				|

		52012PC0124

			Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA  par trešo valstu preču un pakalpojumu piekļuvi Eiropas Savienības publiskā iepirkuma iekšējam tirgum un par procedūrām, kas atbalsta sarunas par Savienības preču un pakalpojumu piekļuvi trešo valstu publiskā iepirkuma tirgiem /* COM/2012/0124 final - 2012/0060 (COD) */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
1.           PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
Priekšlikuma pamatojums un
mērķi
Šis ir jauns priekšlikums Eiropas
Savienības starptautiskās iepirkuma politikas jomā.
Iniciatīvas galvenais mērķis ir uzlabot nosacījumus, ar
kuriem ES uzņēmumi var konkurēt publisko līgumu tirgū
ārpus ES. Pašlaik ES piegādātāji saskaras ar
daudzveidīgu ierobežojošu iepirkuma praksi daudzās ES galvenajās
tirdzniecības partnervalstīs. Turklāt iniciatīva apstiprina
juridisko statusu pretendentiem, precēm un pakalpojumiem no valstīm,
kurām ir starptautisks nolīgums ar ES publiskā iepirkuma
jomā, un precizē noteikumus, kas piemērojami pretendentiem,
precēm un pakalpojumiem, uz kuriem tādi nolīgumi neattiecas.
Vispārīgais konteksts
Sarunās par pārskatīto Valsts
iepirkuma nolīgumu (GPA) Pasaules tirdzniecības
organizācijas (PTO) darbības ietvaros un divpusējās
sarunās ar trešām valstīm ES ir atbalstījusi
vērienīgu starptautiskā publiskā iepirkuma tirgu
atvēršanu. ES publiskais iepirkums
apmēram 352 miljardu euro apmērā ir pieejams pretendentiem no
PTO Valsts iepirkumu nolīguma dalībvalstīm.
Tomēr daudzas trešās valstis
nevēlas savus publiskā iepirkuma tirgus atvērt starptautiskai
konkurencei vai atvērt tos plašāk, nekā tie atvērti
līdz šim. ASV pašlaik ārzemju pretendentiem piedāvātā iepirkuma
vērtība ir tikai EUR 178 miljardi, Japānai tie ir EUR 27
miljardi, turpretim tikai daļa no Ķīnas publiskā iepirkuma
tirgus ir atvērta ārvalstu uzņēmumiem. Daudzas valstis ir noteikušas arī
protekcionistiskus pasākumus, jo īpaši ekonomikas krīzes dēļ.
Kopumā vairāk nekā puse no pasaules iepirkuma tirgus pašlaik ir
slēgta protekcionisma pasākumu dēļ, un šī daļa
tikai palielinās. Rezultātā tikai 10 miljardus euro no ES
eksporta (0,08 % no ES IKP) pašlaik atrod sev ceļu pasaules iepirkuma
tirgos, turpretim ES eksports aptuveni EUR 12 miljardu vērtībā
joprojām paliek nerealizēts ierobežojumu dēļ.
Savukārt ES ir turējusi savu
publiskā iepirkuma tirgu plaši atvērtu starptautiskai konkurencei,
neraugoties uz pieaugošo spiedienu pašmāju tirgū, ko it īpaši rada
jaunietekmes valstis dažās galvenajās nozarēs (dzelzceļš,
būvniecība, IT pakalpojumi). Izņemot tikai dažus noteikumus par
piegādes un pakalpojumu līgumiem sabiedrisko pakalpojumu nozarē[1], ES nav īstenojusi savas
pilnvaras regulēt ārvalstu preču, pakalpojumu un
uzņēmumu piekļuvi ES publiskā iepirkuma tirgum.
Ņemot vērā jaunietekmes valstu
pieaugošo nozīmi, vienādu noteikumu trūkums rada daudzas
problēmas. ES galvenā problēma ir sviru trūkums
starptautiskajās sarunās ar tirdzniecības partneriem, lai
varētu novērst nelīdzsvarotību un iegūt būtiskas
tirgus piekļuves saistības par labu ES uzņēmumiem. Bez tam
līgumslēdzējām iestādēm trūkst skaidra
pamata ES starptautisko saistību piemērošanai.
Šās iniciatīvas mērķis ir
risināt šīs problēmas, pirmām kārtām stiprinot
Eiropas Savienības pozīcijas sarunās par ES uzņēmumu
piekļuvi trešo valstu publiskā iepirkuma tirgiem, lai atvērtu
mūsu tirdzniecības partneru tirgus. Otrkārt, šim nolūkam
tā tiecas precizēt noteikumus, ar kādiem trešo valstu
uzņēmumi, preces un pakalpojumi piekļūst ES publiskā
iepirkuma tirgum. Visbeidzot, tās mērķis ir saskaņā ar
ES stratēģiju 2020. gadam uzlabot ES uzņēmumu
saimnieciskās darbības iespējas pasaules mērogā,
tādējādi radot jaunas darba vietas un veicinot inovāciju.
Spēkā esošie noteikumi
priekšlikuma jomā
Divas galvenās Eiropas Savienības
publiskā iepirkuma direktīvas[2]
nenosaka vispārēju pamatu, uz kura ES publiskā iepirkuma
tirgū risināt jautājumus par piedāvājumiem, kas satur
ārvalstu preces un pakalpojumus. Vienīgie īpašie noteikumi ir
izklāstīti Direktīvas 2004/17/EK 58. un 59. pantā.
Tomēr šie noteikumi skar tikai iepirkumu, ko veic sabiedrisko pakalpojumu
uzņēmumi, un tiem ir pārāk šaura darbības joma, lai
tie ievērojami ietekmētu sarunas par piekļuvi tirgum.
Patiešām, ES publiskais iepirkums sabiedrisko pakalpojumu jomā veido
tikai aptuveni 20 % no kopējā ES publiskā iepirkuma tirgus.
Komisijas priekšlikumā par ES
publiskā iepirkuma noteikumu modernizēšanu Komisija nolēma
nepārņemt Sabiedrisko pakalpojumu direktīvas 58. un
59. pantu, ņemot vērā pašreizējo iniciatīvu[3].
Atbilstība pārējiem ES
politikas virzieniem un mērķiem
Šī
iniciatīva īsteno Stratēģiju gudrai, ilgtspējīgai
un integrējošai izaugsmei "Eiropa 2020" [COM (2010) 2020] un
"Eiropas 2020" pamatiniciatīvu “Integrēta rūpniecības
politika globalizācijas laikmetam” [COM (2010) 614]. Tā īsteno
arī Vienotā tirgus aktu [COM(2011) 206] un Paziņojumu par
tirdzniecības izaugsmi un starptautiskiem jautājumiem [COM(2010)
612]. Tā ir 2011. gada Komisijas darba programmas
stratēģiskā iniciatīva (COM(2010) 623 galīgā
redakcija).
Šis priekšlikums saskan arī ar
Savienības attīstības politiku un mērķiem, it
īpaši, preces un pakalpojumus no vismazāk attīstītajām
valstīm vispārīgi pasargājot no lēmumiem saskaņā
ar šo instrumentu.
2.           APSPRIEŠANĀS AR
IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMA
REZULTĀTI
Apspriešanās ar
ieinteresētajām personām
Lai apkopotu
ieinteresēto personu viedokli, Komisija papildus atsevišķām
sanāksmēm organizēja virkni apspriešanu un viedokļu
izzināšanas darbību.
Atklāta
apspriešana internetā notika no 2011. gada
7. jūnija līdz 2. augustam. To veidoja trīs
detalizētas anketas, kuru adresāti bija: i) līgumslēdzējas
iestādes un dalībvalstis (DV), ii) uzņēmumi un/vai to
pārstāvji un iii) citas potenciāli ieinteresētas personas
(pilsoņi, NVO, arodbiedrības). Komisija saņēma pavisam 215
atbildes[4].
To kopsavilkums ir sniegts ietekmes novērtējuma ziņojuma I
pielikumā. Šā procesa ietvaros Komisija sarīkoja arī publisku
uzklausīšanu 2011. gada 8. jūlijā Briselē.
Arī sociālajiem partneriem bija iespēja izteikt savu viedokli —
sadarbības forumā, ko 2011. gada 7. februārī
organizēja Nodarbinātības ĢD. Īpašas
konsultācijas veica arī ar ES delegācijām
trešās valstīs un DV Publisko līgumu padomdevējā
komitejā. Konkrētas tēmas (t. i., Sabiedrisko
pakalpojumu direktīvas 58. pants un nepamatoti lēti
piedāvājumi) tika risinātas arī apspriešanā par
publiskā iepirkuma politikas modernizāciju. Komisijas minimālie
apspriešanās standarti tika pilnībā ievēroti.
Atbilžu
kopsavilkums un tas, kā tās ņemtas vērā
Kopumā
Komisijas iniciatīva tika uzņemta labvēlīgi.
Lielākā daļa respondentu piekrita Komisijas aprakstam par
pašreizējo piekļuves līmeni ES publiskā iepirkuma
tirgū attiecībā uz precēm, pakalpojumiem un
uzņēmumiem no valstīm, kas nav ES, un pauda atbalstu
iniciatīvā identificētajiem mērķiem.
Attiecībā
uz izklāstītajiem politikas risinājumiem ir svarīgi
piezīmēt, ka viedokļi bija atšķirīgi: kopumā
lielākā daļa ieinteresēto personu šķiet atbalstām
likumdošanas iniciatīvu (aptuveni 65 %), bet ievērojams
mazākums — aptuveni 35 % — dod priekšroku risinājumam “neko
nemainīt”. Tomēr viedokļi par vēlamo risinājumu
atšķiras arī dažādu ieinteresēto personu grupu
iekšienē. Starp līgumslēdzējiem un valsts
iestādēm (tostarp no trešām valstīm), piemēram, divas
trešdaļas atzīst variantu "neko nemainīt" vai
neleģislatīvus pasākumus, turpretim no uzņēmumiem un
citām ieinteresētajām personām kādi 75 % atbalsta
likumdošanas iniciatīvu. Atšķiras arī viedokļi par to,
kādam būtu jābūt likumdošanas risinājumam. Lai gan
gandrīz puse respondentu atbalsta likumdošanas risinājuma pieeju
"A"[5],
ievērojams skaits respondentu atbalsta arī alternatīvas pieejas.
Ir vērts piezīmēt, ka, neraugoties uz to, ka pieeja
"B"[6]
izrādījās vismazāk vēlamais likumdošanas
risinājums, arī tā saņēma atbalstu no ievērojama
skaita respondentu.
Galvenie
apsvērumi, ko ieinteresētās personas izvirzīja par vai pret
vienu vai otru politikas risinājumu, ietvēra
visizdevīgākā piedāvājuma nozīmi,
konkurētspēju un produktivitāti, ko daži no politiskajiem risinājumiem
varētu iedragāt, iespējamā mūsu tirdzniecības
partneru pretdarbība, administratīvais slogs, kas varētu
būt saistīts ar šādu iniciatīvu, un fakts, ka
iniciatīva apdraudētu ES kā atvērta tirgus aizstāves
reputāciju. Arodbiedrības un nevalstiskās organizācijas
(NVO) par risinājumu izvēli izteicās samērā
neitrāli un savās piezīmēs koncentrējās uz
nepieciešamību trešām valstīm ievērot ILO
konvencijas, piedaloties ES iepirkuma procedūrās, un ES atvērt
savas robežas, lai saglabātu godīgu tirdzniecību attiecībā
uz vismazāk attīstītajām valstīm.
Ekspertu atzinumu pieprasīšana un
izmantošana
Pēc iepriekš minētajām
apspriešanām ārēju ekspertu atzinums netika uzskatīts par
nepieciešamu. Publiskā iepirkuma jomā Komisijai tradicionāli ir
ievērojama pieredze.
Ietekmes novērtējums
Komisija ir apsvērusi vairākas
iespējas, lai noteiktu piemērotāko.
Pirmais risinājums ir neveikt it
nekādu papildu rīcību šajā jomā un turpināt
ierastās darbības — starptautiskās tirgus piekļuves sarunas
(iespējams, pastiprinātas) ar Eiropas Savienības
tirdzniecības partneriem. Tomēr, spriežot pēc pieredzes, ir maz
ticams, ka šāds risinājums radīs būtiskus uzlabojumus,
sagādājot ES precēm, pakalpojumiem un piegādātājiem
tiesības piedalīties iepirkuma procesos trešās valstīs.
Nenovēršamas sekas būtu turpmāks piedāvājumu
iesniegšanas iespēju zudums plašā mērogā.
Otra iespēja būtu pilnveidot esošo
instrumentu īstenošanu saskaņā ar Direktīvu 2004/17/EK (58.
un 59. pantu), pamatojoties uz labākiem vadošiem
norādījumiem vai šo instrumentu darbības jomas
paplašināšanu, aptverot Direktīvu 2004/17/EK un 2004/18/EK
darbības jomu kopumā. Šāds scenārijs, kas balstās
tikai uz fakultatīvu izvēli, ko izdarītu atsevišķas
līgumslēdzējas iestādes/līgumslēdzēji,
acīmredzami neuzlabotu ES ietekmi starptautiskajās sarunās.
Trešā iespēja varētu būt
ES publiskā iepirkuma tirgus vai tā nozaru slēgšana precēm,
pakalpojumiem un piegādātājiem no trešām valstīm,
ievērojot ES starptautiskās saistības šajā jomā.
Tomēr šāda iespēja rada nopietnas bažas sakarā ar
iespējamo pretdarbību un izmaksām atsevišķām
līgumslēdzējām
iestādēm/līgumslēdzējiem, un ES
konkurētspēju.
Tāpēc Komisija dod priekšroku
ceturtajam risinājumam, proti, izveidot autonomu instrumentu, kas
radītu līdzsvaru starp nepieciešamību stiprināt
Savienības pozīcijas sarunās par tirgus pieejamību un uz
konkurenci balstīta iepirkuma režīma saglabāšanu Eiropas
Savienībā.
Šajā nolūkā priekšlikumā
ir noteikts divkāršs mehānisms. Atsevišķām
līgumslēdzējām
iestādēm/līgumslēdzējiem būtu tiesības
Komisijas uzraudzībā izslēgt piedāvājumus, kuros
vairāk nekā 50 % no vērtības veido preces un/vai
pakalpojumi, kas negūst labumu no starptautiskajām tirgus
piekļuves saistībām. Pie tam Komisijai būtu atļauts
reaģēt, uz laiku ierobežojot tirgus piekļuvi tām
valstīm, kuras savā publiskā iepirkuma praksē
acīmredzami izslēdz vai diskriminē Savienības
piegādātājus, preces un pakalpojumus, un sarunās
atsacīties piešķirt labāku piekļuvi tirgum. Ierobežojumi
piekļuvei ES publiskā iepirkuma tirgum, ko Komisija kādreiz
varētu pieņemt saskaņā ar šo regulu, būtu
izsvērti un ar precīzu mērķi.
Šās Komisijas Ietekmes novērtējuma padome (IAB)
ir sniegusi divus atzinumus par ietekmes novērtējuma ziņojumu.
Ņemot vērā pirmo atzinumu, ietekmes novērtējuma
ziņojums ir pārskatīts šādi: problēmas definīcija
ir pārkārtota, lai pievērstu uzmanību galvenajam visā
ietekmes novērtējumā identificētajam jautājumam —
vajadzībai vēl vairāk atvērt trešo valstu iepirkuma tirgus
— un problēmām sakarā ar atbilstību ES
starptautiskajām saistībām. Aplūkojamo iespējamo
risinājumu klāsts ir paplašināts. Papildus aktīvākai
sarunu politikai ietekmes novērtējumā ir ņemta
vērā pašreizējā režīma — Direktīvas 2004/17/EK
58. un 59. panta — attiecināšana uz visiem iepirkumiem, uz
kuriem attiecas ES direktīvas, un iespēja selektīvi pieņemt
starptautisko saistību neaptverto iepirkumu. Visbeidzot, ietekmes
analīze ir pilnveidota, lai uzlabotu pretdarbības apmēru
noteikšanu un nodarbinātības rādītājus. Ietekmes
novērtējuma ziņojuma 10. pielikumā ir sniegts
sīkāks pārskats par to, kā IAB pirmais atzinums ir
iestrādāts pārstrādātajā ziņojumā, kas
tika no jauna iesniegts 2012. gada 8. februārī.
Atzinumā par
jauno ziņojumu IAB atzīst, ka ziņojums ir uzlabots un
tajā iekļauti tās ieteikumi par pirmo atzinumu, taču
paziņoja, ka nevar sniegt pozitīvu atzinumu. IAB uzskata, ka
joprojām ir vairākas jomas, kurās novērtējumu
varētu pastiprināt, un nosaka vairākus pasākumus, lai
vēl vairāk uzlabotu ziņojumu (t. i., papildināt
risinājumu izklāstu, uzlabot ietekmes novērtējumā
izmantotā modeļa izklāstu, labāk pamatot vēlamā
risinājuma proporcionalitāti utt.). Galīgajā ietekmes
novērtējumā šie ieteikumi ir iestrādāti, cik vien tas
bijis iespējams.
3.           PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI
Ierosināto pasākumu
kopsavilkums
Šā priekšlikuma galvenie mērķi
ir nostiprināt Eiropas Savienības pozīcijas sarunās par
noteikumiem par ES preču, pakalpojumu un piegādātāju
piekļuvi trešo valstu publiskā iepirkuma tirgiem un precizēt
tiesisko situāciju attiecībā uz ārzemju pretendentiem,
precēm un pakalpojumiem, kas piedalās ES publiskā iepirkuma
tirgū. Līdz ar to šis priekšlikums nosaka vispārēju ES
ārējā publiskā iepirkuma politiku, kas reglamentē
ārvalstu preču un pakalpojumu piekļuvi ES publiskā
iepirkuma tirgum, un ietver mehānismus, kas mudinās ES
tirdzniecības partnerus sākt sarunas par piekļuvi tirgum.
Svarīgākais, ka priekšlikums ES
tiesību aktos atspoguļo principu, ka ES iekšējā tirgū
tādu preču un pakalpojumu iepirkumam, kuri gūst labumu no tirgus
piekļuves saistībām, ir tāds pats režīms kā ES
precēm un pakalpojumiem, un tas attiecina šo režīmu arī uz
precēm un pakalpojumiem, kuru izcelsme ir vismazāk
attīstītajās valstīs.
Attiecībā uz režīmu precēm
un pakalpojumiem, kuri negūst labumu no tirgus piekļuves
saistībām, ir paredzēta trīspakāpju pieeja.
Komisija var piekrist, ka
līgumslēdzējas iestādes/līgumslēdzēji
izslēdz piedāvājumus, kuros neaptverto preču vai
pakalpojumu vērtība pārsniedz 50 % no
piedāvājumā iekļauto preču vai pakalpojumu
kopējās vērtības. Pēc potenciālo pretendentu
informēšanas ar paziņojumu par līgumu par nodomu izslēgt
tādus piedāvājumus līgumslēdzējai
iestādei/līgumslēdzējam ir jāinformē Komisija,
kad tas saņem piedāvājumus, kuri ietilpst šajā
kategorijā. Komisija var piekrist izslēgšanai, ja trūkst
reālas savstarpības tirgus atvērtībā starp ES un
valsti, kurā ir preču un/vai pakalpojumu izcelsmes vieta. Komisija
apstiprinās izslēgšanu, ja starptautiskā nolīgumā uz
attiecīgajām precēm un pakalpojumiem attieksies ES tirgus
atruna.
Turklāt šis priekšlikums izveido ES
mehānismu, ar ko vēl vairāk palielināt ES ietekmi
starptautiskās sarunās par tirgus piekļuvi, pamatojoties uz
Komisijas izmeklēšanu un konsultācijām ar trešām
valstīm un attiecīgā gadījumā Komisijai uz laiku
nosakot ierobežojošus pasākumus.
Pēc ieinteresēto personu
pieprasījuma vai pēc savas ierosmes Komisija var veikt
izmeklēšanu, lai pārbaudītu, vai pastāv ierobežojoša
iepirkuma prakse. Ja tāda prakse apstiprinās, Komisija aicina
attiecīgo valsti uz konsultācijām, lai mazinātu tādu
ierobežojošu praksi un tādējādi radītu ES
uzņēmumiem labāku piekļuvi tirgum.
Ja attiecīgā valsts nevēlas
iesaistīties konsultācijās vai piedāvāt apmierinošus
risinājumus ierobežojošā iepirkuma pasākumiem, Eiropas
Savienība var pieņemt lēmumu uz laiku ierobežot minētās
valsts preču un/vai pakalpojumu piekļuvi ES publiskā iepirkuma
tirgum.
Visbeidzot, papildus noteikumiem par
nepamatoti lētiem piedāvājumiem ierosinātajā
publiskā iepirkuma direktīvu reformā
līgumslēdzējām
iestādēm/līgumslēdzējiem būs jāinformē
pārējie pretendenti par nodomu pieņemt nepamatoti lētus
piedāvājumus, kuros neaptverto preču un pakalpojumu
vērtība pārsniedz 50 % no piedāvājumā
iekļauto preču un pakalpojumu kopējās vērtības.
Tā kā nepieciešamība trešām valstīm ievērot
galvenos ILO darba standartus tiek risināta ierosinātajā
publiskā iepirkuma direktīvu reformā, nav vajadzīgs to
iekļaut šajā tekstā.
Tā kā šī iniciatīva ir
paredzēta kā politikas instruments sarunu veicināšanai, ir
jāuzsver, ka tās galvenais svars nav uz iepirkuma tirgus
slēgšanu Eiropas Savienībā, bet uz labāku piekļuvi
Eiropas Savienības tirdzniecības partneru publiskā iepirkuma
tirgiem. Ir ļoti svarīgi saglabāt uz konkurenci balstītus
iepirkuma nosacījumus iekšējā tirgū, kas sniedz jūtamu
labumu līgumslēdzējām
iestādēm/līgumslēdzējiem un vispārībai.
Juridiskais pamats
Līguma par Eiropas Savienības
darbību 207. pants.
Subsidiaritātes princips
Priekšlikums ir Eiropas Savienības
ekskluzīvā kompetencē. Tāpēc subsidiaritātes
principu nepiemēro.
Proporcionalitātes princips
Priekšlikums ir saskaņā ar
proporcionalitātes principu šādu iemeslu dēļ.
Priekšlikums rada pārdomātu
līdzsvaru starp visu attiecīgo ieinteresēto pušu interesēm,
un ES rīcība pēc formas un būtības nepārsniedz
to, kas ir vajadzīgs, lai sasniegtu Līguma mērķus.
Pirmkārt,
līgumslēdzējām
iestādēm/līgumslēdzējiem Komisijas
uzraudzībā būs tiesības izslēgt
piedāvājumus, kas par vairāk nekā 50 % sastāv no
neaptvertām precēm un pakalpojumiem. Tas nodrošina, ka
līgumslēdzējas iestādes/līgumslēdzēji
varēs izvēlēties, vai pieņemt preces un pakalpojumus
neatkarīgi no to izcelsmes vai ierobežot tādu preču un
pakalpojumu piekļuvi, kuras neaptver ES starptautiskie nolīgumi,
ciktāl šāda ierobežošana ir saderīga ar ES kopīgo
tirdzniecības politiku, kas ir joma, kura ir vienīgi ES kompetencē.
Komisijas uzraudzība ir rūpīgi izstrādāta, lai
nodrošinātu viendabīgumu un proporcionalitāti. Otrkārt,
Komisijas instruments, kas tiks izveidots ar šo regulu, nodrošinās ES
mehānismu, ar kura palīdzību varēs izmeklēt
ierobežojošu publiskā iepirkuma praksi un par to konsultēties ar
attiecīgo trešo valsti. Tikai gadījumos, kad nebūs
iespējams rast citu risinājumu, Komisija pieņems ierobežojošus
pagaidu pasākumus.
Administratīvās izmaksas ir
maksimāli zemas, bet ir jāveic pasākumi, kas saglabās
kopīgās tirdzniecības politikas konsekvenci. Uzraudzības un
izmeklēšanas mehānismu izveide ir jāveic Komisijas dienestiem,
kas patlaban strādā ar ārējā publiskā iepirkuma
politikas un tirgus piekļuves uzraudzības jautājumiem,
tādējādi ierobežojot ietekmi uz Komisijas cilvēkresursiem.
Līgumslēdzēju iestāžu/līgumslēdzēju
administratīvais slogs izpaudīsies tikai situācijās, kad
Komisija veiks ierobežojošus pasākumus vai kad
līgumslēdzējas iestādes/līgumslēdzēji
izvēlēsies izmantot šo mehānismu, un tam būtu
jābalstās uz standarta veidlapām vai pašdeklarācijām,
ierobežojot izmeklēšanu, ko veiktu atsevišķi
līgumslēdzēji, lai pārbaudītu preču vai
pakalpojumu izcelsmi.
Juridisko instrumentu izvēle
Piedāvātais instruments ir regula.
Citi līdzekļi nebūtu
piemēroti, jo tikai regula var pietiekami nodrošināt vienotu
rīcību Eiropas Savienības kopīgās tirdzniecības
politikas jomā. Turklāt šis instruments dod pilnvaras Eiropas
Komisijai, un tas nozīmē, ka transponēšana nebūtu
lietderīga.
4.           IETEKME UZ BUDŽETU
Šim priekšlikumam pašam par sevi nav ietekmes
uz budžetu. Savus papildu uzdevumus Komisija var izpildīt ar
pašreizējiem resursiem.
5.           FAKULTATĪVIE ELEMENTI
Pārbaude, pārskatīšana un
turpināmība
Priekšlikumā ietverta
pārskatīšanas klauzula.
Eiropas Ekonomikas zona
Ierosinātais tiesību akts ir par
jautājumu, kas skar Eiropas Ekonomikas zonu, tādēļ tas
jāattiecina uz EEZ.
Sīkāks priekšlikuma
izskaidrojums
1. pantā
definēts šās regulas priekšmets un piemērošanas joma,
pamatojoties uz ES publiskā iepirkuma direktīvām 2004/17/EK un
2004/18/EK un Direktīvu par koncesijas līgumu piešķiršanu, ko
ierosinājusi Komisija[7].
2. pants
satur attiecīgas definīcijas, no kurām lielākā
daļa ir pārņemta no ES publisko iepirkumu direktīvām.
Tekstā ir definētas arī "aptvertās preces un
pakalpojumi" un "neaptvertās preces un pakalpojumi", kam ir
nozīmīga vieta šās regulas piemērošanā.
3. pantā
izklāstīti šajā regulā izmantojamie izcelsmes noteikumi
attiecībā uz līgumslēdzēju
iestāžu/līgumslēdzēju iepirktajām precēm un
pakalpojumiem. Saskaņā ar ES starptautiskajām
saistībām preču izcelsmes noteikumi ir saskaņā ar
nepreferenciālas izcelsmes noteikumiem, kas definēti ES Muitas
kodeksā (Regula Nr. 2913/92). Pakalpojuma izcelsmi nosaka,
pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienības darbību
attiecīgajiem noteikumiem par tiesībām veikt
uzņēmējdarbību un VVPT (XXVIII pantā) sniegtajām
definīcijām.
4. pantā
izklāstīti noteikumi par piekļuvi ES publiskā iepirkuma
tirgum, ko piemēro ārvalstu precēm un pakalpojumiem, kuri
gūst labumu no ES tirgus piekļuves saistībām (turpmāk
—"aptvertās preces un pakalpojumi"), un precēm un
pakalpojumiem, kuru izcelsme ir vismazāk attīstītajās
valstīs. Abas kategorijas ir jātraktē kā ES preces un
pakalpojumi.
5. pantā
ir izklāstīti noteikumi par tādu preču un pakalpojumu
piekļuvi, kuru izcelsme ir trešās valstīs, kas negūst
labumu no ES tirgus piekļuves saistībām (turpmāk
"neaptvertās preces un pakalpojumi"). Uz šo preču un
pakalpojumu piekļuvi var attiekties ierobežojoši pasākumi, ko veic
līgumslēdzējas iestādes/līgumslēdzēji vai
Komisija saskaņā ar šās regulas ieviestajiem mehānismiem.
6. pantā
izklāstīti nosacījumi, ar kuriem Komisija var piekrist, ka
atsevišķas līgumslēdzējas
iestādes/līgumslēdzēji izslēdz piedāvājumu
no iepirkuma procedūras, ja neaptverto preču vai pakalpojumu
vērtība pārsniedz 50 % no piedāvājumā
iekļauto preču vai pakalpojumu kopējās vērtības
attiecībā uz līgumiem, kuru paredzamā vērtība ir
vismaz EUR 5 000 000.
Ja līgumslēdzēja
iestāde/līgumslēdzējs paziņojumā par līgumu
ir paudis nodomu izslēgt neaptvertās preces un pakalpojumus un
saņem piedāvājumus, kas ietilpst šajā kategorijā, tam
ir jāpaziņo Komisijai un jāsniedz attiecīgo
piedāvājumu raksturojums. Saskaņā ar paziņojumu
publikācijām "Oficiālajā Vēstnesī" (TED,
Tenders European Daily) tikai 7 % no visiem
"Oficiālajā Vēstnesī" publicētajiem
līgumiem vērtība ir virs EUR 5 000 000.
Tomēr šie līgumi veido 61 % no visa ES publiskā iepirkuma
tirgus. Komisija lēš, ka ik gadu tā saņems ne vairāk
kā 35–45 paziņojumu.
Attiecībā uz līgumiem, kuru
paredzētā vērtība ir vismaz EUR 5 000 000,
Komisijai būtu jāpieņem lēmums par izslēgšanu.
Komisijai būtu attiecībā uz visiem līgumiem
jāapstiprina paredzētā izslēgšana, ja uz
attiecīgajām precēm un pakalpojumiem attiecas atruna par tirgus
piekļuvi saskaņā ar ES starptautiskajiem nolīgumiem par
publisko iepirkumu. Ja šāda nolīguma nav, Komisijai jāapstiprina
izslēgšana, ja trešā valsts saglabā ierobežojošus iepirkuma
pasākumus, kuru rezultātā trūkst būtiskas
savstarpības tirgus atvērtībā starp Savienību un attiecīgo
trešo valsti. Novērtējot, vai pastāv būtiskas
savstarpības trūkums, Komisijai jāizskata, kādā
mērā attiecīgās valsts publiskā iepirkumu tiesību
akti nodrošina pārredzamību saskaņā ar starptautiskajiem
standartiem publiskā iepirkuma jomā un nepieļauj nekādu
diskrimināciju pret Savienības precēm, pakalpojumiem un
ekonomikas dalībniekiem. Tai arī jāizskata, kādā
mērā valsts iestādes un/vai atsevišķas iepirkuma
iestādes patur spēkā vai pieņem diskriminējošu praksi
pret Savienības precēm, pakalpojumiem un ekonomikas
dalībniekiem.
7. pants
nosaka līgumslēdzējām iestādēm/līgumslēdzējiem
īpašu pienākumu informēt pārējos iepirkuma
procedūras pretendentus par savu lēmumu pieņemt nepamatoti zemu
piedāvājumu, kurā neaptverto preču un pakalpojumu
vērtība pārsniedz 50 % no piedāvājumā
iekļauto preču vai pakalpojumu kopējās vērtības.
8. pantā
izklāstīti nosacījumi, ar kuriem Komisija pēc savas
iniciatīvas vai pēc dalībvalstu vai ieinteresēto personu
pieprasījuma var sākt ārējā iepirkuma izmeklēšanu
saistībā ar ierobežojošiem iepirkuma pasākumiem, ko veic
trešās valstis, un par to, kā veikt šādu izmeklēšanu.
9. pants
izveido mehānismu konsultācijām ar trešām valstīm
gadījumos, kad Komisija pēc ārējā iepirkuma
izmeklēšanas secina, ka attiecīgā valsts ir pieņēmusi
vai uztur ierobežojošu publiskā iepirkuma praksi. Saskaņā ar šo
mehānismu Komisija aicinās attiecīgo valsti uzsākt
pārrunas ar mērķi novērst ierobežojošo iepirkuma praksi un
nodrošināt pārredzamību un vienlīdzīgu attieksmi pret
ES piegādātājiem, precēm un pakalpojumiem.
Konsultāciju shēmā ņem vērā dažādas
situācijas, piemēram, to, vai pastāv strīdu
izšķiršanas mehānisms attiecībā uz ierobežojošu iepirkuma
praksi, kas ietekmē aptverto iepirkumu, vienpusēji pasākumi
stāvokļa izlabošanai vai starptautiska nolīguma noslēgšana,
kas nodrošina vienlīdzīgu attieksmi pret ES
piegādātājiem, precēm un pakalpojumiem, kurus iepriekš
skārusi ierobežojoša iepirkuma prakse. Komisija tiek pilnvarota
pieņemt īstenošanas aktu, ar ko aizliedz izslēgt
piedāvājumus, kuros ietilpst neaptvertās preces un pakalpojumi, kuru
izcelsme ir valstīs, ar kurām risinās saturīgas tirgus
piekļuves sarunas un ir pamatotas izredzes tuvākajā
nākotnē izbeigt ierobežojošu iepirkuma praksi.
10. pants
pilnvaro Komisiju pieņemt īstenošanas aktu par "ierobežojošiem
pasākumiem", ar nosacījumu, ka tās izmeklēšanā ir
apstiprināts, ka trešā valstī pastāv ierobežojoši iepirkuma
pasākumi un ka Komisija ir mēģinājusi risināt sarunas
par tirgus piekļuvi saskaņā ar konsultāciju mehānismu.
Šādi pasākumi principā var būt: i) atsevišķu tādu
piedāvājumu diskvalifikācija, kas par vairāk nekā
50 % sastāv no attiecīgās valsts izcelsmes precēm vai
pakalpojumiem; un/vai ii) obligāts cenas sods
piedāvājumā iekļautajām precēm vai pakalpojumiem,
kuru izcelsme ir attiecīgajā valstī.
11. pantā izklāstīti noteikumi par pieņemto ierobežojošo
pasākumu atcelšanu vai apturēšanu, kā arī par Komisijas
lēmumu aizliegt līgumslēdzējām
iestādēm/līgumslēdzējiem izmantot 6. pantu.
12. pantā izklāstīti noteikumi par informācijas sniegšanu
pretendentiem par ierobežojošiem pasākumiem, ko Komisija
pieņēmusi saistībā ar atsevišķām publiskā
iepirkuma procedūrām.
13. pantā ir izklāstīti apstākļi, kuros
līgumslēdzējām
iestādēm/līgumslēdzējiem ir atļauts atlikt
pasākumus, kas pieņemti atbilstīgi šai regulai. Šā
noteikuma mērķis ir sniegt līgumslēdzējām
iestādēm/līgumslēdzējiem nepieciešamo elastību,
lai apmierinātu to iepirkuma vajadzības un tajā pašā
laikā ar paziņošanas pienākumu nodrošinātu pareizu
uzraudzību, ko veic Komisija.
14. un 15. pantā izklāstītas Komisijai piešķirtās pilnvaras
pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 14. pantu
attiecībā uz pielikuma grozījumiem, lai atspoguļotu jaunu
Savienības starptautisko nolīgumu noslēgšanu publiskā
iepirkuma jomā.
16. pantā noteikti tiesiskās aizsardzības līdzekļi
gadījumiem, kad tiek pārkāpti šās regulas noteikumi.
17. pantā
norādīta attiecīgā komitejas procedūra
īstenošanas aktu pieņemšanai. Turklāt Komisijai dotas pilnvaras
pieņemt īstenošanas pasākumus, lai noteiktu standarta veidlapas.
18. pantā ir iekļauti noteikumi par tās informācijas
konfidencialitāti, kas saņemta saskaņā ar šo regulu.
19. pantā noteikts, ka Komisijai jāiesniedz ziņojums par šās
regulas īstenošanu vismaz reizi trīs gados pēc tās
stāšanās spēkā.
20. pants
paredz Direktīvas 2004/17/EK 58. un 59. pantu atcelšanu.
21. pants
nosaka šās regulas stāšanos spēkā.
2012/0060 (COD)
Priekšlikums
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA
par trešo valstu preču un pakalpojumu
piekļuvi Eiropas Savienības publiskā iepirkuma iekšējam
tirgum un par procedūrām, kas atbalsta sarunas par Savienības
preču un pakalpojumu piekļuvi trešo valstu publiskā iepirkuma
tirgiem
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS
SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 207. pantu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta
projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas
un sociālo lietu komitejas atzinumu[8],
ņemot vērā Reģionu
komitejas atzinumu[9],
saskaņā ar parasto likumdošanas
procedūru,
tā kā:
(1)       Līguma par Eiropas
Savienību 21. pantā paredzēts, ka Savienība nosaka un
īsteno kopējo politiku un darbības, kā arī tiecas
sasniegt augstu sadarbības līmeni visās starptautisko
attiecību jomās, lai cita starpā veicinātu visu valstu
integrāciju pasaules ekonomikā, arī pakāpeniski
atceļot starptautiskās tirdzniecības ierobežojumus.
(2)       Atbilstīgi Līguma
par Eiropas Savienības (LESD) darbību 206. pantam
Savienība, nodibinot muitas savienību, vispārēju interešu
labā veicina pasaules tirdzniecības harmonisku attīstību,
starptautiskās tirdzniecības un tiešo ārvalstu ieguldījumu
ierobežojumu pakāpenisku atcelšanu, kā arī muitas un citu
šķēršļu mazināšanu.
(3)       Saskaņā ar LESD
26. pantu Savienība paredz pasākumus, lai izveidotu iekšējo
tirgu vai nodrošinātu tā darbību, un iekšējais tirgus
aptver telpu bez iekšējām robežām, kurā saskaņā
ar Līgumiem ir nodrošināta preču, personu, pakalpojumu un
kapitāla brīva aprite.
(4)       1994. gada
Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību
III.8 pants un Vispārējās vienošanās par pakalpojumu
tirdzniecību XIII pants izslēdz valsts iepirkumu no PTO
galvenajiem daudzpusējiem priekšrakstiem.
(5)       Pasaules tirdzniecības
organizācijas ietvaros un divpusējās attiecībās
Savienība atbalsta vērienīgu Savienības un tās
tirdzniecības partneru starptautiskā publiskā iepirkuma tirgus
atvēršanu, ievērojot savstarpību un abpusēju labumu.
(6)       Daudzas trešās valstis
nevēlas atvērt publiskā iepirkuma tirgus starptautiskai
konkurencei vai atvērt tos plašāk, nekā tie atvērti
līdz šim. Rezultātā Savienības ekonomikas
dalībnieki saskaras ar ierobežojošu iepirkuma praksi daudzās
Savienības tirdzniecības partnervalstīs. Tāda ierobežojoša
iepirkuma prakse izraisa ievērojamu tirdzniecības iespēju
zudumu.
(7)       Eiropas Parlamenta un Padomes
2004. gada 31. marta Direktīvā 2004/17/EK, ar ko
koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas
darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta
pakalpojumu nozarēs[10],
un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta
Direktīvā 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu
valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts
līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru[11], ir tikai daži noteikumi par
Savienības publiskā iepirkuma politikas ārējo dimensiju,
kā Direktīvas 2004/17/EK 58. un 59. pants. Šiem noteikumiem
tomēr ir tikai ierobežota darbības joma, un vadošu norāžu
trūkuma dēļ līgumslēdzēji tos daudz
nepiemēro.
(8)       Saskaņā ar LESD
207. pantu kopējā tirdzniecības politika publiskā
iepirkuma jomā ir jābalsta uz vienādiem principiem.
(9)       Savienības un trešo
valstu ekonomikas dalībnieku un līgumslēdzēju iestāžu/līgumslēdzēju
juridiskās noteiktības interesēs starptautiskā tirgus
piekļuves saistības attiecībā pret trešām
valstīm, kuras Savienība uzņēmusies publiskā iepirkuma
jomā, būtu jāatspoguļo ES tiesību sistēmā,
tādējādi nodrošinot to efektīvu piemērošanu. Komisijai
būtu jāizdod norādījumi par Eiropas Savienības
spēkā esošo starptautisko tirgus piekļuves saistību
piemērošanu praksē. Šie norādījumi būtu regulāri
jāatjaunina, un tajos būtu jābūt vienkārši
izmantojamai informācijai.
(10)     Mērķis uzlabot ES
ekonomikas dalībnieku piekļuvi publiskā iepirkuma tirgiem
dažās trešās valstīs, kurus aizsargā ierobežojoši iepirkuma
pasākumi, un saglabāt vienādus konkurences apstākļus
Eiropas vienotajā tirgū prasa, lai visā Eiropas
Savienībā tiktu saskaņots režīms trešo valstu precēm
un pakalpojumiem, kuri nav ietverti Savienības starptautiskajās
saistībās.
(11)     Šim nolūkam izcelsmes
noteikumiem būtu jābūt tādiem, lai
līgumslēdzējas iestādes/līgumslēdzēji
zinātu, vai uz precēm un pakalpojumiem attiecas Eiropas
Savienības starptautiskās saistības. Preču izcelsme
būtu jānosaka saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes
1992. gada 12. oktobra Regulu Nr. 2913/1992 par Kopienas muitas
kodeksa izveidi[12]
22.–26. pantu. Saskaņā ar šo regulu preces uzskata par
Savienības precēm, ja tās ir pilnībā iegūtas vai
saražotas Savienībā. Precēm, kuru ražošanā iesaistīta
viena vai vairākas trešās valstis, izcelsmes valsts ir tā,
kurā šim nolūkam apgādātā ražotavā notikusi
pēdējā būtiskā ekonomiski pamatotā
pārstrāde vai apstrāde, kas beidzas ar jauna produkta saražošanu
vai ir svarīga tā ražošanas stadija. Pakalpojuma izcelsme būtu
jānosaka, pamatojoties uz tās fiziskās vai juridiskās
personas izcelsmi, kas to sniedz. Norādījumiem, kas minēti 9. apsvērumā,
būtu jāaptver izcelsmes noteikumu piemērošana praksē.
(12)     Komisijai būtu
jāizvērtē, vai apstiprināt, ka
līgumslēdzējas iestādes/līgumslēdzēji
Direktīvu [2004/17/EK, 2004/18/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes [..]
Direktīvas [..] par koncesijas līgumu piešķiršanu[13]] nozīmē
attiecībā uz līgumiem, kuru paredzamā vērtība ir
vismaz EUR 5 000 000, izslēdz no līguma slēgšanas
tiesību piešķiršanas procedūrām preces un pakalpojumus, uz
kuriem neattiecas Eiropas Savienības starptautiskās saistības.
(13)     Pārredzamības labad
līgumslēdzējām iestādēm/līgumslēdzējiem,
kuri vēlas izmantot savas tiesības saskaņā ar šo regulu
izslēgt no līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas
procedūras piedāvājumus, kuri ietver preces un/vai pakalpojumus
ar izcelsmi ārpus Eiropas Savienības un kuros starptautisko
saistību neaptverto preču vai pakalpojumu vērtība
pārsniedz 50 % no šo preču vai pakalpojumu kopējās
vērtības, par to būtu jāinformē ekonomikas
dalībnieki Eiropas Savienības Oficiālajā
Vēstnesī publicējamā paziņojumā par
līgumu.
(14)     Lai Komisija varētu lemt
par tādu trešo valstu preču un pakalpojumu izslēgšanu, kuri nav
ietverti Savienības starptautiskajās saistībās,
līgumslēdzējām
iestādēm/līgumslēdzējiem būtu paziņo
Komisijai par savu nodomu izslēgt šādas preces un pakalpojumus,
izmantojot standarta veidlapu, kas satur pietiekamu informāciju.
(15)     Attiecībā uz
līgumiem, kuru paredzamā vērtība ir vismaz
EUR 5 000 000, Komisijai tāda izslēgšana būtu
jāapstiprina tikai tad, ja starptautiskajā nolīgumā par
tirgus piekļuvi publiskā iepirkuma jomā starp Savienību un
preču un/vai pakalpojumu izcelsmes valsti ir ietvertas nepārprotamas
Savienības atrunas par piekļuvi tirgum attiecībā uz
precēm un/vai pakalpojumiem, kurus ir ierosināts izslēgt. Ja
šāda nolīguma nav, Komisijai būtu jāapstiprina
izslēgšana, ja trešā valsts saglabā ierobežojošus iepirkuma
pasākumus, kuru rezultātā trūkst reālas
savstarpības tirgus atvērtībā starp Savienību un
attiecīgo trešo valsti. Par reālas savstarpības trūkumu
būtu jāuzskata stāvoklis, kad ierobežojošie iepirkuma
pasākumi rada nopietnu un atkārtotu diskrimināciju ES ekonomikas
dalībniekiem, precēm un pakalpojumiem.
(16)     Novērtējot, vai
pastāv reālas savstarpības trūkums, Komisijai būtu
jāizskata, kādā mērā attiecīgās valsts
publiskā iepirkumu tiesību akti nodrošina pārredzamību saskaņā
ar starptautiskajiem standartiem publiskā iepirkuma jomā un
nepieļauj nekādu diskrimināciju pret Savienības
precēm, pakalpojumiem un ekonomikas dalībniekiem. Turklāt tai
būtu jāizskata, kādā mērā valsts iestādes
un/vai atsevišķi līgumslēdzēji saglabā vai pieņem
diskriminējošu praksi pret Savienības precēm, pakalpojumiem un
ekonomikas dalībniekiem.
(17)     Komisijai būtu
jāspēj novērst iecerētas izslēgšanas iespējamo
negatīvo ietekmi uz tirdzniecības sarunām, kas notiek ar
attiecīgo valsti. Tāpēc, ja kāda valsts iesaistās saturīgās
sarunās ar Savienību par tirgus piekļuvi publiskā iepirkuma
jomā un Komisija uzskata, ka tuvākajā nākotnē ir
paredzama ierobežojošas iepirkuma prakses atcelšana, Komisijai būtu
jāspēj pieņemt īstenošanas tiesību aktu, kas noteiktu,
ka preces un pakalpojumi no attiecīgās valsts vienu gadu nav
izslēdzami no līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas
procedūras.
(18)     Ņemot vērā to,
ka uz trešo valstu preču un pakalpojumu piekļuvi Savienības
publiskā iepirkuma tirgum attiecas kopējā tirdzniecības
politika, dalībvalstīm vai to līgumslēdzējām
iestādēm/līgumslēdzējiem nedrīkstētu
būt iespēja trešo valstu preču vai pakalpojumu piekļuvi
iepirkuma procedūrām ierobežot ar tādiem pasākumiem, kas
nav paredzēti šajā regulā.
(19)     Ņemot vērā to,
ka līgumslēdzējām iestādēm/līgumslēdzējiem
ir grūtāk novērtēt pretendentu paskaidrojumus
apstākļos, kad piedāvājumi aptver preces un/vai
pakalpojumus ar izcelsmi ārpus Eiropas Savienības un starptautisko
saistību neaptverto preču vai pakalpojumu vērtība tajos
pārsniedz 50 % no šo preču vai pakalpojumu kopējās
vērtības, ir lietderīgi noteikt labāku
pārredzamību attieksmei pret nepamatoti lētiem
piedāvājumiem. Papildus Direktīvas par publisko iepirkumu
69. panta un Direktīvas par iepirkumu, ko veic uzņēmumi,
kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta
pakalpojumu nozarēs, 79. panta noteikumiem
līgumslēdzējai iestādei/līgumslēdzējam, kas
plāno pieņemt šādu nepamatoti lētu piedāvājumu,
būtu rakstveidā jāinformē pārējie pretendenti,
minot iemeslus, kuru dēļ cenas vai izmaksas ir nepamatoti zemas. Tas
ļauj šiem pretendentiem veicināt precīzāku
novērtējumu par to, vai izraudzītais pretendents spēs
pilnībā izpildīt līgumu saskaņā ar
nosacījumiem, kas izklāstīti iepirkuma procedūras
dokumentācijā. Tāpēc šī papildu informācija
radītu līdzvērtīgākus konkurences apstākļus
ES publiskā iepirkuma tirgū.
(20)     Komisijai būtu
jāspēj pēc savas ierosmes vai pēc ieinteresētās
personas vai dalībvalsts iesnieguma jebkurā brīdī
uzsākt ārējā iepirkuma izmeklēšanu saistībā
ar ierobežojošu publiskā iepirkuma praksi, ko, iespējams, piekopj
trešā valsts. Jo īpaši tajā ņem vērā to, ka
Komisija ir apstiprinājusi vairākus plānotus izņēmumus
attiecībā uz trešo valsti, ievērojot šās regulas 6. panta 2.
punktu. Tādai izmeklēšanai nebūtu jāskar Padomes
1994. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 3286/94, ar ko nosaka
Kopienas procedūras kopējās tirdzniecības politikas
jomā, lai nodrošinātu Kopienas tiesību īstenošanu
saskaņā ar starptautiskās tirdzniecības noteikumiem, jo
īpaši tiem, kas ieviesti Pasaules tirdzniecības organizācijas
aizgādnībā[14].
(21)     Ja Komisijai, pamatojoties uz
tai pieejamo informāciju, ir iemesls uzskatīt, ka trešā valsts
ir izveidojusi vai uztur spēkā ierobežojošu publiskā iepirkuma
praksi, tai jāspēj sākt izmeklēšanu. Ja ierobežojoša
publiskā iepirkuma prakse trešā valstī apstiprinās,
Komisijai būtu jāaicina attiecīgā valsts sākt
konsultācijas, lai ekonomikas dalībniekiem, precēm un
pakalpojumiem uzlabotu konkurēšanas iespējas minētās valsts
publiskajā iepirkumā.
(22)     Ja konsultācijas ar
attiecīgo valsti nerada pietiekamu dalības iespēju uzlabojumu ES
ekonomikas dalībniekiem, precēm un pakalpojumiem, Komisijai būtu
jāveic piemēroti ierobežojoši pasākumi.
(23)     Šādi pasākumi var
ietvert atsevišķu trešās valsts preču un pakalpojumu
obligātu izslēgšanu no publiskā iepirkuma procedūrām
Eiropas Savienībā vai var pakļaut obligātam cenas sodam
piedāvājumus, ko veido preces vai pakalpojumi, kuru izcelsme ir
minētajā valstī. Lai izvairītos no šo pasākumu
apiešanas, var būt arī nepieciešams izslēgt atsevišķas
ārvalstu kontrolētas vai tām piederošas Eiropas
Savienībā reģistrētas juridiskas personas, kas nav
iesaistītas reālā uzņēmējdarbībā
tā, lai tām būtu tiešas un faktiskas saiknes ar
attiecīgās dalībvalsts ekonomiku. Attiecīgie pasākumi
nedrīkstētu būt nesamērīgi
salīdzinājumā ar ierobežojošo publiskā iepirkuma praksi, uz
kuru ar tiem tiek reaģēts.
(24)     Ir svarīgi, lai
līgumslēdzējas iestādes/līgumslēdzēji
varētu par konkurētspējīgām cenām
piekļūt augstas kvalitātes produktu klāstam, kas atbilst to
iepirkuma prasībām. Tādēļ
līgumslēdzējām
iestādēm/līgumslēdzējiem vajadzētu būt
iespējai atlikt pasākumus, kas ierobežo neaptvertu preču un
pakalpojumu piekļuvi, gadījumiem, ja nav pieejamas Savienības
un/vai saistību aptvertas preces vai pakalpojumi, kas atbilst
līgumslēdzējas iestādes/līgumslēdzēja
prasībām aizsargāt būtiskas sabiedriskās
vajadzības, piemēram, veselību un sabiedrības drošību,
vai ja pasākuma piemērošana radītu nesamērīgu cenas
vai līguma izmaksu palielinājumu.
(25)     Gadījumā, kad
līgumslēdzējas iestādes/līgumslēdzēji
nepareizi piemēro izņēmumus no pasākumiem, kas ierobežo
starptautisko saistību neaptverto preču un pakalpojumu piekļuvi,
Komisijai būtu jāspēj piemērot korekcijas mehānismu,
kas noteikts Padomes Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un
administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas
procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un
uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām[15], 3. pantā vai
Padomes Direktīvas 92/13/EEK, ar ko koordinē normatīvos un
administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par
līgumu piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti,
kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un
telekomunikāciju nozarē[16],
8. pantā. Tā paša iemesla dēļ līgumi, kas
noslēgti ar ekonomikas dalībnieku, pārkāpjot Komisijas
lēmumus par nodomātajiem izņēmumiem, par kuriem
ziņojušas līgumslēdzējas
iestādes/līgumslēdzēji, vai pārkāpjot
pasākumus, kas ierobežo starptautisko saistību neaptverto preču
un pakalpojumu piekļuvi, būtu atzīstami par spēkā
neesošiem Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/66/EK[17] nozīmē.
(26)     Ņemot vērā
kopējo Savienības politiku attiecībā uz vismazāk
attīstītajām valstīm, kas cita starpā noteikta Padomes
2008. gada 22. jūlija Regulā (EK) Nr. 732/2008 par
vispārējo tarifa preferenču sistēmas piemērošanu no
2009. gada 1. janvāra, ir lietderīgi preces un pakalpojumus
no šīm valstīm pielīdzināt Savienības precēm un
pakalpojumiem.
(27)     Lai Eiropas Savienības
tiesiskajā kārtībā atspoguļotu starptautiskā
tirgus piekļuves saistības, kas publiskā iepirkuma jomā
uzņemtas pēc šās regulas pieņemšanas, Komisija būtu
jāpilnvaro pieņemt tiesību aktus saskaņā ar
Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu par
grozījumiem starptautisko nolīgumu sarakstā, kas pievienots šai
regulai. Ir īpaši svarīgi, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus,
rīkotu atbilstīgas apspriešanās, tostarp ar ekspertiem.
Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus,
būtu jānodrošina vienlaicīga, laicīga un atbilstīga attiecīgo
dokumentu nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei.
(28)     Lai nodrošinātu vienotus
šās regulas īstenošanas nosacījumus, īstenošanas pilnvaras
jāuztic Komisijai. Minētās pilnvaras būtu
jāīsteno saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes
2011. gada 16. februāra Regulu (ES) Nr. 182/2011, ar
ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu
kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas
pilnvaru izmantošanu.
(29)     Konsultēšanās
procedūra būtu jāizmanto, pieņemot īstenošanas aktus
par standarta veidlapu izstrādāšanu paziņojumu
publicēšanai, par paziņojumu iesniegšanu Komisijai un par preču
vai pakalpojumu izcelsmi. Šādiem lēmumiem nav nekādas ietekmes
ne no finanšu viedokļa, ne uz to pienākumu raksturu un darbības
jomu, kas izriet no šās regulas. Gluži pretēji, šiem tiesību
aktiem ir raksturīgi tikai administratīvi mērķi, un tie ir
paredzēti, lai atvieglotu šās regulu noteikumu piemērošanu.
(30)     Komisijai būtu vismaz
reizi trijos gados jāiesniedz ziņojums par šās regulas
piemērošanu.
(31)     Lai sasniegtu galveno mērķi izveidot kopīgu
ārējo politiku publiskā iepirkuma jomā, saskaņā
ar proporcionalitātes principu ir nepieciešami un lietderīgi
pieņemt noteikumus par režīmu precēm un pakalpojumiem, kuri nav
ietverti Eiropas Savienības starptautiskajās saistībās.
Šī regula par trešo valstu ekonomikas dalībnieku, preču un
pakalpojumu piekļuvi nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai sasniegtu
vēlamos mērķus, saskaņā ar Līguma par Eiropas
Savienību 5. panta 4. punktu,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.
I nodaļa
Vispārīgi noteikumi
1. pants
Priekšmets un
piemērošanas joma

1.           Šajā regulā ir
izklāstīti noteikumi par trešo valstu preču un pakalpojumu
piekļuvi tiesībām slēgt līgumus ar Savienības
līgumslēdzējām iestādēm/līgumslēdzējiem
par būvdarbu vai būves realizāciju, preču piegādi un
pakalpojumu sniegšanu, un noteiktas procedūras, kas atbalsta sarunas par
Savienības preču un pakalpojumu piekļuvi trešo valstu
publiskā iepirkuma tirgiem.
2.           Šo regulu piemēro
līgumiem, uz kuriem attiecas šādi tiesību akti:
(a)
Direktīva [2004/17/EK];
(b)
Direktīva [2004/18/EK];
(c)
Direktīva [201./… (par koncesijas līgumu
piešķiršanu)].
Šī regula attiecas uz līguma
slēgšanas tiesību piešķiršanu, ja preces vai pakalpojumus
iepērk pārvaldes vajadzībām bez nodoma tos tālāk
pārdot tirdznieciskā nolūkā vai izmantot preču
ražošanai vai pakalpojumu sniegšanai tirdznieciskā nolūkā.
2. pants
Definīcijas

1.           Šajā regulā
piemēro šādas definīcijas:
(a)
"piegādātājs" ir jebkura
fiziska vai juridiska persona, kas tirgū piedāvā preces;
(b)
“pakalpojumu sniedzējs” ir fiziska vai
juridiska persona, kas tirgū piedāvā būvdarbu vai
būves realizāciju vai pakalpojumus;
(c)
“līgumslēdzēja
iestāde/līgumslēdzējs” ir līgumslēdzēja
iestāde, kas definēta Direktīvas 2004/18/EK 1. panta
9. punktā, un līgumslēdzējs, kas definēts Direktīvas
2004/17/EK 2. pantā un Direktīvas 20.. par koncesiju līgumu
piešķiršanu 3. un 4. pantā;
(d)
“aptvertas preces vai pakalpojumi” ir preces vai
pakalpojumi, kuru izcelsme ir valstī, ar kuru Savienība publiskā
iepirkuma jomā ir noslēgusi starptautisku nolīgumu, kurā
ietilpst tirgus piekļuves saistības, un uz kuriem attiecas
attiecīgais nolīgums. Šās regulas I pielikumā ietverts
attiecīgo nolīgumu saraksts;
(e)
“neaptvertas preces vai pakalpojumi” ir preces vai
pakalpojumi, kuru izcelsme ir valstī, ar kuru Savienība publiskā
iepirkuma jomā nav noslēgusi starptautisku nolīgumu, kurā
ietilpst tirgus piekļuves saistības, vai preces vai pakalpojumi, kuru
izcelsme ir valstī, ar kuru Savienība ir noslēgusi šādu nolīgumu,
bet uz kuriem attiecīgais nolīgums neattiecas;
(f)
“pasākums” ir jebkurš tiesību akts vai
prakse, vai to apvienojums;
(g)
"ieinteresētās personas" ir
sabiedrības vai uzņēmumi, kuri izveidoti saskaņā ar
dalībvalsts tiesību aktiem un kuru juridiskā adrese,
centrālā administrācija vai galvenā uzņēmējdarbības
vieta ir Savienībā, un kuri tieši nodarbojas ar tādu preču
ražošanu vai pakalpojumu sniegšanu, uz kuriem attiecas ierobežojoši trešo
valstu iepirkuma pasākumi.
2.           Šajā regulā:
(a)
termins "valsts" var attiekties uz valsti
vai atsevišķu muitas teritoriju, šādai nomenklatūrai neskarot to
suverenitāti;
(b)
ar terminu “ekonomikas dalībnieks”
apzīmē gan piegādātāju, gan pakalpojuma
sniedzēju;
(c)
piedāvājumu iesniedzis ekonomikas
dalībnieks tiek uzskatīts par “pretendentu”;
(d)
būvdarbu un/vai būves realizāciju
saskaņā ar Direktīvām [2004/17/EK, 2004/18/EK un
Direktīvu 201./.. par koncesiju līgumu piešķiršanu] šās
regulas vajadzībām uzskata par pakalpojumu sniegšanu;
(e)
“obligāts cenas sods” attiecas uz
līgumslēdzēju pienākumu palielināt, ar zināmiem
izņēmumiem, pakalpojumu un/vai preču, kuru izcelsme ir
dažās trešās valstīs, cenu, kas ir piedāvāta
līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrās.
3. pants
Izcelsmes noteikumi

1.           Preces izcelsmi nosaka
saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1992. gada
12. oktobra Regulas Nr. 2913/1992 par Kopienas muitas kodeksa izveidi[18] 22.–26. pantu.
2.           Pakalpojuma izcelsmi nosaka,
pamatojoties uz tās fiziskās vai juridiskās personas izcelsmi,
kura to sniedz. Par pakalpojuma sniedzēja izcelsmes valsti uzskata:
(a)
fiziskas personas gadījumā — valsti,
kurā persona ir valstspiederīgā vai kurā viņai ir
pastāvīgas uzturēšanās tiesības;
(b)
juridiskas personas gadījumā — kādu
no šīm:
(1)
ja pakalpojumu nesniedz ar komerciālu
klātbūtni Savienībā — valsts, kurā juridiskā
persona ir dibināta vai citādi organizēta saskaņā ar
tās likumiem un kuras teritorijā juridiskā persona nodarbojas ar
reālu saimniecisko darbību;
(2)
ja pakalpojumu sniedz ar komerciālu
klātbūtni Savienībā — dalībvalsts, kurā
juridiskā persona ir reģistrēta un kuras teritorijā tā
nodarbojas ar reālu saimniecisko darbību tā, ka tai ir tieša un
faktiska saikne ar attiecīgās dalībvalsts tautsaimniecību.
Šā apakšpunkta ii) punkta izpildes
vajadzībām: ja juridiskā persona nav iesaistīta
reālā saimnieciskā darbībā tā, ka tai ir tieša un
faktiska saikne ar attiecīgās dalībvalsts tautsaimniecību,
— tās fiziskās vai juridiskās personas izcelsme, kurai pieder
vai kuras kontrolē ir juridiskā persona, kas sniedz pakalpojumus.
Par juridisko personu, kas sniedz pakalpojumu,
tiek uzskatīts, ka tā:
"pieder" attiecīgas valsts personām,
ja vairāk nekā 50 % no līdzdalības pašu
kapitālā pieder minētās valsts personām, un ka to
"kontrolē" attiecīgas valsts personas, ja šādām
personām ir tiesības iecelt tās direktoru vairākumu vai
citādi likumīgi virzīt tās darbību.
3.           Šajā regulā precēm
vai pakalpojumiem ar izcelsmi Eiropas Ekonomikas zonas valstīs, kuras nav
dalībvalstis, piemēro tādu pašu režīmu kā precēm
vai pakalpojumiem ar izcelsmi dalībvalstīs.
II nodaļa
Režīms aptvertajām un
neaptvertajām precēm un pakalpojumiem un nepamatoti lētiem
piedāvājumiem
4. pants
Režīms aptvertajām
precēm un pakalpojumiem

Piešķirot tiesības slēgt
līgumus par būvdarbu un/vai būves realizāciju, preču
piegādi vai pakalpojumu sniegšanu, līgumslēdzējas
iestādes/līgumslēdzēji pielīdzina aptvertās
preces un pakalpojumus precēm un pakalpojumiem, kuru izcelsme ir Eiropas
Savienībā.
Preces vai pakalpojumus ar izcelsmi Regulas
(EK) Nr. 732/2008 I pielikumā norādītajās
vismazāk attīstītajās valstīs uzskata par
aptvertajām precēm un pakalpojumiem.
5. pants
Piekļuves noteikumi
neaptvertajām precēm un pakalpojumiem

Uz neaptvertajām
precēm un pakalpojumiem var attiekties ierobežojoši pasākumi, ko
Komisija veic:
a)           pēc atsevišķu
līgumslēdzēju pieprasījuma saskaņā ar
6. pantā izklāstītajiem noteikumiem;
b)           saskaņā ar 10. un
11. pantā izklāstītajiem noteikumiem.
6. pants
Pilnvarojums
līgumslēdzējām
iestādēm/līgumslēdzējiem izslēgt
piedāvājumus, kuros ir neaptvertās preces un pakalpojumi

1.           Attiecībā uz
līgumiem, kuru paredzamā vērtība ir vismaz EUR
5 000 000 bez pievienotās vērtības nodokļa (PVN),
Komisija pēc līgumslēdzēju
iestāžu/līgumslēdzēju pieprasījuma izvērtē,
vai dot piekrišanu izslēgt no līgumslēgšanas tiesību piešķiršanas
procedūras preču vai pakalpojumu piedāvājumus, kuru
izcelsme ir ārpus Savienības, ja neaptverto preču vai
pakalpojumu vērtība pārsniedz 50 % no
piedāvājumā iekļauto preču vai pakalpojumu
kopējās vērtības, saskaņā ar tālāk
minētajiem nosacījumiem.
2.           Ja
līgumslēdzējas iestādes/līgumslēdzēji
plāno izslēgšanu no līguma slēgšanas tiesību
piešķiršanas procedūras, pamatojoties uz 1. punktu, tie to
norāda paziņojumā par līgumu, ko publicē
saskaņā ar Direktīvas 2004/18/EK 35. pantu vai
saskaņā ar Direktīvas 2004/17/EK 42. pantu, vai
Direktīvas par koncesiju līgumu piešķiršanu 26. pantu.
Līgumslēdzējas
iestādes/līgumslēdzēji pieprasa, lai pretendenti sniedz
informāciju par piedāvājumā iekļauto preču un/vai
pakalpojumu izcelsmi un vērtību. Tie pieņem pašdeklarācijas
kā provizorisku liecību, ka piedāvājumu nevar izslēgt
saskaņā ar 1. punktu. Līgumslēdzēja iestāde
jebkurā brīdī procedūras laikā var lūgt
pretendentam iesniegt visus vajadzīgos dokumentus vai to daļas, ja
tas šķiet nepieciešams, lai nodrošinātu procedūras pareizu
norisi. Komisija var pieņemt īstenošanas tiesību aktus, ar
kuriem izveido standarta veidlapas deklarācijām par preču un
pakalpojumu izcelsmi. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā
ar 17. panta 3. punktā minēto konsultēšanās
procedūru.
Ja līgumslēdzējas
iestādes/līgumslēdzēji saņem 1. punkta
nosacījumiem atbilstošus piedāvājumus, par kuriem tie plāno
šā iemesla dēļ pieprasīt izslēgšanu, tie par to
paziņo Komisijai. Paziņošanas procedūras laikā
līgumslēdzēja iestāde/līgumslēdzējs var
turpināt piedāvājumu analīzi.
Paziņojumu nosūta elektroniski,
izmantojot standarta veidlapu. Komisija pieņem īstenošanas aktus, ar
ko nosaka standarta veidlapas. Šos īstenošanas aktus pieņem
saskaņā ar 17. panta 3. punktā minēto
konsultēšanās procedūru. Standarta veidlapā ietver
šādu informāciju:
(a)
līgumslēdzējas
iestādes/līgumslēdzēja nosaukums un kontaktinformācija;
(b)
līguma priekšmeta apraksts;
(c)
ekonomikas dalībnieka, kura
piedāvājums būtu izslēdzams, nosaukums un
kontaktinformācija;
(d)
informācija par ekonomikas dalībnieka,
preču un/vai pakalpojumu izcelsmi un vērtību.
Komisija var līgumslēdzējai
iestādei/līgumslēdzējam lūgt papildu informāciju.
Minēto informāciju sniedz
astoņās darba dienās, sākot no pirmās darba dienas
pēc dienas, kurā saņemts papildu informācijas
pieprasījums. Ja Komisija noliktajā laikā nekādu informāciju
nesaņem, 3. punktā noteikto termiņu atliek, līdz
Komisija saņem pieprasīto informāciju.
3.           Attiecībā uz
1. punktā minētajiem līgumiem Komisija pieņem
īstenošanas aktu par paredzētās izslēgšanas
apstiprināšanu divu mēnešu termiņā, kas sākas
pirmajā darba dienā pēc dienas, kad tā ir
saņēmusi paziņojumu. Minētos īstenošanas aktus
pieņem saskaņā ar 17. panta 2. punktā minēto
pārbaudes procedūru. Minēto termiņu attiecīgi
pamatotos gadījumos vienu reizi var pagarināt par ne vairāk
kā diviem mēnešiem, it īpaši, ja paziņojumā vai tam
pievienotajos dokumentos ir nepilnīga vai neprecīza informācija
vai ja paziņotie fakti būtiski mainās. Ja šā divu
mēnešu laikposma beigās vai pagarinājuma laikā Komisija nav
pieņēmusi lēmumu, ar kuru atzīst vai neatzīst
izslēgšanu, tiek uzskatīts, ka Komisija izslēgšanu nav apstiprinājusi.
4.           Pieņemot
īstenošanas tiesību aktus saskaņā ar 3. punktu,
Komisija apstiprina paredzēto izslēgšanu šādos gadījumos:
(a)
ja starptautiskajā nolīgumā par
tirgus piekļuvi publiskā iepirkuma jomā starp Savienību un
valsti, kurā ir preču un/vai pakalpojumu izcelsme, Savienība ir
noteikusi nepārprotamas tirgus piekļuves atrunas attiecībā
uz precēm un/vai pakalpojumiem, kurus tiek ierosināts izslēgt;
(b)
ja a) apakšpunktā minēta
nolīguma nav un trešā valsts patur spēkā ierobežojošus
iepirkuma pasākumus, kuru rezultātā trūkst reālas
savstarpības tirgus atvērtībā starp Savienību un
attiecīgo trešo valsti.
Šā punkta b) apakšpunkta izpildes
vajadzībām tiek uzskatīts, ka trūkst reālas
savstarpības, ja ierobežojošu iepirkuma pasākumu dēļ
nopietni un atkārtoti tiek diskriminēti Savienības ekonomikas
dalībnieki, preces un pakalpojumi.
Pieņemot īstenošanas tiesību aktus
saskaņā ar 3. punktu, Komisija nedrīkst apstiprināt
paredzētu izslēgšanu, ja tā būtu pretrunā tirgus
piekļuves saistībām, ko Savienība uzņēmusies savos
starptautiskajos nolīgumos.
5.           Novērtējot, vai
trūkst reālas savstarpības, Komisija aplūko šādus
aspektus:
(a)
kādā mērā attiecīgās
valsts publiskā iepirkuma tiesību akti nodrošina
pārredzamību saskaņā ar starptautiskajiem standartiem
publiskā iepirkuma jomā un nepieļauj nekādu
diskrimināciju pret Savienības precēm, pakalpojumiem un
ekonomikas dalībniekiem;
(b)
kādā mērā valsts iestādes
un/vai atsevišķi līgumslēdzēji saglabā vai pieņem
diskriminējošu praksi pret Savienības precēm, pakalpojumiem un
ekonomikas dalībniekiem.
6.           Pirms Komisija pieņem
lēmumu saskaņā ar 3. punktu, tā uzklausa
attiecīgo(-os) pretendentu(-us).
7.           Līgumslēdzējas
iestādes/līgumslēdzēji, kas ir izslēguši
piedāvājumus saskaņā ar 1. punktu, to norāda
paziņojumā par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu,
ko publicē saskaņā ar Direktīvas 2004/18/EK 35. pantu,
Direktīvas 2004/17/EK 42. pantu vai Direktīvas par koncesiju
līgumu piešķiršanu 27. pantu. Komisija pieņem
īstenošanas aktus, ar ko nosaka standarta veidlapas paziņojumiem par
līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu. Šos īstenošanas
aktus pieņem saskaņā ar 17. panta 3. punktā
minēto konsultēšanās procedūru.
8.           Šā panta 1. punktu
nepiemēro, ja Komisija ir pieņēmusi īstenošanas
tiesību aktu par pagaidu piekļuvi attiecībā uz precēm
un pakalpojumiem no valsts, kura iesaistīta saturīgās
sarunās ar Savienību, kā noteikts 9. panta
4. punktā.
III nodaļa
Noteikumi par nepamatoti lētiem
piedāvājumiem
7. pants
Nepamatoti lēti
piedāvājumi

Ja līgumslēdzēja
iestāde/līgumslēdzējs saskaņā ar Direktīvas
par publisko iepirkumu 69. pantu vai saskaņā ar Direktīvas
par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kas darbojas ūdensapgādes,
enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs,
79. pantu pārbaudījis pretendenta paskaidrojumus, plāno
pieņemt nepamatoti zemu piedāvājumu, kurš ietver preces un/vai
pakalpojumus ar izcelsmi ārpus Savienības un kurā neaptverto
preču vai pakalpojumu vērtība pārsniedz 50 % no
piedāvājumā iekļauto preču vai pakalpojumu
kopējās vērtības, tas par to rakstveidā informē
pārējos pretendentus, minot nepamatoti zemo cenu vai izmaksu
iemeslus.
Līgumslēdzēja
iestāde/līgumslēdzējs var paturēt pie sevis
informāciju, ja tās izpaušana kavētu tiesībaizsardzību
vai citādi būtu pretrunā sabiedrības interesēm, kaitētu
publiskā vai privātā sektora ekonomikas dalībnieku
leģitīmajām komerciālajām interesēm vai
varētu traucēt godīgai konkurencei starp tiem.
IV nodaļa
Komisijas izmeklēšana,
konsultācijas un pasākumi, kas uz laiku ierobežo neaptvertu
preču un pakalpojumu piekļuvi ES publiskā iepirkuma tirgum
8. pants
Izmeklēšana
saistībā ar ES ekonomikas dalībnieku, preču un pakalpojumu
piekļuvi trešo valstu publiskā iepirkuma tirgiem

1.           Ja Komisija uzskata, ka tas
ir Savienības interesēs, Komisija jebkurā laikā pēc
savas ierosmes vai pēc ieinteresētu personu vai dalībvalsts
iesnieguma var uzsākt ārējā iepirkuma izmeklēšanu
saistībā ar aizdomām par ierobežojošiem iepirkuma
pasākumiem.
Komisija īpaši ņem vērā, vai
vairākas paredzētās izslēgšanas ir apstiprinātas
saskaņā ar šās regulas 6. panta 3. punktu.
Ja tiek sākta izmeklēšana, Komisija Eiropas
Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicē
paziņojumu, kurā aicina ieinteresētās personas un
dalībvalstis noteiktajā termiņā sniegt Komisijai visu
attiecīgo informāciju.
2.           Šā panta 1. punktā
minēto izmeklēšanu veic, pamatojoties uz 6. pantā noteiktajiem
kritērijiem.
3.           Komisijas
novērtējumu par to, vai attiecīgā trešā valsts uztur
ierobežojošus iepirkuma pasākumus, izdara, pamatojoties uz
informāciju, ko sniegušas ieinteresētās personas un
dalībvalstis, un/vai faktiem, ko Komisija savākusi izmeklēšanas
laikā, un pabeidz deviņu mēnešu laikā pēc
izmeklēšanas uzsākšanas. Pienācīgi pamatotos gadījumos
šo termiņu var pagarināt par trim mēnešiem.
4.           Ja ārējā
iepirkuma izmeklēšanas rezultātā Komisija secina, ka
attiecīgā trešā valsts neuztur ierobežojošus iepirkuma
pasākumus, Komisija pieņem lēmumu beigt izmeklēšanu.
Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar
17. panta 2. punktā minēto izmeklēšanas procedūru.
9. pants
Konsultācijas ar trešo
valsti

1.           Ja izmeklēšanā tiek
konstatēts, ka trešā valsts uztur ierobežojošus iepirkuma
pasākumus, un Komisija uzskata, ka tālāk minētais ir ES
interesēs, Komisija aicina to konsultēties, lai nodrošinātu, ka
Savienības ekonomikas dalībnieki, preces un pakalpojumi var
piedalīties iepirkuma procedūrās attiecībā uz
publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību
piešķiršanu minētajā valstī ar nosacījumiem, kas nav
mazāk labvēlīgi kā minētās valsts nosacījumi
pašmāju ekonomikas dalībniekiem, precēm un pakalpojumiem,
kā arī nodrošinātu pārredzamības un
vienlīdzīgas attieksmes principu piemērošanu.
Gadījumā, kad attiecīgā valsts
noraida uzaicinājumu uz konsultācijām, Komisija, pieņemot
īstenošanas aktus saskaņā ar 10. pantu, lai ierobežotu
trešās valsts izcelsmes preču un pakalpojumu piekļuvi,
pieņem lēmumu, pamatojoties uz pieejamajiem faktiem.
2.           Ja attiecīgā valsts
ir pievienojusies PTO Nolīgumam par valsts iepirkumu vai ar ES ir
noslēgusi tirdzniecības nolīgumu, kas ietver noteikumus par
publisko iepirkumu, Komisija ievēro konsultāciju mehānismus un/vai
strīdu risināšanas procedūras, kas noteiktas minētajā
līgumā, ja ierobežojumi attiecas uz iepirkumiem, uz kuriem attiecas
tirgus piekļuves saistības, kas attiecīgajai valstij ir pret
Savienību.
3.           Ja pēc konsultāciju
sākuma attiecīgā valsts veic pietiekamus stāvokļa
izlabošanas/korekcijas pasākumus, bet neuzņemas jaunas tirgus
piekļuves saistības, Komisija var konsultācijas apturēt vai
izbeigt.
Komisija uzrauga stāvokļa
izlabošanas/korekcijas pasākumu piemērošanu, vajadzības
gadījumā pamatojoties uz periodiski sniegtu informāciju, ko
tā var pieprasīt no attiecīgās trešās valsts.
Ja attiecīgās trešās valsts veiktie
stāvokļa izlabošanas/korekcijas pasākumi tiek atcelti,
apturēti vai nepareizi īstenoti, Komisija var:
i) atjaunot vai atsākt konsultācijas ar
attiecīgo trešo valsti un/vai
ii) rīkoties saskaņā ar
10. pantu, lai pieņemtu īstenošanas aktus, kas ierobežo
trešās valsts izcelsmes preču un pakalpojumu piekļuvi.
Šajā punktā minētos
īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 17. panta
2. punktā norādīto pārbaudes procedūru.
4.           Ja pēc konsultāciju
sākuma vispiemērotākais ierobežojošas iepirkuma prakses
izbeigšanas līdzeklis šķiet starptautiska nolīguma
noslēgšana, sarīko sarunas saskaņā ar Līguma par
Eiropas Savienības darbību 207. un 218. pantu. Ja kāda
valsts ir iesaistīta saturīgās sarunās ar Eiropas
Savienību par tirgus piekļuvi publiskā iepirkuma jomā,
Komisija var pieņemt īstenošanas aktu, kurā nosaka, ka preces un
pakalpojumus no minētās valsts nevar izslēgt no līguma
slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras atbilstīgi
6. pantam.
5.           Komisija var izbeigt
konsultācijas, ja attiecīgā valsts uzņemas starptautiskas
saistības, par kurām tā vienojas ar Savienību,
kādā no šiem veidiem:
(a)
pievienojas PTO Nolīgumam par valsts
iepirkumu,
(b)
noslēdz divpusēju nolīgumu ar Savienību,
kurā ietver tirgus piekļuves saistības publiskā iepirkuma
jomā, vai
(c)
paplašina savas tirgus piekļuves
saistības, kas uzņemtas saskaņā ar PTO Nolīgumu par
valsts iepirkumu vai saskaņā ar divpusēju nolīgumu, kas
noslēgts ar Savienību.
Konsultācijas var izbeigt arī tad, ja šo
saistību uzņemšanas brīdī ierobežojošie iepirkuma
pasākumi vēl pastāv, ja vien tajos ir ietverti detalizēti
noteikumi par šādas prakses pakāpenisku atcelšanu.
6.           Gadījumā, kad
konsultācijas ar trešo valsti nedod apmierinošu iznākumu 15
mēnešu laikā no dienas, kad sāktas konsultācijas ar
attiecīgo trešo valsti, Komisija izbeidz konsultācijas un apsver
rīcību saskaņā ar 10. pantu, lai pieņemtu
īstenošanas aktus, kas ierobežo trešās valsts izcelsmes preču un
pakalpojumu piekļuvi.
10. pants
Tādu pasākumu
pieņemšana, kas ierobežo neaptvertu preču un pakalpojumu
piekļuvi ES publiskā iepirkuma tirgum

1.           Ja izmeklēšanā
saskaņā ar 8. pantu pēc 9. pantā
paredzētās procedūras tiek konstatēts, ka ierobežojošie
iepirkuma pasākumi, ko pieņēmusi vai uztur spēkā
trešā valsts, rada reālas savstarpības trūkumu tirgus
atvērtībā starp Savienību un trešo valsti, kā
minēts 6. pantā, Komisija var pieņemt īstenošanas
aktus, kas uz laiku ierobežo neaptverto trešās valsts izcelsmes preču
un pakalpojumu piekļuvi. Minētos īstenošanas aktus pieņem
saskaņā ar 17. panta 2. punktā minēto pārbaudes
procedūru.
2.           Pasākumi, kas
pieņemti saskaņā ar šā panta 1. punktu, var būt
kādā no šiem veidiem:
(a)
tādu piedāvājumu izslēgšana,
kuros vairāk nekā 50 % no kopējās vērtības
veido neaptvertas preces vai pakalpojumi, kuru izcelsme ir valstī, kas
pieņem vai uztur spēkā ierobežojošu iepirkuma praksi; un/vai
(b)
obligāts cenas sods tai piedāvājuma
daļai, kas sastāv no neaptvertām precēm vai pakalpojumiem,
kuru izcelsme ir valstī, kas pieņem vai uztur spēkā
ierobežojošu publiskā iepirkuma praksi.
3.           Pasākumi, kas
pieņemti saskaņā ar 1. punktu, konkrēti var aprobežoties
ar:
(a)
publisko iepirkumu, ko veic dažu noteiktu
kategoriju līgumslēdzējas
iestādes/līgumslēdzēji;
(b)
dažu noteiktu kategoriju preču vai pakalpojumu
publisko iepirkumu;
(c)
publisko iepirkumu ar noteiktu
robežvērtību vai virs tās.
11. pants
Pasākumu atcelšana vai
atlikšana

1.           Ja
Komisija uzskata, ka vairs nav iemeslu, kas attaisno pasākumus, kuri
pieņemti saskaņā ar 9. panta 4. punktu un 10. pantu,
Komisija var pieņemt īstenošanas aktu, lai:
(a)
pasākumus atceltu; vai
(b)
atliktu pasākumu piemērošanu uz laiku,
kas nepārsniedz vienu gadu.
Šā punkta b) apakšpunkta pasākumu
piemērošanu Komisija jebkurā brīdī var atjaunot ar
īstenošanas aktu.
2.           Šajā
pantā minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar
17. panta 2. punktā norādīto pārbaudes
procedūru.
12. pants
Informācija
pretendentiem

1.           Ja
līgumslēdzējas iestādes/līgumslēdzēji veic
iepirkuma procedūru, uz kuru attiecas ierobežojoši pasākumi, kas
pieņemti saskaņā ar 10. pantu vai atjaunoti
saskaņā ar 11. pantu, to norāda paziņojumā par
līgumu, ko tās publicē saskaņā ar Direktīvas
2004/18/EK 35. pantu vai Direktīvas 2004/17/EK 42. pantu. Komisija
pieņem īstenošanas aktus, ar ko nosaka standarta veidlapas,
saskaņā ar konsultēšanās procedūru, kas minēta
17. panta 3. punktā.
2            Ja piedāvājuma
izslēgšanas pamatā ir tādu pasākumu piemērošana, kas
pieņemti saskaņā ar 10. pantu vai atjaunoti
saskaņā ar 11. pantu, līgumslēdzējas
iestādes/līgumslēdzēji informē neizraudzītos
pretendentus.
13. pants
Izņēmumi

1.           Līgumslēdzējas
iestādes/līgumslēdzēji var nolemt nepiemērot
pasākumus saskaņā ar 10. pantu attiecībā uz
kādu iepirkuma procedūru, ja:
(a)
nav pieejamu Savienības un/vai aptverto
preču vai pakalpojumu, kas atbilst līgumslēdzējas
iestādes prasībām; vai
(b)
pasākuma piemērošana radītu
nesamērīgu līguma cenas vai izmaksu palielinājumu.
2.           Ja
līgumslēdzēja iestāde/līgumslēdzējs
neplāno piemērot pasākumus, kas pieņemti saskaņā
ar šās regulas 10. pantu vai atjaunoti saskaņā ar 11.
pantu, tas savu nodomu norāda paziņojumā par līgumu, ko
publicē saskaņā ar Direktīvas 2004/18/EK 35. pantu vai
Direktīvas 2004/17/EK 42. pantu. Tas par to paziņo Komisijai
desmit kalendārās dienās pēc tam, kad publicēts
paziņojums par līgumu.
Šo paziņojumu sūta elektroniski,
izmantojot standarta veidlapu. Komisija pieņem īstenošanas aktus, ar
ko nosaka standarta veidlapas paziņojumam par līgumu un
paziņojumam saskaņā ar konsultēšanās procedūru,
kas minēta 17. panta 3. punktā.
Paziņojumā iekļauj šādu
informāciju:
(a)
līgumslēdzējas
iestādes/līgumslēdzēja nosaukums un
kontaktinformācija;
(b)
līguma priekšmeta apraksts;
(c)
informācija par pieņemamo ekonomikas
dalībnieku, preču un/vai pakalpojumu izcelsmi;
(d)
lēmuma nepiemērot ierobežojošos
pasākumus pamats un detalizēts izņēmuma izmantošanas
pamatojums;
(e)
attiecīgā gadījumā — cita
informācija, ko līgumslēdzēja
iestāde/līgumslēdzējs uzskata par lietderīgu.
Komisija var attiecīgajai
līgumslēdzējai iestādei/līgumslēdzējam
lūgt papildu informāciju.
3.           Ja līgumslēdzēja
iestāde/līgumslēdzējs izmanto sarunu procedūru,
nepublicējot paziņojumu par līgumu saskaņā ar
Direktīvas 2004/18/EK 31. pantu vai saskaņā ar
Direktīvas 2004/17/EK 40. panta 3. punktu, un nolemj
nepiemērot pasākumu, kas apstiprināts saskaņā ar
šās regulas 10. pantu vai atjaunots saskaņā ar tās
11. pantu, tas šādu izmantošanu norāda paziņojumā par
līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, ko publicē
saskaņā ar Direktīvas 2044/18/EK 35. pantu vai
Direktīvas 2004/17/EK 43. pantu, un paziņo Komisijai desmit kalendārās
dienās pēc paziņojuma par līguma slēgšanas
tiesību piešķiršanu publicēšanas.
Šo paziņojumu sūta elektroniski,
izmantojot standarta veidlapu. Komisija pieņem īstenošanas aktus, ar
ko nosaka standarta veidlapas paziņojumiem par līgumu un
paziņojumiem saskaņā ar konsultēšanās procedūru,
kas minēta 17. panta 2. punktā. Paziņojumā
iekļauj šādu informāciju:
(a)
līgumslēdzējas
iestādes/līgumslēdzēja nosaukums un
kontaktinformācija;
(b)
līguma priekšmeta apraksts;
(c)
informācija par pieņemamo ekonomikas
dalībnieku, preču un/vai pakalpojumu izcelsmi;
(d)
lēmuma nepiemērot ierobežojošos
pasākumus pamats un detalizēts izņēmuma izmantošanas
pamatojums;
(e)
attiecīgā gadījumā — cita
informācija, ko līgumslēdzējs uzskata par lietderīgu.
V nodaļa
Deleģētās pilnvaras,
īstenošanas pilnvaras, ziņošana un nobeiguma noteikumi
14. pants
Pielikuma
grozījumi

Komisija ir pilnvarota pieņemt
deleģētus aktus saskaņā ar 15. pantu par pielikuma
grozījumiem, lai atspoguļotu jaunu Savienības starptautisku
nolīgumu noslēgšanu publiskā iepirkuma jomā.
15. pants
Deleģēšanas īstenošana

1.           Pilnvaras pieņemt
deleģētos aktus Komisijai piešķir, ievērojot šajā
pantā izklāstītos nosacījumus.
2.           Šās regulas
14. pantā minētās pilnvaras Komisijai piešķir uz
nenoteiktu laiku no šās regulas spēkā stāšanās datuma.
3.           Eiropas Parlaments vai Padome
jebkurā laikā var atsaukt 14. pantā minēto pilnvaru
deleģējumu. Ar lēmumu par atsaukšanu izbeidz tajā
norādīto pilnvaru deleģējumu. Lēmums stājas spēkā
nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas
Savienības Oficiālajā Vēstnesī vai
vēlākā dienā, kas tajā norādīta. Tas
neietekmē citus spēkā esošos deleģētos aktus.
4.           Tiklīdz Komisija
pieņem deleģēto aktu, tā par to paziņo vienlaikus
Eiropas Parlamentam un Padomei.
5.           Saskaņā ar šo pantu
pieņemts deleģētais akts stājas spēkā tikai tad,
ja divos mēnešos no dienas, kad minētais akts paziņots Eiropas
Parlamentam un Padomei, ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikuši
iebildumus, vai ja pirms minētā laikposma beigām gan Eiropas
Parlaments, gan Padome ir informējuši Komisiju par savu nodomu neizteikt
iebildumus. Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo
laikposmu pagarina par diviem mēnešiem.
16. pants
Īstenošana

1.           Ja
līgumslēdzējas iestādes/līgumslēdzēji
nepareizi piemēro 13. pantā noteiktos izņēmumus,
Komisija var piemērot Direktīvas 89/665/EEK 3. pantā vai
Direktīvas 92/13/EEK 8. pantā izklāstīto korekcijas
mehānismu.
2.           Līgumus, kas
noslēgti ar ekonomikas dalībnieku, pārkāpjot Komisijas
īstenošanas aktus, kuri pieņemti saskaņā ar 6. pantu
sakarā ar paredzētu izslēgšanu, par ko paziņojušas
līgumslēdzējas iestādes/līgumslēdzēji, vai
pasākumus, kas pieņemti saskaņā ar 10. pantu vai atjaunoti
saskaņā ar 11. pantu, atzīst par spēkā neesošiem
Direktīvas 2007/66/EK nozīmē.
17. pants
Komiteju procedūra

1.           Komisijai palīdz Publiskā
iepirkuma padomdevēja komiteja, kas izveidota ar Padomes Lēmumu
71/306/EEK[19],
un komiteja, kas izveidota ar Tirdzniecības šķēršļu regulas[20] 7. pantu. Šīs
komitejas ir komitejas Regulas (ES) Nr. 182/2011 3. panta
nozīmē.
2.           Ja ir atsauce uz šo punktu,
piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. pantu un kompetentā
komiteja ir komiteja, kas izveidota ar Tirdzniecības
šķēršļu regulu.
3.           Ja ir atsauce uz šo punktu,
piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 4. pantu un kompetentā
komiteja ir komiteja, kas dibināta ar Padomes Lēmumu 71/306/EEK.
18. pants
Konfidencialitāte

1.           Saskaņā ar šo
regulu saņemto informāciju izmanto tikai tam mērķim, kuram
tā pieprasīta.
2.           Ne Komisija, ne Padome, ne
Eiropas Parlaments, ne dalībvalstis, ne to amatpersonas neizpauž
nekādu konfidenciāla rakstura informāciju, kas saņemta
saskaņā ar šo regulu, ja nav saņemta īpaša atļauja no
informācijas sniedzēja.
3.           Informācijas
sniedzējs var pieprasīt, lai informācija tiktu traktēta
kā konfidenciāla, un tad tai pievieno informācijas
nekonfidenciālu kopsavilkumu vai pamatojumu, kāpēc
informāciju nav iespējams apkopot.
4.           Ja izrādās, ka
konfidencialitātes pieprasījums nav pamatots, un informācijas
sniedzējs nevēlas informāciju darīt zināmu
atklātībai vai atļaut tās izpaušanu
vispārinātā vai apkopotā veidā, attiecīgo
informāciju var neņemt vērā.
5.           Panta 1.–4. punkts neliedz
Savienības iestādēm izpaust vispārīgu
informāciju. Šādā izpaušanā jāņem vērā
ieinteresēto personu leģitīmās intereses
attiecībā uz to komercnoslēpuma neizpaušanu.
19. pants
Ziņošana

Līdz 2017. gada
1. janvārim un vismaz reizi trijos gados pēc šās regulas
stāšanās spēkā Komisija iesniedz ziņojumu Eiropas
Parlamentam un Padomei par šās regulas piemērošanu un par panākumiem
saskaņā ar šo regulu risinātajās starptautiskajās
sarunās par ES ekonomikas dalībnieku piekļuvi publisko
līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām
trešās valstīs. Šim nolūkam dalībvalstis pēc
pieprasījuma sniedz Komisijai attiecīgu informāciju.
20. pants
Atcelšana

Direktīvas 2004/17/EK 58. un 59. pantu
atceļ no šās regulas stāšanās spēkā.
21. pants
Stāšanās
spēkā

Šī regula stājas spēkā 60.
dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības
Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības
kopumā un ir piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 21.3.2012
Eiropas Parlamenta vārdā –                         Padomes
vārdā –
priekšsēdētājs                                                priekšsēdētājs
PIELIKUMS
Starptautiskie
nolīgumi, kurus Savienība ir noslēgusi publiskā iepirkuma
jomā, iekļaujot tajos tirgus piekļuves saistības
Daudzpusējs nolīgums:
- Nolīgums par valsts iepirkumu (OV L, 336,
23.12.1994.)
Divpusēji nolīgumi:
- Eiropas Kopienas un Meksikas
brīvās tirdzniecības nolīgums (OV L 276,
28.10.2000., L 157, 30.6.2000.)
- Eiropas Kopienas un Šveices
Konfederācijas nolīgums par atsevišķiem valsts iepirkuma
aspektiem (OV L 114, 30.4.2002.)
- Eiropas Kopienas un Čīles
brīvās tirdzniecības nolīgums (OV L 352,
30.12.2002.)
- Eiropas Kopienas
un tās dalībvalstu un Bijušās Dienvidslāvijas
Maķedonijas Republikas stabilizācijas un asociācijas
nolīgums (OV L 84, 20.3.2004.)
- Eiropas Kopienas
un Horvātijas stabilizācijas un asociācijas nolīgums (OV L
26, 28.1.2005.)
- Eiropas Kopienas
un tās dalībvalstu un Melnkalnes stabilizācijas un
asociācijas nolīgums (OV L 345, 28.12.2007.)
- Eiropas Kopienas
un Albānijas stabilizācijas un asociācijas nolīgums (OV L
107, 28.4.2009.)
- Eiropas
Savienības un Dienvidkorejas brīvās tirdzniecības nolīgums
(OV L 127, 14.5.2011.)
[1]                      Direktīvas 2004/17/EK par komunālo pakalpojumu publiskā
iepirkuma procedūrām 58. un 59. pants.
[2]               Direktīva 2004/18/EK attiecībā uz
līgumslēdzējiem t. s. klasiskajās nozarēs un
Direktīva 2004/17/EK attiecībā uz līgumslēdzējiem
ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu
nozarēs (OV L 134, 30.4.2004., attiecīgi 1. un 114. lpp.).
[3]               COM(2011) 895 galīgā redakcija, COM(2011) 896
galīgā redakcija.
[4]               Papildus
atbildēm tiešsaistē tika saņemti arī rakstveida iesniegumi.
[5]               Pieeja A: ES līgumslēdzējām
iestādēm/līgumslēdzējiem principā būtu
pienākums izslēgt trešo valstu preces, pakalpojumus un
uzņēmumus, kurus neaptver ES starptautiskās saistības.
[6]               Pieeja B: ar noteikumu, ka tiek paziņots Komisijai,
ES līgumslēdzējām
iestādēm/līgumslēdzējiem būtu iespēja
pieņemt lēmumu izslēgt trešo valstu preces, pakalpojumus un
uzņēmumus, kurus neaptver ES starptautiskās saistības.
Turklāt Komisijas rīcībā būtu īpašs instruments
ES preču, pakalpojumu un uzņēmumu tirgus piekļuves
apstākļu izmeklēšanai un ierobežojošu pasākumu noteikšanai
precēm un pakalpojumiem, kuru izcelsme ir trešās valstīs, ja ES
precēm, pakalpojumiem un uzņēmumiem nav pietiekamas
piekļuves šo valstu publiskā iepirkuma tirgiem.
[7]               COM(2011) 897 galīgā redakcija.
[8]               OV C, , .. lpp.
[9]               OV C, , .. lpp.
[10]             OV L 134, 30.4.2004., 1. lpp.
[11]             OV L 134, 30.4.2004., 114. lpp.
[12]             OV L 302, 19.10.1992.,
1. lpp.
[13]             OV L ….
[14]             OV L 349, 31.12.1994.
[15]             OV L 395, 30.12.1989.,
33. lpp.
[16]             OV L 76, 23.3.1992.,
14. lpp.
[17]             OV L 335, 20.12.2007.,
31. lpp.
[18]             OV L 302, 19.10.1992.,
1. lpp.
[19]             OV L 185, 16.8.1971.,
15. lpp.
[20]             OV L 349, 31.12.1994.,
71. lpp.


Svarīgs juridisks paziņojums

|

52007PC0796

Priekšlikums Padomes regula, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 3286/94, ar ko nosaka Kopienas procedūras kopējās tirdzniecības politikas jomā, lai nodrošinātu Kopienas tiesību īstenošanu saskaņā ar starptautiskās tirdzniecības noteikumiem, jo īpaši tiem, kas ieviesti Pasaules tirdzniecības organizācijas aizgādnībā  /* COM/2007/0796 galīgā redakcija - ACC 2007/0277 */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 13.12.2007COM(2007) 796 galīgā redakcija2007/0277 (ACC)PriekšlikumsPADOMES REGULA,ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 3286/94, ar ko nosaka Kopienas procedūras kopējās tirdzniecības politikas jomā, lai nodrošinātu Kopienas tiesību īstenošanu saskaņā ar starptautiskās tirdzniecības noteikumiem, jo īpaši tiem, kas ieviesti Pasaules tirdzniecības organizācijas aizgādnībā(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTSPadomes Regula (EK) Nr. 3286/1994 (tā saucamā „tirdzniecības šķēršļu regula”) ir viens no tirdzniecības politikas instrumentiem, kas pieejams, lai uzraudzītu, kā mūsu tirdzniecības partneri pilda saistības, ko tiem uzliek starptautiskās tirdzniecības nolīgumi, kuru mērķis ir novērst tirdzniecības šķēršļus. Šajā nolūkā tirdzniecības šķēršļu regulā paredzēts, ka Kopienas uzņēmumiem, „Kopienas ražošanas nozarei” vai tās apvienībām ir tiesības iesniegt sūdzību Komisijā par tirdzniecības šķēršļiem. Ja sūdzība ir pieļaujama, sāk izmeklēšanu, kurā noskaidro, vai konstatējami šķietamie šķēršļi un vai tie negatīvi ietekmē tirdzniecību vai kaitē „Kopienas ražošanas nozarei”. Ja apgalvojumi tiek apstiprināti un nevar panākt izlīgumu, procedūra var beigties ar to, ka Kopiena nolemj sākt formālas strīda izšķiršanas procedūras atbilstoši starptautiskam nolīgumam ar tirdzniecības partneri.Saskaņā ar tirdzniecības šķēršļu regulu Kopienas uzņēmumiem un Kopienas ražošanas nozarei atšķiras sūdzības iesniegšanas nosacījumi; tas rada divas iespējas.Pirmā iespēja attiecas uz „Kopienas ražošanas nozari” , proti, ražotājiem, kas ražo lielu Kopienas kopējās produkcijas daļu, kurā ietilpst identiskas, līdzīgas vai tieši konkurējošas preces, vai sniedz lielu daļu identisku, līdzīgu vai tieši konkurējošu pakalpojumu un kurus ir ietekmējis tirdzniecības šķērslis. Šis veids attiecas uz tirdzniecības šķēršļiem, kas izraisa kaitējumu (vai tā draudus) Kopienas tirgū, un to var izmantot, vēršoties pret tirdzniecības praksi, attiecībā uz kuru jebkurā starptautiskā Kopienas un trešās valsts nolīgumā paredzēti tirdzniecības noteikumi un noteiktas procesuālās tiesības. Šo veidu šis priekšlikums neietekmē.Otrais veids ir pieejams jebkuram Kopienas uzņēmumam. To var izmantot attiecībā uz šķēršļiem, kas izraisa negatīvu ietekmi uz tirdzniecību trešās valsts tirgū, taču 4. panta 1. punktā sūdzības pieļaujamība ir ierobežota un skar tirdzniecības praksi, attiecībā uz kuru Kopienas un trešās valsts daudzpusējā vai plurilaterālā nolīgumā paredzēti tirdzniecības noteikumi un noteiktas procesuālās tiesības. Praksē tas nozīmē, ka tikai tad pieļaujamas sūdzības par to, ka trešā valsts, iespējams, neievēro divpusējus nolīgumus, ja tās attiecas arī uz daudzpusēju noteikumu iespējamu neievērošanu, īpaši PTO noteikumu neievērošanu.2005. gadā Eiropas Komisija pasūtīja pētījumu par tirdzniecības šķēršļu regulas izmantošanu pirmajos desmit gados un par uzlabojumiem, ko varētu veikt šajā tirdzniecības politikas instrumentā. Viens no ieteikumiem bija svītrot aizliegumu par to, ka Kopienas uzņēmums, iesniedzot sūdzību saskaņā ar tirdzniecības šķēršļu regulu, nedrīkst balstīties tikai uz divpusējiem nolīgumiem. Eiropas Komisija atbalstīja šo ieteikumu paziņojumā Globālā Eiropa: spēcīgāka partnerība, lai Eiropas eksportētājiem sniegtu piekļuvi tirgum [1] kā vienu no priekšlikumiem, lai risinātu tirdzniecības šķēršļu problēmu un šādi uzlabotu mūsu eksportētāju piekļuvi tirgum, kā arī veicinātu izaugsmi un nodarbinātību Kopienā.Šis aizliegums faktiski izslēdz iespēju balstīties uz divpusējiem nolīgumiem, lai vērstos pret tā saucamo „PTO plus saistību” neievērošanu, īpaši to, kas attiecas uz ārpustarifu šķēršļiem, kurus vēl nereglamentē PTO noteikumi.Šo ierobežojumu var izskaidrot ar vēsturiska rakstura iemesliem. Pirms 2000. gadā tika noslēgts tirdzniecības nolīgums ar Meksiku, strīdu izšķiršanas mehānisms saskaņā ar divpusējiem nolīgumiem bija tradicionālā diplomātiskā pieeja, kas bija ļoti atkarīga no pušu spējas panākt vienošanos par risinājumu, tāpēc trūka efektivitātes tirdzniecības noteikumu īstenošanā. Šie vēsturiska rakstura iemesli vairs nav aktuāli. Kopš stājās spēkā tirdzniecības šķēršļu regula, Kopiena ir noslēgusi virkni divpusēju nolīgumu, kuros tika paredzētas materiālas normas, ko piemēro Kopienas un trešās valsts tirdzniecībā, un tika iekļauti efektīvi un saistoši strīdu izšķiršanas mehānismi pēc PTO strīdu izšķiršanas mehānisma parauga, lai īstenotu šos noteikumus[2]. Turklāt patlaban Kopiena ir iesaistījusies sarunās par divpusējiem tirdzniecības nolīgumiem, kuru mērķis ir definēt materiālas saistības, lai piedāvātu labākas tirgus piekļuves iespējas, un nodrošināt šo saistību ievērošanu, izmantojot līdzīgus saistošus strīdu izšķiršanas mehānismus[3].Ņemot vērā tādu divpusējo nolīgumu attīstību, kuros ir iekļautas materiālas tirdzniecības normas un „tiesiskā veida” strīdu izšķiršanas mehānismi, vairs nav pamatojuma, lai pieprasītu, ka saskaņā ar tirdzniecības šķēršļu regulu iesniegtajās sūdzībās Kopienas uzņēmumiem jāiekļauj prasība par PTO noteikumu neievērošanu, lai varētu balstīties uz saistībām, kuras izriet no divpusējiem nolīgumiem, kas vērsti pret tirdzniecības šķēršļiem, kuri negatīvi ietekmē tirdzniecību.2007/0277 (ACC)PriekšlikumsPADOMES REGULA,ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 3286/94, ar ko nosaka Kopienas procedūras kopējās tirdzniecības politikas jomā, lai nodrošinātu Kopienas tiesību īstenošanu saskaņā ar starptautiskās tirdzniecības noteikumiem, jo īpaši tiem, kas ieviesti Pasaules tirdzniecības organizācijas aizgādnībāEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 133. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[4],tā kā:(1) Regulā (EK) Nr. 3286/94[5] paredzēti procesuāli līdzekļi, kas jebkuram Kopienas uzņēmumam ļauj pieprasīt, lai Kopiena izmeklētu tirdzniecības šķēršļus, ko pieņēmusi vai uztur trešā valsts, ja minētie šķēršļi ietekmē minētās trešās valsts tirgu un negatīvi ietekmē Kopienas uzņēmuma tirdzniecību.(2) Tomēr saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 3286/94 4. panta 1. punktu Kopienas uzņēmuma sūdzība pieļaujama tikai tad, ja uz tajā minēto iespējamo tirdzniecības šķērsli attiecas procesuālās tiesības, kas ir noteiktas daudzpusēju vai plurilaterālu tirdzniecības nolīgumu starptautiskās tirdzniecības noteikumos. Tas nozīmē, ka sūdzībās par to, ka trešā valsts, iespējams, neievēro divpusējos nolīgumos noteiktās saistības, jānorāda arī uz daudzpusēju vai plurilaterālu nolīgumu noteikumu neievērošanu, lai šīs sūdzības būtu pieļaujamas.(3) Kopš Regulas (EK) Nr. 3286/94 stāšanās spēkā Kopiena ir noslēgusi virkni divpusēju nolīgumu, kuros ir iekļautas materiālas normas attiecībā uz tirdzniecību starp Kopienu un trešām valstīm un kuros ir noteikumi, kas ir ievērojami plašāki par PTO noteikumiem. Turklāt šajos nolīgumos iekļauti efektīvi un saistoši strīdu izšķiršanas mehānismi, lai izšķirtu strīdus par minētajām „PTO plus” saistībām.(4) Tas, ka Kopienas uzņēmumi balstīsies uz divpusējiem nolīgumiem, lai iesniegtu sūdzības saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 3286/94, palīdzēs uzraudzīt, vai tiek ievērotas minētajos nolīgumos ietvertās saistības, un risinās tirdzniecības šķēršļu problēmu, šādi uzlabojot eksportētāju piekļuvi tirgum un veicinot izaugsmi un nodarbinātību Kopienā[6].(5) Ņemot vērā šo attīstību un lai samazinātu administratīvo slogu, kas gulstas uz Kopienas uzņēmumiem, jāpaplašina minēto uzņēmumu tiesības iesniegt sūdzības par tirdzniecības šķēršļiem, lai iekļautu iespējamus tirdzniecības šķēršļus, uz kuriem attiecas vienīgi procesuālas tiesības, kas paredzētas saskaņā ar starptautiskās tirdzniecības noteikumiem divpusējā tirdzniecības nolīgumā,IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.1. pantsRegulas (EK) Nr. 3286/94 4. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:„1. Rakstisku sūdzību drīkst iesniegt jebkurš Kopienas uzņēmums vai jebkura apvienība ar vai bez juridiskas personas statusa, kas darbojas viena vai vairāku Kopienas uzņēmumu vārdā un uzskata, ka šādi Kopienas uzņēmumi ir cietuši no negatīvas ietekmes uz tirdzniecību, ko rada trešās valsts tirgu ietekmējoši šķēršļi tirdzniecībā.”2. pantsŠī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī .Regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.Briselē, […]Padomes vārdā —priekšsēdētājs[…] [1] Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai — Globālā Eiropa: spēcīgāka partnerība, lai Eiropas eksportētājiem sniegtu piekļuvi tirgum COM(2007) 183 galīgā redakcija, 18.4.2007.[2] Skatīt, piemēram, EK un Meksikas Apvienotās padomes Lēmumu Nr. 2/2000 par preču tirdzniecības tarifu un ārpustarifu šķēršļu liberalizāciju (OV L 157, 30.6.2000., 10. lpp.), EK un Meksikas Apvienotās padomes Lēmumu Nr. 2/2001 par pakalpojumu tirdzniecības liberalizāciju (OV L 70, 12.3.2001., 7. lpp.), Nolīgumu par asociācijas izveidi starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Čīles Republiku, no otras puses (OV L 352, 30.12.2002., 3. lpp.), asociācijas nolīgumus ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valstīm, kuri jāpapildina ar tiesiskā veida strīdu izšķiršanas mehānismu un par kuriem patlaban tiek risinātas sarunas.[3] Tostarp sarunas tiek risinātas ar ĀKK valstīm, Dienvidkoreju, Indiju, ASEAN valstīm, Persijas līča sadarbības padomi, Mercosur , Andu Kopienu, Centrālameriku.[4] OV C [...], [...], […]. lpp.[5] Padomes 1994. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 3286/94, ar ko nosaka Kopienas procedūras kopējās tirdzniecības politikas jomā, lai nodrošinātu Kopienas tiesību īstenošanu saskaņā ar starptautiskās tirdzniecības noteikumiem, jo īpaši tiem, kas ir ieviesti Pasaules tirdzniecības organizācijas aizgādnībā, OV L 349, 31.12.1994., 71. lpp.[6] Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai — Globālā Eiropa: spēcīgāka partnerība, lai Eiropas eksportētājiem sniegtu piekļuvi tirgum, COM(2007) 183 galīgā redakcija, 18.4.2007.