomes Direktīvu, ar ko groza Direktīvu 77/388/EEK attiecībā uz dažiem pasākumiem, lai vienkāršotu pievienotās vērtības nodokļa iekasēšanas procedūru un palīdzētu cīnīties pret nodokļu nemaksāšanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, un ar ko atceļ dažus lēmumus par atkāpēm[8]. Ja Direktīvas priekšlikums tiks pieņemts, tā dalībvalstīm ļaus noteiktu preču un pakalpojumu saņēmējus atkritumu nozarē izraudzīties par atbildīgajiem par nodokļu nomaksu.(11) Līdz ar to jāpagarina Lēmumu 98/161/EK, 2004/228/EK un 2004/295/EK piemērošana līdz pirmajam no minētajiem: 2009. gada 31. decembrim vai līdz dienai, kad stāsies spēkā īpašā shēma PVN aplikšanai pārstrādāto atkritumu nozarē, kas grozīs Direktīvu 77/388/EEK.(12) Izņēmumu pagarinājumam nav negatīvas ietekmes uz Kopienas pašas no PVN iegūtajiem resursiem, tāpat tas neietekmē iekasētā PVN apjomu galīgajā patēriņa posmā,IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU:1. pantsLēmuma 98/161/EK 1. pantā datumu „2005. gada 31. decembris” aizstāj ar datumu "2009. gada 31. decembris".2. pantsLēmuma 2004/228/EK 3. pantā datumu „2005. gada 31. decembris” aizstāj ar datumu „2009. gada 31. decembris”.3. pantsLēmuma 2004/295/EK 3. pantā datumu „2005. gada 31. decembris” aizstāj ar datumu „2009. gada 31. decembris”.4. pantsŠis lēmums ir adresēts Nīderlandes Karalistei, Spānijas Karalistei un Itālijas Republikai.Briselē,Padomes vārdā —Priekšsēdētājs [1] OV L 145, 13.6.1977, 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2004/66/EK(OV L 168, 1.5.2004., 35. lpp)[2] OV C […], […], […]. lpp.[3] OV L 53, 24.2.1998., 19. lpp. Lēmumā jaunākie grozījumi izdarīti ar Lēmumu 2004/514/EK(OV L 219, 19.6.2004, 11. lpp.).[4] OV L 70, 9.3.2004., 37. lpp.[5] OV L 97, 1.4.2004, 63. lpp.[6] OV L 172, 12.7.2000., 24. lpp.[7] OV L. 219, 19.6.2004, 11. lpp.[8] COM(2005) 89.


|

52010PC0247

 Priekšlikums Padomes lēmums par nolīguma noslēgšanu starp Eiropas Savienību un Indonēzijas Republiku par atsevišķiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu aspektiem  /* COM/2010/0247 galīgā redakcija - NLE 2010/0132 */

	[pic] | EIROPAS KOMISIJA |Briselē, 26.5.2010COM(2010)247 galīgā redakcija2010/0132 (NLE)PriekšlikumsPADOMES LĒMUMSpar nolīguma noslēgšanu starp Eiropas Savienību un Indonēzijas Republiku par atsevišķiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu aspektiem(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTS1. Priekšlikuma konteksts |110 | Priekšlikuma pamatojums un mērķi Ievērojot Eiropas Savienības Tiesas spriedumus tā dēvētajās „Open Skies” lietās, Padome 2003. gada 5. jūnijā pilnvaroja Komisiju uzsākt sarunas ar trešām valstīm, lai ar Savienības līmeņa nolīgumu aizstātu atsevišķus noteikumus šobrīd spēkā esošajos divpusējos nolīgumos[1] („horizontālā pilnvara”). Šādu nolīgumu nolūks ir dot tiesības visiem Eiropas Savienības gaisa pārvadātājiem bez diskriminācijas piekļūt lidojuma maršrutiem starp Eiropas Savienību un trešām valstīm un saskaņot Eiropas Savienības dalībvalstu un trešo valstu divpusējos gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgumus ar Eiropas Savienības tiesību aktiem. |120 | Vispārīgais konteksts Starptautiskās attiecības starp Eiropas Savienības dalībvalstīm un trešām valstīm aviācijas jomā parasti regulē ar divpusējiem gaisa satiksmes pakalpojumu nolīgumiem starp Eiropas Savienības dalībvalstīm un trešām valstīm, ar šādu nolīgumu pielikumiem, kā arī ar cita veida attiecīgu divpusēju vai daudzpusēju vienošanos. Parastās pārvadātāja izraudzīšanas klauzulas dalībvalstu divpusējos gaisa satiksmes pakalpojumu nolīgumos ir pretrunā Eiropas Savienības tiesību aktiem. Tās ļauj trešai valstij noraidīt, atsaukt vai apturēt tāda gaisa pārvadātāja atļaujas vai pilnvaras, kuru kāda Eiropas Savienības dalībvalsts izraudzījusies, bet kas faktiski nepieder šai dalībvalstij vai tās valstspiederīgajiem un neatrodas to faktiskā kontrolē. Tas atzīstams par diskrimināciju pret tiem Eiropas Savienības pārvadātājiem, kas reģistrēti kādas dalībvalsts teritorijā, bet pieder citu dalībvalstu valstspiederīgajiem un atrodas to kontrolē. Tādējādi tiek pārkāpts Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. pants, ar ko dalībvalstu valstspiederīgajiem, kuri ir izmantojuši tiesības brīvi veikt uzņēmējdarbību, garantē tādu pašu uzņēmējas dalībvalsts attieksmi, kādu tā paredz saviem valstspiederīgajiem. Ir vēl citi jautājumi, piemēram, aviācijas degvielas aplikšana ar nodokli vai trešo valstu gaisa pārvadātāju noteikti tarifi Eiropas Savienības iekšējiem maršrutiem, kuros jānodrošina atbilstība Eiropas Savienības tiesību aktiem, grozot vai papildinot spēkā esošos nosacījumus divpusējos gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgumos starp Eiropas Savienības dalībvalstīm un trešām valstīm. |130 | Priekšlikuma jomā spēkā esošie noteikumi Ar šā nolīguma noteikumiem aizstāj vai papildina spēkā esošos noteikumus astoņpadsmit divpusējos gaisa satiksmes pakalpojumu nolīgumos starp Eiropas Savienības dalībvalstīm un Indonēzijas Republiku. |140 | Atbilstība pārējiem ES politikas virzieniem un mērķiem Nolīgums veicinās Eiropas Savienības aviācijas ārpolitikas pamatmērķa sasniegšanu, saskaņojot spēkā esošos divpusējos gaisa satiksmes pakalpojumu nolīgumus ar Eiropas Savienības tiesību aktiem. |2. Apspriešanās ar ieinteresētajām personām un ietekmes novērtējums |Apspriešanās ar ieinteresētajām personām |211 | Apspriešanās metodes, galvenās mērķnozares un vispārīgs respondentu raksturojums Sarunu laikā apspriedās ar Eiropas Savienības dalībvalstīm, kā arī ar nozares pārstāvjiem. |212 | Atbilžu kopsavilkums un tas, kā tās ņemtas vērā Eiropas Savienības dalībvalstu un nozares pārstāvju apsvērumi ir ņemti vērā. |3. Priekšlikuma juridiskie aspekti |305 | Ierosināto pasākumu kopsavilkums Saskaņā ar „horizontālās pilnvaras” pielikumā minētajiem mehānismiem un direktīvām Komisija ir risinājusi sarunas ar Indonēzijas Republiku par tādu nolīgumu, ar ko tiktu aizstāti atsevišķi noteikumi spēkā esošajos divpusējos gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgumos starp Eiropas Savienības dalībvalstīm un Indonēzijas Republiku. Ar nolīguma 2. pantu parastās pārvadātāja izraudzīšanas klauzulas aizstāj ar Kopienas pārvadātāja izraudzīšanas klauzulu, tādējādi visiem Eiropas Savienības pārvadātājiem ļaujot izmantot tiesības veikt uzņēmējdarbību. Nolīguma 4. pantā aplūkota aviācijas degvielas aplikšana ar nodokli — jautājums, kurš ir saskaņots ar Padomes Direktīvu 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, un jo īpaši tās 14. panta 2. punktu. Ar nolīguma 5. pantu atrisinātas iespējamās pretrunas ar Eiropas Savienības konkurences noteikumiem. |310 | Juridiskais pamats LESD 100. panta 2. punkts, 218. panta 5. punkts un 218. panta 6. punkta a) apakšpunkts |329 | Subsidiaritātes princips Priekšlikums pilnībā pamatojas uz Padomes piešķirto „horizontālo pilnvaru”, ņemot vērā jautājumus, uz kuriem attiecas Eiropas Savienības tiesību akti un divpusējie gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgumi. |Proporcionalitātes princips Ar nolīgumu groza vai papildina noteikumus divpusējos gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgumos tikai tiktāl, ciktāl tas ir nepieciešams, lai nodrošinātu atbilstību Eiropas Savienības tiesību aktiem. |Juridisko instrumentu izvēle |342 | Nolīgums starp Eiropas Savienību un Indonēzijas Republiku ir efektīvākais instruments, lai visus spēkā esošos divpusējos gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgumus starp Eiropas Savienības dalībvalstīm un Indonēzijas Republiku saskaņotu ar Eiropas Savienības tiesību aktiem. |4. Ietekme uz budžetu |409 | Priekšlikums neietekmē Eiropas Savienības budžetu. |5. Papildu informācija |510 | Vienkāršošana |511 | Priekšlikums paredz tiesību aktu vienkāršošanu. |512 | Starp Eiropas Savienības dalībvalstīm un Indonēzijas Republiku noslēgto divpusējo gaisa pārvadājumu pakalpojumu nolīgumu attiecīgos noteikumus aizstāj vai papildina ar viena Eiropas Savienības nolīguma noteikumiem. |570 | Sīkāks priekšlikuma izskaidrojums Saskaņā ar starptautisku nolīgumu parakstīšanas un noslēgšanas standarta procedūru Padome tiek lūgta apstiprināt lēmumus par nolīguma parakstīšanu un noslēgšanu starp Eiropas Savienību un Indonēzijas Republiku par atsevišķiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu aspektiem, kā arī izraudzīt personas, kas pilnvarotas parakstīt nolīgumu Eiropas Savienības vārdā. |2010/0132 (NLE)PriekšlikumsPADOMES LĒMUMSpar nolīguma noslēgšanu starp Eiropas Savienību un Indonēzijas Republiku par atsevišķiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu aspektiemEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 100. panta 2. punktu saistībā ar 218. panta 6. punkta a) apakšpunktu,ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu[2],ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu[3],tā kā:(1) Padome ar savu 2003. gada 5. jūnija lēmumu pilnvaroja Komisiju uzsākt sarunas ar trešām valstīm, lai ar Eiropas Savienības nolīgumu aizstātu atsevišķus noteikumus spēkā esošajos divpusējos nolīgumos.(2) Komisija Eiropas Savienības vārdā ir risinājusi sarunas par nolīgumu ar Indonēzijas Republiku par atsevišķiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu aspektiem saskaņā ar mehānismiem un vadlīnijām Padomes 2003. gada 5. jūnija lēmuma pielikumā.(3) Ievērojot, ka šis nolīgums vēlāk, iespējams, tiks noslēgts, tas saskaņā ar Padomes […] Lēmumu …/…/EK[4] Eiropas Savienības vārdā ir parakstīts [...].(4) Nolīgums ir jāapstiprina,IR NOLĒMUSI ŠĀDI.1. pants1. Nolīgums starp Eiropas Savienību un Indonēzijas Republiku par atsevišķiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu aspektiem ar šo ir apstiprināts Eiropas Savienības vārdā.2. Nolīguma teksts ir pievienots šim lēmumam.2. pantsAr šo Padomes priekšsēdētājs ir pilnvarots izraudzīt personu, kam ir tiesības veikt nolīguma 8. panta 1. punktā paredzēto paziņošanas procedūru.Briselē,Padomes vārdā —priekšsēdētājs [1] Padomes 2003. gada 5. jūnija Lēmums 11323/03 (dokuments ierobežotai lietošanai).[2] OV C […], […], […]. lpp.[3] OV C […], […], […]. lpp.[4] OV C […], […], […]. lpp.


Svarīgs juridisks paziņojums

|

52009PC0582

Priekšlikums Padomes lēmums ar ko Latvijas Republikai atļauj pagarināt pasākuma piemērošanu, atkāpjoties no 193. panta Direktīvā 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu  /* COM/2009/0582 galīgā redakcija */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 29.10.2009COM(2009)582 galīgā redakcijaPriekšlikumsPADOMES LĒMUMSar ko Latvijas Republikai atļauj pagarināt pasākuma piemērošanu, atkāpjoties no 193. panta Direktīvā 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmuPASKAIDROJUMA RAKSTSPRIEKšLIKUMA KONTEKSTS |110 | Priekšlikuma pamatojums un mērķi Atbilstoši Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (turpmāk “PVN direktīva”) 395. panta 1. punktam Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar vienprātīgu lēmumu var atļaut jebkurai dalībvalstij piemērot īpašus pasākumus, lai atkāptos no minētās direktīvas noteikumiem ar nolūku vienkāršot pievienotās vērtības nodokļa (PVN) iekasēšanas procedūru vai lai nepieļautu noteiktu veidu nodokļu nemaksāšanu vai izvairīšanos no nodokļu maksāšanas. Latvijas Republika (turpmāk “Latvija”) vēstulē, kas 2009. gada 3. martā reģistrēta Komisijas Ģenerālsekretariātā, lūdza atļauju arī turpmāk piemērot pasākumu, atkāpjoties no PVN direktīvas 193. panta. Saskaņā ar PVN direktīvas 395. panta 2. punktu Komisija ar 2009. gada 22. septembra vēstuli ir informējusi pārējās dalībvalstis par Latvijas lūgumu. Ar 2009. gada 24. septembra vēstuli Komisija paziņoja Latvijai, ka tās rīcībā ir visa informācija, ko tā uzskata par vajadzīgu, lai izvērtētu pieprasījumu. |120 | Vispārīgais konteksts Latvijas kokmateriālu tirgū dominē mazie uzņēmumi un individuālie piegādātāji, kuru darbība bieži izrādās tikai īslaicīga, nodokļu administrācijai tos ir grūti kontrolēt, un tādēļ tie nereti ir instruments nodokļa nemaksāšanai. Visbiežāk sastopamais nodokļa nemaksāšanas veids ir rēķina izrakstīšana par piegādēm, pēc kā piegādātājs pazūd, nenomaksājot nodokļu iestādēm nodokli, bet atstājot saņēmējam derīgu rēķinu PVN atskaitījumam. Ar ierosināto noteikumu paredzēts – ja tiek veikts kokmateriālu darījums, preču un pakalpojumu saņēmējs zināmos nosacījumos būs par PVN atbildīgā persona. Minētais noteikums atkāpjas no PVN direktīvas 193. panta vispārējās kārtības, kurā paredzēts, ka par PVN nomaksu nodokļu iestādēm atbild preču vai pakalpojumu piegādātājs. Praksē preču piegādātājs neiekasē PVN no sava klienta, ja klients kvalificējas kā PVN nodokļa maksātājs. Ja šādam klientam ir pilnīgas nodokļa atskaitīšanas tiesības, tas vienlaikus deklarē un atskaita PVN attiecīgajām piegādātajām precēm; tādējādi PVN iemaksa Valsts kasē faktiski netiek veikta. Šo atkāpes pasākumu (ar ko atkāpjas no toreiz piemērojamās Sestās Direktīvas (Padomes 1977. gada 17. maija Direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145., 13.6.1977.), kura bez būtiskām izmaiņām saturā aizvietota ar PVN direktīvu) sākotnēji piešķīra ar 2003. gada Pievienošanās aktu (OV L 236., 23.9.2003., 33. lpp.) un, konkrēti, tā 7. nodaļas VIII pielikuma 1. punkta b) apakšpunktu līdz 2005. gada 30. aprīlim. Vēlāk ar Padomes 2006. gada 24. janvāra Lēmumu 2006/42/EK pasākuma piemērošanu pagarināja līdz 2009. gada 31. decembrim (OV L 25., 28.1.2006., 31. lpp.). Komisija izprot, ka situācija un fakti, uz kuriem balstīta sākotnējā atkāpe, aizvien vēl pastāv un ka iepriekšējā atkāpe ļāvusi Latvijai mazināt izvairīšanos no PVN nomaksas un vienkāršot nodokļa iekasēšanas procedūru kokmateriālu nozares tirgū. Tāpēc atkāpe būtu jāpiešķir uz vēl vienu ierobežotu laika posmu. |141 | Atbilstība pārējiem ES politikas virzieniem un mērķiem Nepiemēro. |APSPRIEšANāS AR IEINTERESēTAJāM PERSONāM UN IETEKMES NOVēRTēJUMS |Apspriešanās ar ieinteresētajām personām |219 | Nepiemēro. |Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana |229 | Neatkarīgu ekspertu atzinums nebija vajadzīgs. |230 | Ietekmes novērtējums Lēmuma priekšlikuma nolūks ir apkarot izvairīšanos no PVN nomaksas Latvijas kokmateriālu nozares tirgū un vienkāršot nodokļu iekasēšanu, un tādējādi šim priekšlikumam ir potenciāla pozitīva ietekme. Tomēr šī ietekme nebūs liela, jo ierobežota ir gan atkāpes piemērošanas joma, gan laiks. |PRIEKšLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI |305 | Ierosināto pasākumu kopsavilkums Atļauja Latvijai pagarināt pasākuma piemērošanu, atkāpjoties no 193. panta PVN direktīvā, attiecībā uz apgrieztā nodokļa iekasēšanas mehānisma izmantošanu kokmateriālu darījumos. |310 | Juridiskais pamats PVN direktīvas 395. pants. |329 | Subsidiaritātes princips Saskaņā ar PVN direktīvas 395. pantu dalībvalstij, kas vēlas ieviest pasākumus, atkāpjoties no minētās direktīvas, jāsaņem Padomes atļauja Padomes lēmuma veidā. Priekšlikums tādējādi atbilst subsidiaritātes principam. |Proporcionalitātes princips Priekšlikums ir saskaņā ar proporcionalitātes principu šādu iemeslu dēļ. |331 | Šis lēmums attiecas uz atļauju, ko piešķir dalībvalstij pēc tās pieprasījuma, un tas neuzliek turpmākus pienākumus. |332 | Ņemot vērā atkāpes ierobežoto darbības jomu, īpašais pasākums ir samērīgs ar izvirzīto mērķi. |Juridisko instrumentu izvēle |341 | Saskaņā ar PVN direktīvas 395. pantu atkāpe no kopējiem PVN noteikumiem ir pieļaujama vienīgi ar Padomes atļauju, ko pēc Komisijas priekšlikuma tā pieņem ar vienprātīgu lēmumu. Turklāt Padomes lēmums ir vispiemērotākais juridiskais instruments, jo to var adresēt atsevišķām dalībvalstīm. |IETEKME UZ BUDžETU |409 | Priekšlikums neietekmē Kopienas budžetu. |PAPILDU INFORMāCIJA |Pārbaudes/pārskatīšanas/termiņa izbeigšanās klauzula |533 | Šis priekšlikums ietver termiņa izbeigšanās klauzulu. |E-4931 |PriekšlikumsPADOMES LĒMUMSar ko Latvijas Republikai atļauj pagarināt pasākuma piemērošanu, atkāpjoties no 193. panta Direktīvā 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmuEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā 2006. gada 28. novembra Padomes Direktīvu 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļu sistēmu[1] un jo īpaši tās 395. panta 1. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,tā kā:1.  Latvijas Republika (turpmāk “Latvija”) vēstulē, kas 2009. gada 3. martā reģistrēta Komisijas Ģenerālsekretariātā, lūdza atļauju arī turpmāk piemērot pasākumu, atkāpjoties no Direktīvas 2006/112/EK noteikumiem, kuros noteikta par PVN nomaksu nodokļu iestādēm atbildīgā persona.2.  Komisija saskaņā ar Direktīvas 2006/112/EK 395. panta 2. punktu 2009. gada 22. septembra vēstulē informēja pārējās dalībvalstis par Latvijas lūgumu. Ar 2009. gada 24. septembra vēstuli Komisija paziņoja Latvijai, ka tās rīcībā ir visa informācija, ko tā uzskata par vajadzīgu, lai izvērtētu pieprasījumu.3.  Latvijas kokmateriālu tirgū dominē mazie vietējie uzņēmumi un individuālie piegādātāji. Tirgus raksturs un iesaistīto uzņēmumu rīcība ir izraisījuši krāpšanos ar nodokļiem, ko nodokļu iestādēm ir bijis grūti kontrolēt. Tādēļ Latvijas likumā par PVN ir iekļauts īpašs noteikums, ka kokmateriālu darījumos par nodokļa nomaksu atbild tas nodokļu maksātājs, kuram veikta ar nodokli apliekamo preču vai pakalpojumu piegāde.4.  Ar pasākumu atkāpjas no Direktīvas 2006/112/EK 193. panta, kurā paredzēts, ka iekšējā sistēmā parasti par PVN nomaksu atbild nodokļu maksātājs, kurš piegādā preces vai pakalpojumus.5.  Minēto pasākumu iepriekš atļāva ar 2003. gada Pievienošanās aktu[2] un, konkrēti, tā 7. nodaļas VIII pielikuma 1. punkta b) apakšpunktu, un ar Padomes 2006. gada 24. janvāra Lēmumu 2006/42/EK[3] atbilstoši toreiz piemērojamajai Sestajai Direktīvai 77/388/EK[4].6.  Komisija izprot, ka juridiskā un faktiskā situācija, kādēļ patlaban piemēro atkāpes pasākumu, nav mainījusies un pastāv joprojām. Tādēļ Latvijai būtu jāatļauj pasākumu piemērot arī turpmāk uz ierobežotu laika posmu.7.  Atkāpei nebūs negatīvas ietekmes uz Eiropas Kopienu pašu resursiem, ko veido PVN,IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.1. pantsAtkāpjoties no Direktīvas 2006/112/EK 193. panta, Latvijai tiek sniegta atļauja no 2010. gada 1. janvāra līdz 2012. gada 31. decembrim arī turpmāk noteikt saņēmēju kā par PVN nomaksu atbildīgo personu kokmateriālu darījumos.2. pantsŠis lēmums ir adresēts Latvijas Republikai.Briselē,Padomes vārdāpriekšsēdētājs [1] OV L 347, 11.12.2006., 1. lpp.[2] OV L 236, 23.9.2003., 33. lpp.[3] OV L 25, 28.1.2006., 31. lpp.[4] OV L 145, 13.6.1977.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 2.3.2016
            COM(2016) 108 final
            2016/0061(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS,
            ar ko atļauj ciešāku sadarbību attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi starptautisku pāru mantisko attiecību jomā, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.IEVADS

               1.Komisija 2011. gada 16. martā pieņēma priekšlikumu
                  1
                Padomes regulai par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi laulāto mantisko attiecību lietās un priekšlikumu
                  2
                Padomes regulai par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par reģistrētu partnerattiecību mantiskajām sekām
                  3
               .

               2.Padomes regulu priekšlikumu juridiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību 81. panta 3. punkts. Priekšlikumi attiecās uz tiesu iestāžu sadarbību civillietās, kurām piemīt "ar ģimenes tiesībām saistīti aspekti". Šis juridiskais pamats paredz, ka pasākumus pieņem Padome ar vienprātīgu lēmumu pēc apspriešanās ar Eiropas Parlamentu.

               3.Sākot ar 2012. gada decembri Komisijas priekšlikumi tika apspriesti Padomes Civiltiesību jautājumu darba grupā (Laulāto mantiskās attiecības un reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas). Priekšlikumus 2012. gada decembrī apsprieda Padomes sanāksmē, un ministri vienojās par konkrētām pamatnostādnēm, kuru mērķis ir atvieglot sarunas par abiem priekšlikumiem.

               4.Eiropas Parlaments sniedza labvēlīgu atzinumu un piezīmes par abiem priekšlikumiem 2013. gada 10. septembrī
                  4
               . Eiropas Parlamenta piezīmes tika ņemtas vērā, jo īpaši attiecībā uz nolēmumu atzīšanas (eksekvatūras) procedūras saglabāšanu abos priekšlikumos un Mantošanas regulā
                  5
                paredzētajiem noteikumiem par izpildāmību līdzvērtīgu noteikumu iekļaušanu, kā arī attiecībā uz tādu noteikumu par jurisdikciju iekļaušanu, kas balstītos uz atbildētāja ierašanos. Pēc Eiropas Parlamenta pieprasījuma noteikumi par tiesību aktu izvēli un tiesas izvēli tika iekļauti priekšlikumā par reģistrētu partnerattiecību mantiskajām sekām.

               5.Līdz 2014. gada decembrim vairums tehnisko problēmu bija atrisinātas, un lieta bija sagatavota, lai panāktu politisku vienošanos. Lielākā daļa dalībvalstu tobrīd bija gatavas pieņemt priekšlikumus. Tomēr dažām dalībvalstīm bija grūtības priekšlikumu politiski sensitīvā rakstura dēļ. Prezidentvalsts Itālija iepazīstināja ar jautājumu TI Padomi, kas nolēma piešķirt pārdomu laiku līdz 2015. gada decembrim tām dalībvalstīm, kuras joprojām saskārās ar grūtībām. Šīs grūtības galvenokārt bija saistīts ar to, ka viendzimuma laulību un/vai reģistrētu partnerattiecību institūts nepastāvēja vairākās dalībvalstīs. Dažas dalībvalstis uzskatīja, ka kompromisa teksti redakcijā, kas tika iesniegta Padomei, piedāvā pietiekamas garantijas, lai nodrošinātu, ka to tiesām nebūs jāsaskaras ar ārvalstu institūtiem, kas nepastāv to tiesību sistēmā. Citas dalībvalstis tomēr izteica bažas, ka pat tad, ja plānotie akti neprasītu valsts tiesībās ieviest tām svešus institūtus, šādu ārvalstu institūtu mantisko seku atzīšana attiecīgajā valstī netieši ietekmētu valstī pastāvošās ģimenes tiesības un politiku. Lielākajai daļai dalībvalstu bija būtiski pieņemt abus priekšlikumus kā kopumu, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret pāriem visā Savienībā.

               6.Intensīvas apspriedes notika 2015. gada gaitā, jo īpaši Luksemburgas prezidentūras laikā. Priekšlikumos tika ieviesti grozījumi, kas padarītu tos pieņemamus visām dalībvalstīm. Tomēr, izskatot pārskatītos kompromisa tekstus, Padome, 2015. gada 3. decembra sanāksmē nolēma, ka pieņemamā termiņā nebūs iespējams panākt vienošanos visas ES mērogā par abu regulu pieņemšanu
                  6
               . Tomēr daudzas delegācijas pauda gatavību apsvērt iespēju izveidot ciešāku sadarbību jautājumos, uz kuriem attiecas regulas.

               7.No 2015. gada decembra līdz 2016. gada februārim septiņpadsmit dalībvalstis (Zviedrija, Beļģija, Grieķija, Horvātija, Slovēnija, Spānija, Francija, Portugāle, Itālija, Malta, Luksemburga, Vācija, Čehija, Nīderlande, Austrija, Bulgārija un Somija) nosūtīja Komisijai pieprasījumu, norādot, ka tās vēlas savā starpā izveidot ciešāku sadarbību attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi laulāto mantisko attiecību lietās un attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par reģistrētu partnerattiecību mantiskajām sekām un ka Komisijai vajadzētu Padomei iesniegt priekšlikumu šajā sakarā.

               8.Šis priekšlikums ir Komisijas atbilde uz šiem lūgumiem.

               2.CIEŠĀKAS SADARBĪBAS JURIDISKAIS PAMATS

               9.Ciešāku sadarbību reglamentē Līguma par Eiropas Savienību (LES) 20. pants un Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 326. līdz 334. pants.

               10.Komisijas priekšlikums Padomes lēmumam, ar kuru atļauj ciešāku sadarbību attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas, pamatojas uz LESD 329. panta 1. punktu.

               3.CIEŠĀKAS SADARBĪBAS ĪSTENOŠANAS PASĀKUMI

               11.Komisijas priekšlikumā Padomes lēmumam paredzēts atļaut veikt ciešāku sadarbību tikai attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas. Priekšlikumi konkrētiem pasākumiem, ar kuriem īsteno ciešāku sadarbību, ir iesniegti kopā ar šo priekšlikumu. Šo pasākumu galvenie elementi ir izklāstīti turpmāk.

               12.Ņemot vērā Padomes 2015. gada 3. decembra secinājumus un to dalībvalstu lūgumus, kuras vēlas izveidot ciešāku sadarbību šajā jomā, ciešākas sadarbības īstenošanas pasākumos būtu jāiekļauj šādi elementi:

               a)priekšlikums Padomes regulai par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi laulāto mantisko attiecību lietās. Šis priekšlikums būtu jābalsta uz kompromisa tekstu, kas tika iesniegts Tieslietu un iekšlietu padomes sanāksmē 2015. gada 3. decembrī
                  7
               ;

               b)priekšlikums Padomes regulai par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par reģistrētu partnerattiecību mantiskajām sekām. Šis priekšlikums būtu jābalsta uz kompromisa tekstu, kas tika iesniegts Tieslietu un iekšlietu padomes sanāksmē 2015. gada 3. decembrī
                  8
               .

               13.Mērķi, kurus paredzēts sasniegt ar noteikumiem par laulāto mantiskajām attiecībām un reģistrētu partnerattiecību mantiskajām sekām, ir vienādi. Tomēr šos noteikumus nevar formulēt vienādi, ņemot vērā katra šā tiesību institūta īpatnības un it īpaši faktu, ka reģistrētas partnerattiecības nepastāv visās dalībvalstīs. Šajā sakarībā ietekmes novērtējumā, kas pievienots Komisijas 2011. gada priekšlikumiem
                  9
               , tika konstatēts, ka pārrobežu pāri reģistrētās partnerattiecībās saskaras ar īpašām grūtībām, jo šis tiesību institūts nav zināms visās dalībvalstīs. Tāpēc ir jāparedz noteikumi, kas būtu īpaši piemēroti laulībām un reģistrētām partnerattiecībām, kā rezultātā ir grūti abus institūtus ietvert vienā tiesību aktā. Lai dalībvalstu iestādēm atvieglotu regulu lasīšanu un piemērošanu, šie divi tiesību institūti tiek apskatīti divos priekšlikumos, ar kuriem īsteno ciešāku sadarbību attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas. Šī pieeja arī atbilst dalībvalstu lūgumam nodrošināt, lai ciešāka sadarbība pēc būtības atbilst diviem kompromisa tekstiem, kurus iesniedza Padomei 2015. gada 3. decembrī, lai nodrošinātu pēc iespējas vairāk dalībvalstu līdzdalību.

               14.Paziņojumā, kas pievienots 2011. gada Komisijas priekšlikumiem, jau tika uzsvērts, ka šī sadarbība civiltiesību jomā attiecas uz starptautisku pāru mantiskajām attiecībām. Padome un Eiropas Parlaments abus sākotnējos Komisijas priekšlikumus arī izskatīja kā paketi. Visbeidzot, ņemot vērā LESD 329. panta 1. punktu, saskaņā ar kuru dalībvalstīm, kuras savā starpā vēlas izveidot ciešāku sadarbību, ir jāprecizē šādas ciešākas sadarbības joma, pieprasījumu izteikušās dalībvalstis norādīja, ka tās vēlas izveidot ciešāku sadarbību attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi gan laulāto mantisko attiecību lietās, gan attiecībā uz reģistrētu partnerattiecību mantiskajām sekām.

               15.Ņemot vērā iepriekš minēto, ierosinātās regulas īsteno ciešāku sadarbību tikai attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas. Lai nodrošinātu, ka neviens netiek diskriminēts, ierosinātās regulas būtu jāpieņem vienlaicīgi un jāuzskata par vienotu kopumu ciešākas sadarbības izveides nolūkā un turpmākai dalībai tajā.

               4.CIEŠĀKAS SADARBĪBAS JURIDISKO NOSACĪJUMU IZVĒRTĒJUMS

               4.1.Lēmums par atļauju kā galējais līdzeklis un vismaz deviņu dalībvalstu līdzdalība

               16.LES 20. panta 2. punktā ir noteikts, ka Padome kā galējo līdzekli var pieņemt lēmumu, ar ko dod atļauju sākt ciešāku sadarbību, ja konstatēts, ka Savienība kopumā nevar pieņemamā termiņā sasniegt šādas sadarbības mērķus, un ar noteikumu, ka tajā piedalās vismaz deviņas dalībvalstis.

               17.Kā norādīts iepriekš, Padome 2015. gada 3. decembra sanāksmē secināja, ka pieņemamā termiņā par abām regulām nebūs iespējams panākt vienošanos visas ES mērogā
                  10
               . Padome tādējādi secināja, ka Savienībai kopumā nav iespējams rast citu risinājumu un kā galēju līdzekli varētu izmantot ciešāku sadarbību.

               18.Līdz šim Komisija ir saņēmusi pieprasījumus no septiņpadsmit dalībvalstīm (Zviedrija, Beļģija, Grieķija, Horvātija, Slovēnija, Spānija, Francija, Portugāle, Itālija, Malta, Luksemburga, Vācija, Čehija, Nīderlande, Austrija, Bulgārija un Somija), kuras norādījušas, ka tās savā starpā vēlas izveidot ciešāku sadarbību attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi laulāto mantisko attiecību lietās un lietās par reģistrētu partnerattiecību mantiskajām sekām.

               4.2.Joma, uz ko attiecas Līgumi

               19.LES 20. panta 1. punkts paredz, ka ciešāku sadarbību var izveidot "jomās, kas nav Savienības ekskluzīvā kompetencē" un LESD 329. panta 1. punkts paredz, kas ciešāku sadarbību var izveidot "kādā no jomām, uz ko attiecas Līgumi, izņemot ekskluzīvas kompetences jomas".

               20.Septiņpadsmit pieprasījumu izteikušās dalībvalstis lūdza atļauju izveidot ciešāku sadarbību attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi laulāto mantisko attiecību lietās un attiecībā uz reģistrētu partnerattiecību mantiskajām sekām, nosakot kolīziju normas šajā jomā. Kolīziju normas nav iekļautas ekskluzīvo kompetenču sarakstā LESD 3. panta 1. punktā. Tās kā konkrēts punkts ir minētas LESD 81. panta 2. punktā iekļautajā pasākumu sarakstā, savukārt LESD 81. panta 3. punktā ir nošķirtas tiesību kolīziju normas civillietās un komerclietās vispār un normas attiecībā uz ģimenes tiesībām.

               21.Kolīziju normas ģimenes tiesībās tādējādi veido labi definētu jomu, kura saskaņā ar Līgumiem neietilpst Savienības ekskluzīvā kompetencē un kurā var tikt veidota ciešāka sadarbība.

               4.3.Savienības mērķu sasniegšanas veicināšana, tās interešu aizsardzība un integrācijas procesa pastiprināšana

               4.3.1.Vispārīgais konteksts

               22.Ņemot vērā Komisijas 2011. gada priekšlikumiem pievienoto ietekmes novērtējumu un paskaidrojuma rakstu, ciešākas sadarbības mērķis ir nodrošināt skaidru un visaptverošu tiesisko regulējumu, kas aptver jurisdikciju, piemērojamos tiesību aktus un nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas. Priekšlikumu mērķis saskaņā ar pašreizējām tendencēm ģimenes tiesību jomā ir ļaut pusēm zināmu rīcības brīvību izvēlēties piemērojamos tiesību aktus.

               23.Komisija 2003. gadā pasūtīja pētījumu par laulāto mantiskajām attiecībām un nelaulātu pāru mantu starptautiskajās privāttiesībās un valstu iekšējās tiesībās
                  11
               , kas atklāja šajā jomā pastāvošās problēmas. Šīs problēmas jo īpaši rodas gadījumos, kad pilsoņi izmanto savas tiesības brīvi pārvietoties Eiropas Savienībā, tādējādi pakļaujot savas mantiskās attiecības potenciāli pretrunīgiem tiesību aktiem. Komisija 2006. gadā pieņēma Zaļo grāmatu
                  12
                par kolīzijas normām lietās, kas saistītas ar laulāto mantiskajām attiecībām, ieskaitot jautājumu par piekritību un savstarpēju atzīšanu, kurā plašāk apskatītas pastāvošās situācijas nepilnības.

               24.Lai atbalstītu darbu pie topošajiem tiesību aktu priekšlikumiem, Komisija izveidoja ekspertu grupu, kuras sastāvā bija no dalībvalstīm neatkarīgi eksperti. Sabiedriskā apspriešana notika 2009. gada 28. septembrī, piedaloties 99 dalībvalstu dalībniekiem. Ekspertu grupa, akadēmisko aprindu pārstāvji, juristi, notāri un pilsoniskās sabiedrības locekļi piedalījās forumā, lai diskutētu par to, vai ir nepieciešams Savienības tiesību akts par starptautisku pāru mantiskajām attiecībām.

               25.Stokholmas programmā
                  13
                tika iekļauts aicinājums "savstarpējās atzīšanas principu attiecināt arī uz jomām, kuras vēl nav aptvertas, tomēr ir būtiskas ikdienas dzīvē, piemēram, laulāto mantiskās attiecības un pāru nošķiršanas mantiskās sekas".

               26.Komisijas 2011. gada priekšlikumi tika uzskatīti par nepieciešamiem, lai nodrošinātu, ka pāru mantisko attiecību jautājumus izskata saskaņoti, piemērojot vienas tiesības un iesaistot vienu iestādi; lai starptautiski laulātie pāri varētu izvēlēties viņu mantai piemērojamos tiesību aktus; lai palielinātu tiesisko noteiktību attiecībā uz reģistrētām partnerattiecībām ar starptautisku dimensiju, parasti piemērojot partnerattiecību reģistrēšanas valsts tiesību aktus reģistrēto pāru mantai; lai dažādās procedūras varētu izskatīt viena un tā pati tiesa, tādējādi izvairoties no paralēlām tiesvedībām un savstarpēji pretrunīgiem tiesu nolēmumiem; un lai uzlabotu paredzamību starptautiskiem pāriem, vienkāršojot nolēmumu atzīšanas un izpildes procedūras un publisku aktu apriti visā Eiropas Savienībā.

               27.Priekšlikumi turklāt ir nozīmīgs papildinājums Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai Nr. 650/2012 par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un publisku aktu akceptēšanu un izpildi mantošanas lietās un par Eiropas mantošanas apliecības izveidi. Tas ir tāpēc, ka jautājums par mantisko attiecību izbeigšanu ir jautājums, ko ļoti bieži ir jāatrisina pirms mirušās personas mantojuma sadales. Eiropas mantojuma apliecības efektivitāti varētu ievērojami uzlabot, ja pāru mantiskajām attiecībām visā Eiropas Savienībā būtu piemērojamas vienotas kolīziju normas.

               28.Komisijas 2011. gada priekšlikumi bija svarīgi, jo tie attiecās uz apmēram 16 miljoniem starptautisku laulātu pāru ES, kuri, piemēram, dzīvo dalībvalstī, kas nav viņu izcelsmes dalībvalsts vai kuriem ir īpašums citā dalībvalstī.

               29.2007. gadā ES tika noslēgtas aptuveni 300 000 starptautisku laulību un aptuveni 500 000 starptautisku laulību tika izbeigtas (ar laulības šķiršanu vai viena partnera nāvi). Vairāk nekā 460 miljoni eiro katru gadu ir iesaistīti starptautisku laulību izbeigšanas procesos. Vairāk nekā 41 000 Eiropas Savienībā reģistrētu partnerattiecību 2007. gadā bija starptautisks raksturs saistībā ar mantu. Katru gadu apmēram 10 000 reģistrētu partnerattiecību izbeidzas ar šķiršanos vai nāvi. Turklāt reģistrētu partnerattiecību skaits pastāvīgi pieaug, jo īpaši tāpēc, ka to dalībvalstu skaits, kuras ir ieviesušas reģistrētu partnerattiecību institūtu, ir palielinājies no 17 dalībvalstīm 2011. gadā līdz šobrīd 20 dalībvalstīm. Attiecīgi pieaug arī to gadījumu skaits, kad ir jāsadala partnerattiecību laikā iegūtā manta partnerattiecību izbeigšanas vai viena partnera nāves dēļ.

               4.3.2.Pašreizējā situācija attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi starptautisku pāru mantisko attiecību jomā, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas.

               30.Pašlaik iedzīvotāji saskaras ar dažādām praktiskām problēmām saistībā ar līdzekļu plānošanu, ja viņu laulībai vai partnerībai ir starptautisks raksturs. Savienības pilsoņi arvien vairāk pārvietojas pāri valstu robežām, un tas rada lielāku skaitu starptautisku pāru vai pāru ar starptautisku dimensiju – laulātie ar dažādu pilsonību, pāri, kas dzīvo dalībvalstī, kuras pilsoņi tie nav, kam pieder aktīvi dažādās dalībvalstīs, vai šķiras vai mirst valstī, kas nav viņu izcelsmes valsts. Problēmas sagādā tas, ka cilvēkiem ir ļoti grūti uzzināt, kurām tiesām ir jurisdikcija un kuri tiesību akti ir piemērojami viņu personiskajai situācijai un viņu mantai. Tādējādi viņiem ir jāsaskaras ar negaidītām un apgrūtinošām sekām ne tikai mantas ikdienas pārvaldē, bet arī šķiroties vai gadījumos, kad kāds no viņiem mirst.

               31.Lai gan pastāv Savienības noteikumi par jurisdikciju un piemērojamiem tiesību aktiem civillietās un komerclietās un arī dažās ģimenes tiesību jomās, pašlaik nav šādu noteikumu attiecībā uz mantiskajām attiecībām vai starptautiskiem pāriem. Šo jomu tādējādi regulē valstu tiesību akti un nelielā apjomā starptautiski nolīgumi, kas noslēgti starp dalībvalstīm.

               32.Cēloņi problēmām, ar ko saskaras partnerattiecības reģistrējuši pāri vai laulātie, ir vieni un tie paši. Tomēr pastāv vairākas svarīgas papildu problēmas pāriem reģistrētās partnerattiecībās, jo reģistrētu partnerattiecību jēdziens pastāv tikai 20 dalībvalstīs, ne visās dalībvalstīs ir materiālo tiesību normas, kas reglamentē viņu mantiskās attiecības un vēl mazākā skaitā dalībvalstu ir pieņemti noteikumi par jurisdikciju un kolīziju normām.

               33.Ierosinātās regulas attiecas uz pāriem, kuri ir oficiāli iesaistījušies ģimenes institūtā, proti, laulībās un reģistrētās partnerattiecībās. “De facto” savienības nav aptvertas.

               34.Šīs ciešākas sadarbības mērķis ir izveidot skaidru tiesisko regulējumu iesaistītajās dalībvalstīs, lai noteiktu jurisdikciju un tiesību aktus, kas piemērojami starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas, un veicināt lēmumu un publisku aktu apriti šajos jautājumos starp dalībvalstīm.

               4.3.3.Priekšrocības, ko sniedz ciešāka sadarbība attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi starptautisku pāru mantisko attiecību jomā, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas.

               35.Septiņpadsmit dalībvalstis ir lūgušas ciešāku sadarbību starptautisku pāru mantisko attiecību jomā, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas: Zviedrija, Beļģija, Grieķija, Horvātija, Slovēnija, Spānija, Francija, Portugāle, Itālija, Malta, Luksemburga, Vācija, Čehija, Nīderlande, Austrija, Bulgārija un Somija. Šo septiņpadsmit pieprasījuma iesniedzēju dalībvalstu kopējais iedzīvotāju skaits ir 340 miljoni. Tie ir 67 % visu Savienības iedzīvotāju
                  14
               . Tas nozīmē, ka ievērojams skaits no aptuveni 16 miljoniem starptautisku laulību ES
                  15
                gūs labumu no šīs ciešākas sadarbības. Jo lielāks ir to dalībvalstu skaits, kas piedalās ciešākā sadarbībā, jo lielāks arī to iedzīvotāju skaits, kuri gūs labumu no tās.

               36.Ciešāka sadarbība attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas, sniegs šādas priekšrocības iedzīvotājiem:

               a)jautājumus par pāru mantiskajām attiecībām izskatīs saskaņoti, piemērojot vienas konkrētas tiesības, un to darīs viena iestāde;

               b)starptautiski pāri varēs izvēlēties viņu mantai piemērojamos tiesību aktus;

               c)palielināsies tiesiskā noteiktība starptautiskiem pāriem, jo parasti tiks piemēroti tās valsts tiesību akti, ar kuru pārim ir visciešākā saikne;

               d)dažādās procedūras varēs izskatīt viena un tā pati tiesa, tādējādi izvairoties no paralēlām tiesvedībām un savstarpēji pretrunīgiem tiesu nolēmumiem; kā arī

               e)uzlabosies paredzamība starptautiskiem pāriem, vienkāršojot nolēmumu atzīšanas un izpildes procedūras un publisku aktu apriti visā Eiropas Savienībā.

               4.3.4.LES 20. panta 1. punkta prasību ievērošana

               37.LES 20. panta 1. punktā ir noteikts, ka ciešākas sadarbības mērķis ir veicināt Savienības mērķu sasniegšanu, aizsargāt tās intereses un pastiprināt integrācijas procesu.

               38.Viens no Savienības mērķiem ir piedāvāt saviem iedzīvotājiem brīvības, drošības un tiesiskuma telpu bez iekšējām robežām, kur ir nodrošināta personu brīva pārvietošanās (LES 3. panta 2. punkts). Tiesiskuma telpa ietver tiesu iestāžu sadarbības izvēršanu civillietās, kurās ir pārrobežu elementi, pamatojoties uz nolēmumu savstarpējas atzīšanas principu (LESD 81. panta 1. punkts). Šajā nolūkā Savienība var pieņemt pasākumus, kuru mērķis ir nodrošināt, pirmkārt, nolēmumu savstarpēju atzīšanu un izpildi dalībvalstu starpā un, otrkārt, dalībvalstu piemērojamo tiesību saderību kolīziju normu un jurisdikcijas jautājumos (LESD 81. panta 2. punkta a) un c) apakšpunkts).

               39.Kolīziju normu un noteikumu par jurisdikciju saskaņošana veicina spriedumu savstarpēju atzīšanu. Tas, ka dažādu dalībvalstu tiesas piemēro vienus un tos pašus noteikumus jurisdikcijas kolīzijām un tiesību normu kolīzijām, lai noteiktu tiesu, kas ir kompetenta izskatīt lietu, un šajā gadījumā piemērojamās tiesības, veicina savstarpējo uzticību tiesas nolēmumiem, kas pieņemti citā dalībvalstī
                  16
               .

               40.Ciešāka sadarbība attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas, pieprasījuma iesniedzēju dalībvalstu starpā sekmētu virzību uz Savienības mērķi – nodrošināt dalībvalstīs piemērojamo kolīziju normu un jurisdikcijas noteikumu saderību. Ciešāka sadarbība šajā jomā paaugstinātu dalībvalstu to noteikumu saderību, ar kuriem nosaka tiesu, kas ir kompetenta izskatīt jautājumu par starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, un tiesību aktus, kas tiesai būtu jāpiemēro, kā arī to noteikumu saderību, kas regulē šajā jomā vienā dalībvalstī pieņemto nolēmumu atzīšanu un izpildi citā dalībvalstī, salīdzinājumā ar pašreizējo situāciju, kad starptautisku pāru mantisko attiecību jomā nav saskaņotas ne kolīziju normas, ne noteikumi par jurisdikciju, ne arī noteikumi par tiesu nolēmumu atzīšanu un izpildi.

               4.4.Atbilstība Līgumiem un Savienības tiesībām

               41.Saskaņā ar LESD 326. pantu ciešākai sadarbībai jāatbilst Līgumiem un Savienības tiesībām.

               42.Ciešāka sadarbība neietekmētu esošo acquis. To izveidotu jomā, uz kuru attiecas Savienības dalītā kompetence, bet kurā līdz šim nepastāv kopējas Savienības normas. Pirmajā ģimenes tiesību jomā pieņemtajā Savienības tiesību aktā – Padomes Regulā (EK) Nr. 1347/2000
                  17
                – noteica normas attiecībā uz jurisdikciju, spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās, kā arī uz spriedumiem par abu laulāto vecāku atbildību par bērniem laulības lietu tiesvedības kontekstā. Taču tā neietvēra ne noteikumus par laulības šķiršanai piemērojamiem tiesību aktiem, ne arī par mantiskajām sekām. Padomes Regula (EK) Nr. 2201/2003
                  18
               , ar kuru atcēla un no 2005. gada 1. marta aizstāja Padomes Regulu (EK) Nr. 1347/2000, šajā ziņā nenoteica nekādas izmaiņas. Kolīziju normas attiecībā uz laulības šķiršanu un laulāto atšķiršanu pieņēma 16 dalībvalstis, īstenojot ciešāku sadarbību saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1259/2010
                  19
               . Kolīziju normas attiecībā uz testamentiem un mantošanu pieņēma ar Regulu (ES) Nr. 650/2012
                  20
               . Jautājumam par kolīziju normām starptautisku pāru mantisko attiecību jomā, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas, būtu jāpilnveido tiesiskais regulējums, ko piemēro starptautiskiem pāriem Eiropas Savienībā.

               43.Ciešāka sadarbība attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas, neradītu diskrimināciju pilsonības dēļ, ko aizliedz LESD 18. pants, jo ierosinātās kolīziju normas būtu universāla rakstura un attiektos uz visām tiesvedībām iesaistīto dalībvalstu tiesās neatkarīgi no pušu pilsonības vai dzīvesvietas. No otras puses, neiesaistīto dalībvalstu tiesas turpinās piemērot savas valsts kolīziju normas savu starptautisko privāttiesību ietvaros.

               4.5.Nav apdraudējuma iekšējam tirgum vai ekonomiskajai, sociālajai un teritoriālajai kohēzijai; nav šķēršļu vai diskriminācijas tirdzniecībā; nav konkurences traucējumu

               44.LESD 326. pantā ir paredzēts, ka ciešāka sadarbība nedrīkst apdraudēt iekšējo tirgu vai ekonomisko, sociālo un teritoriālo kohēziju; kā arī tā nedrīkst radīt šķēršļus vai diskrimināciju tirdzniecībā starp dalībvalstīm un radīt traucējumus dalībvalstu savstarpējā konkurencē.

               45.Ciešāka sadarbība starptautisku pāru mantisko attiecību jomā, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas, nerada problēmas saistībā ar šiem juridiskajiem nosacījumiem. Priekšlikumi par ciešāku sadarbību šajā jomā atvieglos iekšējā tirgus pienācīgu darbību, novēršot brīvas pārvietošanās šķēršļus personām, kuras šobrīd saskaras ar problēmām, ko izraisa atšķirības valstu tiesību aktos attiecībā uz kopdzīves mantiskajām sekām. Lielāka tiesiskā noteiktība, ko nodrošinās saskaņotas kolīziju normas šajā jomā, tādējādi pozitīvi ietekmēs pārus, kuri īsteno tiesības brīvi pārvietoties starp iesaistītajām dalībvalstīm.

               46.Ņemot vērā ierosināto regulu būtību, proti, tās skar tikai divu privātpersonu savstarpējās attiecības, ciešāka sadarbība neietekmēs uzņēmumus vai tiesiskās attiecības tirgū, kā arī neietekmē tirdzniecību vai konkurenci Savienībā. Visbeidzot, ciešāka sadarbība neietekmētu teritoriālo kohēziju starp Eiropas Savienības reģioniem.

               47.Paredzot kolīziju normu saskaņošanu, priekšlikumi varētu ievērojami vienkāršot iedzīvotāju (un juridisko profesiju pārstāvju) dzīvi, jo iesaistītajās dalībvalstīs viņi varētu noteikt jurisdikciju un tiesību aktus, kas piemērojami viņu mantiskajām attiecībām, un baudīt priekšrocības, ko sniedz vienkāršota nolēmumu un publisku aktu aprite šajā jomā.

               48.Kaut arī priekšlikuma radītās tiesiskās noteiktības un vienkāršošanas labumus nevarēs baudīt visi starptautiski pāri Savienībā, viņu stāvoklis neiesaistīto dalībvalstu tiesās nepasliktināsies salīdzinājumā ar pašreizējo situāciju. Neiesaistītās dalībvalstis saglabās savu status quo, jo tās turpinās piemērot, kā tas notiek patlaban, attiecīgās valsts tiesību aktus (tostarp to starptautisko privāttiesību normas) attiecībā uz pārrobežu situācijām saistībā ar laulāto mantiskajām attiecībām un reģistrētu partnerattiecību mantiskajām sekām, lai noteiktu, kurai tiesai būtu jāizskata lieta par šiem jautājumiem un kādi tiesību akti tai būtu jāpiemēro. Neiesaistītās dalībvalstis kā līdz šim turpinās piemērot attiecīgās valsts tiesību aktus (tostarp starptautisko privāttiesību normas) to nolēmumu atzīšanai un izpildei, kas pieņemti kādā no iesaistītajām dalībvalstīm. Savukārt iesaistītās dalībvalstis kā līdz šim turpinās piemērot attiecīgās valsts tiesību aktus (tostarp starptautisko privāttiesību normas) to nolēmumu atzīšanai un izpildei, kas pieņemti kādā no neiesaistītajām dalībvalstīm. Situācija attiecībā uz laulāto mantiskajām attiecībām un reģistrētu partnerattiecību mantiskajām sekām būs līdzvērtīga situācijai attiecībā uz citiem civiltiesību instrumentiem, kuros nepiedalās visas dalībvalstis, piemēram, Regula Nr. 1259/2010, ar kuru īsteno ciešāku sadarbību attiecībā uz tiesību aktiem, kas piemērojami laulības šķiršanai un laulāto atšķiršanai, un Regula Nr. 650/2012 par mantošanu un testamentiem.

               49.Turklāt, regulas par laulāto mantiskajām attiecībām un reģistrētu partnerattiecību mantiskajām sekām piemērošana, īstenojot ciešāku sadarbību, nebūs atkarīga no pāra locekļu valstspiederības, proti, no tā, vai pāra locekļi ir iesaistīto dalībvalstu valstspiederīgie. Iesaistīto dalībvalstu iestādes (piemēram, notārs vai tiesa), kurām ir jāpiemēro regulas, tās piemēros visiem iedzīvotājiem, kuru mantisko attiecību lieta vai jautājums par reģistrēto partnerattiecību mantiskajām sekām ir jāizskata konkrētajai iestādei neatkarīgi no šo personu valstspiederības. Tāpat, ja pāris, ko veido viens vai divi iesaistītas dalībvalsts iedzīvotāji, iesniedz savu jautājumu izskatīšanai neiesaistītas dalībvalsts iestādē, šādas neiesaistītas dalībvalsts iestādes nepiemēros regulas, bet gan attiecīgās valsts tiesību aktus (tostarp starptautiskās privāttiesības), lai izskatītu starptautiskos procesuālos aspektus attiecībā uz laulāto mantiskajām attiecībām vai reģistrētu partnerattiecību mantiskajām sekām.

               50.Ciešāka sadarbība tādējādi neizraisīs nepamatoti atšķirīgu attieksmi pret iedzīvotājiem.

               4.6.Neiesaistīto dalībvalstu kompetences, tiesību un pienākumu ievērošana

               51.LESD 327. pantā ir noteikts, ka ikvienas ciešākas sadarbības gadījumā jāievēro to dalībvalstu kompetence, tiesības un pienākumi, kuras šādā sadarbībā neiesaistās.

               52.Vienotu kolīziju normu pieņemšana iesaistītajās dalībvalstīs neietekmē neiesaistīto dalībvalstu normas. Dalībvalstis, kuras nepiedalās, turpinās piemērot savu starptautisko privāttiesību noteikumus par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par starptautisko pāru mantiskajām attiecībām.

               53.Starptautisko publisko tiesību līmenī nav starptautisku nolīgumu par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par starptautisko pāru mantiskajām attiecībām (aptverot laulāto mantiskās attiecības un reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas) starp iesaistītajām un neiesaistītajām dalībvalstīm, kuri varētu ietekmēt šādu ciešāku sadarbību.

               4.7.Secinājums par juridisko nosacījumu izpildi

               54.Pamatojoties uz iepriekšminēto, Komisija secina, ka visi Līgumos paredzētie juridiskie nosacījumi ciešākas sadarbības izveides atļaušanai ir izpildīti.

               4.8.Pamattiesību ievērošana

               55.Ciešāka sadarbība starptautisku pāru mantisko attiecību jomā, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas, ievēro pamattiesības, kas noteiktas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, jo īpaši tās 9. pantā par tiesībām stāties laulībā un tiesībām izveidot ģimeni saskaņā ar valsts tiesību aktiem, kā arī 21. pantā par diskriminācijas aizliegumu. Regulās, ar ko īsteno ciešāku sadarbību, ierosinātās kolīziju normas iesaistītajās dalībvalstīs bez jebkādas diskriminācijas piemēros visiem starptautiskiem pāriem, kuru attiecībās ir starptautisks elements, proti, gan laulībām, gan reģistrētām partnerattiecībām.

               4.9.Secinājums par ciešāku sadarbību

               56.Komisija uzskata, ka ciešāka sadarbība jurisdikcijas, piemērojamo tiesību aktu un nolēmumu atzīšanas un izpildes jomā saistībā ar starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas, radīs ievērojamas priekšrocības salīdzinājumā ar iespēju saglabāt status quo, un šīs ciešākas sadarbības priekšrocības šajā jomā atsver jebkurus iespējamus trūkumus.

               57.Vienotas kolīziju normas starptautisku pāru mantisko attiecību jomā ievērojami atvieglos dzīvi daudziem pāriem iesaistītajās dalībvalstīs. Tas atbilst Stokholmas programmai, kurā Eiropadome secināja, ka Savienības līmenī ir jāturpina kolīziju normu saskaņošanas process jomās, kur tas ir nepieciešams, piemēram, "laulāto mantiskās attiecības, pāru nošķiršanas mantiskās sekas"
                  21
               .

               58.Tādēļ Komisija ierosina atļaut pieprasījuma iesniedzēju dalībvalstu ciešāku sadarbību. Komisija uzsver, ka ciešāka sadarbība attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi saistībā ar starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas, ir vienmēr pieejama visām dalībvalstīm saskaņā ar LESD 328. pantu, un rosina dalībvalstis, kuras vēl nav to lūgušas, piedalīties ciešākā sadarbībā, tādējādi palielinot tās ieguvumus un priekšrocības.

               2016/0061 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS,

               ar ko atļauj ciešāku sadarbību attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi starptautisku pāru mantisko attiecību jomā, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 329. panta 1. punktu,

               ņemot vērā pieteikumus, ko iesniegusi Beļģija, Bulgārija, Čehijas Republika, Vācija, Grieķija, Spānija, Francija, Horvātija, Itālija, Luksemburga, Malta, Nīderlande, Austrija, Portugāle, Slovēnija, Somija un Zviedrija,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu
                  22
               ,

               tā kā:

               (1)Savienība ir izvirzījusi mērķi uzturēt un attīstīt brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kurā ir nodrošināta personu brīva pārvietošanās. Lai pakāpeniski izveidotu šādu telpu, Savienībai ir jāpieņem pasākumi saistībā ar tiesu iestāžu sadarbību civillietās, kurās ir pārrobežu elementi.

               (2)Ievērojot Līguma par Eiropas Savienības darbību 81. pantu, šajos pasākumos ir iekļaujama dalībvalstīs piemērojamo noteikumu saderības veicināšana attiecībā uz tiesību kolīziju normām, tostarp pasākumos saistībā ar ģimenes tiesībām, kam ir pārrobežu ietekme.

               (3)Komisija 2011. gada 16. martā pieņēma priekšlikumu Padomes regulai par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi laulāto mantisko attiecību lietās un priekšlikumu Padomes regulai par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par reģistrētu partnerattiecību mantiskajām sekām.

               (4)Padome 2015. gada 3. decembra sanāksmē secināja, ka pieņemamā termiņā nebūs iespējams panākt vienošanos visas ES mērogā par abu regulu pieņemšanu.

               (5)Šajos apstākļos Malta, Horvātija un pēc tam Beļģija nosūtīja Komisijai lūgumus attiecīgi 2015. gada 14. decembra, 2015. gada 15. decembra un 2015. gada 17. decembra vēstulēs un Zviedrija, Grieķija, Slovēnija, Spānija, Francija, Portugāle, Itālija, Luksemburga un Vācija 2015. gada 18. decembra vēstulēs, kurās norādīja, ka tās vēlas savā starpā izveidot ciešāku sadarbību attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi laulāto mantisko attiecību lietās un lietās par reģistrētu partnerattiecību mantiskajām sekām, un ka Komisijai šajā sakarā būtu jāiesniedz priekšlikums Padomei. Čehijas Republika, Nīderlande, Bulgārija, Austrija un Somija nosūtīja Komisijai identiskus lūgumus attiecīgi 2016. gada 28. janvāra, 2016. gada 2. februāra, 2016. gada 9. februāra, 2016. gada 16. februāra un 26. februāra vēstulēs. Ciešāku sadarbību ir pieprasījušas kopumā septiņpadsmit dalībvalstis.

               (6)Ciešākai sadarbībai iesaistītajās dalībvalstīs ir jānodrošina skaidrs un visaptverošs tiesiskais regulējums starptautisku pāru mantisko attiecību jomā, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas, jānodrošina pienācīgi risinājumi iedzīvotājiem attiecībā uz tiesisko noteiktību, paredzamību un elastību un jāveicina lēmumu un publisku aktu aprite starp iesaistītajām dalībvalstīm.

               (7)Saskaņā ar dalībvalstu lūgumu par ciešākas sadarbības izveidi, Komisija ierosina divus būtiskus tiesību aktus, ar ko īsteno ciešāku sadarbību – vienu par laulāto mantiskajām attiecībām un otru par reģistrētu partnerattiecību mantiskajām sekām. Lai ciešākas sadarbības tvērums starptautisku pāru mantisko attiecību jomā būtu pilnīgs un lai nodrošinātu diskriminācijas aizlieguma ievērošanu, šie abi īstenošanas akti būtu jāpieņem vienlaicīgi.

               (8)Ir izpildīti Līguma par Eiropas Savienību 20. pantā un Līguma par Eiropas Savienības darbību 326. – 329. pantā paredzētie nosacījumi.

               (9)Ciešākas sadarbības joma, proti, jurisdikcija, piemērojamie tiesību akti un nolēmumu atzīšana un izpilde lietās par starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas, ir atzīta Līguma par Eiropas Savienības darbību 81. panta 2. punkta c) apakšpunktā un 81. panta 3. punktā par vienu no jomām, uz ko attiecas Līgumi. Tā nav Savienības ekskluzīvās kompetences joma.

               (10)Padome 2015. gada 3. decembrī secināja, ka Savienība kopumā nevar pieņemamā termiņā sasniegt ierosināto regulu mērķus, un tādējādi ir izpildīta Līguma par Eiropas Savienību 20. panta 2. punkta prasība par galējo līdzekli.

               (11)Ciešāka sadarbība attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas, tiek veidota ar nolūku uzlabot tiesu iestāžu sadarbību civillietās, kurām ir pārrobežu sekas, pamatojoties uz nolēmumu savstarpējas atzīšanas principu, nodrošināt dalībvalstīs piemērojamo kolīziju normu saderību. Līdz ar to tā veicina Savienības mērķu sasniegšanu, aizsargā tās intereses un pastiprina integrācijas procesu, kā noteikts Līguma par Eiropas Savienību 20. panta 1. punktā.

               (12)Ciešāka sadarbība attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas, ir saskaņā ar Līgumiem un Savienības tiesībām un neietekmē iekšējo tirgu vai ekonomikas, sociālo un teritoriālo kohēziju. Tā nerada šķēršļus vai diskrimināciju tirdzniecībā starp dalībvalstīm un nerada traucējumus dalībvalstu savstarpējā konkurencē.

               (13)Jo īpaši ciešāka sadarbība attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas, ir saskaņā ar Savienības tiesību aktiem par tiesu iestāžu sadarbību civillietās, jo ciešāka sadarbība neietekmē pastāvošos acquis.

               (14)Ciešāka sadarbība attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas, ievēro to dalībvalstu kompetences, tiesības un pienākumus, kas nepiedalās ciešākā sadarbībā. Vienoti noteikumi par jurisdikciju, vienotas kolīziju normas un noteikumi par atzīšanu un izpildi iesaistītajās dalībvalstīs neietekmē neiesaistīto dalībvalstu normas. Neiesaistīto dalībvalstu tiesas turpinās piemērot savus iekšējos noteikumos, lai noteiktu jurisdikciju, piemērojamos tiesību aktus un izskatītu jautājumus par nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas.

               (15)Šajā lēmumā ir ievēroti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā un jo īpaši tās 9. pantā un 21. pantā ietvertie principi.

               (16)Ciešāka sadarbība attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas, vienmēr ir atvērta visām dalībvalstīm saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 328. pantu,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Beļģijas Karalistei, Bulgārijas Republikai, Čehijas Republikai, Vācijas Federatīvajai Republikai, Grieķijas Republikai, Spānijas Karalistei, Francijas Republikai, Horvātijas Republikai, Itālijas Republikai, Luksemburgas Lielhercogistei, Maltas Republikai, Nīderlandes Karalistei, Austrijas Republikai, Portugāles Republikai, Slovēnijas Republikai, Somijas Republikai un Zviedrijas Karalistei ar šo tiek atļauts izveidot ciešāku sadarbību attiecībā uz jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un nolēmumu atzīšanu un izpildi lietās par starptautisku pāru mantiskajām attiecībām, aptverot gan laulāto mantiskās attiecības, gan reģistrētu partnerattiecību mantiskās sekas, piemērojot attiecīgos Līgumu noteikumus.

               2. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)
                  COM(2011) 126.

                     (2)
                  COM(2011) 127.

                     (3)
                  Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumiem, Dānija nepiedalījās ierosinātās regulas pieņemšanā, un tādējādi šī regula Dānijai nebija saistoša un nebija tai piemērojama. Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju, kas pievienots Līgumiem, Īrija un Apvienotā Karaliste nebija paziņojušas par vēlēšanos piedalīties ierosinātās regulas pieņemšanā un piemērošanā.

                     (4)
                  A7-0253/2013 un  A7-0254/2013

                     (5)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 650/2012 (2012. gada 4. jūlijs) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un publisku aktu akceptēšanu un izpildi mantošanas lietās un par Eiropas mantošanas apliecības izveidi.

                     (6)
                  CS-PRES/2015/14937

                     (7)
                  Padomes dokuments 14651/15 + COR1 REV1

                     (8)
                  Padomes dokuments 14652/15.

                     (9)
                  SEC(2011) 327 galīgā redakcija.

                     (10)
                  CS-PRES/2015/14937

                     (11)
                  "Salīdzinošo tiesību pētījums par noteikumiem, kas regulē jurisdikciju nosakošo normu kolīzijas, laulāto mantiskās attiecības regulējošo normu kolīzijas un nelaulātu pāru mantu mantisko jautājumu īstenošanu dalībvalstīs", konsorcijs ASSER-UCL. Skatīt: http://europa.eu.int/comm/justice_home/doc_centre/civil/studies/doc_civil_studies_en.htm

                     (12)
                  COM(2006) 400 galīgā redakcija.

                     (13)
                  Oficiālais Vēstnesis C 115, 2010. gada 4. maijs.

                     (14)
                  Eurostat 2015. gada 1. janvāra informācija(http://ec.europa.eu/eurostat/tgm/table.do?tab=table&language=en&pcode=tps00001&tableSelection=1&footnotes=yes&labeling=labels&plugin=1)

                     (15)
                  Šajos punktos iekļautās informācijas pamatā ir nobeiguma ziņojums EPEC Ietekmes novērtējuma pētījumam par Kopienas instrumentiem attiecībā uz mantisko attiecību regulējumu laulībā un neprecētu pāru īpašumu ar transnacionāliem elementiem (2010. gads).

                     (16)
                  Pasākumu programma, lai īstenotu nolēmumu savstarpējās atzīšanas principu civillietās un komerclietās, pieņemta 30.11.2000., (OV C 12, 15.1.2001., 1. lpp.).

                     (17)
                  Padomes Regula (EK) Nr. 1347/2000 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par abu laulāto vecāku atbildību par bērniem (OV L 160, 30.06.2000., 19. lpp.).

                     (18)
                  Padomes Regula (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu.

                     (19)
                  Regula (ES) Nr. 1259/2010 (2010. gada 20. decembris), ar kuru īsteno ciešāku sadarbību attiecībā uz tiesību aktiem, kas piemērojami laulības šķiršanai un laulāto atšķiršanai.

                     (20)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 650/2012 (2012. gada 4. jūlijs) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un publisku aktu akceptēšanu un izpildi mantošanas lietās un par Eiropas mantošanas apliecības izveidi.

                     (21)
                  Oficiālais Vēstnesis C 115, 2010. gada 4. maijs.

                     (22)
                  OV C […], […], […]. lpp.