				|

		52013PC0147

			Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA par pasākumiem ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu izvēršanas izmaksu samazināšanai /* COM/2013/0147 final - 2013/0080 (COD) */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
Šis paskaidrojuma raksts iepazīstina ar
priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par pasākumiem
ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu izvēršanas izmaksu
samazināšanai
1.           PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
1.1.        Priekšlikuma
mērķi
Ierosinātās regulas mērķi
ir samazināt ātrdarbīgas elektronisko sakaru
infrastruktūras izvēršanas izmaksas un uzlabot izvēršanas
efektivitāti, šādā nolūkā visā ES ieviešot jau
esošo labāko praksi un tādējādi uzlabojot
apstākļus iekšējā tirgus izveidei un darbībai
jomā, kas palīdz virzīt praktiski visu ekonomikas nozaru
attīstību.
Vispāratzīts fakts ir tas, ka
inženiertehniskie darbi veido galveno daļu no vispārējām
tīkla izvēršanas izmaksām[1]
neatkarīgi no izmantotās tehnoloģijas, pie tam aplēsts, ka
dažām tehnoloģijām šis īpatsvars ir pat 80 %.
Nosakot vairākas dažādos
infrastruktūras izvēršanas posmos tieši piemērojamas
tiesības un pienākumus, var gūt ievērojamus izmaksu
ietaupījumus. Šķēršļus ieguldījumiem un iekļuvei tirgū
var pazemināt, atļaujot intensīvāk izmantot esošo fizisko
infrastruktūru, paplašinot sadarbību saistībā ar
plānotajiem inženiertehniskajiem darbiem, racionalizējot atļauju
piešķiršanas procedūras un novēršot šķēršļus
ātrdarbīgiem sakariem gatavas ēkas infrastruktūras
ierīkošanai.
Tāpēc šī iniciatīva
pievēršas četrām galvenajām problēmjomām:
1) neefektivitāte vai trūkumi esošās fiziskās
infrastruktūras (piemēram, kanālu, cauruļu, kabeļu
aku, sadales skapju, balstu, mastu, antenu, torņu un citu balsta
konstrukciju) izmantošanā, 2) trūkumi saistībā ar
kopīgu izvēršanu, 3) neefektivitāte administratīvo
atļauju piešķiršanā un, visbeidzot, 4) trūkumi
saistībā ar infrastruktūras izvēršanu ēkās.
Katra no problēmjomām ir
saistīta ar konkrētu posmu izvēršanas procesā,
tāpēc, risinot šīs problēmjomas kopā, tiks izveidots
saskaņotu un savstarpēji papildinošu darbību komplekss.
Pētījumā aplēsts, ka tad, ja tiktu veikti pasākumi
nolūkā risināt konstatēto problēmu kopumu,
iespējamie kapitālizdevumu ietaupījumi operatoriem varētu
būt 20–30 % diapazonā no kopīgajām ieguldījumu
izmaksām[2],
t.i., līdz 63 miljardiem euro laikā līdz 2020. gadam[3].
Lai maksimāli palielinātu
sinerģiju starp tīkliem, regula attiecas ne tikai uz elektronisko
sakaru tīklu nodrošinātājiem, bet arī uz visām
personām, kuru īpašumā ir fiziskā infrastruktūra,
piemēram, elektroenerģijas, gāzes, ūdensapgādes un
kanalizācijas, siltumapgādes tīkli un transporta pakalpojumu
infrastruktūra, kas ir piemērota, lai tajā izvietotu
elektronisko sakaru tīkla elementus.
1.2.        Vispārīgais
konteksts
Kā teikts 2010. gada
ziņojumā par vienoto tirgu[4],
telesakaru pakalpojumi un infrastruktūra Eiropas Savienībā
vēl arvien ir ļoti sadrumstaloti pa valstīm. Nesenāks
ziņojums par Eiropas integrācijas trūkuma radītajām
izmaksām elektronisko sakaru nozarē[5]
ir parādījis, ka neizmantotais vienotā tirgus potenciāls ik
gadu atbilst 0,9 % no IKP jeb 110 miljardiem euro.
Ātrdarbīga platjoslas
infrastruktūra ir digitālā vienotā tirgus pamats un
priekšnosacījums konkurētspējai pasaules mērogā,
tostarp, e-komercijas jomā. Kā atgādināts
paziņojumā "II vienotā tirgus akts"[6], platjoslas pakalpojumu
izplatības pieaugums par 10 % var dot IKP pieaugumu par
1−1,5 % gadā un darba ražīguma pieaugumu par 1,5 %[7], un platjoslas pakalpojumu
attīstības raisīta inovācija uzņēmumos rada
nodarbinātību un līdz 2020. gadam, iespējams, var
radīt 2 miljonus papildu darbvietu[8].
Būtiska daļa no šā
neizmantotā potenciāla rodama tīkla infrastruktūras
līmenī: atšķirīga regulatīvā pieeja tīkla
izvēršanas jautājumā palielina izmaksas iekļuvei valstu
tirgos, neļauj gūt apjomradītus ietaupījumus pakalpojumu un
iekārtu līmenī un traucē izstrādāt novatoriskus
pakalpojumus, kas varētu rasties ļoti ātrdarbīgos
tīklos, kuri nevainojami funkcionē pārrobežu mērogā.
Lai gan piekļuves tīklu izvēršana bieži ietver noteikumus un
procedūras, ko administrē vietējā līmenī,
šādi pasākumi, tostarp vietējas nozīmes sekundārie
tiesību akti, var netieši ietekmēt pakalpojumu sniegšanas
brīvību un pamatot Savienības iejaukšanos[9]. Turklāt, pamatojoties uz
LESD 114. pantu, Savienība arī iepriekš ir pieņēmusi
tiesību aktus, lai veicinātu vietējās tīkla
infrastruktūras izvēršanu, izmantojot atsaistītu piekļuvi
abonentlīnijām[10].

ES nevar atļauties atstāt
iedzīvotājus un uzņēmumus ārpus šādām
infrastruktūrām un Eiropas digitalizācijas programmā ir
izvirzījusi vērienīgus mērķus platjoslas pakalpojumu
jomā: līdz 2013. gadam nodrošināt platjoslas
pamatpakalpojumu pieejamību visiem eiropiešiem un līdz 2020. gadam
nodrošināt i) visiem eiropiešiem − piekļuves
ātrdarbīgumu virs 30 Mb/s un ii) 50 % vai lielākai
daļai Eiropas mājsaimniecību − interneta pieslēgumu
ar ātrumu vairāk nekā 100 Mb/s. Šos mērķus būs
iespējams sasniegt tikai tad, ja visā ES samazināsies
infrastruktūras izvēršanas izmaksas.
1.3.        Politiskais
konteksts
Eiropas digitalizācijas programma ir
vadošā iniciatīva, kas ietverta stratēģijā
"Eiropa 2020", kuras mērķis ir rast ilgtspējīgus
ekonomiskus un sociālus ieguvumus no digitālā vienotā
tirgus, kura pamatā ir ātrdarbīgs un īpaši
ātrdarbīgs internets un sadarbspējīgas lietojumprogrammas.
Tajā jo sevišķi norādīts
uz nepieciešamību samazināt platjoslas infrastruktūras
izvēršanas izmaksas visā Savienības teritorijā, tostarp
izveidojot pienācīgu plānošanu un koordinēšanu un samazinot
administratīvo slogu[11].
Eiropadome 2012. gada 1. un 2. marta
secinājumos aicināja uz rīcību Savienības
līmenī, lai nodrošinātu labāku platjoslas
pārklājumu, tostarp samazinot ātrdarbīgas platjoslas
infrastruktūras izmaksas[12].

Paziņojumā "II vienotā
tirgus akts: kopā jaunai izaugsmei" šī iniciatīva
norādīta kā viena no 12 pamatdarbībām, kuras
veicinās izaugsmi, nodarbinātību un uzticību vienotajam
tirgum un radīs reālu praktisku ietekmi[13]. II vienotā tirgus
aktā paredzēts, ka Komisijas priekšlikums tiks pieņemts 2013.
gada pirmajā ceturksnī. Eiropadome 2012. gada 13. un
14. decembra secinājumos aicināja Komisiju iesniegt visus
galvenos priekšlikumus līdz 2013. gada pavasarim[14].
2.           APSPRIEŠANĀS AR
IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMA
REZULTĀTI
2.1.        Sabiedriskā
apspriešana ar ieinteresētajām personām
Komisijas dienesti no 2012. gada
27. aprīļa līdz 20. jūlijam rīkoja
sabiedrisko apspriešanu, kurā ieinteresētās personas tika
aicinātas izteikt viedokli par piecām jautājumu kopām, kas aptvēra
visu tīkla izvēršanas ķēdi no plānošanas posma
līdz galalietotāju pieslēgumam[15].

Dažādas ieinteresētās personas
no 26 ES un EBTA valstīm sniedza vairāk nekā simts rakstiskas
atbildes. Lielākās respondentu kategorijas bija elektronisko sakaru
pakalpojumu sniedzēji (27) un to nozares apvienības (14), kā
arī valstu struktūras, tostarp centrālās struktūras
(22, tostarp 6 valstu regulatīvās iestādes (VRI) un
9 vietējās iestādes). Citu komunālo pakalpojumu
sniedzēji (7) atbildēja galvenokārt ar nozares apvienību
starpniecību. Atbildes sniedza arī iekārtu ražotāji (5) un
inženiertehnisko darbu un informācijas un komunikācijas
tehnoloģiju (IKT) nozares apvienības (6).
Kopumā respondenti atzinīgi
novērtēja Komisijas nodomu ierosināt iniciatīvu, kas
pievērstos inženiertehnisko darbu izmaksām platjoslas pakalpojumu
izvēršanā visā vienotajā tirgū. Lielākā
daļa respondentu apstiprināja, ka nepilnības un trūkumi,
tāpat kā izmaksu samazināšanas potenciāls tiešām
pastāv. Ieinteresētās personas skaidri atzina pastāvošās
problēmas un vajadzību rīkoties. Tika ierosināti
vairāki risinājumi − daži ļoti vērienīgi un daži
mērenāki.
Līdztekus sabiedriskajai apspriešanai
Komisijas dienesti izveidoja interneta diskusiju platformu, lai gūtu
idejas no plaša ieinteresēto personu loka[16].
Komisijas dienesti regulāri
sazinājās ar galvenajām ieinteresētajām personām
− gan no publiskā, gan privātā sektora −, kuras
pārstāvēja visas iesaistītās nozares.
2.2.        Pētījumi
un citi informācijas avoti
Komisijas dienesti uzdeva veikt divus
pētījumus: Deloitte − pētījumu par izmaksu
samazināšanas praksi platjoslas pasīvās infrastruktūras
izvēršanā[17]
un Analysys Mason − pētījumu šim priekšlikumam
pievienotā ietekmes novērtējuma atbalstam[18].
Turklāt Komisijas dienesti izmantoja
papildu informācijas avotus, pētījumus un valstu (tostarp
Vācijas, Spānijas, Francijas, Itālijas, Lietuvas,
Nīderlandes, Polijas, Portugāles, Slovēnijas, Zviedrijas un
Apvienotās Karalistes) labāko praksi[19].
Atbildīgie Komisijas dienesti arī vāca detalizētu
informāciju ar valstu regulatīvo iestāžu starpniecību.
2.3.        Ierosinātās
regulas ietekmes novērtējums
Komisijas dienesti veica ietekmes
novērtējumu[20].
Turpmākai analīzei izvēlējās četras politikas
iespējas.
1. iespēja. Līdzšinējais
scenārijs: tiek saglabāta pašreizējā pieeja, kuras
pamatā ir uzraudzība, izpildes nodrošināšana un
norādījumu sniegšana.
2. iespēja. Veicināt
efektivitātes pieaugumu telesakaru nozarē: tiek ieteikti
pasākumi elektronisko sakaru tiesiskā regulējuma
konsekventākai un saskaņotākai iemērošanai, ko veic valstu
regulatīvās iestādes.
3. iespēja. Dot iespēju
panākt efektivitātes pieaugumu starp nozarēm: tiek
izstrādāts priekšlikums regulai, kuras mērķis ir
starpnozaru sadarbības potenciāla atraisīšana (divas
apakšiespējas − 3.a un 3.b − attiecīgi paredz tikai
regulu vai regulu kopā ar ieteikumu).
4. iespēja. Pieprasīt
panākt efektivitātes pieaugumu: tiek izstrādāts
tiesību akta priekšlikums, kas papildina pašreizējo tiesisko
regulējumu un prasa veikt pasākumus, kuri pārsniedz
3. iespējā paredzēto, piemēram, prasa sagatavot infrastruktūras
atlantus, īstenot uz izmaksām orientētu piekļuvi infrastruktūrai,
pilnvaro īstenot sadarbību inženiertehnisko darbu veikšanā, pat
ja tos nefinansē no publiskajiem līdzekļiem, un prasa
ierīkot ātrdarbīgiem sakariem gatavu infrastruktūru
arī vecās ēkās.
Veicot iespēju analīzi, galvenā
uzmanība tika pievērsta it sevišķi izmaksām un ieguvumiem,
kas rodas personām, kuras ir tieši ieinteresētas, un paredzamajai
ietekmei uz ieguldījumiem tīklā un platjoslas pakalpojumu
izvēršanā, un tika veikta plašāka makroekonomiska analīze
par ietekmi uz patērētāju labklājību, izaugsmi,
konkurētspēju un vienoto tirgu.
Ietekmes novērtējuma
ziņojumā secināts, ka 3.a iespēja ir labākais
pieejamais risinājums, ņemot vērā tās
efektivitāti attiecībā uz apzinātajiem mērķiem,
izmaksu un ieguvumu analīzi, efektivitāti un izmaksu samazināšanas
potenciāla izmantošanas saskanību ar vispārējiem ES
politikas mērķiem saskaņā ar proporcionalitātes un
subsidiaritātes principu.
Ierosinātā juridiskā
instrumenta izvēle aprakstīta turpmāk 3.4. iedaļā.
3.           PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI
3.1.        Juridiskais
pamats
Priekšlikuma pamatā ir Līguma par
Eiropas Savienības darbību 114. pants. Šādu pamatojumu
apstiprina priekšlikuma mērķi, ar ko tiecas uzlabot iekšējā
tirgus izveides un darbības nosacījumus.
Turklāt, kā to apstiprina
judikatūra, šis pants Savienības likumdevējam atkarībā
no vispārīgā konteksta un saskaņojamā jautājuma
konkrētajiem apstākļiem piešķir rīcības
brīvību attiecībā uz vēlamā rezultāta
sasniegšanai vispiemērotāko saskaņošanas metodi, it īpaši
jomās, kurām raksturīgas sarežģītas tehniskas
iezīmes[21].
3.2.        Subsidiaritāte

Ierosināto Eiropas iejaukšanos, kuras
nolūks ir samazināt ātrdarbīgas elektronisko sakaru
infrastruktūras izvēršanas izmaksas, attaisno subsidiaritātes
princips.
Subsidiaritātes principam ir divi
mērķi. No vienas puses, tas ļauj Savienībai rīkoties,
ja problēmu nevar pienācīgi atrisināt,
dalībvalstīm rīkojoties patstāvīgi. No otras puses,
tas tiecas saglabāt dalībvalstu pilnvaras jomās, kurās ar
Savienības rīcību nav iespējams panākt lielāku
efektivitāti. Nolūks ir Savienības lēmumu pieņemšanas
procesu iespējami pietuvināt plašai sabiedrībai.
Regulas priekšlikums vērsts uz
konkrētu tieši piemērojamu tiesību un pienākumu noteikšanu
nolūkā veicināt fiziskās infrastruktūras
izvēršanas un inženiertehnisko darbu plānošanu un izpildi, tostarp
paredzēti papildu noteikumi, kuru mērķis ir nodrošināt
attiecīgās informācijas un administratīvo procedūru
koordinēšanas pārredzamību. Turklāt tajā noteiktas
prasības attiecībā uz ēkas fizisko infrastruktūru, ja
tiek būvētas jaunas ēkas vai veikti kapitālās
renovācijas darbi.
Iecerētie pasākumi balstās uz
vairākās dalībvalstīs izmantoto labāko praksi,
tādu kā esošās fiziskās infrastruktūras atkārtota
izmantošana Lietuvā un Portugālē, esošās
infrastruktūras pārredzamība Beļģijā un
Vācijā, kopīga izvēršana Somijā un Zviedrijā,
piekļuves tiesību un administratīvo procedūru
vienkāršošana Nīderlandē un Polijā un ātrdarbīgas
platjoslas infrastruktūras ierīkošana jaunās ēkās
Spānijā un Francijā[22].
Dažas dalībvalstis ieviesušas pasākumus, kas zināmā
mērā pat pārsniedz ierosinātos pasākumus,
piemēram, Grieķija izveidojusi vienas pieturas aģentūru.
Ierosinātā regula neskar šādus sīkāk
izstrādātus noteikumus, kas paredzēti valstu tiesību aktos.

Regulas priekšlikums arī neskar
nekādus konkrētus regulatīvus pasākumus − tostarp
tiesiskās aizsardzības līdzekļu noteikšanu
attiecībā uz tādiem uzņēmumiem, kam ir būtiska
ietekme tirgū −, kurus veikušas valstu regulatīvās
iestādes atbilstoši elektronisko sakaru tiesiskajam regulējumam
Savienībā.
Paredzētie pasākumi Savienības
līmenī ir nepieciešami, lai uzlabotu iekšējā tirgus
izveides un darbības nosacījumus nolūkā:
–
likvidēt šķēršļus vienotā
tirgus darbībai, kurus rada valsts un vietējā līmeņa
noteikumu un administratīvās prakses atšķirības, kas
kavē Eiropas uzņēmumu attīstību un izaugsmi,
nelabvēlīgi ietekmē Eiropas konkurētspēju un rada
šķēršļus ieguldījumiem un darbībai pārrobežu
mērogā, tādējādi traucējot īstenot brīvību
nodrošināt elektronisko sakaru pakalpojumus un tīklus, kas
garantēta saskaņā ar spēkā esošajiem Savienības
tiesību aktiem. Kā piemēru var minēt, ka sadrumstalota un
nepārredzama regulatīvā pieeja tīkla izvēršanas
jautājumiem palielina izmaksas iekļūšanai katras valsts
tirgū. Šāda sadrumstalotība traucē gan starptautiskiem
uzņēmumiem, gan nacionāliem uzņēmumiem, kuri
vēlas gūt apjomradītus ietaupījumus Eiropas
līmenī, saskaroties ar aizvien lielāku konkurenci pasaules
mērogā. Tā arī traucē izstrādāt novatoriskus
pakalpojumus, kas varētu rasties ļoti ātrdarbīgos
tīklos, kuri nevainojami funkcionē pārrobežu mērogā;
–
veicināt platjoslas pārklājuma
vispārēju pieejamību, kas ir digitālā vienotā
tirgus attīstības priekšnosacījums, tādējādi
palīdzot likvidēt nozīmīgu šķērsli, kas kavē
vienotā tirgus izveidi, un vienlaikus veicinot teritoriālo
kohēziju. Šos mērķus būs iespējams sasniegt tikai tad,
ja infrastruktūras izvēršanas izmaksas samazināsies visā
ES;
–
īstenot ievērojamo neizmantoto
potenciālu, ko piedāvā platjoslas pakalpojumu izvēršanas
veicināšana un izmaksu samazināšana, tostarp, kad vien
iespējams, visā ES ieviest jau esošo labāko praksi;
–
racionalizēt efektīvus plānošanas un
ieguldījumu procesus lielā apjomā, tādējādi
veicinot Eiropas mēroga operatoru veidošanos;
–
nodrošināt uzņēmumiem un
ieguldītājiem vienlīdzīgu attieksmi un
nediskrimināciju saskaņā ar "tiem mērķiem un
uzdevumiem, kas ir cieši saistīti ar attiecīgo priekšmetu"[23] vairākos instrumentos,
kuri jau ir paredzēti ES tiesībās, jo īpaši
attiecībā uz elektronisko sakaru nozari[24], un arī
attiecībā uz citām jomām (piemēram, komunālo
pakalpojumu uzņēmumiem, kas vēlas gūt peļņu no to
fiziskās infrastruktūras, vai sinerģiju viedo tīklu
izveidē).
Ir iestrādāti vairāki aspekti,
lai šis priekšlikums atbilstu subsidiaritātes principam.
–
Pirmkārt, dalībvalstis drīkst
saglabāt vai pieņemt sīkāk izstrādātus noteikumus,
kas precizē vai papildina ierosinātajā regulā noteiktos
pienākumus, piemēram, attiecībā uz piekļuvi esošajai
infrastruktūrai, inženiertehnisko darbu koordinēšanu un kopīgu
izvēršanu.
–
Turklāt, lai gan ar ierosināto regulu
izveidotos uzdevumus pēc noklusējuma uztic neatkarīgajai VRI
saskaņā ar elektronisko sakaru tiesisko regulējumu, ņemot
vērā tās kompetenci un neatkarību, dalībvalstis var
izraudzīties citas kompetentās struktūras saskaņā ar
attiecīgās valsts kompetences un pilnvaru piešķiršanas
konstitucionālo sistēmu[25]
optimālā apkopojuma pakāpē, ja ir iespējams
panākt vērtīgus efektivitātes ieguvumus, ņemot
vērā uzticētos uzdevumus. Tas attiecas uz visiem regulā
paredzētajiem uzdevumiem: informācijas centru atļauju
piešķiršanas jautājumos, pārredzamību un strīdu
izšķiršanu.
–
Otrkārt, − runājot par esošās
fiziskās infrastruktūras pārredzamību − lai gan
vairākas dalībvalstis ir ieviesušas dažādas kartēšanas
iniciatīvas kā ĢIS (ģeogrāfiskās
informācijas sistēmu) lietojumus, kas dažās
dalībvalstīs aptver ne tikai elektronisko sakaru infrastruktūru,
bet arī citu komunālo pakalpojumu fizisko infrastruktūru,
šajā priekšlikumā netiek prasīts, lai dalībvalstis veiktu
šādu kartēšanu. Tāpat arī netiek prasīts apkopot vai
uzglabāt datus vienotā kontaktpunktā. Dalībvalstīm
noteikts pienākums šādus datus "darīt pieejamus"
vienotā informācijas centrā, un to ir iespējams
nodrošināt, sniedzot hipersaites uz citām vietām. Priekšlikums
arī neuzliek nekādu vispārēju pienākumu iepriekš
paziņot par plānotajiem inženiertehniskajiem darbiem. Tas
drīzāk ļauj elektronisko sakaru pakalpojumu sniedzējiem
pieprasīt šo informāciju no tīkla nodrošinātājiem
nolūkā izvērst ātrdarbīgus elektronisko sakaru tīklus.
–
Treškārt, − runājot par
atļauju piešķiršanu − šis priekšlikums neskar dalībvalstu
procedurālo autonomiju kompetenču sadalē valsts
līmenī. Lai gan ar vienotā informācijas centra
starpniecību jābūt pieejamai informācijai par
dažādām atļauju piešķiršanas procedūrām un
arī pieteikumi jāiesniedz ar vienotā informācijas centra starpniecību,
tā uzdevumi aprobežojas ar dažādu atļauju nosūtīšanu
un atļauju piešķiršanas procesa koordinēšanu. Turklāt
dažādie termiņi ir saskaņoti tikai pēc noklusējuma,
toties dalībvalstīm ir atļauts saglabāt vai ieviest savus
īpašos termiņus, neskarot citus īpašus termiņus vai
pienākumus, kas noteikti procedūras pareizai veikšanai un ir
piemērojami saskaņā ar valstu vai ES tiesībām.
–
Visbeidzot, − runājot par
iekārtām ēkas iekšpusē − ierosinātā regula
ļauj dalībvalstīm regulā noteiktos pienākumus
pielāgot valsts un vietējām īpatnībām,
izslēdzot no regulas piemērošanas jomas dažas ēku kategorijas,
piemēram, vienģimenes dzīvojamās mājas vai
renovējamas ēkas, tādējādi pilnībā
ievērojot subsidiaritātes un proporcionalitātes principu.
3.3.        Proporcionalitāte

Ierosinātie pasākumi ir pamatoti
arī no proporcionalitātes viedokļa.
Ierosinātie izmaksu samazināšanas
pasākumi vērsti uz koordinēšanas un pārredzamības
palielināšanu un minimālo līdzekļu saskaņošanu,
tādējādi ļaujot attiecīgajām ieinteresētajām
personām izmantot sinerģiju un samazināt nepilnības
izvēršanā. Lai gan ierosināto pasākumu mērķis ir
samazināt šķēršļus, kas kavē piekļuvi fiziskajai
infrastruktūrai, tie nenodara nepamatotu kaitējumu
īpašumtiesībām un saglabā komerciālas sarunas kā
pirmo līdzekli.
Ierosinātie pasākumi neuzspiež
konkrētus uzņēmējdarbības modeļus. Tie arī
atstāj dalībvalstīm iespēju pieņemt sīkāk
izstrādātus noteikumus un tādējādi drīzāk
papildinās, nekā ietekmēs pašreizējās valstu
iniciatīvas. Gluži pretēji, tie ļaus dalībvalstīm balstīties
uz saviem pašreizējiem pasākumiem un izvēlēties jebkuram
esošam vai jaunam pasākumam tādu organizēšanas veidu, kas
vislabāk atbilst to īpatnībām, nebūt ne vienmēr
radot papildu izmaksas.
Lai gan ierosinātā regula
zināmā mērā ietekmē īpašumtiesības,
šajā aspektā ir ievērots proporcionalitātes princips.
Priekšlikums dod iespēju risināt
komerciālas sarunas par piekļuvi fiziskajai infrastruktūrai, bet
neparedz piekļuvi ar iepriekš definētiem vai uz izmaksām
orientētiem noteikumiem un nosacījumiem. Tajā norādīti
orientējoši iemesli, kāpēc atteikumu piešķirt piekļuvi
varētu uzskatīt par pamatotu, piemēram, fiziskās
infrastruktūras, attiecībā uz kuru ir pieprasīta piekļuve,
tehniskā piemērotība kāda elektronisko sakaru tīkla
elementa izvietošanai, elementu izvietošanai vajadzīgās telpas
trūkums vai tīkla integritāte un drošība.
Lai gan priekšlikumā ir paredzēta
strīdu izšķiršana gadījumā, ja piekļuve tiek liegta
nepamatoti, tajā ņemti vērā vairāki piekļuves
tarifu noteikšanas parametri, piemēram, pieprasītās
piekļuves ietekme uz uzņēmējdarbības plānu, kas
ir tīkla nodrošinātāja veikto ieguldījumu pamatā, jo
īpaši gadījumos, kad ātrdarbīgu elektronisko sakaru
pakalpojumu sniegšanai izmanto nesen uzbūvētu fizisko
infrastruktūru.
Runājot par esošās fiziskās
infrastruktūras pārredzamību, priekšlikums attiecas uz
infrastruktūru, kas ir piemērota ātrdarbīga tīkla
izvēršanai, nevis uz visu fizisko infrastruktūru kopumā. Tas
arī ļauj dalībvalstīm noteikt vispārējus
atbrīvojumus attiecībā uz tehniski nepiemērotu infrastruktūru.
Turklāt priekšlikuma mērķis ir nodrošināt informācijas
pieejamību par viszemāko cenu. Šā iemesla dēļ
tajā ietvertas pakāpeniskas saistības, kas ļauj
organizēt piekļuvi jau pieejamai informācijai un veikt
apsekojumus tikai tad, ja šāda informācija nav viegli pieejama ar
valsts iestāžu vai elektronisko sakaru pakalpojumu sniedzēju
starpniecību.
Runājot par inženiertehnisko darbu
koordinēšanu, priekšlikums neierobežo uzņēmumu ekonomisko
brīvību − jo īpaši tas nepieprasa veikt kopīgu
izvēršanu pusēm, kas nav izvēlējušās šādu
uzņēmējdarbības modeli, ja vien netiek saņemts
publiskais finansējums. Gluži pretēji, tas tiecas dot iespēju
īstenot komerciālas vienošanās par kopīgu izvēršanu,
tālab uzlabojot informācijas izplatīšanu par gaidāmajiem
inženiertehniskajiem darbiem.
Attiecībā uz ēkas fizisko
infrastruktūru pienākums aprīkot ēkas ar
ātrdarbīgiem sakariem gatavu fizisko infrastruktūru attiecas
tikai uz jaunām ēkām un ēkām, kurās veikti kapitālās
renovācijas darbi. Tas ir tāpēc, ka šādos gadījumos
izmaksu pieaugums ir pakāpenisks salīdzinājumā ar
lielajām izmaksām, kas vajadzīgas, lai modernizētu
esošās, neaprīkotās ēkas, ierīkojot tajās
pasīvo infrastruktūru, un izmaksas, visticamāk, kompensēs
attiecīgā aktīva vērtības palielināšanās.
Turklāt priekšlikumā vēl vairāk sašaurināta šā
pienākuma piemērošanas joma, attiecinot to tikai uz
kapitālās renovācijas darbiem, kuriem vajadzīga
būvatļauja. Paredzēti arī vispārēji
izņēmumi, ko dalībvalstis nosaka proporcionalitātes labad.
3.4. Pamattiesības
Ir analizēta arī ierosināto
pasākumu ietekme uz pamattiesībām.
Lai gan tīkla nodrošinātāju
pienākums apmierināt visus pamatotos pieprasījumus par
piekļuvi to fiziskajai infrastruktūrai varētu ierobežot to
tiesības veikt uzņēmējdarbību, kā arī to
īpašumtiesības, nelabvēlīgo ietekmi šajā
ziņā tomēr mazina noteikums, ka šāda piekļuve
būtu jāpiešķir ar taisnīgiem nosacījumiem, tostarp
attiecībā uz cenu. Turklāt šāda ierobežošana jāuzskata
par pamatotu un samērīgu ar izvirzīto mērķi
samazināt ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu
izvēršanas izmaksas, jo tā samazinātu nepieciešamību veikt
inženiertehniskos darbus, kuri veido gandrīz 80 % no tīkla
izvēršanas izmaksām. Runājot par tīkla
nodrošinātāju pienākumu sniegt informācijas minimumu par
esošo infrastruktūru, aizsardzības pasākumus, kas attiecas uz
tiesībām uz privātumu, kā arī komercnoslēpumu
aizsardzību nodrošina, piešķirot atbrīvojumus
ekspluatācijas noslēpumu un komercnoslēpumu saglabāšanas
nolūkā.
Uzņēmumiem, kuri veic
inženiertehniskos darbus, kas pilnībā vai daļēji
finansēti no publiskajiem līdzekļiem, noteiktais pienākums
apmierināt visus pamatotos pieprasījumus par piekļuvi
nolūkā izvērst ātrdarbīgu elektronisko sakaru
tīklu elementus, varētu ierobežot to tiesības veikt
uzņēmējdarbību, kā arī to īpašumtiesības.
Tomēr jebkurš šāds pienākums būtu piemērojams tikai
tad, ja tas neradītu nekādas sākotnēji plānoto
inženiertehnisko darbu papildu izmaksas un ja koordinēšanas
pieprasījums ir iesniegts iespējami drīz un jebkurā
gadījumā vismaz vienu mēnesi pirms galīgā projekta
iesniegšanas kompetentajām iestādēm atļaujas
saņemšanas nolūkā. Turklāt šāda ierobežošana
jāuzskata par pamatotu un samērīgu ar izvirzīto
mērķi samazināt ātrdarbīgu elektronisko sakaru
tīklu izvēršanas izmaksas, jo tā ļautu elektronisko sakaru
tīklu nodrošinātājiem segt tikai daļu no inženiertehnisko
darbu izmaksām.
Pienākums aprīkot visas jaunceltnes
ar ātrdarbīgiem sakariem gatavu ēkas fizisko infrastruktūru
varētu ietekmēt attiecīgā īpašuma īpašnieku
īpašumtiesības. Šāda ierobežošana jāuzskata par pamatotu un
samērīgu ar izvirzīto mērķi samazināt
ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu izvēršanas izmaksas,
jo tā novērstu jebkādu vajadzību modernizēt ēkas,
ierīkojot tajās fizisko infrastruktūru.
Publisko sakaru tīklu
nodrošinātāja tiesības savu tīklu ierīkot līdz
koncentrācijas punktam, lai piekļūtu ātrdarbīgiem
sakariem gatavai ēkas fiziskajai infrastruktūrai, varētu
ietekmēt attiecīgā privātīpašuma īpašnieku
īpašumtiesības. Šādus ierobežojumus tomēr limitē
publisko sakaru tīklu nodrošinātāju pienākums līdz
minimumam samazināt ietekmi uz privātīpašumu un segt visas
radušās izmaksas. Turklāt šāda ierobežošana jāuzskata par
pamatotu un samērīgu ar izvirzīto mērķi samazināt
ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu izvēršanas izmaksas,
jo tā ļautu elektronisko sakaru pakalpojumu sniedzējiem,
izvēršot savus tīklus, gūt apjomradītus ietaupījumus.
Publisko sakaru tīklu
nodrošinātāju tiesības piekļūt jebkurai esošajai
ātrdarbīgiem sakariem gatavai ēkas fiziskajai
infrastruktūrai varētu ietekmēt tās personas īpašumtiesības,
kuras turējumā ir tiesības izmantot ēkas fizisko
infrastruktūru. Šis ierobežojums tomēr ir limitēts, jo šāda
piekļuve būtu jāpiešķir ar pamatotiem noteikumiem un
tā būtu piemērojama tikai gadījumos, kad dublēšana ir
tehniski neiespējama vai ekonomiski neefektīva.
Tiesības uz efektīvu tiesisko
aizsardzību personām, uz kurām attiecas iepriekš
norādītie ierobežojumi, garantē iespēja vērsties
kompetentā valsts strīdu izšķiršanas struktūrā, neskarot
jebkuras puses tiesības nodot lietu tiesai.
3.5.        Juridiskā
instrumenta izvēle
Komisija ierosina pieņemt regulu, jo
tā garantē visaptverošu, tieši piemērojamu risinājumu,
tostarp attiecībā uz visām tīklu izvēršanai
nepieciešamajām atļaujām. Tā nodrošina izmaksu samazināšanas
līdzekļu drīzu pieejamību, tādējādi
neatpaliekot Eiropas digitalizācijas programmas mērķu
īstenošanas procesā, kas jāpabeidz līdz 2020. gadam.
Atšķirībā no direktīvas
− kas nozīmētu, ka jāpiešķir papildu laiks
transponēšanai dalībvalstīs − regula ātri
iedibinātu pamattiesības un pamatpienākumus attiecībā
uz tīklu izvēršanu visā vienotajā tirgū. Turklāt
direktīva pēc savas būtības atļautu ievērojamu
diferenciācijas pakāpi šo tiesību un pienākumu
īstenošanā, tādējādi iemūžinot rodošos
daudzveidību. Turpretim tieši piemērojams juridiskais instruments
mazinās esošo sadrumstalotību un novērsīs tās rašanos
nākotnē, galvenokārt likvidējot konkrētus
šķēršļus elektronisko sakaru tīklu vienotā tirgus
izveidei, pamatojoties uz labāko praksi, bet organizatoriskus
jautājumus lielā mērā atstājot dalībvalstu
ziņā. Pakalpojumu sniedzējiem ir jāpiešķir tieši
piemērojamu tiesību kopums attiecībā uz visiem tīkla
plānošanas un izvēršanas posmiem, un, pamatojoties uz šīm
tiesībām, tie varētu vērsties valstu tiesās ne tikai
pret dalībvalstīm, bet arī pret citām privātām
struktūrām, piemēram, infrastruktūras īpašniekiem.
Paturot prātā, ka priekšlikuma
galvenais uzdevums ir noteikt visā vienotajā tirgū tieši
piemērojamas tiesības un pienākumus, šķiet, ka ieteicamais
juridiskais instruments būtu regula, nevis direktīva, jo regulai ir
nepārprotamas priekšrocības efektivitātes un lietderīguma
izteiksmē un tā rada vienlīdzīgus apstākļus
iedzīvotājiem un uzņēmumiem, paverot plašākas iespējas
privātai izpildei[26].
Tieši piemērojama regula − nevis direktīva, kura vēl
būtu jātransponē valstī − attiecīgi labāk
garantē tūlītēju ietekmi, kas vajadzīga, lai
veicinātu Digitalizācijas programmas mērķu īstenošanu
līdz 2020. gadam attiecībā uz platjoslas pieejamību.
Izmaksu samazināšanas pasākumu
ievērojamās priekšrocības gan ekonomiskā ieguvuma, gan
sociālā labuma izteiksmē ievērojami pārsniedz
jebkādu administratīvo slogu.
3.6.        Priekšlikuma
struktūra un galvenās tiesības un pienākumi
1. pants –
Mērķis un piemērošanas joma
–
Regulas 1. pantā noteikts regulas
mērķis un piemērošanas joma.
2. pants —
Definīcijas
–
Šajā pantā iekļautas
definīcijas papildus tām, kuras jau ietvertas ES elektronisko sakaru
tiesiskajā regulējumā.
3. pants —
Piekļuve esošajai fiziskajai infrastruktūrai
–
Regulas 3. pantā noteiktas tīklu
nodrošinātāju vispārējās tiesības
piedāvāt piekļuvi savai fiziskajai infrastruktūrai un
tīklu nodrošinātāju pienākums izpildīt visus pamatotos
pieprasījumus par piekļuvi to fiziskajai infrastruktūrai
nolūkā izvērst elektronisko sakaru tīklu elementus
saskaņā ar taisnīgiem noteikumiem un nosacījumiem.
–
Ir paredzēta strīdu izšķiršanas
struktūra, kas izskata jebkuru atteikumu vai strīdu par noteikumiem
un nosacījumiem – šī funkcija pēc noklusējuma tiktu
uzticēta valsts regulatīvajai iestādei (VRI).
4. pants –
Pārredzamība attiecībā uz fizisko infrastruktūru
–
Regulas 4. pantā noteiktas tiesības
piekļūt informācijas minimumam par esošo fizisko
infrastruktūru un plānotajiem inženiertehniskajiem darbiem.
–
Tam līdztekus noteikts tīklu
nodrošinātāju pienākums izpildīt pamatotus
pieprasījumus veikt vietas apsekojumus attiecībā uz to
fiziskās infrastruktūras konkrētiem elementiem.
–
Strīdu izšķiršana par vietas apsekojumiem
vai piekļuvi informācijai tiktu uzticēta strīdu
izšķiršanas struktūrai, pēc noklusējuma − VRI.
5. pants –
Inženiertehnisko darbu koordinācija
–
Šajā pantā ietvertas tiesības
risināt sarunas par inženiertehnisko darbu koordināciju.
–
Turklāt tajā noteikts pienākums
uzņēmumiem, kuri veic inženiertehniskos darbus, kas finansēti no
publiskajiem līdzekļiem, izpildīt pamatotus pieprasījumus
par inženiertehnisko darbu koordinēšanas līgumiem ar
pārredzamiem un nediskriminējošiem nosacījumiem.
6. pants –
Atļaujas piešķiršana
–
Šajā pantā ietvertas tiesības,
izmantojot elektroniskos līdzekļus un ar vienota informācijas
centra starpniecību, piekļūt jebkādai informācijai par
nosacījumiem un procedūrām, kas piemērojamas
konkrētiem inženiertehniskajiem darbiem, kā arī tiesības,
izmantojot elektroniskos līdzekļus un ar minētā centra
starpniecību, iesniegt pieteikumus atļauju saņemšanai.
Informācijas centrs atvieglo un koordinē atļauju
piešķiršanas procesu un uzrauga termiņu ievērošanu.
–
Turklāt pantā noteikts
vispārējs maksimālais termiņš, ja valstu vai ES
tiesību aktos termiņš nav paredzēts, kā arī noteiktas
tiesības laikus saņemt lēmumu saistībā ar atļaujas
pieteikumu.
7.–8. pants –
Iekārtas ēkas iekšpusē
–
Regulas 7. pantā ir noteikts
pienākums jaunas ēkas, kā arī ēkas, kurās veic
kapitālās renovācijas darbus, aprīkot ar
ātrdarbīgiem sakariem gatavu ēkas fizisko infrastruktūru,
un pienākums jaunas daudzdzīvokļu ēkas, kā arī
vecas daudzdzīvokļu ēkas, kurās veic kapitālās
renovācijas darbus, aprīkot ar koncentrācijas punktu, kas
atrodas ēkā vai ārpus tās.
–
Regulas 8. pantā ir noteiktas elektronisko
sakaru tīklu nodrošinātāju tiesības savu tīklu
ierīkot tikai līdz koncentrācijas punktam ēkā,
elektronisko sakaru pakalpojumu sniedzēju tiesības vienoties par
piekļuvi jebkurai ātrdarbīgiem sakariem gatavai ēkas
fiziskajai infrastruktūrai un, ja nav ātrdarbīgiem sakariem
gatavas ēkas fiziskās infrastruktūras, tiesības savu
tīklu ierīkot līdz abonenta privātajām telpām, ar
nosacījumu, ka līdz minimumam tiek samazināta ietekme uz
privātīpašumu un tas tiek darīts par saviem
līdzekļiem.
9.–11. pants
–
Šajos pantos ietverti nobeiguma noteikumi, tostarp
kompetentās iestādes izraudzīšana un pienākums regulu
pārskatīt trīs gadu laikā pēc tās
stāšanās spēkā.
4.           IETEKME UZ BUDŽETU
Ierosinātā regula neietekmē
Savienības budžetu.
2013/0080 (COD)
Priekšlikums
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA
par pasākumiem ātrdarbīgu
elektronisko sakaru tīklu izvēršanas izmaksu samazināšanai
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS
SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 114. pantu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta
projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas
un sociālo lietu komitejas atzinumu[27],
ņemot vērā Reģionu
komitejas atzinumu[28],
saskaņā ar parasto likumdošanas
procedūru,
tā kā:
(1)       Digitālā ekonomika
ienes radikālas pārmaiņas vienotā tirgus darbībā.
Digitālā ekonomika, pateicoties tās inovāciju
potenciālam, ātrumam un pārrobežu ietekmei, var sekmēt
vienotā tirgus integrāciju, to paceļot jaunā
līmenī. Savienība ir izvirzījusi redzējumu — tāda
digitālā ekonomika, kas sniedz noturīgas ekonomiskās un
sociālās priekšrocības, kuru pamatā ir mūsdienīgi
tiešsaistes pakalpojumi un ātrdarbīgi interneta savienojumi. Augstas
kvalitātes digitālā infrastruktūra ir praktiski visu
mūsdienīgas un novatoriskas ekonomikas nozaru balsts, un tai ir
stratēģiska nozīme sociālajā un
teritoriālajā kohēzijā. Tāpēc visiem
iedzīvotājiem un uzņēmumiem jābūt iespējai
iekļauties digitālajā ekonomikā.
(2)       Atzīstot, ka ir
svarīgi izvērst ātrdarbīgu platjoslas infrastruktūru,
dalībvalstis ir apstiprinājušas vērienīgos
mērķus, kas attiecībā uz platjoslu izvirzīti Komisijas
paziņojumā Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un
sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai "Eiropas digitalizācijas
programma – digitalizācijas virzīta Eiropas izaugsme"[29] ("Digitalizācijas
programma"), proti, nodrošināt 100 % platjoslas
pārklājumu ne vēlāk kā 2013. gadā un
lielāku ātrumu – 30 Mb/s – visām mājsaimniecībām,
pie tam vismaz 50 % mājsaimniecību − interneta
pieslēgumu ar ātrumu vairāk nekā 100 Mb/s ne
vēlāk kā 2020. gadā.
(3)       Digitalizācijas
programmā arī konstatēts, ka vajadzīga politika platjoslas
izvēršanas izmaksu samazināšanai visā Savienības
teritorijā, tostarp pienācīga plānošana un
koordinēšana un administratīvo slogu samazināšana.
(4)       Ņemot vērā to,
ka ir nepieciešama rīcība ES līmenī, lai nodrošinātu
labāku platjoslas pārklājumu, tostarp samazinot
ātrdarbīgas platjoslas infrastruktūras izmaksas[30], II vienotā tirgus
aktā[31]
uzsvērts, ka jāvelta papildu pūles Eiropas digitalizācijas
programmā noteikto mērķu drīzai sasniegšanai, cita
starpā pievēršoties jautājumam par ieguldījumiem
ātrdarbīgos tīklos.
(5)       Ātrdarbīgu
fiksēto un bezvadu elektronisko sakaru tīklu izvēršanai
visā Savienībā vajadzīgi ievērojami ieguldījumi,
un lielu daļu no tiem veido inženiertehnisko darbu izmaksas.
(6)       Var uzskatīt, ka lielu
daļu no šīm izmaksām rada izvēršanas procesa
neefektivitāte, kas saistīta ar esošās pasīvās
infrastruktūras (piemēram, kanālu, cauruļu, kabeļu
aku, sadales skapju, balstu, mastu, antenu iekārtu, torņu un citu balsta
konstrukciju) izmantošanu, trūkumiem inženiertehnisko darbu
koordinēšanā, apgrūtinošām administratīvām
atļauju piešķiršanas procedūrām un trūkumiem
tīklu ierīkošanā ēkas iekšpusē.
(7)       Pasākumiem, kuru
mērķis ir efektīvāk izmantot esošo infrastruktūru un
samazināt izmaksas un šķēršļus jaunu inženiertehnisko darbu
veikšanā, vajadzētu ievērojami veicināt
ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu ātru un plašu
izvēršanu, vienlaikus saglabājot efektīvu konkurenci.
(8)       Dažas dalībvalstis ir
pieņēmušas pasākumus, kuri paredzēti platjoslas
izvēršanas izmaksu samazināšanai. Ieviešot šo labāko praksi
visā Savienībā, būtu iespējams ievērojami
veicināt digitālā vienotā tirgus izveidi. Tomēr šāda
prakse joprojām ir ierobežota un sadrumstalota. Turklāt
regulējuma prasību atšķirības dažkārt kavē
sadarbību starp komunālo pakalpojumu uzņēmumiem un var
radīt šķēršļus jaunu tīkla nodrošinātāju
ienākšanai tirgū un kavēt jaunu uzņēmējdarbības
iespēju rašanos, tādējādi traucējot izveidot
ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu fiziskās
infrastruktūras izmantošanas un izvēršanas vienoto tirgu. Visbeidzot,
iniciatīvas dalībvalstu līmenī, šķiet, ne vienmēr
ir holistiskas, savukārt, lai panāktu konsekventu un
nozīmīgu ietekmi, ir svarīgi rīkoties, aptverot visu
izvēršanas procesu un visas nozares.
(9)       Šīs regulas
mērķis ir noteikt dažu tiesību un pienākumu minimumu, kas
visā Savienībā piemērojams, lai atvieglotu
ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu izvēršanu un
starpnozaru koordinēšanu. Lai gan tiktu nodrošināts
vienlīdzīgu konkurences apstākļu minimālais
līmenis, saskaņā ar subsidiaritātes principu šis process
nedrīkstētu skart jau ieviesto labāko praksi un valsts un
vietējā līmenī pieņemtos pasākumus, kuri ietver
sīkāk izstrādātus noteikumus un nosacījumus, kā
arī pasākumus, kas papildina minētās tiesības un
pienākumus.
(10)     Ievērojot lex
specialis principu − ja piemēro specifiskākus
regulatīvus pasākumus saskaņā ar ES tiesību
normām, tiem būtu jādod priekšroka salīdzinājumā
ar šajā regulā noteikto tiesību un pienākumu minimumu.
Tāpēc šai regulai nevajadzētu skart ES tiesību normas un jo
sevišķi nekādus īpašus regulatīvus pasākumus, tostarp
tiesiskās aizsardzības līdzekļu noteikšanu
attiecībā uz uzņēmumiem, kam ir būtiska ietekme
tirgū, saskaņā ar Savienības tiesisko regulējumu
elektronisko sakaru jomā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada
7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem
reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko
komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (Pamatdirektīva)[32], Eiropas Parlamenta un Padomes
2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko
komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (Atļauju
izsniegšanas direktīva)[33],
Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta
Direktīva 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju
tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to
savstarpēju savienojumu (Piekļuves direktīva)[34], Eiropas Parlamenta un Padomes
2002. gada 7. marta Direktīva 2002/22/EK par
universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām
attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (Universālā
pakalpojuma direktīva)[35]
un Komisijas 2002. gada 16. septembra Direktīva 2002/77/EK
par konkurenci elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu
tirgū[36]).

(11)     Elektronisko sakaru tīklu
nodrošinātāji, jo īpaši jaunienācēji, varētu
panākt daudz lielāku efektivitāti, atkārtoti izmantojot
esošo fizisko infrastruktūru, tostarp citu komunālo pakalpojumu
infrastruktūru, elektronisko sakaru tīklu izvēršanai, jo
īpaši teritorijās, kur nav pieejams piemērots elektronisko
sakaru tīkls vai kur jaunas fiziskās infrastruktūras izbūve
varētu izrādīties ekonomiski neizdevīga. Turklāt
sinerģija starp nozarēm var ievērojami samazināt
nepieciešamību veikt inženiertehniskos darbus elektronisko sakaru
tīklu izvēršanai un līdz ar to arī ar šiem darbiem
saistītās sociālās un vides izmaksas, ko rada,
piemēram, piesārņojums, traucējumi un satiksmes
sastrēgumi. Tāpēc šī regula būtu jāpiemēro
ne tikai elektronisko sakaru tīklu nodrošinātājiem, bet arī
visiem īpašniekiem vai tiesību turētājiem, kuri ir
tiesīgi izmantot plašu un visuresošu fizisko infrastruktūru, kas ir
piemērota elektronisko sakaru tīklu elementu izvietošanai,
piemēram, elektroenerģijas, gāzes, ūdensapgādes un
kanalizācijas, siltumapgādes un transporta pakalpojumu fiziskos
tīklus.
(12)     Ņemot vērā
šādu tīklu fizisko objektu zemo diferenciācijas pakāpi,
nereti tajos var vienlaikus izvietot dažādus elektronisko sakaru
tīkla elementus, tostarp tos, kas atbilstīgi tehnoloģiskās
neitralitātes principam spēj nodrošināt platjoslas
piekļuves pakalpojumus ar ātrumu vismaz 30 Mb/s,
neietekmējot galvenā pakalpojuma sniegšanu un pielāgošanas
izmaksas saglabājot iespējami zemākas. Tādējādi
fizisko infrastruktūru, kas paredzēta tikai citu tīkla elementu
izvietošanai, bet kas nav aktīvs tīkla elements, principā var
izmantot elektronisko sakaru kabeļu, iekārtu vai jebkādu citu
elektronisko sakaru tīklu elementu izvietošanai neatkarīgi no
tās faktiskā izmantojuma vai īpašumtiesībām. Neskarot
ar galvenā pakalpojuma sniegšanu saistītu konkrētu
vispārējo interešu mērķu īstenošanu, būtu jāsekmē
sinerģija starp tīklu operatoriem, lai vienlaikus palīdzētu
sasniegt Digitalizācijas programmas mērķus.
(13)     Šī regula
nedrīkstētu skart arī nevienu no īpašajiem
aizsardzības pasākumiem, kuri jāveic, lai nodrošinātu
tīklu drošību un integritāti un panāktu, ka netiek
ietekmēti galvenie tīkla operatora sniegtie pakalpojumi, taču
valstu tiesību aktos izklāstīti vispārīgi noteikumi,
kuri liedz tīklu operatoriem risināt sarunas par elektronisko sakaru
tīklu nodrošinātāju piekļuvi fiziskajai infrastruktūrai,
varētu kavēt tirgus izveidi attiecībā uz piekļuvi
fiziskajai infrastruktūrai, un tāpēc tie būtu
jāatceļ. Tajā pašā laikā šajā regulā
paredzētie pasākumi neskar dalībvalstu iespējas
saskaņā ar piemērojamajiem ES tiesību aktiem
nodrošināt pievilcīgākus nosacījumus attiecībā uz
infrastruktūras pieejamību komunālo pakalpojumu
sniedzējiem, no šādiem pakalpojumiem gūtus ieņēmumus
izslēdzot no to tarifu aprēķina bāzes, kuri galalietotājiem
noteikti par pakalpojumu sniedzēju galveno darbību vai
darbībām.
(14)     Tīkla operators
objektīvu iemeslu dēļ var atteikt piekļuvi
konkrētām fiziskajām infrastruktūrām. Piemēram,
fiziskā infrastruktūra var būt tehniski nepiemērota, ja
saistībā ar infrastruktūru, attiecībā uz kuru ir
pieprasīta piekļuve, ir izveidojušies īpaši apstākļi,
tostarp pieejamas telpas trūkums. Tāpat īpašos
apstākļos infrastruktūras koplietošana var apdraudēt
tīkla integritāti un drošību vai tādu pakalpojumu
sniegšanu, kuriem šī infrastruktūra tiek izmantota pirmām
kārtām. Turklāt, ja tīkla operators jau nodrošina
piekļuves prasītāja vajadzībām atbilstošu
vairumtirdzniecības piekļuvi fiziskajai tīkla
infrastruktūrai, tad piekļuve pamata fiziskajai infrastruktūrai
var radīt negatīvu ekonomisko ietekmi uz tā
uzņēmējdarbības modeli un stimuliem veikt ieguldījumus
un, iespējams, novest pie tīkla elementu neefektīvas
dublēšanās. Tajā pašā laikā situācijas,
kurās saskaņā ar Savienības regulējumu elektronisko
sakaru jomā ir noteikti pienākumi nodrošināt piekļuvi
fiziskajai infrastruktūrai, piemēram, pienākumi uzņēmumiem,
kam ir būtiska ietekme tirgū, varētu būt reglamentētas
ar īpašiem reglamentējošiem pienākumiem, ko šai regulai
nevajadzētu skart.
(15)     Ja elektronisko sakaru
tīklu nodrošinātāji pieprasa piekļuvi noteiktā
teritorijā, tīklu operatoriem būtu jādara pieejams
piedāvājums par savu objektu koplietošanu saskaņā ar
taisnīgiem noteikumiem un nosacījumiem, tostarp attiecībā
uz cenu, ja vien piekļuve nav atteikta objektīvu iemeslu
dēļ. Atkarībā no apstākļiem šādas
piekļuves piešķiršanas nosacījumus varētu ietekmēt
vairāki faktori, piemēram: jebkādas papildu uzturēšanas un
pielāgošanas izmaksas; jebkādi profilaktiski aizsardzības
pasākumi, kuri jāpieņem, lai samazinātu negatīvu
ietekmi uz tīkla drošību un integritāti; jebkāds īpašs
atbildības regulējums kaitējuma gadījumā; jebkādu
infrastruktūras izbūvei piešķirtu publisko subsīdiju
izmantošana, tostarp īpaši noteikumi un nosacījumi, kas saistīti
ar subsīdijām vai atbilstīgi Eiropas Savienības
tiesību aktiem paredzēti valstu tiesību aktos; jebkādi
ierobežojumi, kas izriet no valsts noteikumiem, kuru mērķis ir
aizsargāt vidi, sabiedrības veselību, valsts drošību vai
sasniegt pilsētu un lauku plānošanas mērķus.
(16)     Ja komerciālās
sarunās par tehniskajiem un komerciālajiem noteikumiem un
nosacījumiem neizdodas panākt vienošanos, jebkurai no pusēm
vajadzētu būt iespējai valsts līmenī vērsties pie
strīdu izšķiršanas struktūras, kura pusēm var noteikt
risinājumu, tādējādi ļaujot izvairīties no
nepamatotiem atteikumiem vai nesamērīgiem nosacījumiem. Nosakot
piekļuves piešķiršanas tarifu, strīdu izšķiršanas
struktūrai būtu jāņem vērā fiziskajā
infrastruktūrā veiktie ieguldījumi. Konkrētajā
gadījumā, attiecībā uz piekļuvi elektronisko sakaru
tīklu operatoru fiziskajai infrastruktūrai, šajā
infrastruktūrā veiktie ieguldījumi var tiešā veidā
sekmēt Eiropas digitalizācijas programmas mērķu
sasniegšanu, un „parazitēšana” var ietekmēt konkurenci
lejupējā tirgū. Tāpēc attiecībā uz visiem
pienākumiem nodrošināt piekļuvi būtu jāņem
vērā šo ieguldījumu ekonomiskā dzīvotspēja, ko
nosaka atbilstīgi šādiem aspektiem: iespējamais ieguldījumu
atdeves grafiks, piekļuves iespējamā ietekme uz konkurenci
lejupējā tirgū, tīkla aktīvu amortizācija
piekļuves pieprasīšanas laikā, iespējamais veikto
ieguldījumu ekonomiskais pamatojums, jo īpaši nesen
izbūvētās fiziskajās infrastruktūrās, ko izmanto
ātrdarbīgu elektronisko sakaru pakalpojumu sniegšanai, un visi
piedāvājumi piekļuves pieprasītājam izvēršanu
veikt kopīgi.
(17)     Lai efektīvi
izplānotu ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu
izvēršanu un nodrošinātu elektronisko sakaru tīklu
izvēršanai piemērotu esošo infrastruktūru
visefektīvāko izmantošanu, uzņēmumiem, kuriem atļauts
nodrošināt elektronisko sakaru tīklus, vajadzētu būt
iespējai piekļūt informācijas minimumam par izvēršanas
teritorijā pieejamajām fiziskajām infrastruktūrām.
Pamatojoties uz šādu informācijas minimumu, būtu
jāspēj novērtēt esošās infrastruktūras
izmantošanas potenciālu konkrētā teritorijā, kā
arī samazināt kaitējumu jebkurai no esošajām
fiziskajām infrastruktūrām. Ņemot vērā
iesaistīto ieinteresēto personu skaitu un mērķi atvieglot
piekļuvi minētajai informācijai, arī starp nozarēm un
pāri robežām, šāds informācijas minimums būtu
jādara pieejams ar vienotā informācijas centra
starpniecību. Minētajam informācijas centram būtu
jāatļauj piekļūt jau tagad elektroniskā
formātā pieejamajam informācijas minimumam, attiecībā
uz ko nosaka ierobežojumus, lai nodrošinātu tīkla drošību un
integritāti vai aizsargātu likumīgas ekspluatācijas
noslēpumus un komercnoslēpumus.
(18)     Šī regula neuzliek
dalībvalstīm nekādus jaunus kartēšanas pienākumus,
taču tā paredz, ka informācijas minimums, ko publiskā
sektora iestādes jau ir savākušas un kas jau ir pieejams elektroniskā
formātā saskaņā ar valstu iniciatīvām un
Savienības tiesību aktiem (piemēram, Eiropas Parlamenta un
Padomes 2007. gada 14. marta Direktīvu 2007/2/EK, ar ko
izveido Telpiskās informācijas infrastruktūru Eiropas
Kopienā (INSPIRE)[37]),
būtu jādara pieejams, piemēram, izmantojot hipersaiti uz vienoto
informācijas centru, lai elektronisko sakaru tīklu
nodrošinātājiem varētu piešķirt koordinētu
piekļuvi informācijai par fiziskajām infrastruktūrām,
vienlaikus nodrošinot jebkādas šādas informācijas drošību
un integritāti. Šādai informācijas sniegšanai nevajadzētu
skart pārredzamības prasības, kas publiskā sektora
informācijas atkalizmantošanai jau ir piemērojamas saskaņā
ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 17. novembra
Direktīvu 2003/98/EK par valsts sektora informācijas
atkalizmantošanu[38].
Ja publiskajam sektoram pieejamā informācija nesniedz pietiekamas
zināšanas par esošajām fiziskajām infrastruktūrām
konkrētā teritorijā vai noteikta veida infrastruktūru,
tīklu operatoriem pēc pieprasījuma būtu jādara
informācija pieejama vienotajam informācijas centram.
(19)     Ja informācijas minimums
nav pieejams ar vienotā informācijas centra starpniecību,
būtu tomēr jānodrošina, ka elektronisko sakaru tīklu
operatori var šādu īpašu informāciju tiešā veidā pieprasīt
jebkuram tīkla operatoram attiecīgajā teritorijā.
Turklāt, ja pieprasījums ir pamatots, jo īpaši, lai
nodrošinātu iespēju esošās fiziskās infrastruktūras
izmantot kopīgi vai koordinēt inženiertehniskos darbus, elektronisko
sakaru tīklu operatoriem būtu jādod iespēja veikt vietas
apsekojumus un pieprasīt informāciju par plānotajiem
inženiertehniskajiem darbiem saskaņā ar pārredzamiem,
samērīgiem un nediskriminējošiem nosacījumiem un neskarot
aizsardzības pasākumus, kuri pieņemti, lai nodrošinātu
tīkla drošību un integritāti, kā arī aizsargātu
ekspluatācijas noslēpumus un komercnoslēpumus. Tīklu
operatori vai aktīvi vienotie informācijas centri, kuriem
atļauts pieprasīt šādu informāciju, būtu jāmudina
nodrošināt lielāku pārredzamību attiecībā uz
plānotajiem inženiertehniskajiem darbiem, jo īpaši lielākas
nozīmes teritorijās, atļauju saņēmušos operatorus
pārorientējot uz šādu informāciju, ja tā ir pieejama.
(20)     Ja rodas strīdi par
ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu izvēršanas
nolūkā vajadzīgo piekļuvi informācijai par fiziskajām
infrastruktūrām, vienotajam informācijas centram būtu
jāspēj šādus strīdus atrisināt, izmantojot saistošus
lēmumus un nevienai no pusēm neliedzot ierosināt lietu
tiesā.
(21)     Ar inženiertehnisko darbu
koordinēšanu attiecībā uz fiziskajām
infrastruktūrām var panākt ievērojamus ietaupījumus un
līdz minimumam samazināt neērtības teritorijā,
kurā jāizvērš jauni elektronisko sakaru tīkli.
Tādēļ būtu jāaizliedz regulatīvie ierobežojumi,
kuri parasti neļauj tīkla operatoru starpā risināt sarunas
par iespēju koordinēt šādus darbus nolūkā izvērst
ātrdarbīgus elektronisko sakaru tīklus. Tomēr, ja
inženiertehniskos darbus nefinansē no publiskiem līdzekļiem,
ieinteresētajām personām vajadzētu būt iespējai
noslēgt līgumus par inženiertehnisko darbu koordinēšanu
saskaņā ar saviem ieguldījumu un
uzņēmējdarbības plāniem un pašu noteiktos
termiņos.
(22)     Ar inženiertehniskajiem
darbiem, ko pilnībā vai daļēji finansē no publiskiem
līdzekļiem, būtu jātiecas sniegt iespējami
lielāku sabiedrisko labumu, izmantojot šo darbu pozitīvos
ārējos faktorus dažādās nozarēs un nodrošinot
vienlīdzīgas iespējas kopīgi izmantot pieejamo un
plānoto fizisko infrastruktūru nolūkā izvērst
elektronisko sakaru tīklus. Tam nevajadzētu negatīvi
ietekmēt no publiskiem līdzekļiem finansētu inženiertehnisko
darbu galveno mērķi, tomēr uzņēmumam, kurš veic
attiecīgos inženiertehniskos darbus, saskaņā ar
samērīgiem, nediskriminējošiem un pārredzamiem
nosacījumiem un neskarot piemērojamos valsts atbalsta noteikumus,
būtu jāizpilda laicīgi iesniegti un pamatoti pieprasījumi
par ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu elementu
izvēršanas koordinēšanu, piemēram, nodrošinot jebkādu
papildu izmaksu nosegšanu un minimālas izmaiņas sākotnējos
plānos. Vajadzētu būt iespējai saskaņā ar
pamatotiem, samērīgiem, nediskriminējošiem un pārredzamiem
nosacījumiem izmantot īpašas strīdu izšķiršanas
procedūras, lai nodrošinātu to strīdu ātru izšķiršanu,
kuri saistīti ar sarunām par koordinēšanas līgumiem.
Šādi noteikumi nedrīkstētu skart dalībvalstu tiesības
rezervēt elektronisko sakaru tīklu jaudas pat tad, ja nav
konkrētu pieprasījumu, lai spētu apmierināt turpmākus
pieprasījumus pēc fiziskās infrastruktūras,
tādējādi maksimāli palielinot inženiertehnisko darbu
vērtību, vai pieņemt pasākumus, kuri saistīti ar
līdzīgām tiesībām, kas ļauj inženiertehniskos
darbus koordinēt citu veidu tīklu, piemēram, gāzes vai
elektroenerģijas tīklu, operatoriem.
(23)     Lai aizsargātu valstu un
Savienības vispārējās intereses, var būt nepieciešamas
daudzas dažādas atļaujas attiecībā uz elektronisko sakaru
tīklu vai jaunu tīklu elementu izvēršanu, tostarp
būvniecību, pilsētu plānošanu, vides aizsardzību un
citiem aspektiem. Ņemot vērā dažādu veidu elektronisko
sakaru tīklu izvēršanai vajadzīgo atļauju skaitu un
izvēršanas vietējo raksturu, var būt jāpiemēro
dažādas procedūras un nosacījumi. Vienlaikus garantējot
katras kompetentās iestādes tiesības tikt iesaistītai un
saglabāt savas lēmumu pieņemšanas prerogatīvas
saskaņā ar subsidiaritātes principu, tāda vienota
informācijas centra izveide, kas sniedz informāciju par visām
inženiertehniskajiem darbiem piemērojamām procedūrām un
vispārējiem nosacījumiem, varētu mazināt
sarežģītību un palielināt efektivitāti un
pārredzamību, jo īpaši palīdzot jauniem tirgus
dalībniekiem vai mazākiem operatoriem, kuri attiecīgajā
teritorijā neveic aktīvu darbību. Turklāt
uzņēmumiem, kuri izvērš elektronisko sakaru tīklus,
vajadzētu būt tiesībām savu atļaujas pieprasījumu
iesniegt, izmantojot vienoto informācijas centru, kam noteikts
pienākums koordinēt dažādas procedūras un uzraudzīt,
vai lēmumi tiek pieņemti tiesību aktos noteiktajos
termiņos. Šādam informācijas centram būtu jādarbojas
kā vienas pieturas aģentūrai, taču tam nav obligāti
jāīsteno lēmumu pieņemšanas pilnvaras, ja vien tās nav
piešķirtas saskaņā ar valsts tiesību aktiem.
(24)     Lai nodrošinātu, ka
atļaujas piešķiršanas procedūras nerada šķēršļus
ieguldījumu veikšanai un nerada negatīvu ietekmi uz vienoto tirgu,
lēmums par atļaujas pieprasījuma apstiprināšanu vai noraidīšanu
būtu jādara zināms katrā ziņā ne vēlāk
par sešiem mēnešiem, neskarot citus īpašus termiņus vai
pienākumus, kuri noteikti procedūras pareizai veikšanai un ir
piemērojami atļaujas piešķiršanas procedūrai
saskaņā ar valstu vai ES tiesībām. Atkarībā no
piemērojamajiem tiesību aktiem tie var būt skaidri izteikti vai
noklusējuma lēmumi. Turklāt, ja, pieņemot lēmumu par
atļaujas piešķiršanu, notiek kavēšanās,
uzņēmumiem, kuri pieprasījuši šādas atļaujas,
vajadzētu būt tiesīgiem saņemt kompensāciju, ar
nosacījumu, ka tie var pierādīt, ka ir cietuši zaudējumus
šādas kavēšanās dēļ. Šādas tiesības
būtu jāizmanto saskaņā ar valsts tiesību aktos
paredzētajiem procesuālo un materiālo tiesību
aizsardzības pasākumiem.
(25)     Lai nodrošinātu, ka
šādas atļaujas piešķiršanas procedūras tiek pabeigtas
pieņemamos termiņos, dalībvalstis var ieviest vairākus
aizsardzības pasākumus, piemēram, klusējot izteiktu
piekrišanu, vai veikt pasākumus, kuru mērķis ir vienkāršot
procedūras, cita starpā samazināt elektronisko sakaru tīklu
izvēršanai nepieciešamo atļauju skaitu vai dažām mazu vai
standartizētu inženiertehnisko darbu kategorijām noteikt
atbrīvojumu no atļaujas saņemšanas prasības. Valsts,
reģionālajā vai vietējā līmenī
iestādēm jebkurš atteikums piešķirt šādas atļaujas,
kas ir to kompetencē, būtu jāpamato ar pārredzamiem,
nediskriminējošiem, objektīviem un samērīgiem
kritērijiem un nosacījumiem. Tam nevajadzētu skart nevienu no
pasākumiem, ko dalībvalstis pieņēmušas ar mērķi
dažiem elektronisko sakaru tīklu elementiem (gan pasīviem, gan
aktīviem) noteikt atbrīvojumu no atļaujas saņemšanas
prasības.
(26)     Lai sasniegtu
Digitalizācijas programmas mērķus, infrastruktūras
izvēršanai jānotiek iespējami tuvāk galalietotāju
telpām, bet vienlaikus atbilstīgi vispārējām
interesēm pilnībā jāievēro proporcionalitātes
princips attiecībā uz jebkādiem īpašumtiesību
ierobežojumiem. Būtu jāveicina ātrdarbīgu elektronisko
sakaru tīklu izvēršana līdz pašam galalietotājam, taču
vienlaikus būtu jānodrošina tehnoloģiskā neitralitāte,
jo īpaši ātrdarbīgiem sakariem gatavā ēkas
fiziskajā infrastruktūrā. Ņemot vērā, ka mazu
kanālu ierīkošana ēkas būvniecības laikā rada
pavisam nelielas papildu izmaksas, bet ēku modernizēšana,
aprīkojot tās ar ātrdarbīgu infrastruktūru, var
prasīt lielu daļu no ātrdarbīga tīkla izvēršanas
kopējām izmaksām, ar fizisko infrastruktūru būtu
jāaprīko visas jaunbūves vai kapitāli renovētās
ēkas, ļaujot galalietotājiem izmantot ātrdarbīgu
tīklu pieslēgumus. Turklāt, lai izvērstu ātrdarbīgu
elektronisko sakaru tīklu, daudzdzīvokļu jaunceltnēm,
kā arī kapitāli renovētām daudzdzīvokļu
ēkām vajadzētu būt aprīkotām ar
pieslēgumpunktu vai koncentrācijas punktu, kuru izmantojot,
pakalpojumu sniedzējs var piekļūt ēkā ierīkotajam
tīklam. Praksē tas nozīmētu, ka ēkas
attīstītājiem būtu jāparedz, ka brīvi kanāli
savieno katru daudzdzīvokļu ēkas dzīvokli ar
koncentrācijas punktu, kas atrodas ēkā vai ārpus tās.
Atsevišķos gadījumos, kad jaunuzceltas vienģimenes
dzīvojamās mājas vai ēkas, kur tiek veikti kapitālās
renovācijas darbi, atrodas izolētā teritorijā,
objektīvu iemeslu dēļ var uzskatīt, ka ir pārāk
mazas izredzes ierīkot ātrdarbīgu pieslēgumu, lai
ātrdarbīgiem sakariem gatavas ēkas infrastruktūras un/vai
koncentrācijas punkta izvēršanas papildu izmaksas būtu pamatotas.
(27)     Ja publisko sakaru tīklu
nodrošinātāji izvērš ātrdarbīgus tīklus
kādā konkrētā teritorijā, ievērojami
apjomradīti ietaupījumi tiek panākti tad, ja savu tīklu tie
var ierīkot līdz ēkas koncentrācijas punktam,
neatkarīgi no tā, vai attiecīgajā laikā
īpašnieki, īpašnieku kooperatīvs vai iedzīvotāji ir
skaidri pauduši vēlmi izmantot pakalpojumus, taču ar nosacījumu,
ka, izmantojot esošo fizisko infrastruktūru un atjaunojot skarto
teritoriju, līdz minimumam tiek samazināta ietekme uz
privātīpašumu. Ja tīkls ir ierīkots līdz
koncentrācijas punktam, jaunam klientam pieslēgumu iespējams
ierīkot par ievērojami zemāku cenu, jo īpaši tad, ja ir
piekļuve ātrdarbīgiem sakariem gatavam ēkas
infrastruktūras vertikālam segmentam, kur šāds segments jau ir
ierīkots.
(28)     Ņemot vērā
e-iekļautības sniegtos sociālos ieguvumus un ātrdarbīgu
elektronisko sakaru tīklu izvēršanas ekonomiskos aspektus,
gadījumā, kad uz galalietotāja telpām neved jau esoša
aktīva vai pasīva ātrdarbīgiem sakariem gatava
infrastruktūra vai nav ieviesti alternatīvi risinājumi, kas
galalietotājiem nodrošinātu pieslēgumu ātrdarbīgiem
elektronisko sakaru tīkliem, visiem publisko sakaru tīklu
nodrošinātājiem vajadzētu būt tiesīgiem par saviem
līdzekļiem tīklu ierīkot līdz privātīpašumam,
taču tad jāpanāk vienošanās ar abonentu un līdz
minimumam jāsamazina ietekme uz privātīpašumu, piemēram, ja
iespējams, izmantojot esošo infrastruktūru, kas ēkā jau ir
pieejama, vai nodrošinot skarto teritoriju pilnīgu atjaunošanu.
(29)     Neskarot uzdevumus, kuri
valstu regulatīvajām iestādēm uzticēti atbilstīgi
Savienības regulējumam elektronisko sakaru jomā, gadījumos,
kad dalībvalstis nav izraudzījušās konkrētas iestādes,
lai nodrošinātu konsekventu strīdu izšķiršanas lēmumu
pieņemšanu, šajā regulā paredzētās
attiecīgās funkcijas, ņemot vērā attiecīgo
kompetenci un garantijas nodrošināt neatkarību un objektivitāti,
būtu jāpiešķir iestādēm, kuras veic
Direktīvas 2002/21/EK 20. pantā paredzētos uzdevumus.
Tomēr saskaņā ar subsidiaritātes principu šai regulai
nevajadzētu skart dalībvalstu tiesības tajā
paredzētās regulatīvās funkcijas piešķirt
iestādēm, kas ir piemērotākas to izpildei atbilstīgi
attiecīgās valsts konstitucionālajai sistēmai,
saskaņā ar kuru paredzēts kompetenču un pilnvaru
sadalījums, un šajā regulā paredzētajām
prasībām.
(30)     Neatkarīgi no tā,
kuru struktūru dalībvalsts izraugās strīdu
izšķiršanai, šai struktūrai būtu jānodrošina
objektivitāte un neatkarība attiecībā pret
iesaistītajām personām. Turklāt izraudzīto
iestāžu rīcībā vajadzētu būt
pienācīgiem resursiem un pilnvarām piemērot sankcijas
gadījumos, kad nav izpildīti pieņemtie lēmumi. °
(31)     Lai nodrošinātu šajā
regulā paredzēto informācijas punktu efektīvu darbību,
dalībvalstīm, kuras nolemj iecelt citas iestādes, nevis valsts
regulatīvo iestādi, kura veic Direktīvas 2002/21/EK
20. pantā paredzētos uzdevumus, būtu jānodrošina, ka
šādos informācijas centros ir pieejami pietiekami resursi, kā
arī attiecīgā informācija optimālā apjomā
par konkrēto teritoriju, ja šādi tās saistībā ar uzticētajiem
uzdevumiem (kadastra reģistrs) var nodrošināt ievērojamu
efektivitāti. Šajā sakarībā dalībvalstis var
apsvērt iespējamās sinerģijas un apjomradītos
ietaupījumus, ko varētu panākt saistībā ar vienotajiem
kontaktpunktiem 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/123/EK
par pakalpojumiem iekšējā tirgū (Pakalpojumu direktīvas)
6. panta izpratnē, izmantojot esošās struktūras un
maksimāli palielinot ieguvumus galalietotājiem.
(32)     Ņemot vērā, ka
ierosinātās darbības mērķus, proti, sekmēt
ātrdarbīgiem elektronisko sakaru tīkliem piemērotu fizisko
infrastruktūru izvēršanu visā Savienībā, nevar
pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka
šīs darbības mēroga un iedarbības dēļ šos
mērķus var labāk sasniegt Savienības līmenī,
Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma
par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes
principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto
proporcionalitātes principu šajā regulā paredzēti
vienīgi tie pasākumi, kas vajadzīgi minēto mērķu
sasniegšanai.
(33)     Šajā regulā ir
ievērotas pamattiesības un principi, kas jo īpaši atzīti
Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, konkrēti –
tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību un
komercnoslēpuma aizsardzību, darījumdarbības
brīvība, tiesības uz īpašumu un tiesības uz efektīvu
tiesisko aizsardzību. Dalībvalstīm šī regula
jāpiemēro saskaņā ar šīm tiesībām un
principiem,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.
1. pants
Priekšmets un piemērošanas joma
1. Šīs regulas mērķis ir
atvieglot un stimulēt ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu
izvēršanu, veicinot esošo fizisko infrastruktūru koplietošanu un
jaunu fizisko infrastruktūru efektīvāku ierīkošanu, lai
šādus tīklus varētu izvērst par zemākām
izmaksām.
2. Šo regulu piemēro visiem
inženiertehniskajiem darbiem un fiziskajai infrastruktūrai, kam
definīcijas sniegtas 2. pantā.
3. Šī regula neskar dalībvalstu
tiesības saglabāt vai ieviest pasākumus saskaņā ar
Savienības tiesību aktiem, kuros ietverti sīkāk
izstrādāti noteikumi nekā šajā regulā
izklāstītie.
4. Šīs regula neskar
Direktīvu 2002/21/EK, Direktīvu 2002/20/EK,
Direktīvu 2002/19/EK, Direktīvu 2002/22/EK un
Direktīvu 2002/77/EK.
2. pants
Definīcijas
Šajā regulā piemēro
definīcijas, kas izklāstītas
Direktīvā 2002/21/EK, Direktīvā 2002/20/EK,
Direktīvā 2002/19/EK, Direktīvā 2002/22/EK un
Direktīvā 2002/77/EK.
Piemēro arī šādas
definīcijas:
1) „tīkla operators” ir elektronisko
sakaru tīkla nodrošinātājs, kā arī uzņēmums,
kurš nodrošina fizisko infrastruktūru, kas izveidota nolūkā
sniegt gāzes un elektroenerģijas ražošanas, transportēšanas vai
sadales pakalpojumus, tostarp sabiedrisko vietu apgaismošanas pakalpojumus,
siltumapgādes un ūdensapgādes pakalpojumus, tostarp
notekūdeņu un kanalizācijas izvadīšanas vai
attīrīšanas pakalpojumus, kā arī transporta pakalpojumus,
aptverot dzelzceļu, autoceļus, ostas un lidostas;
2) „fiziskā infrastruktūra” ir
jebkurš neaktīvs tīkla elements, piemēram, caurules, masti,
kanāli, kontrolkameras, kabeļu akas, sadales skapji, ēkas vai
ēku ievadi, antenu iekārtas, torņi un balsti un ar tiem
saistītie objekti;
3) „ātrdarbīgs elektronisko sakaru
tīkls” ir elektronisko sakaru tīkls, kas spēj nodrošināt
platjoslas piekļuves pakalpojumus ar ātrumu vismaz 30 Mb/s;
4) „inženiertehniskie darbi” ir
vispārīgās celtniecības vai inženiertehnisko būvdarbu
kopējais iznākums, kas pats par sevi spēj pildīt kādu
saimniecisku vai tehnisku funkciju un ietver vienu vai vairākus
fiziskās infrastruktūras elementus;
5) „publiskā sektora iestāde” ir
valsts, reģiona vai vietējās pašvaldības iestāde,
publisko tiesību subjekts vai apvienība, ko veido viena vai
vairākas šādas iestādes vai viens vai vairāki šādi
publisko tiesību subjekti;
6) „publisko tiesību subjekts” ir jebkura
struktūra:
a) kas nodibināta ar konkrētu
mērķi apmierināt vispārējas vajadzības un neveic
rūpnieciskas vai komerciālas darbības;
b) kam ir juridiskas personas statuss;
c) ko pilnībā vai galvenokārt
finansē valsts, reģionu vai vietējo pašvaldību
iestādes vai citi publisko tiesību subjekti, vai ko pārrauga
šādas iestādes vai subjekti, vai kuru valdē, pārvaldē
vai uzraudzības padomē vairāk nekā pusi locekļu
ieceļ valsts, reģionu vai vietējo pašvaldību iestādes
vai citi publisko tiesību subjekti;
7) „ēkas fiziskā
infrastruktūra” ir fiziskā infrastruktūra galalietotāja
telpās, tostarp kopīpašumā esoši elementi, kas paredzēta
vadu un/vai bezvadu piekļuves tīklu izvietošanai, kur šādi piekļuves
tīkli spēj nodrošināt elektronisko sakaru pakalpojumus un
savienot ēkas koncentrācijas punktu ar tīkla
pieslēgumpunktu;
8) „ātrdarbīgiem sakariem gatava
ēkas fiziskā infrastruktūra” ir tāda ēkas fiziskā
infrastruktūra, kas paredzēta ātrdarbīgu elektronisko
sakaru tīklu elementu izvietošanai;
9) „kapitālās renovācijas
darbi” ir celtniecības darbi vai inženiertehniskie būvdarbi
galalietotāja telpās, kuru laikā veiktas strukturālas
izmaiņas ēkas fiziskajā infrastruktūrā un attiecībā
uz kuriem jābūt saņemtai būvatļaujai;
10) „atļauja” ir kompetentās
iestādes oficiāls vai netiešs lēmums, kas pieņemts
jebkādā procedūrā, saskaņā ar kuru personai ir
jāveic pasākumi, lai celtniecības darbus vai inženiertehniskos
būvdarbus veiktu likumīgi.
3. pants
Piekļuve esošajai fiziskajai infrastruktūrai
1. Ikvienam tīkla operatoram ir
tiesības piedāvāt piekļuvi savai fiziskajai
infrastruktūrai, lai tajā izvērstu ātrdarbīgu
elektronisko sakaru tīklu elementus.
2. Ja no uzņēmuma, kuram
atļauts nodrošināt elektronisko sakaru tīklus, ir saņemts
īpašs rakstisks pieprasījums, ikvienam tīkla operatoram ir
pienākums izpildīt visus pamatotus pieprasījumus par
piekļuvi tā fiziskajai infrastruktūrai saskaņā ar
taisnīgiem noteikumiem un nosacījumiem, tostarp attiecībā
uz cenu, nolūkā izvērst ātrdarbīgu elektronisko sakaru
tīklu elementus.
3. Jebkuru atteikumu piešķirt
piekļuvi pamato ar objektīviem kritērijiem, kas jo īpaši
var attiekties uz:
a) tās fiziskās infrastruktūras
tehnisko piemērotību, attiecībā uz kuru ir pieprasīta
piekļuve, lai izvietotu jebkurus 2. punktā minētos elektronisko
sakaru tīklu elementus;
b) šā punkta a) apakšpunktā
minēto elementu izvietošanai vajadzīgās telpas pieejamību;
c) jebkura jau izvērsta tīkla
integritāti un drošību;
d) nopietnu traucējumu risku, ko
varētu radīt plānotie elektronisko sakaru pakalpojumi
saistībā ar citiem pakalpojumiem, kurus sniedz vienā un
tajā pašā fiziskajā infrastruktūrā;
e) tādu alternatīvu risinājumu
pieejamību, kurus izmantojot, tīkla operators var nodrošināt
vairumtirdzniecības piekļuvi fiziskajai tīkla
infrastruktūrai, un kuri ir piemēroti ātrdarbīgu
elektronisko sakaru tīklu nodrošināšanai.
Jebkura atteikuma iemeslus tīkla
operators norāda viena mēneša laikā pēc rakstiska
piekļuves pieprasījuma saņemšanas.
4. Ja divu mēnešu laikā pēc
tam, kad saņemts rakstisks pieprasījums piešķirt piekļuvi,
piekļuve ir atteikta vai nav panākta vienošanās par īpašiem
noteikumiem un nosacījumiem, tostarp attiecībā uz cenu, jebkura
no pusēm ir tiesīga lūgt, lai jautājumu izskata
kompetentā valsts strīdu izšķiršanas struktūra.
5. Šā panta 4. punktā
minētā valsts strīdu izšķiršanas struktūra,
pilnībā ievērojot proporcionalitātes principu,
iespējami īsākā termiņā un katrā ziņā
četru mēnešu laikā izdod saistošu lēmumu, lai
atrisinātu strīdu, kas radies 4. punktā minētajā
situācijā, tostarp nosakot taisnīgus noteikumus,
nosacījumus un vajadzības gadījumā cenu un nevienai no
pusēm neliedzot ierosināt lietu tiesā. Strīdu
izšķiršanas struktūra visos gadījumos, nosakot cenu, ņem
vērā pieprasītās piekļuves ietekmi uz
uzņēmējdarbības plānu, kam atbilstīgi
ieguldījumus veicis tīkla operators, kuram šī piekļuve ir
pieprasīta; jo īpaši tas attiecas uz nesen izbūvētām
fiziskajām infrastruktūrām, ko izmanto ātrdarbīgu
elektronisko sakaru pakalpojumu sniegšanai.
4. pants
Pārredzamība attiecībā uz fizisko infrastruktūru

1. Lai pieprasītu piekļuvi
fiziskajai infrastruktūrai saskaņā ar 3. pantu, visiem
uzņēmumiem, kuriem atļauts nodrošināt elektronisko sakaru
tīklus, ir tiesības ar vienotā informācijas centra
starpniecību pēc pieprasījuma piekļūt šādam
informācijas kopuma minimumam par jebkura tīkla operatora esošo
fizisko infrastruktūru:
a) atrašanās vieta, maršruts un
ģeogrāfiskās koordinātas;
b) infrastruktūras izmērs, veids un
pašreizējais izmantojums;
c) īpašnieka vai fiziskās infrastruktūras
izmantošanas tiesību turētāja nosaukums un
kontaktinformācija.
Uzņēmums, kas pieprasa
piekļuvi, precīzi norāda attiecīgo teritoriju, kurā
paredzēts izvērst ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu
elementus.
Piekļuvi informācijas minimumam par
norādīto teritoriju piešķir nekavējoties, izmantojot
elektroniskos līdzekļus, saskaņā ar samērīgiem,
nediskriminējošiem un pārredzamiem nosacījumiem. Vienotais
informācijas centrs piekļuvi informācijas minimumam var
ierobežot tikai tad, ja tas nepieciešams saistībā ar tīklu
drošību un integritāti vai ekspluatācijas noslēpumiem un
komercnoslēpumiem.
Vienotais informācijas centrs nodrošina,
lai piekļuve informācijas minimumam saskaņā ar šo punktu
tiktu nodrošināta vēlākais līdz [Publikāciju birojs
– ierakstīt precīzu datumu: šīs regulas spēkā
stāšanās datums + 12 mēneši].
2. Visas publiskā sektora iestādes,
kuru rīcībā ir elektroniskā formātā sagatavots
1. punktā minētais informācijas minimums par tīkla
operatora fizisko infrastruktūru, savu pilnvaru robežās, izmantojot
elektroniskos līdzekļus, dara to pieejamu vienotajam
informācijas centram līdz [Publikāciju birojs –
ierakstīt precīzu datumu: šīs regulas spēkā
stāšanās datums + 6 mēneši]. Visus šādas
informācijas papildinājumus un jaunu 1. punktā minēto
informācijas minimumu, ko saņēmusi publiskā sektora
iestāde, dara pieejamus vienotajam informācijas centram viena
mēneša laikā pēc attiecīgās informācijas
saņemšanas.
3. Ja 1. punktā minētais
informācijas minimums nav publiskā sektora iestāžu
rīcībā, kā noteikts 2. punktā, pēc
vienotā informācijas centra īpaša pieprasījuma ikviens
tīkla operators elektroniski dara pieejamu 1. punktā minēto
informācijas minimumu par savu fizisko infrastruktūru viena
mēneša laikā pēc pieprasījuma saņemšanas. Tīkla
operators dara pieejamus vienotajam informācijas centram visus
informācijas minimuma papildinājumus viena mēneša laikā no
fiziskā tīkla faktiskās pārveidošanas, atbilstīgi
kurai mainīts šis informācijas minimums.
4. Ja 1. punktā minētais
informācijas minimums nav pieejams ar vienotā informācijas
centra starpniecību, tīklu operatori nodrošina piekļuvi
šādai informācijai pēc tā uzņēmuma īpaša
rakstiska pieprasījuma, kuram atļauts nodrošināt elektronisko
sakaru tīklus. Pieprasījumā precīzi norāda
attiecīgo teritoriju, kurā paredzēts izvērst
ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu elementus. Piekļuvi
informācijai piešķir viena mēneša laikā pēc rakstiska
pieprasījuma saņemšanas saskaņā ar samērīgiem,
nediskriminējošiem un pārredzamiem nosacījumiem, neskarot
atbilstīgi 1. punktam noteiktos ierobežojumus.
5. Ja no uzņēmuma, kuram
atļauts nodrošināt elektronisko sakaru tīklus, ir saņemts
īpašs rakstisks pieprasījums, tīklu operatori izpilda pamatotus
pieprasījumus veikt vietas apsekojumus attiecībā uz to
fiziskās infrastruktūras konkrētiem elementiem.
Pieprasījumā precīzi norāda attiecīgos tīkla
elementus nolūkā izvērst ātrdarbīgu elektronisko
sakaru tīklu elementus. Atļauju veikt vietas apsekojumus attiecībā
uz norādītajiem tīkla elementiem piešķir viena mēneša
laikā pēc rakstiska pieprasījuma saņemšanas
saskaņā ar samērīgiem, nediskriminējošiem un
pārredzamiem nosacījumiem, neskarot atbilstīgi 1. punktam
noteiktos ierobežojumus.
6. Ja no uzņēmuma, kuram
atļauts nodrošināt elektronisko sakaru tīklus, ir saņemts
īpašs rakstisks pieprasījums, ikviens tīkla operators dara
pieejamu turpmāk minēto informācijas kopuma minimumu par
notiekošajiem vai plānotajiem inženiertehniskajiem darbiem, kas
saistīti ar fizisko infrastruktūru, attiecībā uz kuriem
atļauja ir piešķirta, atļaujas piešķiršanas procedūra
ir uzsākta vai pirmo atļaujas pieprasījumu kompetentajām
iestādēm paredzēts iesniegt nākamajos sešos mēnešos:
a) atrašanās vieta un darbu veids;
b) iesaistītie tīkla elementi;
c) plānotais darbu sākšanas datums
un to ilgums;
d) kontaktinformācija.
Tā uzņēmuma
pieprasījumā, kuram atļauts nodrošināt elektronisko sakaru
tīklus, precīzi norāda attiecīgo teritoriju, kurā
paredzēts izvērst ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu
elementus. Divu nedēļu laikā pēc rakstiska
pieprasījuma saņemšanas tīklu operatori sniedz pieprasīto
informāciju saskaņā ar samērīgiem,
nediskriminējošiem un pārredzamiem nosacījumiem, neskarot
atbilstīgi 1. punktam noteiktos ierobežojumus.
7. Tīkla operators var noraidīt
saskaņā ar 6. punktu iesniegto pieprasījumu, ja:
- pieprasīto informāciju tas ir
darījis publiski pieejamu elektroniskā formātā vai
- piekļuve šādai informācijai
ir nodrošināta ar vienotā informācijas centra starpniecību.
8. Pēc īpaša pieprasījuma
ikviens tīkla operators dara pieejamu vienotajam informācijas centram
6. punktā minēto informācijas kopuma minimumu.
9. Ja rodas strīds par
4.–7. punktā paredzētajām tiesībām un
pienākumiem, jebkura no pusēm ir tiesīga lūgt, lai
jautājumu izskata valsts strīdu izšķiršanas struktūra.
Struktūra, kas ir atbildīga par strīdu izšķiršanu,
pilnībā ievērojot proporcionalitātes principu, izdod
saistošu lēmumu, lai atrisinātu strīdu iespējami
īsākā termiņā un katrā ziņā divu
mēnešu laikā, nevienai no pusēm neliedzot ierosināt lietu
tiesā.
10. Ja esošās fiziskās
infrastruktūras tiek uzskatītas par tehniski nepiemērotām
ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu izvēršanai,
dalībvalstis var paredzēt atbrīvojumu no 1.–5. punktā
paredzētajiem pienākumiem. Šajā sakarībā šādi
pasākumi ir pienācīgi pamatoti. Ieinteresētajām
personām dod iespēju pieņemamā termiņā izteikt
apsvērumus par pasākumu projektiem. Par visiem šādiem
pasākumiem paziņo Komisijai.
5. pants
Inženiertehnisko darbu koordinēšana
1. Ikvienam tīkla operatoram ir
tiesības sarunās apspriest līgumus par inženiertehnisko darbu koordinēšanu
ar uzņēmumiem, kuriem atļauts nodrošināt elektronisko
sakaru tīklus, nolūkā izvērst ātrdarbīgu
elektronisko sakaru tīklu elementus.
2. Ikviens uzņēmums, kurš veic
inženiertehniskos darbus, kas pilnībā vai daļēji
finansēti no publiskiem līdzekļiem, izpilda visus pamatotus
pieprasījumus, ko saistībā ar līgumiem par inženiertehnisko
darbu koordinēšanu iesnieguši uzņēmumi, kuriem atļauts
nodrošināt elektronisko sakaru tīklus nolūkā izvērst
ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu elementus,
saskaņā ar pārredzamiem un nediskriminējošiem
nosacījumiem, ja vien tas nerada nekādas izmaksas papildus
sākotnēji plānoto inženiertehnisko darbu izmaksām un ja
koordinēšanas pieprasījums ir iesniegts iespējami drīz un
katrā ziņā vismaz vienu mēnesi pirms galīgā projekta
iesniegšanas kompetentajām iestādēm, lai saņemtu
atļauju.
3. Ja līgums par inženiertehnisko darbu
koordinēšanu saskaņā ar 2. punktu nav noslēgts viena
mēneša laikā pēc oficiālā pieprasījuma to
apspriest, jebkura no pusēm ir tiesīga lūgt, lai jautājumu
izskata kompetentā valsts strīdu izšķiršanas struktūra.
4. Šā panta 3. punktā
minētā valsts strīdu izšķiršanas struktūra,
pilnībā ievērojot proporcionalitātes principu,
iespējami īsākā termiņā un katrā ziņā
divu mēnešu laikā izdod saistošu lēmumu, lai atrisinātu
strīdu, kas radies 3. punktā minētajā
situācijā, tostarp noteiktu taisnīgus un nediskriminējošus
noteikumus, nosacījumus un vajadzības gadījumā
maksājumus, nevienai no pusēm neliedzot ierosināt lietu
tiesā.
5. Ja inženiertehnisko darbu vērtība
ir nenozīmīga, dalībvalstis var paredzēt atbrīvojumu
no šajā pantā paredzētajiem pienākumiem. Šajā
sakarībā šādi pasākumi ir pienācīgi pamatoti.
Ieinteresētajām personām dod iespēju pieņemamā
termiņā izteikt apsvērumus par pasākumu projektiem. Par
visiem šādiem pasākumiem paziņo Komisijai.
6. pants
Atļaujas piešķiršana
1. Ikvienam uzņēmumam, kuram
atļauts nodrošināt elektronisko sakaru tīklus, ir tiesības
pēc pieprasījuma, izmantojot elektroniskos līdzekļus un ar
vienotā informācijas centra starpniecību, piekļūt
jebkādai informācijai par nosacījumiem un procedūrām,
kas piemērojamas, lai piešķirtu inženiertehnisko darbu atļaujas,
kuras vajadzīgas ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu elementu
izvēršanai, tostarp informācijai par šādiem elementiem
piemērojamiem atbrīvojumiem attiecībā uz dažām vai
visām atļaujām, kas jāsaņem saskaņā ar
valsts tiesību aktiem.
2. Ikvienam uzņēmumam, kuram
atļauts nodrošināt elektronisko sakaru tīklus, ir tiesības,
izmantojot elektroniskos līdzekļus un ar vienotā
informācijas centra starpniecību, iesniegt pieteikumus, lai
saņemtu inženiertehnisko darbu atļaujas, kas vajadzīgas
ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu elementu izvēršanai.
Vienotais informācijas centrs atvieglo un koordinē atļauju
piešķiršanas procedūru. Jo īpaši tas nodrošina, lai pieteikumi
tiktu pārsūtīti visām kompetentajām
iestādēm, kuras ir iesaistītas attiecīgo inženiertehnisko
darbu atļauju piešķiršanā, kā arī uzrauga, vai tiek
ievēroti 3. punktā noteiktie termiņi.
3. Kompetentās iestādes apstiprina
vai noraida atļaujas piešķiršanu sešu mēnešu laikā pēc
pieprasījuma saņemšanas, neskarot citus īpašus termiņus vai
pienākumus, kas noteikti procedūras pareizai veikšanai un ir
piemērojami atļaujas piešķiršanas procedūrai
saskaņā ar valstu vai Savienības tiesībām. Jebkuru
atteikumu pienācīgi pamato uz objektīvu, pārredzamu,
nediskriminējošu un samērīgu kritēriju pamata.
4. Ikvienam uzņēmumam, kuram
atļauts nodrošināt elektronisko sakaru tīklus, bet kuram
radīti zaudējumi 3. punktā noteikto termiņu
neievērošanas dēļ, ir tiesības saskaņā ar valsts
tiesību aktiem no attiecīgās kompetentās iestādes
saņemt kompensāciju par nodarītajiem zaudējumiem.
7. pants
Iekārtas ēkas iekšpusē
1. Visas jaunceltnes, kurās atrodas
galalietotāja telpas, tostarp kopīpašumā esošie elementi, attiecībā
uz ko būvatļauju pieteikumi ir iesniegti pēc [Publikāciju
birojs – ierakstīt precīzu šīs regulas spēkā
stāšanās datumu], aprīko ar ātrdarbīgiem sakariem
gatavu ēkas fizisko infrastruktūru līdz tīkla
pieslēgumpunktiem. Tādu pašu pienākumu piemēro kapitālās
renovācijas darbiem, attiecībā uz ko būvatļauju
pieteikumi ir iesniegti pēc [Publikāciju birojs – ierakstīt
precīzu šīs regulas spēkā stāšanās datumu].
2. Visas daudzdzīvokļu jaunceltnes,
attiecībā uz ko būvatļauju pieteikumi ir iesniegti pēc
[Publikāciju birojs – ierakstīt precīzu šīs regulas
spēkā stāšanās datumu], aprīko ar
koncentrācijas punktu, kas atrodas ēkā vai ārpus tās
un ir pieejams elektronisko sakaru tīklu nodrošinātājiem,
ļaujot pieslēgties ātrdarbīgiem sakariem gatavai ēkas
infrastruktūrai. Tādu pašu pienākumu piemēro
daudzdzīvokļu ēku kapitālās renovācijas darbiem,
attiecībā uz ko būvatļauju pieteikumi ir iesniegti pēc
[Publikāciju birojs – ierakstīt precīzu šīs regulas
spēkā stāšanās datumu].
3. Attiecībā uz noteiktām
ēku kategorijām, jo īpaši vienģimenes dzīvojamām
mājām, vai kapitālās renovācijas darbiem
dalībvalstis var paredzēt atbrīvojumu no 1. un
2. punktā paredzētajiem pienākumiem, ja ar šo pienākumu
izpildi saistītās izmaksas ir nesamērīgas. Šādi
pasākumi ir pienācīgi pamatoti. Ieinteresētajām
personām dod iespēju pieņemamā termiņā izteikt
apsvērumus par pasākumu projektiem. Par visiem šādiem
pasākumiem paziņo Komisijai.
8.
pants
Piekļuve
iekārtām ēkās iekšpusē
1. Ikvienam publisko sakaru tīklu
nodrošinātājam, lai piekļūtu ātrdarbīgiem
sakariem gatavai ēkas fiziskajai infrastruktūrai, ir tiesības
savu tīklu ierīkot līdz koncentrācijas punktam, ar
nosacījumu, ka līdz minimumam ir samazināta ietekme uz
privātīpašumu un tas tiek darīts par saviem
līdzekļiem.
2. Ikvienam publisko sakaru tīklu
nodrošinātājam ir tiesības atbilstīgi pieņemamiem
noteikumiem piekļūt jebkurai ātrdarbīgiem sakariem gatavai
ēkas fiziskajai infrastruktūrai, ja dublēšana ir tehniski neiespējama
vai ekonomiski neefektīva. Ēkas fiziskās infrastruktūras
izmantošanas tiesību turētājs piešķir piekļuvi
saskaņā ar nediskriminējošiem noteikumiem un nosacījumiem.
3. Ja līgums par piekļuvi
saskaņā ar 1. un 2. punktu nav noslēgts divu
mēnešu laikā pēc oficiālā piekļuves
pieprasījuma, jebkura no pusēm ir tiesīga lūgt, lai
jautājumu izskata kompetentā valsts strīdu izšķiršanas
struktūra ar mērķi novērtēt atbilstību
minētajos punktos noteiktajām prasībām. Šī valsts
strīdu izšķiršanas struktūra, pilnībā ievērojot
proporcionalitātes principu, izdod saistošu lēmumu, lai atrisinātu
strīdu iespējami īsākā termiņā un katrā
ziņā divu mēnešu laikā, nevienai no pusēm neliedzot
ierosināt lietu tiesā.
4. Ja nav pieejamas ātrdarbīgiem
sakariem gatavas ēkas infrastruktūras, ikvienam publisko sakaru
tīklu nodrošinātājam ir tiesības sava tīkla
iekārtas ierīkot līdz ātrdarbīgu elektronisko sakaru
pakalpojumu abonenta telpām, ja ir panākta vienošanās ar
abonentu, līdz minimumam samazināta ietekme uz
privātīpašumu un tas tiek darīts par saviem
līdzekļiem.
9. pants
Kompetentās iestādes
1. Valsts regulatīvā iestāde,
kas veic Direktīvas 2002/21/EK 20. pantā paredzētos
uzdevumus, pilda 3. panta 4. punktā, 4. panta
9. punktā, 5. panta 4. punktā un 8. panta
3. punktā minētās valsts strīdu izšķiršanas
struktūras funkciju, ja vien dalībvalsts neieceļ citas
kompetentās iestādes.
2. Jebkura cita valsts strīdu
izšķiršanas struktūra, kuru dalībvalsts iecēlusi
saskaņā ar 1. punktu, ir juridiski un funkcionāli
neatkarīga no visiem tīklu operatoriem. Tā ir pilnvarota
tīklu operatoriem uzlikt atbilstīgas, efektīvas,
samērīgas un preventīvas sankcijas par to pienākumu
nepildīšanu, kas izriet no strīda izšķiršanas laikā
pieņemtajiem lēmumiem.
3. Valsts regulatīvā iestāde,
kas veic Direktīvas 2002/21/EK 20. pantā paredzētos
uzdevumus, pilda 4. un 6. pantā minētā vienotā
informācijas centra funkcijas, ja vien dalībvalsts neieceļ citas
kompetentās iestādes.
4. Jebkurš cits vienotais informācijas
centrs, kuru dalībvalsts iecēlusi saskaņā ar
3. punktu, ir pilnvarots tīklu operatoriem uzlikt atbilstīgas,
efektīvas, samērīgas un preventīvas sankcijas par to
pienākumu nepildīšanu, kas izriet no 4. panta 3. un
8. punkta.
5. Visu to kompetento iestāžu nosaukumus,
kas atbilstīgi šim pantam izraudzītas uzdevuma izpildei
saskaņā ar šo regulu, dalībvalstis paziņo Komisijai
līdz [Publikāciju birojs – ierakstīt precīzu šīs
regulas spēkā stāšanās datumu], bet
jebkādas šajā saistībā veiktās izmaiņas –
līdz šādas izraudzīšanas vai izmaiņu spēkā
stāšanās datumam.
6. Visus lēmumus, ko pieņēmusi
jebkura no šajā pantā minētajām kompetentajām
iestādēm, var pārsūdzēt tiesā saskaņā
ar valsts tiesību aktiem.
10. pants
Pārskatīšana
Komisija iesniedz ziņojumu par šīs
regulas īstenošanu Eiropas Parlamentam un Padomei vēlākais
līdz [Publikāciju birojs – ierakstīt precīzu datumu:
šīs regulas spēkā stāšanās datums + 3 gadi].
Ziņojumā iekļauj kopsavilkumu par šajā regulā
paredzēto pasākumu ietekmi un novērtējumu par virzību
tās mērķu sasniegšanā.
11. pants
Stāšanās spēkā
Šī regula stājas spēkā
divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības
Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības
kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē,
Eiropas Parlamenta vārdā —                       Padomes
vārdā —
priekšsēdētājs                                                priekšsēdētājs
[1]               Analysys Mason, 2008, Analysys Mason, 2012,
WIK, 2008.
[2]               Analysys Mason, 2012. Aplēses balstītas
uz šādiem pieņēmumiem: 25 % no izvēršanas veic,
izmantojot esošos kanālus, tādējādi šajā posmā
ietaupot 75 % kapitālizdevumu, 10 % no izvēršanas veic,
savienojot tīklu ar jaunceļamām dzīvojamām
mājām, un tiek izmantota kopīga izvēršana ar citiem
operatoriem/komunālo pakalpojumu uzņēmumiem, ietaupot
15–60 %, un 5 % no izvēršanas veic, savienojot tīklu ar
daudzdzīvokļu mājām, kurās jau ievilkti vadi, ietaupot
20–60 %. Turklāt būs arī sociāli, vides un ekonomiski
ieguvumi.
[3]                      Aplēses pamatojas uz ieguldījumu scenāriju,
attiecībā uz ko aprēķini veikti plašā
pētījumā, kuru īstenoja Analysys Mason un Tech4i2
(The socio-economic impact of bandwidth, 2013). Pētījumā
prognozēts, ka Eiropas digitalizācijas programmas mērķus,
kas izvirzīti platjoslas sakariem, izdotos sasniegt tikai tad, ja tiktu
īstenots liela apjoma intervences scenārijs, proti, ieguldījumi
nākamās paaudzes piekļuves (NGA) tīklos
211 miljardu euro apmērā. Lai aprēķinātu
iespējamos ietaupījumus, šai summai piemēroja norādītās
procentuālās attiecības.
[4]               "Jauna vienotā tirgus
stratēģija", Mario Monti ziņojums Eiropas Komisijas
priekšsēdētājam, 2010. gada 9. maijs.
[5]               Steps towards a truly Internal Market for
e-communications in the run-up to 2020, Ecorys, TU Delft un TNO,
laists klajā 2012. gada februārī.
[6]               COM(2012) 573.
[7]               Booz and Company, Maximising the impact of
Digitalisation, 2012.
[8]               Komisijas aplēses balstītas uz
dalībvalstīs veiktiem pētījumiem (Liebenau, J.,
Atkinson, R., Karrberg, P., Castro, D. un Ezell, S., 2009, The UK
Digital Road to Recovery; Katz R.L. et al , 2009, The Impact of
Broadband on Jobs and the German Economy).
[9]               Tiesa De Coster lietā (C-17/00, [2001] Rec.
I-9445. lpp., Nr. 37) atgādināja, ka visiem vietēja
līmeņa sekundārajiem tiesību aktiem, kas ietekmē
pakalpojumu sniegšanas brīvību, jāatbilst
proporcionalitātes principam. Tādā pašā aspektā
runājot par satelītantenām, Komisija Paziņojumā par
brīvas preču un pakalpojumu aprites principu – 28. un
49. pants – vispārējo piemērošanu attiecībā uz
satelītantenu izmantošanu (COM(2001) 351 galīgā redakcija)
uzsvēra, ka, lai gan katras dalībvalsts ziņā ir tās
iekšējā tiesību sistēmā paredzēt
nosacījumus, kas jāizpilda, uzstādot un izmantojot
satelītantenas, daži valstu noteikumi tomēr var ietekmēt to, ko
iespējams uztvert. Tādējādi tie netieši ietekmē to,
kā tiek izplatīts plašs klāsts pa satelītu
pārraidītu pakalpojumu − kuri pēc savas būtības
darbojas pāri robežām − piemēram, televīzijas un
radio apraide kopā ar interaktīvajiem pakalpojumiem
("informācijas sabiedrības pakalpojumi"). Tāpēc
šādiem valstu pasākumiem jāatbilst Līguma pamatprincipiem,
piemēram, brīvai preču apritei un pakalpojumu sniegšanas
brīvībai vienotajā tirgū.
[10]             Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada
18. decembra Regula (EK) Nr. 2887/2000 par neierobežotu piekļuvi
vietējai sakaru līnijai, OV L 336, 30.12.2000., 4. lpp.
[11]             "Digitālā programma Eiropai",
Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un
sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai, COM(2010) 245, 19.5.2010.,
jo īpaši 2.4.1. iedaļa.
[12]             Eiropadomes 2012. gada 1.−2. marta
secinājumi, EUCO 4/2/12, http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/12/st00/st00004-re02.en12.pdf, 15. punkts.
[13]             Komisijas 2012. gada 3. oktobra paziņojums
Eiropas Parlamentam, Padomei, Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un
Reģionu komitejai, COM(2012) 573 final, 9. pamatdarbība.
[14]             Eiropadomes 2012. gada 13.−14. decembra
secinājumi, EUCO 205/12, http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_Data/docs/pressdata/en/ec/134353.pdf,
17. punkts.
[15]             Ziņojums par sabiedriskās apspriešanas
rezultātiem ir daļa no ietekmes novērtējuma ziņojuma,
kas pievienots šim priekšlikumam (ziņojuma I pielikums).
[16]             Sk. http://daa.ec.europa.eu/content/special/crowdsourcing.
[17]             Ziņojums, kas balstās uz Deloitte veikto pētījumu,
attiecībā uz kuru veiktas arī salīdzinošās
pārbaudes ar citiem avotiem, ir daļa no šim priekšlikumam
pievienotā ietekmes novērtējuma ziņojuma (ziņojuma
II pielikums).
[18]             Šis ziņojums ir daļa no šim priekšlikumam
pievienotā ietekmes novērtējuma ziņojuma (ziņojuma
III pielikums).
[19]             Šo avotu pilns saraksts atrodams ietekmes
novērtējuma ziņojuma bibliogrāfijā.
[20]             Ietekmes novērtējuma ziņojums pievienots
šim priekšlikumam.
[21]             Sk. Lietu C-66/04, 45. punktu, un
Lietu C-217/04, 43. punktu.
[22]             Sk. Analysys Mason nobeiguma ziņojumu
Informācijas sabiedrības un saziņas līdzekļu
ģenerāldirektorātam par Eiropas Komisijas atbalstu tā
ietekmes novērtējuma sagatavošanā, ko pievieno ES
iniciatīvai par ātrdarbīgas platjoslas infrastruktūras
izvēršanas izmaksu samazināšanu (SMART 2012/0013).
[23]             Sk. Lietu C-217/04, 47. punktu.
[24]             Sk., piemēram, Labāka regulējuma
direktīvas 2009/140/EK 8. apsvērumu, Pamatdirektīvas
22. apsvērumu, Regulas 2887/2000/EK 1. un 4. apsvērumu.
[25]             Sk. Lietu 272/83, 25. un 27. punktu.
[26]             Eiropas Parlamenta 2012. gada 14. jūnija
rezolūcija "Akts par vienoto tirgu — turpmākie pasākumi
izaugsmes nodrošināšanai" (2012/2663(RSP)), 10. punkts.
[27]             OV C , , lpp.
[28]             OV C , , lpp.
[29]             COM(2010) 245; sk. arī Digitalizācijas
programmas pārskatu, COM(2012) 784 final.
[30]             Eiropadomes 2012. gada 13.−14. decembra
secinājumi, EUCO 205/12, 17. punkts.
[31]             COM (2012) 573 final.
[32]             OV L 108, 24.4.2002., 33. lpp.
[33]             OV L 108, 24.4.2002., 21. lpp.
[34]             OV L 108, 24.4.2002., 7. lpp.
[35]             OV L 108, 24.4.2002., 51. lpp.
[36]             OV L 249, 17.9.2002., 21. lpp.
[37]             OV L 108, 25.4.2007., 1. lpp.
[38]             OV L 345, 31.12.2003., 90. lpp.