               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 6.7.2018
            COM(2018) 530 final
            2018/0279(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS,
            ar ko Austriju, Luksemburgu un Rumāniju pilnvaro Eiropas Savienības interesēs akceptēt Baltkrievijas un Uzbekistānas pievienošanos 1980. gada Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               •Priekšlikuma pamatojums un mērķi

                  1980. gada 25. oktobra Hāgas Konvencijas par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem (turpmāk “1980. gada konvencija”), kuru līdz šim ir ratificējušas 98 valstis, tostarp visas ES dalībvalstis, mērķis ir atjaunot iepriekšējo stāvokli, nodrošinot nelikumīgi aizvestu vai aizturētu bērnu ātru atgriešanu, kas panākams, izmantojot sistēmu sadarbībai starp centrālajām iestādēm, ko norīkojušas līgumslēdzējas puses.

                  Tā kā bērnu nolaupīšanas novēršana ir būtiska ES bērna tiesību sekmēšanas politikas sastāvdaļa, Eiropas Savienība aktīvi darbojas starptautiskajā līmenī, lai uzlabotu 1980. gada konvencijas piemērošanu, un mudina trešās valstis tai pievienoties.

                  Baltkrievija savu pievienošanās instrumentu attiecībā uz 1980. gada konvenciju deponēja 1998. gada 12. janvārī. Konvencija Baltkrievijā stājās spēkā 1998. gada 1. aprīlī.

                  1980. gada konvencija jau ir spēkā attiecībās starp Baltkrieviju un 24 ES dalībvalstīm. Tikai Austrija, Dānija, Luksemburga un Rumānija vēl nav akceptējušas Baltkrievijas pievienošanos konvencijai.

                  Uzbekistāna savu pievienošanās instrumentu attiecībā uz 1980. gada konvenciju deponēja 1999. gada 31. maijā. Konvencija Uzbekistānā stājās spēkā 1999. gada 1. augustā.

                  1980. gada konvencija jau ir spēkā attiecībās starp Uzbekistānu un 24 ES dalībvalstīm. Tikai Austrija, Dānija, Luksemburga un Rumānija vēl nav akceptējušas Uzbekistānas pievienošanos konvencijai.

                  1980. gada konvencijas 38. panta ceturtajā daļā ir noteikts, ka konvencija ir piemērojama attiecībās starp valsti, kas ir pievienojusies konvencijai, un tām līgumslēdzējām valstīm, kas ir deklarējušas, ka akceptē šo pievienošanos.

                  Eiropas Savienības Tiesa, ar kuru notika apspriešanās pēc Komisijas ierosmes, apstiprināja, ka akcepts par kādas trešās valsts pievienošanos 1980. gada konvencijai ietilpst ES ekskluzīvajā kompetencē.

                  Eiropas Savienības Tiesa savā 2014. gada 14. oktobra Atzinumā 1/13 norādīja, ka akcepts par kādas trešās valsts pievienošanos 1980. gada Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem ietilpst Eiropas Savienības ekskluzīvajā kompetencē.

                  Tiesa uzstāja uz nepieciešamību šajā jomā nodrošināt vienotu ES mēroga pieeju, tādējādi izvairoties no pieeju dažādības dalībvalstu vidū.

                  Tā kā starptautiskās bērnu nolaupīšanas jautājums ietilpst Eiropas Savienības ekskluzīvajā ārējā kompetencē, lēmums par to, vai akceptējama Baltkrievijas un Uzbekistānas pievienošanās, ir jāpieņem ES mērogā Padomes lēmuma veidā. Attiecīgi Austrijai, Luksemburgai un Rumānijai būtu jādeklarē, ka tās Eiropas Savienības interesēs akceptē Baltkrievijas un Uzbekistānas pievienošanos.

                  Līdz ar Austrijas, Luksemburgas un Rumānijas akceptu 1980. gada konvencija kļūtu piemērojama Baltkrievijas un Uzbekistānas attiecībās ar visām ES dalībvalstīm, izņemot Dāniju.

               •Atbilstība spēkā esošajiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā

                  Attiecībā uz vecāku veiktu bērnu nolaupīšanu 1980. gada Hāgas konvencija ir starptautiskais ekvivalents Padomes Regulai Nr. 2201/2003 (pazīstama kā regula “Brisele IIa”), kas ir ES tiesu iestāžu sadarbības stūrakmens laulības lietās un lietās par vecāku atbildību.

                  Viens no regulas galvenajiem mērķiem ir novērst bērnu nolaupīšanu dalībvalstīs, ieviešot procedūras, ar kurām nodrošina bērnu ātru atpakaļatdošanu viņu parastās dzīvesvietas valstī. Šajā nolūkā 1980. gada Hāgas konvencijā noteiktā procedūra ir iestrādāta regulas “Brisele IIa” 11. pantā un ir papildināta, precizējot dažus tās aspektus, jo īpaši bērna uzklausīšanu, termiņus lēmuma pieņemšanai pēc atpakaļatdošanas pieteikuma iesniegšanas un bērna atpakaļneatdošanas pamatojumu. Tajā ir ietverti arī noteikumi, kas reglamentē pretrunīgus rīkojumus par atpakaļatdošanu un atpakaļneatdošanu, kuri izdoti dažādās dalībvalstīs.

                  Starptautiskā mērogā Eiropas Savienība atbalsta trešo valstu pievienošanos 1980. gada konvencijai, lai ES dalībvalstis, risinot starptautiskas bērnu nolaupīšanas lietas, varētu paļauties uz kopēju tiesisko regulējumu.

                  Laikā no 2015. gada jūnija līdz 2017. gada decembrim jau ir pieņemti 14 Padomes lēmumi, ar kuriem akceptēta 20 trešo valstu (Marokas, Singapūras, Krievijas Federācijas, Albānijas, Andoras, Seišelu, Armēnijas, Korejas Republikas, Kazahstānas, Peru, Gruzijas, Dienvidāfrikas, Čīles, Islandes, Bahamu Salu, Panamas, Urugvajas, Kolumbijas, Salvadoras un Sanmarīno) pievienošanās 1980. gada Hāgas konvencijai par starptautisko bērnu nolaupīšanu
                     1
                  .

               •Atbilstība pārējiem Savienības politikas virzieniem

                  Šis priekšlikums ir acīmredzami saistīts ar vispārīgo mērķi, kas nostiprināts Līguma par Eiropas Savienību 3. pantā, proti, aizsargāt bērna tiesības. 1980. gada Hāgas konvencijas sistēmas nolūks ir aizsargāt bērnus no vecāku veiktas nolaupīšanas nelabvēlīgās ietekmes un nodrošināt, ka bērni var uzturēt sakarus ar abiem vecākiem, piemēram, nodrošinot saskarsmes tiesību efektīvu īstenošanu.

                  Jāmin arī tas, ka pastāv saikne ar mediācijas izmantojuma veicināšanu pārrobežu ģimenes strīdu izšķiršanā. Kopējā Eiropas tiesiskajā telpā direktīva par konkrētiem mediācijas aspektiem civillietās un komerclietās
                     2
                   attiecas arī uz ģimenes tiesībām. Arī Hāgas 1980. gada konvencija mudina ģimenes strīdus risināt miermīlīgi. Viena no labas prakses rokasgrāmatām attiecībā uz 1980. gada Hāgas konvenciju, ko publicējusi Hāgas Starptautisko privāttiesību konference, ir veltīta mediācijas izmantošanai konvencijas darbības jomā ietilpstošu starptautisko ģimenes strīdu izšķiršanā attiecībā uz bērniem. Lai atbalstītu dialogu ar valstīm, kuras konvenciju vēl nav ratificējušas, un lai palīdzētu rast konkrētus veidus, kā risināt problēmas, ko rada starptautiskā bērnu nolaupīšana valstīs, kas nav ratificējušas konvenciju, pēc Eiropas Komisijas ierosmes šī rokasgrāmata ir pārtulkota visās ES valodās papildus angļu un franču valodai, kā arī arābu valodā
                     3
                  .

               2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE

               •Juridiskais pamats

                  Ņemot vērā, ka lēmums attiecas uz starptautisku nolīgumu, piemērojamais juridiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību 218. pants kopā ar tā 81. panta 3. punktu. Padome pēc apspriešanās ar Eiropas Parlamentu pieņem lēmumu vienprātīgi.

                  Apvienotajai Karalistei un Īrijai Regula (ES) Nr. 2201/2003 ir saistoša, tāpēc tās piedalās šā lēmuma pieņemšanā un piemērošanā.

                  Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un Dānijai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro.

               •Proporcionalitāte

                  Šis priekšlikums ir izstrādāts, balstoties uz jau pieņemtajiem Padomes lēmumiem par šo pašu tematu, un paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai panāktu saskaņotu ES rīcību starptautiskās bērnu nolaupīšanas jautājumā, nodrošinot, ka Austrija, Luksemburga un Rumānija noteiktā termiņā akceptē Baltkrievijas un Uzbekistānas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai.

               3.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI

               •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām

                  Komisija apspriedās ar Austriju, Luksemburgu un Rumāniju par to gatavību akceptēt Baltkrievijas un Uzbekistānas pievienošanos 1980. gada konvencijai, un šīs valstis sniedza labvēlīgu atzinumu.

                  Diskusijās ekspertu 2018. gada 18. aprīļa sanāksmē noskaidrojās, ka pašlaik dalībvalstīm nav iebildumu pret to, ka Austrija, Luksemburga un Rumānija akceptē Baltkrievijas un Uzbekistānas pievienošanos 1980. gada konvencijai.

               •Ekspertu atzinumu apkopošana un izmantošana

                  Tā kā konvencija jau ir spēkā Baltkrievijas un Uzbekistānas attiecībās ar 24 dalībvalstīm, Komisija un dalībvalstu eksperti uzskatīja, ka šādā gadījumā nav nepieciešams atsevišķs novērtējums par stāvokli attiecīgajās trešās valstīs.

               •Ietekmes novērtējums

                  Tāpat kā attiecībā uz jau 2015.–2017. gadā pieņemtajiem 14 Padomes lēmumiem, ar kuriem akceptēta vairāku trešo valstu pievienošanās 1980. gada Hāgas konvencijai, atsevišķs ietekmes novērtējums nav veikts, ņemot vērā šā leģislatīvā akta būtību. Jebkurā gadījumā atsevišķs novērtējums par stāvokli Baltkrievijā un Uzbekistānā šķita lieks, ņemot vērā gan to, ka konvencija jau ir spēkā attiecībās ar 24 ES dalībvalstīm, gan to, ka Austrija, Luksemburga un Rumānija ir gatavas akceptēt Baltkrievijas un Uzbekistānas pievienošanos.

               4.IETEKME UZ BUDŽETU

                  Ierosinātais lēmums neietekmē ES budžetu.

               5.CITI ELEMENTI

               •Īstenošanas plāni un uzraudzīšanas, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība

                  Tā kā priekšlikums attiecas tikai uz Austrijas, Luksemburgas un Rumānijas pilnvarošanu akceptēt Baltkrievijas un Uzbekistānas pievienošanos 1980. gada konvencijai, tā īstenošanas uzraudzība paredz tikai pārbaudīt, ka Austrija, Luksemburga un Rumānija ievēro deklarācijas formulējumu, paredzētajā termiņā deponē deklarāciju un informē Komisiju par deklarācijas deponēšanu, kā noteikts Padomes lēmumā.

               2018/0279 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS,

               ar ko Austriju, Luksemburgu un Rumāniju pilnvaro Eiropas Savienības interesēs akceptēt Baltkrievijas un Uzbekistānas pievienošanos 1980. gada Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 81. panta 3. punktu saistībā ar 218. panta 6. punkta b) apakšpunktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu
                  4
               ,

               tā kā:

               (1)Eiropas Savienība bērna tiesību aizsardzības sekmēšanu ir izvirzījusi par vienu no saviem mērķiem, kā noteikts Līguma par Eiropas Savienību 3. pantā. Pasākumi bērnu aizsardzībai pret nelikumīgu aizvešanu vai aizturēšanu ir minētās politikas būtiska sastāvdaļa.

               (2)Padome ir pieņēmusi Regulu (EK) Nr. 2201/2003
                  5
                (turpmāk “regula “Brisele IIa””), kuras mērķis ir aizsargāt bērnus no nelabvēlīgās ietekmes, ko rada nelikumīga aizvešana vai aizturēšana, un ieviest procedūras, ar kurām nodrošina bērnu ātru atpakaļatdošanu viņu parastās dzīvesvietas valstī, kā arī nodrošināt saskarsmes tiesību un aizgādības tiesību aizsardzību.

               (3)Regula “Brisele IIa” papildina un pastiprina 1980. gada 25. oktobra Hāgas Konvenciju par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem (turpmāk “1980. gada Hāgas konvencija”), ar kuru starptautiskā mērogā izveidota saistību un sadarbības sistēma attiecībās starp līgumslēdzējām valstīm un starp centrālajām iestādēm un kuras mērķis ir nodrošināt nelikumīgi aizvestu vai aizturētu bērnu ātru atgriešanu.

               (4)Visas Savienības dalībvalstis ir 1980. gada Hāgas konvencijas dalībnieces.

               (5)Savienība mudina trešās valstis pievienoties 1980. gada Hāgas konvencijai un atbalsta 1980. gada Hāgas konvencijas pareizu īstenošanu, kopā ar dalībvalstīm cita starpā piedaloties speciālajās komisijās, kuras regulāri organizē Hāgas Starptautisko privāttiesību konference.

               (6)Delikātos starptautiskās bērnu nolaupīšanas gadījumos vislabākais risinājums varētu būt kopējs tiesiskais regulējums, kas piemērojams attiecībās starp Savienības dalībvalstīm un trešām valstīm.

               (7)1980. gada Hāgas konvencijā ir noteikts, ka to piemēro attiecībās starp valsti, kas ir pievienojusies konvencijai, un tām līgumslēdzējām valstīm, kas ir deklarējušas, ka akceptē šo pievienošanos.

               (8)1980. gada Hāgas konvencija liedz par tās dalībnieci kļūt tādām reģionālām ekonomiskās integrācijas organizācijām, kāda ir Savienība. Tāpēc Savienība konvencijai nevar pievienoties, un tā nevar arī deponēt deklarāciju, ar ko akceptē pievienojošās valsts pievienošanos.

               (9)Kā norādīts Eiropas Savienības Tiesas atzinumā 1/13, 1980. gada Hāgas konvencijā paredzētā pievienošanās akcepta deklarācija ietilpst Savienības ekskluzīvajā ārējā kompetencē.

               (10)Baltkrievija savu pievienošanās instrumentu attiecībā uz 1980. gada konvenciju deponēja 1998. gada 12. janvārī. Konvencija Baltkrievijā stājās spēkā 1998. gada 1. aprīlī.

               (11)Visas attiecīgās dalībvalstis, izņemot Austriju, Dāniju, Luksemburgu un Rumāniju, jau ir akceptējušas Baltkrievijas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai. Baltkrievija ir akceptējusi Bulgārijas, Igaunijas, Latvijas, Lietuvas un Maltas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai. Pēc Baltkrievijā esošā stāvokļa izvērtējuma tika secināts, ka Austrija, Luksemburga un Rumānija var Savienības interesēs akceptēt Baltkrievijas pievienošanos saskaņā ar 1980. gada Hāgas konvencijas noteikumiem.

               (12)Uzbekistāna savu pievienošanās instrumentu attiecībā uz 1980. gada konvenciju deponēja 1999. gada 31. maijā. Konvencija Uzbekistānā stājās spēkā 1999. gada 1. augustā.

               (13)Visas dalībvalstis, izņemot Austriju, Dāniju, Luksemburgu un Rumāniju, jau ir akceptējušas Uzbekistānas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai. Uzbekistāna ir akceptējusi Bulgārijas, Igaunijas, Latvijas, Lietuvas un Maltas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai. Pēc Uzbekistānā esošā stāvokļa izvērtējuma tika secināts, ka Austrija, Luksemburga un Rumānija var Savienības interesēs akceptēt Uzbekistānas pievienošanos saskaņā ar 1980. gada Hāgas konvencijas noteikumiem.

               (14)Līdz ar to Austrija, Luksemburga un Rumānija būtu jāpilnvaro saskaņā ar šajā lēmumā paredzētajiem noteikumiem deponēt deklarācijas, ar ko tās Savienības interesēs akceptē Baltkrievijas un Uzbekistānas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai. Pārējām Savienības dalībvalstīm, kas jau akceptējušas Baltkrievijas un Uzbekistānas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai, nebūtu jādeponē jaunas pievienošanās akcepta deklarācijas, jo saskaņā ar starptautiskajām publiskajām tiesībām līdzšinējās deklarācijas paliek spēkā.

               (15)Apvienotajai Karalistei un Īrijai regula “Brisele IIa” ir saistoša, tāpēc tās piedalās šā lēmuma pieņemšanā un piemērošanā.

               (16)Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un Dānijai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               1.
                     Austrija, Luksemburga un Rumānija ar šo tiek pilnvarotas Savienības interesēs akceptēt Baltkrievijas un Uzbekistānas pievienošanos 1980. gada 25. oktobra Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem (turpmāk “1980. gada Hāgas konvencija”).

               2.
                     Austrija, Luksemburga un Rumānija vēlākais .. [divpadsmit mēneši no šā lēmuma pieņemšanas dienas] deponē deklarāciju, ar kuru Savienības interesēs akceptē Baltkrievijas un Uzbekistānas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai un kura formulēta šādi:

               “[Pilns DALĪBVALSTS nosaukums] deklarē, ka tā saskaņā ar Padomes Lēmumu (ES) 2018/.. akceptē Baltkrievijas un Uzbekistānas pievienošanos 1980. gada 25. oktobra Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem.”

               3.
                     Austrija, Luksemburga un Rumānija divu mēnešu laikā no dienas, kad deponēta attiecīgā deklarācija, ar ko akceptēta Baltkrievijas un Uzbekistānas pievienošanās, informē Padomi un Komisiju par deponēšanu un dara zināmu Komisijai deklarācijas tekstu.

               2. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā paziņošanas dienā.

               3. pants

               Šis lēmums ir adresēts Austrijai, Luksemburgai un Rumānijai.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        Jau ir pieņemti 14 Padomes lēmumi, ar kuriem dalībvalstis pilnvarotas akceptēt to, ka 1980. gada konvencijai pievienojas Andora (Padomes Lēmums 2015/1023, pieņemts 2015. gada 15. jūnijā); Seišelas (Padomes Lēmums (ES) 2015/2354, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Krievija (Padomes Lēmums (ES) 2015/2355, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Albānija (Padomes Lēmums (ES) 2015/2356, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Singapūra (Padomes Lēmums (ES) 2015/1024, pieņemts 2015. gada 15. jūnijā); Maroka (Padomes Lēmums (ES) 2015/2357, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Armēnija (Padomes Lēmums (ES) 2015/2358, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Korejas Republika (Padomes Lēmums (ES) 2016/2313, pieņemts 2016. gada 8. decembrī); Kazahstāna (Padomes Lēmums (ES) 2016/2311, pieņemts 2016. gada 8. decembrī); Peru (Padomes Lēmums (ES) 2016/2312, pieņemts 2016. gada 8. decembrī); Gruzija un Dienvidāfrika (Padomes Lēmums (ES) 2017/2462, pieņemts 2017. gada 18. decembrī); Čīle, Islande un Bahamu Salas (Padomes Lēmums (ES) 2017/2424, pieņemts 2017. gada 18. decembrī); Panama, Urugvaja, Kolumbija un Salvadora (Padomes Lēmums (ES) 2017/2464, pieņemts 2017. gada 18. decembrī); Sanmarīno (Padomes Lēmums (ES) 2017/2463, pieņemts 2017. gada 18. decembrī).

                     (2)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/52/EK (2008. gada 21. maijs) par konkrētiem mediācijas aspektiem civillietās un komerclietās (OV L 136, 24.5.2008., 3. lpp.).

                     (3)

                  https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=6561

                     (4)

                        OV C , ., . lpp.

                     (5)

                        Padomes Regula (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (OV L 338, 23.12.2003., 1. lpp.).


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 8.8.2018
            COM(2018) 576 final
            2018/0305(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem ES un KTV apvienotajā komitejā, kas izveidota ar 1987. gada 20. maija Konvenciju par formalitāšu vienkāršošanu preču tirdzniecībā, un ES un KTV Apvienotajā komitejā, kas izveidota ar 1987. gada 20. maija Konvenciju par kopīgu tranzīta procedūru, attiecībā uz uzaicinājumu Apvienotajai Karalistei pievienoties minētajām konvencijām

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA PRIEKŠMETS

                  Šis priekšlikums skar lēmumu, ar kuru nosaka nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem ES un KTV
                     11 Apvienotajā komitejā, kas izveidota ar 1987. gada 20. maija Konvenciju par preču tirdzniecības formalitāšu vienkāršošanu, un ES un KTV Apvienotajā komitejā, kas izveidota ar 1987. gada 20. maija Konvenciju par kopīgu tranzīta procedūru (“Apvienotās komitejas”), saistībā ar to, ka katrā kopīgajā komitejā plānots pieņemt lēmumu par uzaicinājumu Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei (“Apvienotā Karaliste”) pievienoties, attiecīgi, Konvencijai par preču tirdzniecības formalitāšu vienkāršošanu un Konvencijai par kopīgu tranzīta procedūru (“konvencijas”).

               2.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               2.1. Konvencijas

                  Konvenciju mērķis ir vienkāršot preču pārvietošanu starp Eiropas Savienību un citām valstīm, kas ir konvenciju līgumslēdzējas puses. Tās stājās spēkā 1988. gada 1. janvārī.

                  Eiropas Savienība ir konvenciju līgumslēdzēja puse.

                  Valstis, kas ir konvenciju līgumslēdzējas puses, bet nav Savienības dalībvalstis, konvencijās ir minētas kā kopīgā tranzīta valstis.

               2.2. APVIENOTĀS KOMITEJAS

                  Apvienoto komiteju uzdevums ir pārvaldīt konvencijas un nodrošināt to pareizu īstenošanu. Apvienotās komitejas, pieņemot lēmumus, uzaicina trešās valstis pievienoties konvencijām.

                  Apvienoto komiteju lēmumus pieņem, līgumslēdzējām pusēm savstarpēji vienojoties.

               2.3. •Paredzētie apvienoto komiteju akti

               •Juridiskā instrumenta izvēle

                  Eiropas Komisijas 2001. gada paziņojumā Eiropas Parlamentam un Padomei par stratēģiju, kuras nolūks ir sagatavot kandidātvalstis dalībai EK un EBTA 1987. gada Konvencijā par kopīgu tranzīta procedūru un Konvencijā par formalitāšu vienkāršošanu preču tirdzniecībā
                     22, kam sekoja Eiropas Komisijas 2010. gada paziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par stratēģiju, kuras nolūks ir sagatavot dažu kaimiņvalstu pievienošanos abām konvencijām
                     33, un Padomes 2011. gada 14. aprīļa secinājumi, kuros apstiprināta abos paziņojumos izklāstītā pieeja, ir paredzēts atbalsts vairākām valstīm to centienos pievienoties konvencijām.

                  Apvienotā Karaliste, kas ir Eiropas Savienības dalībvalsts, ir piemērojusi konvencijas kopš to stāšanās spēkā 1988. gadā. Tādējādi tai ir pietiekama pieredze konvenciju noteikumu piemērošanā un kā Savienības dalībvalsts tā izpilda tehniskos kritērijus, kas noteikti 2001. un 2010. gada paziņojumos.

                  Kad Apvienotā Karaliste būs izstājusies no Eiropas Savienības, konvencijas automātiski pārstās piemērot Apvienotajai Karalistei, jo tikai Savienība (nevis tās dalībvalstis) ir līgumslēdzēja puse. Apvienotās Karalistes pievienošanās kā atsevišķai konvenciju līgumslēdzējai pusei būtiski atvieglos preču pārvietošanu starp Savienību, Apvienoto Karalisti un citām kopīgā tranzīta valstīm.

                  Ja pārejas pasākumi, kas saskaņoti starp ES un Apvienotās Karalistes sarunu vedējiem, stāsies spēkā kā daļa no izstāšanās nolīguma, par kuru pašlaik notiek sarunas saskaņā ar 50. pantu Līgumā par Eiropas Savienību, tad starptautiskie nolīgumi, kuru puse ir Savienība, tostarp konvencijas, tiks piemēroti Apvienotajai Karalistei un Apvienotajā Karalistē no izstāšanās dienas līdz 2020. gada 31. decembrim. Tādēļ Apvienotās Karalistes pievienošanās konvencijām būtu jāstājas spēkā tikai šādā situācijā, sākot no dienas, kad Savienības tiesību akti (tostarp šīs konvencijas) vairs netiek piemēroti Apvienotajai Karalistei un Apvienotajā Karalistē.

                  Komisija tiek aicināta pieņemt šo lēmuma priekšlikuma projektu un nosūtīt to Padomei.

                  Apvienotās komitejas lēmumi, ar kuriem Apvienotā Karaliste tiek aicināta pievienoties konvencijām, kļūs saistoši līgumslēdzējām pusēm saskaņā ar katra minētā lēmuma 2. pantu, kas paredz to stāšanos spēkā pieņemšanas dienā. “Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā”.

                  Saskaņā ar Konvencijas par preču tirdzniecības formalitāšu vienkāršošanu 11. panta 3. punktu un Konvencijas par kopīgu tranzīta procedūru 15. panta 3. punktu lēmumus par uzaicinājumu trešām valstīm pievienoties konvencijām īsteno līgumslēdzējas puses saskaņā ar saviem tiesību aktiem.

               3.NOSTĀJA, KAS JĀIEŅEM SAVIENĪBAS VĀRDĀ

                  Ierosinātā nostāja ir pieņemt lēmumu, ar ko uzaicina Apvienoto Karalisti pievienoties konvencijām, lai tās varētu piemērot, tiklīdz Apvienotā Karaliste izstājas no Savienības, vai, ja pārejas pasākumi, par kuriem panākta vienošanās starp ES un Apvienotās Karalistes sarunu vedējiem, stājas spēkā kā daļa no izstāšanās nolīguma, par kuru pašlaik notiek sarunas saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 50. pantu, – sākot no dienas, kad Savienības tiesību aktus (tostarp šīs konvencijas) vairs nepiemēro Apvienotajai Karalistei un Apvienotajā Karalistē.

                  Ierosinātās nostājas mērķis ir veicināt tirdzniecību starp Savienību, Apvienoto Karalisti un pašreizējām kopīgā tranzīta valstīm. Paredzams, ka Apvienotās Karalistes pievienošanās konvencijām radīs ievērojamus un taustāmus ieguvumus tirgotājiem un muitas administrācijām, vienkāršojot tranzīta formalitātes un atvieglojot preču pārvietošanu.

                  Ierosinātā nostāja atbilst kopējai tirdzniecības politikai.

               4.JURIDISKAIS PAMATS

               4.1.Procedūras juridiskie aspekti

               4.1.1.Principi

               Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 218. panta 9. punktā paredzēti lēmumi, ar kuriem nosaka “nostāju, kas Savienības vārdā jāapstiprina kādā ar nolīgumu izveidotā struktūrā, ja šāda struktūra ir tiesīga pieņemt lēmumus ar juridiskām sekām, izņemot lēmumus, kas papildina vai groza attiecīgajā nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu”.

                  Konvencijas par preču tirdzniecības formalitāšu vienkāršošanu 11. panta 3. punkts un Konvencijas par kopīgu tranzīta procedūru 15. panta 3. punkts paredz, ka apvienotās komitejas ar lēmumu uzaicina trešo valsti pievienoties konvencijām attiecīgi 1. panta 2. punkta nozīmē un 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta nozīmē.

               4.2.1.Piemērošana konkrētajā gadījumā

                  Apvienotās komitejas ir struktūras, kas izveidotas ar nolīgumu, proti, Konvenciju par preču tirdzniecības formalitāšu vienkāršošanu (10. pants) un Konvenciju par kopīgu tranzīta procedūru (14. pants).

                  Lēmumi, kurus Apvienoto komiteju aicina pieņemt, ir akti, kuriem ir juridiskas sekas. Šie lēmumi būs saistoši saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, ievērojot Konvencijas par preču tirdzniecības formalitāšu vienkāršošanu 15. pantu un Konvencijas par kopīgu tranzīta procedūru 20. pantu.

                  Apvienotā Karaliste nebūs trešā valsts, kad Apvienotās komitejas pieņems lēmumu par uzaicinājumu, tomēr Savienības interesēs ir nodrošināt to, ka tā pievienojas konvencijām kā atsevišķa līgumslēdzēja puse no dienas, kad Savienības tiesību akti (tostarp šīs konvencijas) vairs netiek piemēroti Apvienotajai Karalistei un Apvienotajā Karalistē. Tāpēc ir nepieciešams sagatavot uzaicinājumu pievienoties šīm konvencijām pieņemšanai Apvienotajās komitejās, lai pēc tam, kad Apvienotā Karaliste kļūs par trešo valsti, tā nekavējoties kļūtu par atsevišķu līgumslēdzēju pusi.

                  Paredzētie akti nepapildina un negroza konvencijās noteikto iestāžu sistēmu.

                  Tāpēc ierosinātā lēmuma procesuālais juridiskais pamats ir LESD 218. panta 9. punkts.

               4.2.Materiālais juridiskais pamats

                  Saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu pieņemamā lēmuma materiālais juridiskais pamats galvenokārt ir atkarīgs no tā paredzētā akta mērķa un satura, attiecībā uz kuru ieņem nostāju Savienības vārdā. Ja paredzētajam aktam ir divi mērķi vai divi komponenti un viens ir atzīstams par galveno, bet otrs nav būtisks, tad lēmums, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, jābalsta uz viena materiālā juridiskā pamata, proti, tā, ko prasa galvenais vai dominējošais mērķis vai komponents.

                  Vienkāršojumi, kas panākti, uzaicinot Apvienoto Karalisti pievienoties konvencijām, skar efektīvas robežšķērsošanas procedūras. Tādējādi paredzēto aktu galvenais mērķis un saturs attiecas uz kopējo tirdzniecības politiku.

                  Tāpēc ierosinātā lēmuma materiālais juridiskais pamats ir LESD 207. pants.

               4.3.Secinājumi

               Ierosināto lēmumu juridiskajam pamatam būtu jābūt LESD 207. pantam saistībā ar LESD 218. panta 9. punktu.

               2018/0305 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem ES un KTV apvienotajā komitejā, kas izveidota ar 1987. gada 20. maija Konvenciju par formalitāšu vienkāršošanu preču tirdzniecībā, un ES un KTV Apvienotajā komitejā, kas izveidota ar 1987. gada 20. maija Konvenciju par kopīgu tranzīta procedūru, attiecībā uz uzaicinājumu Apvienotajai Karalistei pievienoties minētajām konvencijām

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 207. pantu saistībā ar 218. panta 9. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)1987. gada 20. maija Konvencija par preču tirdzniecības formalitāšu vienkāršošanu
                  4
               4 un 1987. gada 20. maija Konvencija par kopīgu tranzīta procedūru
                  5
               5 (“konvencijas”) tika noslēgtas starp Eiropas Ekonomikas kopienu, Austrijas Republiku, Somijas Republiku, Islandes Republiku, Norvēģijas Karalisti, Zviedrijas Karalisti un Šveices Konfederāciju 1987. gada 20. maijā un stājās spēkā 1988. gada 1. janvārī.

               (2)Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (“Apvienotā Karaliste”) ir paudusi vēlmi pievienoties konvencijām kā atsevišķa līgumslēdzēja puse, sākot no dienas, kad konvencijas vairs nepiemēro Apvienotajai Karalistei un Apvienotajā Karalistē.

               (3)Saskaņā ar 11. panta 3. punktu Konvencijā par preču tirdzniecības formalitāšu vienkāršošanu, Apvienotā komiteja, kas izveidota ar minēto konvenciju, ar lēmumu var pieņemt uzaicinājumus trešām valstīm pievienoties minētajai konvencijai.

               (4)Saskaņā ar Konvencijas par kopīgu tranzīta procedūru 15. panta 3. punktu Apvienotā komiteja, kas izveidota ar minēto konvenciju, ar lēmumu var pieņemt uzaicinājumus trešām valstīm pievienoties minētajai konvencijai.

               (5)Ir lietderīgi noteikt nostāju, kas Savienības vārdā ir jāieņem minētajās apvienotajās komitejās, jo lēmumi uzaicināt Apvienoto Karalisti pievienoties konvencijām kā atsevišķai līgumslēdzējai pusei būs saistoši Savienībai.

               (6)Šīs konvencijas nodrošina efektīvas robežšķērsošanas procedūras tirdzniecībai starp līgumslēdzējām pusēm.

               (7)Apvienotā Karaliste nebūs trešā valsts, kad Apvienotās komitejas pieņems lēmumu par uzaicinājumiem, tomēr Savienības interesēs ir nodrošināt to, ka tā pievienojas konvencijām kā atsevišķa līgumslēdzēja puse no datuma, kad Savienības tiesību akti (tostarp šīs konvencijas) vairs netiek piemēroti Apvienotajai Karalistei un Apvienotajā Karalistē.

               (8)Abas konvencijas paredz, ka trešā valsts, kas ir uzaicināta kļūt par līgumslēdzēju pusi, to dara, iesniedzot pievienošanās instrumentu, un pievienošanās stājas spēkā otrā mēneša pirmajā dienā pēc pievienošanās instrumenta iesniegšanas.

               (9)Ņemot vērā šo laika grafiku un lai Apvienotā Karaliste nekavējoties varētu pievienoties minētajām konvencijām, tiklīdz tā kļūst par trešo valsti, ir nepieciešams sagatavot uzaicinājumus pievienoties šīm konvencijām pieņemšanai apvienotajā komitejā.

               (10)Apvienotās Karalistes pievienošanos konvencijām būtu jāīsteno tikai no tās dienas, kad konvencijas vairs neattiecas uz Apvienoto Karalisti kā Eiropas Savienības dalībvalsti, vai, ja Eiropas Savienība un Apvienotā Karaliste vienojas par pārejas režīmu, saskaņā ar kuru konvencijas piemēro Apvienotajai Karalistei un Apvienotajā Karalistē, – sākot no dienas, kad beidzas pārejas režīms,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Nostājas, kas Savienības vārdā ir jāieņem ES un KTV Apvienotajā komitejā, kura izveidota ar 1987. gada 20. maija Konvenciju par preču tirdzniecības formalitāšu vienkāršošanu, attiecībā uz uzaicinājumu Apvienotajai Karalistei pievienoties minētajai konvencijai, pamatā ir minētās Apvienotās komitejas akta projekts, kas pievienots šim lēmumam.

               2. pants

               Nostājas, kas Savienības vārdā ir jāieņem ES un KTV Apvienotajā komitejā, kura izveidota ar 1987. gada 20. maija Konvenciju par kopīgu tranzīta procedūru, attiecībā uz uzaicinājumu Apvienotajai Karalistei pievienoties minētajai konvencijai, pamatā ir minētās Apvienotās komitejas akta projekts, kas pievienots šim lēmumam.

               3. pants

               Tiklīdz Apvienotā Karaliste ir izpildījusi tehniskos nosacījumus saistībā ar pievienošanos konvencijām vai tiklīdz ir iegūta pārliecinoša pārliecība par to, ka šie tehniskie nosacījumi tiks izpildīti laikus pirms Konvencijas piemērošanas datuma Apvienotajai Karalistei kā līgumslēdzējai pusei, Savienības pārstāvis apvienotajās komitejās, kas minētas attiecīgi 1. un 2. pantā, ierosina lēmumus uzaicināt Apvienoto Karalisti pievienoties konvencijām un balsot par šiem lēmumiem saskaņā ar šā lēmuma 1. un 2. pantu.

               4. pants

               ES un KTV Preču tirdzniecības formalitāšu vienkāršošanas apvienotās komitejas lēmumu un ES un KTV Kopīgā tranzīta apvienotās komitejas lēmumu pēc to pieņemšanas publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

               5. pants

               Šis lēmums ir adresēts Komisijai.

               Briselē,

                     Padomes vārdā —

                     priekšsēdētājs

                     (1)
                  1 Kopīgā tranzīta valstis

                     (2)
                  2 COM(2001) 289 final.

                     (3)
                  3 COM(2010) 668 final.

                     (4)
                  4 OV L 134, 22.5.1987., 2. lpp.

                     (5)
                  5 OV L 226, 13.8.1987., 2. lpp.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 8.8.2018
            COM(2018) 576 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            Priekšlikums Padomes lēmumam
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem ES un KTV apvienotajā komitejā, kas izveidota ar 1987. gada 20. maija Konvenciju par formalitāšu vienkāršošanu preču tirdzniecībā, un ES un KTV Apvienotajā komitejā, kas izveidota ar 1987. gada 20. maija Konvenciju par kopīgu tranzīta procedūru, attiecībā uz uzaicinājumu Apvienotajai Karalistei pievienoties minētajām konvencijām

               PIELIKUMS

               Priekšlikums Apvienotās Komitejas, kura izveidota ar 1987. gada 20. maija Konvenciju par preču tirdzniecības formalitāšu vienkāršošanu, Lēmumam Nr. .../2018
                  2018. gada ...

               attiecībā uz uzaicinājumu Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei pievienoties minētajai konvencijai

               APVIENOTĀ KOMITEJA,

               ņemot vērā 1987. gada 20. maija Konvenciju par preču tirdzniecības formalitāšu vienkāršošanu
                  1
                (“konvencija”) un jo īpaši tās 11. panta 3. punktu,

               tā kā:

               1) Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (“Apvienotā Karaliste”) ir paudusi vēlmi pievienoties konvencijai kā atsevišķa līgumslēdzēja puse, sākot no dienas, kad konvenciju vairs nepiemēro Apvienotajai Karalistei un Apvienotajā Karalistē.

               2) Preču apmaiņa ar Apvienoto Karalisti tiktu uzlabota, ja tiktu vienkāršotas formalitātes, kas skar tirdzniecību starp Apvienoto Karalisti un Eiropas Savienību, Islandes Republiku, bijušo Dienvidslāvijas Maķedonijas Republiku, Norvēģijas Karalisti, Serbijas Republiku, Šveices Konfederāciju un Turcijas Republiku.

               3) Šādas vienkāršošanas panākšanai ir lietderīgi uzaicināt Apvienoto Karalisti pievienoties konvencijai.

               4) Apvienotās Karalistes pievienošanos konvencijai būtu jāīsteno tikai no tās dienas, kad konvencija vairs neattiecas uz Apvienoto Karalisti kā Eiropas Savienības dalībvalsti, vai, ja Eiropas Savienība un Apvienotā Karaliste vienojas par pārejas režīmu, saskaņā ar kuru konvenciju piemēro Apvienotajai Karalistei un Apvienotajā Karalistē, – sākot no dienas, kad beidzas pārejas režīms,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Apvienotā Karaliste tiek aicināta pievienoties konvencijai saskaņā ar konvencijas 11.a pantu no tās dienas, kad tā vairs nav Eiropas Savienības dalībvalsts, vai no dienas, kas beidzas jebkāds pārejas režīms starp Eiropas Savienību un Apvienoto Karalisti, saskaņā ar kuru konvenciju piemēro Apvienotajai Karalistei un Apvienotajā Karalistē.

               2. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

               Briselē,

                  Apvienotās komitejas vārdā

                  priekšsēdētājs

                  Philip Kermode

               Priekšlikums Apvienotās Komitejas, kura izveidota ar 1987. gada 20. maija Konvenciju par kopīgu tranzīta procedūru, Lēmumam Nr. .../2018

               2018. gada ...

               attiecībā uz uzaicinājumu Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei pievienoties minētajai konvencijai

               APVIENOTĀ KOMITEJA

               ņemot vērā 1987. gada 20. maija Konvenciju par kopīgu tranzīta procedūru
                  2
                (“konvencija”) un jo īpaši tās 15. panta 3. punkta e) apakšpunktu,

               tā kā:

               1) Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (“Apvienotā Karaliste”) ir paudusi vēlmi pievienoties konvencijai kā atsevišķa līgumslēdzēja puse, sākot no dienas, kad konvenciju vairs nepiemēro Apvienotajai Karalistei un Apvienotajā Karalistē.

               2) Preču pārvietošana uz Apvienoto Karalisti un no tās tiktu uzlabota, ja tiktu vienkāršota kopīgā tranzīta procedūra attiecībā uz precēm, ko pārvadā starp Apvienoto Karalisti un Eiropas Savienību, Islandes Republiku, bijušo Dienvidslāvijas Maķedonijas Republiku, Norvēģijas Karalisti, Serbijas Republiku, Šveices Konfederāciju un Turcijas Republiku.

               3) Šādas vienkāršošanas panākšanai ir lietderīgi uzaicināt Apvienoto Karalisti pievienoties konvencijai.

               4) Apvienotās Karalistes pievienošanos konvencijai būtu jāīsteno tikai no tās dienas, kad konvencija vairs neattiecas uz Apvienoto Karalisti kā Eiropas Savienības dalībvalsti, vai, ja Eiropas Savienība un Apvienotā Karaliste vienojas par pārejas režīmu, saskaņā ar kuru konvenciju piemēro Apvienotajai Karalistei un Apvienotajā Karalistē, – sākot no dienas, kad beidzas pārejas režīms,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Apvienotā Karaliste tiek aicināta pievienoties konvencijai saskaņā ar konvencijas 15.a pantu no tās dienas, kad tā vairs nav Eiropas Savienības dalībvalsts, vai no dienas, kas beidzas jebkāds pārejas režīms starp Eiropas Savienību un Apvienoto Karalisti, saskaņā ar kuru konvenciju piemēro Apvienotajai Karalistei un Apvienotajā Karalistē.

               2. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

               Briselē,

                     Apvienotās komitejas vārdā

                  priekšsēdētājs

                  Philip Kermode

                     (1)

                        OV L 134, 22.5.1987., 2. lpp.

                     (2)

                        OV L 226, 13.8.1987., 2. lpp.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 17.8.2018
            COM(2018) 598 final
            2018/0308(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS,
            ar ko nosaka Eiropas Savienības vārdā paužamo nostāju attiecībā uz tiem pielikumu grozījumiem Eiropas valstu nolīgumā par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem ar autotransportu (FMT:ItalicADR) un to pievienoto noteikumu grozījumiem Eiropas valstu nolīgumā par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (FMT:ItalicADN), kas pieņemti Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupā (FMT:ItalicWP.15) un FMT:ItalicADN Administratīvajā komitejā

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA PRIEKŠMETS

               Ierosinātā Padomes lēmuma mērķis ir paust Eiropas Savienības nostāju attiecībā uz tiem pielikumu grozījumiem Eiropas valstu nolīgumā par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem ar autotransportu (ADR) un tiem pievienoto noteikumu grozījumiem Eiropas valstu nolīgumā par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (ADN), kas piemērojami no 2019. gada 1. janvāra, saistībā ar paredzēto nogaidīšanas termiņu, līdz kuram līgumslēdzējas puses, Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupas (WP.15) un ADN Administratīvās komitejas locekļi var iebilst pret ierosinātajiem grozījumiem 2019. gada redakcijā.

               2.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

                  Minētie pielikumi un noteikumi, kas pazīstami kā ADR pielikumi un ADN pievienotie noteikumi, regulē attiecīgi bīstamo kravu starptautiskos pārvadājumus ar autotransportu un pa iekšējiem ūdensceļiem starp Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisijas (ANO EEK) locekļiem, kas ir arī ADR un ADN līgumslēdzējas puses.

                  Bīstamo kravu pārvadājumu ar autotransportu un pa iekšējiem ūdensceļiem attīstība gan Savienībā, gan starp Savienību un kaimiņvalstīm ir Eiropas kopējās transporta politikas galvenais elements un nodrošina, lai pareizi darbotos visas rūpniecības nozares, kas ražo vai izmanto preces, kuras klasificētas kā bīstamas saskaņā ar ADR un ADN. Šo nolīgumu pielāgošana tehnikas un zinātnes attīstībai ir izšķiroši svarīga, lai varētu turpināt ekonomikas ķēdē iesaistīto transporta un saistīto rūpniecības nozaru attīstību. Grozījumu mērķis ir saskaņot ADR un ADN ar ANO paraugnoteikumiem, tostarp jaunas definīcijas, klasifikācijas kritērijus un ANO numurus, iepakojuma/marķējuma prasības, atjaunināt piemērojamos standartus un tehniskos noteikumus, kā arī veikt redakcionālus labojumus.

               Dažādas starptautiskās organizācijas, piemēram, ANO EEK, Starptautisko dzelzceļa pārvadājumu starpvaldību organizācija (OTIF) un dažādas Apvienoto Nāciju Organizācijas specializētās struktūras, ir izveidojušas starptautiskus bīstamo kravu pārvadājumu noteikumus. Šiem noteikumiem jābūt savstarpēji saderīgiem, tāpēc starp šajā darbā iesaistītajām organizācijām ir izveidota sarežģīta starptautiska koordinēšanas un saskaņošanas sistēma. Šos noteikumus pielāgo, ievērojot divgadu ciklu.

               2.1. Eiropas valstu nolīgums par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem ar autotransportu (ADR)

               Eiropas valstu nolīguma par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem ar autotransportu (ADR) mērķis ir reglamentēt bīstamo kravu starptautiskos pārvadājumus ar autotransportu starp ANO EEK dalībvalstīm un citām valstīm, kas piemēro ADR (“ADR līgumslēdzējas valstis”). Nolīgums stājās spēkā 1968. gada 29. janvārī. Eiropas Savienība nav nolīguma puse, lai gan visas ES dalībvalstis ir nolīguma līgumslēdzējas puses.

               2.2. Eiropas valstu nolīgums par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (ADN)

               Eiropas valstu nolīguma par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (ADN) mērķis ir reglamentēt bīstamo kravu starptautiskos pārvadājumus pa iekšējiem ūdensceļiem starp ANO EEK dalībvalstīm, kas piemēro ADN (“ADN līgumslēdzējas valstis”). Nolīgums stājās spēkā 2008. gada 28. februārī. Eiropas Savienība nav nolīguma puse, lai gan divpadsmit ES dalībvalstis ir šā nolīguma līgumslēdzējas puses.

               2.3. Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupa (WP.15) un ADN Administratīvā komiteja, pieņemtie lēmumi un turpmākā rīcība

               Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupa (WP.15) un ADN Administratīvā komiteja un ADN Drošības komiteja (WP.15/AC.2) ir ANO EEK paspārnē izveidotas struktūras, kuras lemj par ADR un ADN grozījumiem. Minētajās struktūrās ir pārstāvji no ANO EEK dalībvalstīm, kuras piemēro ADR un ADN, pārstāvji. Katrai ADR un ADN līgumslēdzējai pusei ir balsstiesības.

                  Saskaņā ar Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupas (WP.15) Darba uzdevuma un reglamenta VII nodaļu "Balsošana" tikai pilntiesīgiem dalībniekiem ir viena balss WP.15 darba grupā, un minētās struktūras lēmumus galvenokārt pieņem vienprātīgi. WP.15 balso, paceļot roku.

                  Saskaņā ar ADN 17. panta 7. punktu katrai līgumslēdzējai valstij, kas ir pārstāvēta ADN Administratīvās komitejas sesijā, ir balsstiesības.

                  Grozījumi, kas pieņemti 2016.–2018. gada divgadu posmā, ietver plašus pielāgojumu tehnikas un zinātnes attīstībai.

                  Īpaši tika precizēti abu nolīgumu noteikumi par bīstamu kravu klasifikāciju attiecībā uz energoietilpīgu materiālu paraugiem testēšanas vajadzībām (2.1.4.3. iedaļa), priekšmetu klasifikāciju par priekšmetiem, kas satur bīstamas vielas, ja nav norādīts citādi (2.1.5. iedaļa), un par kodīgu vielu klasifikāciju (2.2.8. sadaļa). Bīstamo kravu sarakstā tika iekļauti vairāki jauni ieraksti, sākot no ANO Nr. 3535 “TOKSISKAS CIETAS, UZLIESMOJOŠAS, NEORGANISKAS VIELAS, JA NAV NORĀDĪTS CITĀDI” līdz Nr. 3548 “PRIEKŠMETI, KAS SATUR DAŽĀDAS BĪSTAMAS VIELAS, JA NAV NORĀDĪTS CITĀDI”. Tika izstrādātas jaunas iepakošanas instrukcijas, piem., iepakošanas instrukcija P911 defektīviem barošanas elementiem un baterijām (litija metāla baterijas, litija jonu baterijas, ko pārvadā atsevišķi vai ierīcēs). Turklāt tika grozīti spēkā esošie 3.3. nodaļas noteikumi par iepakojumu, piem., 392. īpašais noteikums par tādu gāzveida kurināmā uzglabāšanas sistēmu pārvadāšanu, kuras ir paredzēts un atļauts uzstādīt mehāniskajos transportlīdzekļos, kas satur gāzi; minētie noteikumi tika grozīti, lai atspoguļotu īpašu standartu un noteikumu izstrādi, tostarp Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 14. janvāra Regulu (EK) Nr. 79/2009, kas attiecas uz tipa apstiprinājumu ar ūdeņradi darbināmiem mehāniskiem transportlīdzekļiem un ar ko groza Direktīvu 2007/46/EK
                     1
                  , Komisijas 2010. gada 26. aprīļa Regulu (ES) Nr. 406/2010, ar ko ievieš Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 79/2009 par tipa apstiprinājumu ar ūdeņradi darbināmiem mehāniskiem transportlīdzekļiem
                     2
                  . Konkrētāku grozījumu ziņā ADR ir ieviesti jauni noteikumi, ko piemēro stiprinājumiem. Attiecībā uz ADN ir ieviesta klasifikācija tankkuģu zonām, kurām ir vajadzīga sprādzienaizsardzība, un ierīču kategoriju klasifikācija, lai šādiem kuģiem piemērojamās prasības pielāgotu spēkā esošajām Direktīvas 2014/34/ES
                     3
                   prasībām.

               Šo grozījumu sagatavošanas gaitā notika apspriedes ar plašu publiskā un privātā sektora ekspertu loku. Šo grozījumu izstrādes laikā notika šādas tehniskās sanāksmes:

               –ANO ECOSOC Bīstamo kravu pārvadājumu ekspertu apakškomitejas (SCETDG) sanāksmēs:

               (1)47. sesijā Ženēvā 2015. gada 22.–26. jūnijā,

               (2)48. sesijā Ženēvā 2015. gada 30. novembrī–9. decembrī,

               (3)49. sesijā Ženēvā 2016. gada 27. jūnijā–7. jūlijā,

               (4)50. sesijā Ženēvā 2016. gada 28. novembrī–6. decembrī,

               –ANO EEK–OTIF RID ekspertu komitejas un Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupas (WP.15/AC.1) apvienotās sanāksmēs:

               (1)2016. gada rudens sesijā Ženēvā 2016. gada 19.–23. septembrī,

               (2)2017. gada pavasara sesijā Bernē 2017. gada 13.–17. martā,

               (3)2017. gada rudens sesijā Ženēvā 2017. gada 19.–29. septembrī,

               (4)pavasara sesijā Bernē 2018. gada 12.–16. martā,

               –attiecībā uz ADR Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupā (WP.15):

               (1)101. sesijā Ženēvā 2016. gada 8.–10. novembrī,

               (2)102. sesijā Ženēvā 2017. gada 8.–12. maijā,

               (3)103. sesijā Ženēvā 2017. gada 6.–10. novembrī,

               (4)104. sesijā Ženēvā 2018. gada 15.–17. maijā,

               –attiecībā uz ADN — ADN Drošības komitejā (WP.15/AC.2):

               (1)29. sesijā Ženēvā 2016. gada 22.–26. augustā,

               (2)30. sesijā Ženēvā 2017. gada 23.–27. janvārī,

               (3)31. sesijā Ženēvā 2017. gada 28.–31. augustā,

               (4)32. sesijā Ženēvā 2018. gada 22.–26. janvārī,

               –ADN Administratīvajā komitejā:

               (1)20. sesijā Ženēvā 2018. gada 26. janvārī.

               Šajās sanāksmēs ekspertu komitejas analizēja un izskatīja atsevišķus grozījumu priekšlikumus. Lēmumu par ieteicamo rīcību lielākoties pieņēma vienprātīgi. Dažus priekšlikumus ieteica ekspertu vairākums.

                  Attiecībā uz ADR Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupa (WP.15) pieņēma lēmumu par šiem priekšlikumiem ikvienā no iepriekš minētajām sesijām. Attiecībā uz ADN Administratīvā komiteja lēma par grozījumiem savā divdesmitajā sesijā Ženēvā 2018. gada 26. janvārī.

                  Saskaņā ar ADR 14. pantu, ja grozījumu ir pieņēmusi Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupa (WP.15), tad ADR pielikumu grozījumu uzskata par pieņemtu, izņemot, ja trīs mēnešu laikā no datuma, kad ANO ģenerālsekretārs to izsūta, vismaz viena trešdaļa līgumslēdzēju pušu vai piecas no tām, ja viena trešdaļa pārsniedz šo skaitli, ģenerālsekretāram iesniedz rakstisku paziņojumu par  iebildumiem pret ierosinātajiem grozījumiem.

                  Saskaņā ar ADN 20. pantu, ja grozījumu ir pieņēmusi ADN Administratīvā komiteja, tad ADN pielikumu grozījumu uzskata par pieņemtu, izņemot, ja trīs mēnešu laikā no datuma, kad ANO ģenerālsekretārs to izsūta, vismaz viena trešdaļa līgumslēdzēju pušu vai piecas no tām, ja viena trešdaļa pārsniedz šo skaitli, ģenerālsekretāram iesniedz rakstisku paziņojumu par iebildumiem pret ierosinātajiem grozījumiem.

                  Grozījumi, ko pieņēmusi WP.15, kā izklāstīts šā priekšlikuma pielikumā ietvertajos dokumentos, ANO ģenerālsekretāram tika nosūtīti, lai tos 2018. gada 1. jūlijā darītu zināmus ADR līgumslēdzējām pusēm nolūkā apstiprināt tos saskaņā ar ADR 14. pantā noteikto procedūru, un tie ir pieejami tiešsaistē
                     4
                  .

                  Grozījumus, ko pieņēmusi ADN Administratīvā komiteja, kā izklāstīts šā priekšlikuma pielikumā ietvertajos dokumentos, ANO ģenerālsekretārs darīja zināmus ADN līgumslēdzējām pusēm 2018. gada 1. jūlijā nolūkā apstiprināt tos saskaņā ar ADN 20. pantā noteikto procedūru, un tie ir pieejami tiešsaistē
                     5
                  .

                  ANO ģenerālsekretārs, pildot depozitāra funkcijas, līdz 2018. gada 1. oktobrim var saņemt iebildumus pret ADR un ADN grozījumiem, kas pieņemti 2.3. punktā minētajās sesijās.

                  Ja vien puses neiesniegs pietiekamu skaitu iebildumu, paredzams, ka šajā priekšlikumā norādītie grozījumi stāsies spēkā 2019. gada 1. janvārī un kļūs saistoši.

               3. NOSTĀJA, KAS JĀIEŅEM SAVIENĪBAS VĀRDĀ

               3.1. Pamatinformācija

                  Eiropas Savienība nav ADR un ADN līgumslēdzēja puse. Tomēr Eiropas Savienības nepiedalīšanās starptautiskā nolīgumā tai neliedz īstenot savu kompetenci, ar savu iestāžu starpniecību nosakot nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem struktūrā, kas izveidota ar minēto nolīgumu, jo īpaši ar to dalībvalstu starpniecību, kuras ir pievienojušās minētajam nolīgumam, rīkojoties kopīgi Savienības interesēs (sk. spriedumu lietā Vācija/Padome, C-399/12 ("OIV"), 52. punkts, un minēto judikatūru).

                  Pašlaik ADR ir 50 līgumslēdzējas puses, un visas ES dalībvalstis ir šā nolīguma līgumslēdzējas puses. ADN ir 17 līgumslēdzējas puses, un 12 ES dalībvalstis ir šā nolīguma līgumslēdzējas puses.

                  Kopš 1997. gada 1. janvāra Eiropas Savienība bīstamo kravu pārvadāšanas transportlīdzekļiem ES teritorijā piemēro ADR noteikumus, un sākotnēji tos piemēroja saskaņā ar Padomes 1994. gada 21. novembra Direktīvu 94/55/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamo kravu pārvadāšanu pa autoceļiem
                     6
                  . Direktīvu 94/55/EK 2008. gadā aizstāja ar Direktīvu 2008/68/EK, ar kuru turpina īstenot iepriekšējās direktīvas principus. Kopš 2009. gada 1. janvāra Eiropas Savienība bīstamo kravu pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem piemēro ADN noteikumus.

                  Direktīvas 2008/68/EK 4. pants par trešām valstīm nosaka: "Bīstamo kravu pārvadājumus starp dalībvalstīm un trešām valstīm atļauj, ja ir ievērotas ADR, RID vai ADN prasības, ja vien pielikumos nav norādīts citādi."

                  Turklāt iepriekš minētie grozījumi, ja tie kļūs saistoši, ietekmēs Direktīvas 2008/68/EK darbību saistībā ar tās 8. pantu. Saskaņā ar minēto noteikumu Komisija ir pilnvarota pielāgot Direktīvas 2008/68/EK I pielikuma I.1. iedaļu un III pielikuma III.1. iedaļu zinātnes un tehnikas attīstībai, “lai jo īpaši ņemtu vērā ADR, RID un ADN grozījumus”.

               3.2. ES nostāja

                  Šā priekšlikuma pielikumā iekļauts detalizēts plānoto grozījumu saraksts, kurā precizēts, ka tos var pieņemt Savienība. Plānotie grozījumi tiek uzskatīti par atbilstošiem bīstamo kravu rentablai un drošai pārvadāšanai, ņemot vērā tehnoloģiju attīstību, un tādēļ tie ir atbalstāmi. Ierosinātie grozījumi atbilst drošai bīstamu kravu pārvadāšanai, jo to mērķis ir izslēgt minētajām kravām raksturīgo bīstamību.

               4. JURIDISKAIS PAMATS

               4.1. Procesuālais juridiskais pamats

               4.1.1. Principi

                  Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 218. panta 9. punktā ir paredzēti lēmumi, kas nosaka “nostāju, kas Savienības vārdā jāapstiprina kādā ar nolīgumu izveidotā struktūrā, ja šāda struktūra ir tiesīga pieņemt lēmumus ar juridiskām sekām, izņemot lēmumus, kas papildina vai groza attiecīgajā nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu”.

                  LESD 218. panta 9. punktu piemēro neatkarīgi no tā, vai Savienība ir attiecīgās struktūras dalībniece vai nolīguma puse
                     7
                  .

                  Jēdziens “lēmumi ar juridiskām sekām” ietver aktus, kam ir juridiskas sekas, ja tiek piemērotas starptautisko tiesību normas, kuras reglamentē attiecīgo struktūru. Tas ietver arī instrumentus, kas nav saistoši saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, bet kas “var būtiski ietekmēt Savienības likumdevēja pieņemtā tiesiskā regulējuma saturu”
                     8
                  .

               4.1.2. Piemērošana konkrētajā gadījumā

                  WP.15 ir ar nolīgumu izveidota struktūra, proti, ar Eiropas valstu nolīgumu par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem ar autotransportu (ADR).

                  ADN Administratīvā komiteja ir ar nolīgumu izveidota struktūra, proti, ar Eiropas valstu nolīgumu par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (ADN).

                  WP.15 un ADN Administratīvās komitejas pieņemtie akti uzskatāmi par aktiem ar juridiskām sekām. Ņemot vērā iepriekš aprakstītos nosacījumus, pieņemtie akti būs saistoši saskaņā ar starptautiskajām tiesībām atbilstoši ADR 14. pantam un ADN 20. pantam, un tie var ietekmēt ES tiesību akta, proti, Direktīvas 2008/68/EK, saturu. Tas var notikt, jo Direktīvas 2008/68/EK 4. pantā par trešām valstīm noteikts: “Bīstamo kravu pārvadājumus starp dalībvalstīm un trešām valstīm atļauj, ja ir ievērotas ADR, RID vai ADN prasības, ja vien pielikumos nav norādīts citādi.” Turklāt minētie akti ietekmēs Direktīvas 2008/68/EK darbību saistībā ar tās 8. pantu. Saskaņā ar minēto noteikumu Komisija ir pilnvarota pielāgot Direktīvas 2008/68/EK I pielikuma I.1. iedaļu un III pielikuma III.1. iedaļu zinātnes un tehnikas attīstībai, “lai jo īpaši ņemtu vērā ADR, RID un ADN grozījumus”.

                  Paredzētie akti nepapildina un negroza nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu.

                  Tāpēc ierosinātā lēmuma procesuālais juridiskais pamats ir LESD 218. panta 9. punkts.

               4.2. Materiālais juridiskais pamats

               4.2.1. Principi

                  Saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu pieņemamā lēmuma materiālais juridiskais pamats galvenokārt ir atkarīgs no tā paredzētā akta mērķa un satura, attiecībā uz kuru ieņem nostāju Savienības vārdā.  Ja paredzētajam aktam ir divi mērķi vai divi komponenti un viens ir atzīstams par galveno, bet otrs nav būtisks, tad lēmums, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, jābalsta uz viena materiālā juridiskā pamata, proti, tā, ko prasa galvenais vai dominējošais mērķis vai komponents.

               4.2.2. Piemērošana konkrētajā gadījumā

                  Lēmuma galvenais mērķis un saturs saistīts ar bīstamo kravu pārvadājumiem ar autotransportu un pa iekšējiem ūdensceļiem. Tāpēc ierosinātā lēmuma materiālais juridiskais pamats ir LESD 91. pants.

               4.3. Noslēgums

                  Ierosinātā Padomes lēmuma juridiskajam pamatam vajadzētu būt LESD 91. pantam sasaistē ar LESD 218. panta 9. punktu.

               5. PAREDZĒTĀ AKTA PUBLICĒŠANA

                  Lai saglabātu pārredzamību un pareizu atsauci, atsauci uz Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupas (WP.15) un ADN Drošības komitejas lēmumiem publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, norādot to spēkā stāšanās datumu.

               2018/0308 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS,

               ar ko nosaka Eiropas Savienības vārdā paužamo nostāju attiecībā uz tiem pielikumu grozījumiem Eiropas valstu nolīgumā par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem ar autotransportu (ADR) un to pievienoto noteikumu grozījumiem Eiropas valstu nolīgumā par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (ADN), kas pieņemti Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupā (WP.15) un ADN Administratīvajā komitejā

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 91. pantu sasaistē ar 218. panta 9. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)Eiropas valstu nolīgums par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem ar autotransportu (ADR) stājās spēkā 1968. gada 29. janvārī. Eiropas valstu nolīgums par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (ADN) stājās spēkā 2008. gada 29. februārī.

               (2)Saskaņā ar ADR 14. pantu ikviena līgumslēdzēja puse var ierosināt vienu vai vairākus šā nolīguma pielikumu grozījumus, un tāpēc Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupa (WP.15) var pieņemt ADR pielikumu grozījumus. Drošības komiteja un Administratīvā komiteja var pieņemt ADN pievienoto noteikumu grozījumus Saskaņā ar ADN 20. pantu.

               (3)Ar bīstamu kravu pārvadājumiem ar autotransportu un pa iekšējiem ūdensceļiem saistītie grozījumi, ko WP.15 un ADN Administratīvā komiteja pieņēma 2016.–2018. gada divgadu posmā, līgumslēdzējām pusēm tika paziņoti 2018. gada 1. jūlijā.

               (4)Ir lietderīgi noteikt nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem attiecībā uz minētajiem ADR un ADN grozījumiem, jo minētie akti būtiski ietekmēs saturu Savienības tiesību aktā, proti, Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 24. septembra Direktīvā 2008/68/EK par bīstamo kravu iekšzemes pārvadājumiem
                  9
               . Minētā direktīva nosaka prasības bīstamo kravu pārvadājumiem pa autoceļiem, dzelzceļu un iekšējiem ūdensceļiem dalībvalstu teritorijā vai starp dalībvalstīm, atsaucoties uz ADR un ADN. Minētās direktīvas 4. pantā noteikts, ka bīstamo kravu pārvadājumus starp dalībvalstīm un trešām valstīm atļauj, ja ir ievērotas ADR, RID un ADN prasības, ja vien pielikumos nav norādīts citādi. Turklāt saskaņā ar minētās direktīvas 8. pantu Komisija ir pilnvarota pielāgot Direktīvas 2008/68/EK I pielikuma I.1. iedaļu un III pielikuma III.1. iedaļu zinātnes un tehnikas attīstībai, “lai jo īpaši ņemtu vērā ADR, RID un ADN grozījumus”.

               (5)Eiropas Savienība nav ADR un ADN līgumslēdzēja puse. Tomēr šis apstāklis neliedz tai īstenot savu kompetenci ar savu iestāžu starpniecību, nosakot nostāju, kas Savienības vārdā jāpieņem struktūrā, kura izveidota ar minēto nolīgumu, jo īpaši ar to dalībvalstu starpniecību, kuras ir pievienojušās minētajam nolīgumam, rīkojoties kopīgi Savienības interesēs.

               (6)Visas dalībvalstis ir ADR līgumslēdzējas puses un piemēro ADR, un 12 dalībvalstis ir ADN līgumslēdzējas puses un piemēro ADN.

               (7)Iepriekš minētie grozījumi attiecas uz tehniskajiem standartiem vai vienotām tehniskām prasībām, un to mērķis ir nodrošināt drošus un efektīvus bīstamo kravu pārvadājumus, vienlaicīgi ņemot vērā zinātnes un tehnikas attīstību šajā nozarē un tādu jaunu vielu un priekšmetu izstrādi, kas rada apdraudējumu to pārvadāšanas laikā. Bīstamo kravu pārvadājumu ar autotransportu un pa iekšējiem ūdensceļiem attīstība gan Savienībā, gan starp Savienību un kaimiņvalstīm ir kopējās transporta politikas svarīgs elements un nodrošina, lai pareizi darbotos visas rūpniecības nozares, kas ražo vai izmanto preces, kuras klasificētas kā bīstamas saskaņā ar ADR un ADN.

               (8)Visi ierosinātie grozījumi ir pamatoti un noderīgi, tādēļ Savienībai tie būtu jāatbalsta.

               (9) Savienības nostāja, rīkojoties kopīgi, jāpauž Savienības dalībvalstīm, kas ir ADR un ADN līgumslēdzējas puses,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Nostāja, kas Eiropas Savienības vārdā jāpieņem attiecībā uz ADR pielikumu un ADN pievienoto noteikumu grozījumiem, kurus attiecīgi pieņēmusi Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupa (WP.15) un ADN Administratīvā komiteja, kā noteikts šā lēmuma pielikumā, ir izklāstīta pielikumā.

               Par nelielām izmaiņām šajā nostājā var vienoties atbilstoši 2. pantam bez Padomes papildu lēmuma.

               2. pants

               Savienības nostāju, kopīgi rīkojoties Savienības interesēs, pauž tās dalībvalstis, kuras ir ADR un ADN līgumslēdzējas puses.

               3. pants

               Atsauci uz Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupas (WP.15) un ADN Drošības komitejas lēmumiem publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, norādot to spēkā stāšanās datumu.

               4. pants

               Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.

               Briselē,

                     Padomes vārdā —

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV L 35, 4.2.2009., 32. lpp.

                     (2)

                        OV L 122, 18.5.2010., 1. lpp.

                     (3)

                        OV L 96, 29.3.2014., 309. lpp.

                     (4)

                        http://www.unece.org/trans/main/dgdb/wp15/wp15rep.html.

                     (5)

                        http://www.unece.org/trans/main/dgdb/adn/adn_rep.html.

                     (6)

                        OV L 319, 12.12.1994., 7. lpp.

                     (7)

                        ES Tiesas 2014. gada 7. oktobra spriedums, Vācija/Padome, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, 64. punkts.

                     (8)

                        ES Tiesas 2014. gada 7. oktobra spriedums, Vācija/Padome, C-399/12, ECLI:EU:C: 2014:2258, 61.–64. punkts.

                     (9)

                        OV L 260, 30.9.2008., 13. lpp.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 17.8.2018
            COM(2018) 598 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            PADOMES LĒMUMS,
            ar ko nosaka Eiropas Savienības vārdā paužamo nostāju attiecībā uz tiem pielikumu grozījumiem Eiropas valstu nolīgumā par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem ar autotransportu (ADR) un to pievienoto noteikumu grozījumiem Eiropas valstu nolīgumā par bīstamo kravu starptautiskajiem pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (ADN), kas pieņemti Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupā (WP.15) un ADN Administratīvajā komitejā

               PIELIKUMS

                        Priekšlikums

                        Atsauces dokuments

                        Paziņošana

                        Temats

                        Piezīmes

                        ES nostāja

                        1.

                        ECE/TRANS/WP.15/240

                           C.N.304.2018.

                        TREATIES-XI.B.14

                        ADR A un B pielikuma grozījumu projekts

                        Tehniskā vienprātība Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupā (WP.15)

                        Atbalstīt grozījumus

                        2.

                        ECE/TRANS/WP.15/240/Add.1

                           C.N.304.2018.

                        TREATIES-XI.B.14

                        ADR A un B pielikuma grozījumu projekts. Papildinājums (atkārtoti izdots 2018. gada 8. jūnijā)

                        Tehniskā vienprātība Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupā (WP.15)

                        Atbalstīt grozījumus

                        3.

                        ECE/TRANS/WP.15/240/Corr.1

                           C.N.304.2018.

                        TREATIES-XI.B.14

                        ADR A un B pielikuma grozījumu projekts. Labojums (atkārtoti izdots 2018. gada 8. jūnijā)

                        Tehniskā vienprātība Bīstamo kravu pārvadājumu darba grupā (WP.15)

                        Atbalstīt grozījumus

                        4.

                        ECE/ADN/45

                           C.N.297.2018.

                        TREATIES-XI.D.6

                        ADN pievienoto noteikumu grozījumu projekts

                        Tehniskā vienprātība ADN Administratīvajā komitejā

                        Atbalstīt grozījumus