               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 18.10.2017
            COM(2017) 607 final
            2017/0266(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu papildu protokolu Eiropas Padomes Konvencijai par terorisma novēršanu (CETS Nr. 217)

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA PRIEKŠMETS

               Papildu protokolu Eiropas Padomes Konvencijai par terorisma novēršanu (turpmāk tekstā “papildu protokols”) Ministru komiteja pieņēma 2015. gada 19. maijā. Eiropas Savienība parakstīja papildu protokolu 2015. gada 22. oktobrī
                  1
               . Šis priekšlikums attiecas uz lēmumu noslēgt papildu protokolu Savienības vārdā.

               Papildu protokols (Konvencija Nr. 217) papildina konvenciju par terorisma novēršanu (CETS Nr. 196). Lai varētu noslēgt papildu protokolu, Eiropas Savienībai jābūt noslēgušai Konvenciju Nr. 196.
                  2
                vai vienlaikus jānoslēdz tā. Tādējādi šim priekšlikumam ir pievienots priekšlikums par lēmumu noslēgt Konvenciju Nr. 196 Savienības vārdā, un tas jālasa kopā ar minēto priekšlikumu.

               2.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               Papildu protokola mērķis ir papildināt Konvenciju Nr. 196 ar vairākiem noteikumiem, kuri paredzēti, lai īstenotu krimināltiesību aspektus, kas ietverti ANO Drošības padomes Rezolūcijā Nr. 2178(2014) par terora aktu izraisītajiem draudiem starptautiskajam mieram un drošībai. Šajā rezolūcijā Drošības padome aicināja Apvienoto Nāciju Organizācijas dalībvalstis veikt vairākus pasākumus, kuru mērķis ir novērst un mazināt ārvalstu kaujinieku teroristu plūsmu uz konflikta zonām.

               Papildu protokols ir atbilde uz šo aicinājumu, jo tas veicina vienotu izpratni par un reakciju uz noziedzīgiem nodarījumiem, kas saistīti ar ārvalstu kaujiniekiem teroristiem, turklāt tas kalpo kā kritērijs informācijas apmaiņai un sekmē tādu sagatavojoša rakstura darbību izmeklēšanu un kriminālvajāšanu, kuras spēj radīt un draud izraisīt teroristisku nodarījumu veikšanu.

               Papildu protokols tādējādi paredz kriminālatbildības noteikšanu par šādām darbībām: dalība apvienībā vai grupā terorisma nolūkos (2. pants), terorisma apmācības saņemšana (3. pants), ceļošana vai ceļošanas mēģinājumi terorisma nolūkos (4. pants), finansējuma sniegšana vai vākšana šādai ceļošanai (5. pants) un šādas ceļošanas organizēšana un veicināšana (6. pants). Visbeidzot, 7. panta mērķis ir uzlabot informācijas apmaiņu, uzliekot pusēm par pienākumu izraudzīties kontaktpunktu, lai savlaicīgi sniegtu vai apstrādātu pieejamās informācijas pieprasījumus.

               Protokola 2. pants tiek uzskatīts par būtisku instrumentu to personu izdarīto nodarījumu efektīvai izmeklēšanai un kriminālvajāšanai, kuras ar savām darbībām palīdz teroristu grupām veikt teroristiskus nodarījumus.

               Protokola 3. pants paredz noteikt kriminālatbildību par sagatavojoša rakstura darbībām, t.i., terorisma apmācības saņemšanu, kas ir papildinājums jau pastāvošajam noziedzīgajam nodarījumam – apmācības sniegšanai, kā definēts Konvencijas Nr. 196 7. pantā. Vienlaikus 3. panta noteikums uzlabo juridisko noteiktību un papildu protokola 4.–6. panta efektivitāti tādā nozīmē, ka tas sniedz terorisma apmācības saņemšanas definīciju, kas ir minēta kā viens no ceļošanas mērķiem.

               Protokola 4.–6. pants ir paredzēts tam, lai transponētu ANO DPR 2178(2014) 6. operatīvā punkta a)–c) apakšpunktu. Tie paplašina kriminālatbildības noteikšanas jomu uz citām sagatavojoša rakstura darbībām, kas pārsniedz darbības, uz kurām Konvencija Nr. 196 jau attiecas (t.i., publisks aicinājums, apmācība un vervēšana terorismam).

               Ar 7. panta noteikumu par uzlabotu informācijas apmaiņu / kontaktpunktiem papildu protokols reaģē uz aicinājumu ANO DPR 2178(2014) 3. operatīvajā punktā palielināt starptautisko sadarbību un vienlaikus īpaši veicināt to, ka tiek novērsta un izmeklēta ceļošana uz trešām valstīm ar mērķi veikt teroristiskus nodarījumus vai piedalīties terorisma apmācības pasākumos.

               Papildu protokols stājās spēkā 2017. gada 1. jūlijā. 2017. gada 11. jūlijā papildu protokolu bija ratificējušas trīs ES dalībvalstis un divdesmit četras ES dalībvalstis to bija parakstījušas
                  3
               . Eiropas Savienība papildu protokolu parakstīja 2015. gada 22. oktobrī.

               3.PRIEKŠLIKUMA PAMATOJUMS

               Terorisma draudi pēdējo gadu laikā ir pieauguši un strauji attīstījušies. Personas, kas tiek dēvētas par “ārvalstu kaujiniekiem teroristiem”, ceļo uz ārvalstīm terorisma nolūkā. Ārvalstu kaujinieki teroristi, kuri atgriežas, rada paaugstinātu drošības apdraudējumu visām dalībvalstīm. Ārvalstu kaujinieki teroristi ir saistīti ar nesen notikušiem uzbrukumiem un uzbrukuma plāniem vairākās dalībvalstīs. Turklāt Savienība un tās dalībvalstis saskaras ar aizvien pieaugošu apdraudējumu no privātpersonām, kuras ir guvušas ierosmi vai saņēmušas norādījumus no teroristu grupām ārvalstīs. Cīņa pret terorismu ir jāpastiprina ne tikai valstu līmenī, bet arī visas Eiropas un starptautiskā līmenī.

               Terorismam ir globāls raksturs, un tas aizvien vairāk apdraud pamattiesības, demokrātiju un tiesiskumu Eiropā un visā pasaulē. Teroristu uzbrukumi nav prognozējami. Ikviens var kļūt par terorisma upuri.

               Pēdējos gados Eiropas Savienībā un citur pasaulē notikušie teroristu uzbrukumi ir demokrātisko sabiedrību pamatā esošo principu nepieņemami pārkāpumi. Saskaroties ar šādu pastāvīgu apdraudējumu, Eiropas Savienībai vairāk nekā jebkad iepriekš ir pienākums rīkoties vienoti, lai veicinātu un ievērotu principus, kas ir tās pastāvēšanas pamatā.

               Terorisma pārrobežu rakstura dēļ ir nepieciešama cieša starptautiska sadarbība. Kopēja izpratne par nodarījumiem, kas saistīti ar ārvalstu kaujiniekiem teroristiem, un noziedzīgiem nodarījumiem, kuriem ir sagatavojošs raksturs un kas potenciāli var novest pie terora aktu veikšanas, palīdzētu vēl vairāk uzlabot krimināltiesību instrumentu un sadarbības efektivitāti Savienības un starptautiskā līmenī. Fakts, ka tiesību normas šajā jomā, tostarp tās, kas tiek piemērotas ES teritorijā, bieži vien izriet no starptautiskajiem instrumentiem, piemēram, papildu protokola, vēl vairāk uzsver nepieciešamību Eiropas Savienībai paust vienotu nostāju starptautiskā līmenī.

               Visbeidzot, Eiropas Savienība ir pieņēmusi visaptverošu juridisku instrumentu kopumu, lai cīnītos pret terorismu, kā aprakstīts turpmāk. Noteikumi, kas ietverti šajos instrumentos, gandrīz pilnībā atbilst papildu protokola noteikumiem. Papildu protokols var ietekmēt minētos kopīgos noteikumus vai mainīt to darbības jomu.

               Pieņemot Direktīvu (ES) 2017/514 par terorisma apkarošanu, Eiropas Savienība ir gatava izpildīt savas saistības kļūt par papildu protokola līgumslēdzēju pusi, noslēdzot šo instrumentu.

               4.PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI

               4.1.Savienības kompetence noslēgt papildu protokolu

               LESD 3. panta 2. punkts paredz, ka Savienības ekskluzīvā kompetencē ir "noslēgt starptautisku līgumu, ciktāl tā slēgšana ietekmē Savienības kopīgos noteikumus vai maina to darbības jomu." Starptautisks līgums var ietekmēt kopīgos noteikumus vai mainīt to darbības jomu, ja līguma aptvertā joma un Savienības tiesību akti pārklājas vai to lielā mērā aptver Savienības tiesību darbības joma
                  4
               .

               Savienība jau ir pieņēmusi pasākumus jomā, uz kuru attiecas papildu protokols, tostarp materiālos krimināltiesību noteikumus, kā arī noteikumu par pastiprinātu informācijas apmaiņu. ES tiesiskais regulējums, kas reglamentē ar terorismu saistītus noziedzīgus nodarījumus, ir noteikts Direktīvā (ES) 2017/541 par terorisma apkarošanu
                  5
               , ar kuru attiecībā uz dalībvalstīm, kurām ir saistoša šī direktīva, aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2002/475/TI par terorisma apkarošanu. Direktīvas 5. apsvērumā īpaši norādīts uz ANO DP Rezolūciju 2178(2014) un papildu protokolu. Direktīvā ir noteikts krimināltiesiskais regulējums attiecībā uz visiem papildu protokolā definētajiem noziegumiem un ietverti papildu noteikumi par juridisko personu sankcijām, jurisdikciju un atbildību.

               Papildu protokola noteikumi par informācijas apmaiņu ir ietverti Padomes Lēmumā 2005/671/TI par informācijas apmaiņu un sadarbību attiecībā uz teroristu nodarījumiem
                  6
               , kuru arī groza ar Direktīvu (ES) 2017/541.

               Citi attiecīgie Savienības instrumenti šajā jomā ir jo īpaši Padomes 2006. gada 18. decembra Pamatlēmums 2006/960/TI par Eiropas Savienības dalībvalstu tiesībaizsardzības iestāžu informācijas un izlūkdatu apmaiņas vienkāršošanu
                  7
               , kā arī Padomes 2008. gada 23. jūnija Lēmums 2008/615/TI par pārrobežu sadarbības pastiprināšanu, jo īpaši apkarojot terorismu un pārrobežu noziedzību (Prīmes lēmums)
                  8
               . Šie tiesību akti regulē, no vienas puses, informācijas apmaiņu kriminālizmeklēšanas nolūkiem ar terorismu saistītos jautājumos un, no otras puses, kontaktpunktu izveidi informācijas apmaiņai. Eiropols
                  9
                jo īpaši atbalsta policijas sadarbību dalībvalstu starpā un starp dalībvalstīm un trešām valstīm, lai adekvāti reaģētu uz ārvalstu kaujinieku teroristu parādību.

               Papildu protokola aptvertā joma un Savienības tiesību akti pārklājas, un jebkurā gadījumā to lielā mērā aptver Savienības tiesību darbības joma. Tādējādi tā noslēgšana var “ietekmēt kopīgos noteikumus vai mainīt to darbības jomu” LESD 3. panta 2. punkta nozīmē. Attiecīgi Savienībai ir ekskluzīva kompetence noslēgt papildu protokolu.

               4.2.Ierosinātā lēmuma juridiskais pamats

               Juridiskā pamata izvēle ES pasākumam ir jāpamato ar objektīviem faktoriem, kuri ir pārskatāmi tiesā; šo faktoru vidū ir pasākuma mērķis un saturs
                  10
               . Ja Eiropas Savienības pasākuma analīze atklāj, ka tam ir divi mērķi vai ka tam ir divas daļas, un ja vienu no tām var atzīt par galveno vai dominējošo, bet otrai ir tikai palīgraksturs, tad pasākums ir jābalsta tikai uz vienu juridisko pamatu, proti, uz to, ar ko saistīts galvenais vai dominējošais mērķis vai daļa.

               Papildu protokola dominējošais mērķis ir noteikt ar terorismu saistītus noziedzīgus nodarījumus, kuri ietilpst Savienības kompetencē, pamatojoties uz LESD 83. panta 1. punktu. Tāpēc materiālais juridiskais pamats papildu protokola parakstīšanai ir LESD 83. panta 1. punkts. 7. pants par pastiprinātu informācijas apmaiņu, nosakot kontaktpunktus, ļauj atvieglot personu, kuras ceļo vai mēģina ceļot, noteikšanu, ceļošanas novēršanu un izmeklēšanu, un tādējādi atvieglot papildu protokola 4. panta praktisko piemērošanu. Tāpēc tam ir palīgraksturs.

               Direktīva par terorisma apkarošanu, kuras galvenais mērķis ir noteikt noteikumu minimumu par teroristisku vai ar terorismu saistītu nodarījumu definīciju un sankcijām, arī tika pieņemta, pamatojoties uz LESD 83. panta 1. punktu. Tajā ir ietverti arī noteikumi, kas paredzēti, lai uzlabotu informācijas apmaiņu, kā arī atbalstu un aizsardzību terorisma upuriem.

               LESD 218. panta 6. punktā ir paredzēts, ka Padome pieņem lēmumu par nolīguma noslēgšanu pēc nolīguma sarunu vadītāja priekšlikuma. LESD 218. panta 6. punkta a) apakšpunktā paredzēts, ka gadījumos, kad nolīgums attiecas uz jomām, kurās piemēro parasto likumdošanas procedūru, Padome pieņem lēmumu par nolīguma slēgšanu pēc tam, kad tiek saņemta Eiropas Parlamenta piekrišana.

               Papildu protokols attiecas uz jomām, kurām piemēro parasto likumdošanas procedūru, proti, uz noteikumu minimuma noteikšanu attiecībā uz noziedzīgu nodarījumu definēšanu terorisma jomā (LESD 83. panta 1. punkts), kur nepieciešama Eiropas Parlamenta piekrišana. Tāpēc ierosinātā lēmuma procesuālais juridiskais pamats ir LESD 218. panta 6. punkts.

               4.3.Kontaktpunkts informācijas apmaiņai

               Saskaņā ar protokola 7. pantu pusēm ir jāizraugās kontaktpunkts nepārtrauktai informācijas apmaiņai (24 stundas diennaktī, septiņas dienas nedēļā) par ārvalstu kaujiniekiem teroristiem. Tiek ierosināts par šo kontaktpunktu iecelt Eiropolu saskaņā ar nosacījumiem, kas noteikti Regulā (ES) 2016/794 par attiecībām ar partneriem un personas datu pārsūtīšanu un apmaiņu.

               4.4.Teritoriālā piemērošana

               Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 22. protokolu Eiropas Savienības parakstītais un galu galā noslēgtais papildu protokols ir saistošs visām ES dalībvalstīm un piemērojams visās dalībvalstīs, izņemot Dāniju. Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 21. protokolu Eiropas Savienības parakstītais un galu galā noslēgtais papildu protokols ir saistošs Apvienotajai Karalistei un piemērojams tajā tikai tiktāl, ciktāl šī dalībvalsts paziņo Padomei par savu vēlmi piedalīties šā instrumenta pieņemšanā un piemērošanā. Īrijai Pamatlēmums 2002/475/TI ir saistošs, un tādēļ tā piedalās šā lēmuma pieņemšanā.

               2017/0266 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu papildu protokolu Eiropas Padomes Konvencijai par terorisma novēršanu (CETS Nr. 217)

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 83. panta 1. punktu saistībā ar 218. panta 6. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu,

               tā kā:

               (1)Saskaņā ar Padomes 2015. gada 18. septembra Lēmumu (ES) 2015/1914
                  11
                papildu protokols Eiropas Padomes Konvencijai par terorisma novēršanu (CETS Nr. 196) (“papildu protokols”) tika parakstīts 2015. gada 22. oktobrī, ņemot vērā tā noslēgšanu.

               (2)Papildu protokola 10. pantā ir paredzēts, ka papildu protokols ir pieejams apstiprināšanai Eiropas Savienībā.

               (3)Savienība jau ir pieņēmusi pasākumus dažādās jomās, uz kurām attiecas papildu protokols.

               (4)Papildu protokols paredz, ka pusēm ir jāizraugās kontaktpunkts, kas paredzēts, lai apmainītos ar informāciju par personām, kuras ceļo terorisma nolūkos.

               (5)Īrijai Padomes Pamatlēmums 2002/475/TI
                  12
                ir saistošs, un tādēļ tā piedalās šā lēmuma pieņemšanā.

               (6)[Saskaņā ar 3. pantu 21. protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Apvienotā Karaliste ir paziņojusi par savu vēlmi piedalīties šā lēmuma pieņemšanā un piemērošanā.]
                  VAI
                  [Saskaņā ar 1. un 2. pantu 21. protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, un neskarot minētā protokola 4. pantu, Apvienotā Karaliste nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā un šis lēmums tai nav saistošs un nav jāpiemēro.]

               (7)Saskaņā ar 1. un 2. pantu 22. protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā un Dānijai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro.

               (8)Papildu protokols tāpēc būtu jāapstiprina Eiropas Savienības vārdā,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Ar šo Eiropas Savienības vārdā tiek apstiprināts papildu protokols Eiropas Padomes Konvencijai par terorisma novēršanu (CETS Nr. 196).

               Papildu protokola teksts ir pievienots šim lēmumam.

               2. pants

               Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2016/794
                  13
                Eiropas Savienības Aģentūra tiesībaizsardzības sadarbībai (Eiropols) ir izraudzīta par kontaktpunktu, kas paredzēts papildu protokola 7. pantā.

               3. pants

               Padomes priekšsēdētājs izraugās personu, kas ir tiesīga Eiropas Savienības vārdā deponēt papildu protokola 10. pantā paredzēto apstiprināšanas dokumentu, lai paustu Eiropas Savienības piekrišanu uzņemties papildu protokola saistības.

               4. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā
                  14
               .

               Briselē,

                     Padomes vārdā —

                     priekšsēdētājs

                     (1)
                  Padomes Lēmums (ES) 2015/1913 (2015. gada 18. septembris) par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu Eiropas Padomes Konvenciju par terorisma novēršanu (CETS Nr. 196, OV L 280, 24.10.2015., 22. lpp.), un Padomes Lēmums (ES) 2015/1914 (2015. gada 18. septembris) par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu papildu protokolu Eiropas Padomes Konvencijai par terorisma novēršanu (CETS Nr. 196, OV L 280, 24.10.2015., 24. lpp.).

                     (2)
                  Skat. papildu protokola 10. pantu.

                     (3)
                  Eiropas Padomes Līgumu birojs,
                  Pārskats par Līguma Nr. 217 parakstīšanu un ratifikāciju
                  , situācija 2017. gada 29. augustā.

                     (4)
                  Lieta 22/70 Komisija/Padome [1971], ECR, 263. lpp. un 2017. gada 14. februāra Atzinums 3/15 (Marrākešas līgums).

                     (5)
                  Direktīva (ES) 2017/541 par terorisma apkarošanu un ar ko aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2002/475/TI un groza Padomes Lēmumu 2005/671/TI (OV L 88, 31.3.2017., 6. lpp.).

                     (6)
                  OV L 253, 29.9.2005., 22. lpp.

                     (7)
                  OV L 386, 29.12.2006., 89. lpp.

                     (8)
                  OV L 210, 6.6.2008., 1. lpp.

                     (9)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/794 (2016. gada 11. maijs) par Eiropas Savienības Aģentūru tiesībaizsardzības sadarbībai (Eiropolu) un ar kuru aizstāj un atceļ Padomes Lēmumus 2009/371/TI, 2009/934/TI, 2009/935/TI, 2009/936/TI un 2009/968/TI (OV L 135, 24.5.2016., 53. lpp.).

                     (10)
                  Lieta C-377/12, Komisija/Padome, 34. punkts.

                     (11)
                  Padomes Lēmums (ES) 2015/1914 (2015. gada 18. septembris) (OV L 280, 24.10.2015., 22. lpp.).

                     (12)
                  Padomes Pamatlēmums 2002/475/TI (2002. gada 13. jūnijs) par terorisma apkarošanu (OV L 164, 22.6.2002., 3. lpp.).

                     (13)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/794 (2016. gada 11. maijs) par Eiropas Savienības Aģentūru tiesībaizsardzības sadarbībai (Eiropolu) un ar kuru aizstāj un atceļ Padomes Lēmumus 2009/371/TI, 2009/934/TI, 2009/935/TI, 2009/936/TI un 2009/968/TI (OV L 135, 24.5.2016., 53. lpp.).

                     (14)
                  Papildu protokola spēkā stāšanās dienu, kas ir saistoša Eiropas Savienībai, Padomes Ģenerālsekretariāts publicēs Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 18.10.2017
            COM(2017) 607 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            Priekšlikums Padomes lēmumam
            par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu papildu protokolu Eiropas Padomes Konvencijai par terorisma novēršanu (CETS Nr. 217)

               PIELIKUMS

               dokumentam

               Priekšlikums Padomes lēmumam

               par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu papildu protokolu Eiropas Padomes Konvencijai par terorisma novēršanu (CETS Nr. 217)

               28. plenārsēde

               Strasbūra (Francija), 2015. gada 8.–10. aprīlis

               Eiropas Padomes dalībvalstis un citas Eiropas Padomes Konvencijas par terorisma novēršanu (CETS Nr. 196) puses, kas parakstījušas šo protokolu,

               ņemot vērā, ka Eiropas Padomes mērķis ir panākt lielāku vienotību tās dalībvalstu starpā,

               vēloties vēl vairāk stiprināt centienus novērst un apkarot terorismu visās tā izpausmēs gan Eiropā, gan visā pasaulē, vienlaikus ievērojot cilvēktiesības un tiesiskumu,

               atgādinot par cilvēktiesībām un pamatbrīvībām, kas jo īpaši ietvertas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā (ETS Nr. 5) un tās protokolos, kā arī Starptautiskajā paktā par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām,

               paužot nopietnas bažas par draudiem, ko rada personas, kuras ceļo uz ārvalstīm ar mērķi izdarīt terorisma aktu, atbalstīt tā izdarīšanu vai piedalīties tajā, vai arī ar mērķi sniegt vai saņemt teroristu apmācību citas valsts teritorijā,

               šajā saistībā ņemot vērā Rezolūciju Nr. 2178 (2014), ko 7272. sanāksmē 2014. gada 24. septembrī pieņēmusi ANO Drošības padome, un jo īpaši tās 4.–6. punktu,

               uzskatot, ka dažos aspektos ir vēlams papildināt Eiropas Padomes Konvenciju par terorisma novēršanu,

               ir vienojušās par šo.

               1. pants. Mērķis

               Šā protokola mērķis ir papildināt Eiropas Padomes Konvenciju par terorisma novēršanu, kas ir pieejama parakstīšanai Varšavā 2005. gada 16. maijā (turpmāk – "Konvencija") attiecībā uz kriminālatbildības noteikšanu par darbībām, kas aprakstītas šā protokola 2.–6. punktā, tādējādi sekmējot šā protokola pušu centienus novērst terorismu un tā negatīvo ietekmi uz iespēju pilnībā īstenot cilvēktiesības, jo īpaši tiesības uz dzīvību, gan ar pasākumiem, kas jāveic valsts mērogā, gan starptautiskās sadarbības ceļā, pienācīgi ņemot vērā spēkā esošos piemērojamos daudzpusējos vai divpusējos līgumus vai nolīgumus starp pusēm.

               2. pants. Dalība apvienībā vai grupā terorisma nolūkos

               1.Šajā protokolā "dalība apvienībā vai grupā terorisma nolūkos" ir piedalīšanās apvienības vai grupas darbībās nolūkā izdarīt vienu vai vairākus teroristiskus nodarījumus vai atbalstīt apvienību vai grupu viena vai vairāku teroristisku nodarījumu izdarīšanā.

               2.Katra puse pieņem tādus pasākumus, kas var būt nepieciešami, lai noteiktu, ka "dalība apvienībā vai grupā terorisma nolūkos", kā definēts panta 1. punktā, ja to veic nelikumīgi un ar nodomu, ir noziedzīgs nodarījums saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem.

               3. pants. Terorisma apmācības saņemšana

               1.Šajā protokolā "terorisma apmācības saņemšana" ir norādījumu, tostarp zināšanu vai praktisko iemaņu, iegūšana no citas personas par to, kā izgatavot vai lietot sprāgstvielas, šaujamieročus vai citus ieročus, kaitīgas vai bīstamas vielas vai kā piemērot citas īpašas metodes vai paņēmienus ar mērķi veikt teroristisku nodarījumu vai atbalstīt tā izdarīšanu.

               2.Katra puse pieņem tādus pasākumus, kas var būt nepieciešami, lai noteiktu, ka "terorisma apmācības saņemšana", kā definēts panta 1. punktā, ja to veic nelikumīgi un ar nodomu, ir noziedzīgs nodarījums saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem.

               4. pants. Ceļošana uz ārvalstīm terorisma nolūkos

               1.Šajā protokolā "ceļošana uz ārvalstīm terorisma nolūkos" ir ceļošana uz valsti, kas nav ceļotāja valstspiederības vai dzīvesvietas valsts, nolūkā veikt teroristisku nodarījumu, atbalstīt šāda nodarījuma veikšanu vai piedalīties tā izdarīšanā, vai nolūkā sniegt vai saņemt terorisma apmācību.

               2.Katra puse pieņem tādus pasākumus, kas var būt nepieciešami, lai noteiktu, ka "ceļošana uz ārvalstīm terorisma nolūkos", kā definēts panta 1. punktā, no šīs valsts teritorijas vai, ja to veic šīs valsts valstspiederīgie, un ja to veic nelikumīgi un ar nodomu, ir noziedzīgs nodarījums saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem. Katra puse var izstrādāt nosacījumus, kas nepieciešami saskaņā ar tās konstitucionālajiem principiem.

               3.Katra puse pieņem tādus pasākumus, kas var būt nepieciešami, lai noteiktu, ka saskaņā ar tās tiesību aktiem mēģinājums izdarīt šajā pantā aprakstīto nodarījumu ir noziedzīgs nodarījums.

               5. pants. Ceļošanas uz ārvalstīm terorisma nolūkos finansēšana

               1.Šajā protokolā "ceļošanas uz ārvalstīm terorisma nolūkos finansēšana" ir ar jebkādiem paņēmieniem, tieši vai netieši īstenota līdzekļu nodrošināšana vai vākšana, lai pilnībā vai daļēji dotu iespēju kādai personai ceļot uz ārvalstīm terorisma nolūkā, kā definēts šā protokola 4. panta 1. punktā, zinot, ka līdzekļus ir pilnībā vai daļēji paredzēts izmantot minētajam nolūkam.

               2.Katra puse pieņem tādus pasākumus, kas var būt nepieciešami, lai noteiktu, ka "ceļošanas uz ārvalstīm terorisma nolūkos finansēšana", kā definēts panta 1. punktā, ja to veic nelikumīgi un ar nodomu, ir noziedzīgs nodarījums saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem.

               6. pants. Ceļošanas uz ārvalstīm terorisma nolūkos organizēšana vai cita veida veicināšana

               1.Šajā protokolā "ceļošanas uz ārvalstīm terorisma nolūkos organizēšana vai cita veida veicināšana" ir ikviena organizējoša vai veicinoša darbība, kas palīdz kādai personai ceļot uz ārvalstīm terorisma nolūkos, kā noteikts šā protokola 4. panta 1. punktā, zinot, ka sniegto palīdzību izmantos terorisma nolūkos.

               2.Katra puse pieņem tādus pasākumus, kas var būt nepieciešami, lai noteiktu, ka "ceļošanas uz ārvalstīm terorisma nolūkos organizēšana vai cita veida veicināšana", kā definēts panta 1. punktā, ja to veic nelikumīgi un ar nodomu, ir noziedzīgs nodarījums saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem.

               7. pants. Informācijas apmaiņa

               1.Neskarot Konvencijas 3. panta 2.a punktu, un saskaņā ar valsts tiesību aktiem un spēkā esošajām starptautiskajām saistībām, katra puse veic tādus pasākumus, kas var būt nepieciešami, lai stiprinātu savlaicīgu visas pieejamās attiecīgās informācijas apmaiņu starp pusēm par personām, kuras ceļo uz ārvalstīm terorisma nolūkā, kā definēts 4. pantā. Šim nolūkam katra puse norīko kontaktpunktu, kas ir pieejams 24 stundas diennaktī, septiņas dienas nedēļā.

               2.Puse var nolemt norīkot jau pastāvošu kontaktpunktu saskaņā ar 1. punktu.

               3.Puses kontaktpunkts spēj paātrinātā veidā sazināties ar citas dalībvalsts kontaktpunktu.

               8. pants. Nosacījumi un garantijas

               1.Katra puse nodrošina, ka šā protokola īstenošanu, tostarp 2.–6. punktā paredzētās kriminālatbildības noteikšanu, īstenošanu un piemērošanu, veic, vienlaikus ievērojot cilvēktiesības, jo īpaši tiesības uz pārvietošanās brīvību, vārda brīvību, biedrošanās brīvību un reliģijas brīvību, kā noteikts, ja attiecīgie akti piemērojami konkrētajai pusei, Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā, Starptautiskajā paktā par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām un citos starptautisko tiesību aktos.

               2.Turklāt šā protokola 2.–6. pantā paredzētās kriminālatbildības noteikšanai, īstenošanai un piemērošanai jānotiek, ievērojot proporcionalitātes principu, ņemot vērā izvirzītos leģitīmos mērķus un to nepieciešamību demokrātiskā sabiedrībā, un izslēdzot jebkādu patvaļību, diskrimināciju vai rasistisku attieksmi.

               9. pants. Saistība starp šo protokolu un Konvenciju

               Vārdus un izteicienus šajā protokolā interpretē Konvencijas nozīmē. Starp pusēm attiecīgi piemēro visus Konvencijas noteikumus, izņemot 9. pantu.

               10. pants. Parakstīšana un stāšanās spēkā

               1.Šis protokols ir pieejams parakstīšanai Konvencijas parakstītājiem. To ratificē, pieņem vai apstiprina. Parakstītājs nevar ratificēt, pieņemt vai apstiprināt šo protokolu, ja tas iepriekš nav ratificējis, pieņēmis vai apstiprinājis Konvenciju, vai nedara to vienlaikus. Ratifikācijas, pieņemšanas vai apstiprināšanas aktus deponē Eiropas Padomes ģenerālsekretāram.

               2.Šis protokols stājas spēkā nākamā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad pagājuši trīs mēneši pēc dienas, kad deponēts sestais ratifikācijas, pieņemšanas vai apstiprināšanas akts, tostarp no vismaz četrām Eiropas Padomes dalībvalstīm.

               3.Attiecībā uz visiem parakstītājiem, kas pēcāk deponē savus ratifikācijas, pieņemšanas vai apstiprināšanas aktus, šis protokols stājas spēkā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad pagājuši trīs mēneši no dienas, kurā deponēts ratifikācijas, pieņemšanas vai apstiprināšanas akts.

               11. pants. Pievienošanās protokolam

               1.Pēc šā protokola stāšanās spēkā, ikviena valsts, kas ir pievienojusies Konvencijai, var pievienoties arī šim protokolam vai darīt to vienlaikus.

               2.Attiecībā uz valsti, kura pievienojas šim protokolam saskaņā ar šā panta 1. punktu, protokols stājas spēkā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad pagājuši trīs mēneši no dienas, kurā Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram deponēts pievienošanās akts.

               12. pants. Teritoriālā piemērošana

               1.Ikviena valsts vai Eiropas Savienība var parakstīšanas laikā vai sava ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās akta deponēšanas laikā noteikt teritoriju vai teritorijas, attiecībā uz kurām piemērojams šīs protokols.

               2.Ikviena puse vēlāk ar Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram adresētu deklarāciju var paplašināt šā protokola teritoriālo piemērošanu, ietverot citas deklarācijā norādītas teritorijas. Attiecībā uz šādu teritoriju protokols stājas spēkā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad pagājuši trīs mēneši no dienas, kurā Ģenerālsekretārs saņēmis minēto deklarāciju.

               3.Jebkuru saskaņā ar abiem iepriekšējiem punktiem sagatavotu deklarāciju attiecībā uz jebkuru šādā deklarācijā minēto teritoriju var atsaukt ar Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram adresētu paziņojumu. Šāda atsaukšana stājas spēkā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad pagājuši trīs mēneši no dienas, kurā Ģenerālsekretārs saņēmis minēto paziņojumu.

               13. pants. Denonsēšana

               1.Puses var jebkurā laikā denonsēt šo protokolu ar Eiropas Padomes Ģenerālsekretāram adresētu paziņojumu.

               2.Šāda denonsēšana stājas spēkā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad pagājuši trīs mēneši no dienas, kurā Eiropas Padomes Ģenerālsekretārs saņēmis šo paziņojumu.

               3.Konvencijas denonsēšana automātiski nozīmē arī šā protokola denonsēšanu.

               14. pants. Paziņojumi

               Eiropas Padomes Ģenerālsekretārs paziņo Eiropas Padomes dalībvalstīm, Eiropas Savienībai, citām valstīm, kas piedalījušās šā protokola izstrādē, kā arī jebkurai valstij, kas ir pievienojusies vai ir aicināta pievienoties šim protokolam, par:

               a.
                     katru parakstīšanu;

               b.
                     ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās akta deponēšanu;

               c.
                     ikvienu šā protokola spēkā stāšanās datumu saskaņā ar 10. un 11. pantu;

               d.
                     jebkādu citu aktu, deklarāciju, paziņojumu vai ziņojumu saistībā ar šo protokolu.

               To apliecinot, attiecīgi pilnvarotas personas ir parakstījušas šo protokolu.

               Protokols parakstīts 2015. gada … … angļu un franču valodā, abiem tekstiem esot vienlīdz autentiskiem, vienā eksemplārā, ko deponē Eiropas Padomes arhīvā. Eiropas Padomes Ģenerālsekretārs nosūta apstiprinātas kopijas katrai Eiropas Padomes dalībvalstij, Eiropas Savienībai, citām valstīm, kas piedalījušās šā protokola izstrādē, un jebkurai valstij, kas ir aicināta pievienoties šim protokolam.


				|

		52014PC0161

			Priekšlikums PADOMES LĒMUMS par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Starptautiskās darba konferences 103. sesijā attiecībā uz Konvencijas par darbu jūrniecībā kodeksa grozījumiem /* COM/2014/0161 final - 2014/0088 (NLE) */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
1.           PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
Šā priekšlikuma mērķis ir
izveidot Savienības nostāju par kodeksa grozījumiem 2006. gada
Konvencijā par darbu jūrniecībā attiecībā uz
kuģu īpašnieku atbildību attiecībā uz a)
kompensāciju attiecībā uz prasībām nāves un
miesas bojājumu gadījumā un b) jūrnieku pamešanas
gadījumiem.
Kodeksa grozījumi Starptautiskās
darba organizācijas (SDO) 2006. gada Konvencijā par darbu
jūrniecībā (MLC 2006.), turpmāk "Konvencija par
darbu jūrniecībā", “Konvencija” vai “MLC” ir
„Īpašās trīspusējās komitejas”, turpmāk —
“Komiteja” pirmās sanāksmes darba kārtībā.
MLC nosaka
minimālos darba un dzīves standartus visiem jūrniekiem, kuri
strādā uz kuģiem, kas kuģo ar ratificējušo valstu
karogiem[1].
Komitejā izskatāmie grozījumi attiecas uz MLC kodeksu,
kas attiecas uz MLC pantu un noteikumu īstenošanas veidu un kas
satur gan standartus, gan norādījumus.[2]

1.1.        Konvencijas par darbu
jūrniecībā kodeksa grozījumu izskatīšana un
iespējamā apstiprināšana „Īpašās
trīspusējās komitejas” pirmajā sanāksmē 2014.
gada 7-11. aprīlī
Komitejai ir uzticēts izskatīt MLC
kodeksa grozījumu priekšlikumus saskaņā ar MLC XV pantu.
SDO Vadības struktūra izveidoja Komiteju savā
318. sesijā 2013. gada jūnijā. Savā
319. sesijā 2013. gada oktobrī tā nolēma sasaukt
Komitejas pirmo sanāksmi Ženēvā 2014. gada 7.-11.
aprīlī un pieņēma darba kārtību, kurā
ietverta “2006. gada Konvencijas par darbu jūrniecībā (MLC,
2006) kodeksa grozījumu priekšlikumu izskatīšana”.
Kopīgā SDO/SJO[3] Ad Hoc ekspertu
darba grupā atbildības un kompensācijas jomā, kas notika
2009. gadā[4],
tika noteikti divi jautājumi turpmākiem kodeksa grozījumiem
kā turpinājums Starptautiskās darba konferences
94. sesijā (Jūrniecība) pieņemtajai rezolūcijai,
kad tā pieņēma MLC[5]:
kuģu īpašnieku atbildība attiecībā uz
kompensāciju attiecībā uz prasībām nāves, miesas
bojājumu gadījumā un attiecībā uz jūrnieku
pamešanas gadījumiem. SDO Vadības struktūras 2010. gadā
izveidotā Sagatavošanas komiteja abus minētos jautājumus noteica
par neatliekamiem jautājumiem izskatīšanai Komitejas pirmajā
sanāksmē.
Šajā sakarā kuģu īpašnieku
grupa un jūrnieku grupa 2013. gada oktobrī kopīgi iesniedza
Komitejā divas MLC kodeksa grozījumu priekšlikumu paketes
saskaņā ar MLC XV panta 2. punktu.[6]
Saskaņā ar MLC XV panta 3.
punktā noteikto vienkāršoto procedūru MLC kodeksa
grozīšanai SDO ģenerāldirektors paziņoja grozījumu
projektu visām SDO dalībvalstīm ar uzaicinājumu iesniegt
savus apsvērumus un priekšlikumus 2013. gada oktobrī.[7] Grozījumu
priekšlikumi tika darīti pieejami Eiropas Savienībai 2013. gada
decembrī.[8]
Komitejas sanāksmē 2014. gada
aprīlī ir jāizskata minētās divas grozījumu
priekšlikumu paketes. Lai minētie grozījumi Komitejā tiktu
pieņemti, būs vajadzīgs, lai sanāksmē būtu
pārstāvēta puse no dalībniekiem, kas ratificējuši MLC,
un divas trešdaļas no Komitejas dalībniekiem, kas aptver pusi balsu
no katras valdības, kuģu īpašnieku un jūrnieku balsošanas
pilnvarām.
1.2.        Konvencijas par darbu
jūrniecībā kodeksa grozījumu iespējamā
apstiprināšana Starptautiskās darba konferences 103. sesijā
2014. gada 28. maijā–12. jūnijā un stāšanās
spēkā
Kad Komiteja apstiprinājusi MLC
kodeksa grozījumus, tos jāapstiprina Starptautiskajā darba
konferencē ar balsu vairākumu, ko veido divas trešdaļas balsu,
ko nodevuši klātesošie delegāti, un tos nodod izskatīšanai SDO
dalībniekiem, kas ratificējuši MLC. Paredzams, ka šis uzdevums
tiks dots Starptautiskās darba konferences 103. sesijā, kas
notiks no 2014. gada 28. maija līdz 12. jūnijam.
Saskaņā ar šo procedūru
apstiprinātie grozījumi stājas spēkā laikposmā,
kas parasti ir divi gadi, ja vien būtiska daļa ratificējušo
dalībnieku[9]
nav oficiāli pauduši neapmierinātību ar šiem grozījumiem.
1.3.        Konvencijas par darbu
jūrniecībā kodeksa grozījumu saturs saskaņā ar
Starptautiskās darba organizācijas 2014. gada
sanāksmēm
Abas MLC kodeksa grozījumu
priekšlikumu paketes saskaņā ar SDO 2014. gada
sanāksmēm attiecas uz MLC kodeksa standartiem (A daļa) un
norādījumiem (B daļa), kas attiecas uz 2.5. noteikumu par
repatriāciju 2. sadaļā par nodarbinātības nosacījumiem
un uz 4.2. noteikumu par kuģu īpašnieku atbildību
4. sadaļā par veselības aizsardzību, medicīnisko
aprūpi, labklājību, sociālā nodrošinājuma
aizsardzību.[10]
Priekšlikums saskaņā ar 2.5. noteikumu
“Repatriācija” (skat. pielikumu) attiecas uz jūrnieku pamešanas
gadījumiem. Pamešana notiek, kad kuģa īpašnieks nespēj segt
izmaksas par jūrnieka repatriāciju vai ir atstājis jūrnieku
bez nepieciešamās palīdzības un atbalsta, vai ir citādi vienpusēji
pārrāvis saites ar jūrnieku, tostarp nespēj izmaksāt līguma
algu vismaz divus mēnešus. Ierosinātie grozījumi nosaka
prasības attiecībā uz ātru un efektīvu
finansiālā nodrošinājuma sistēmu, lai pamešanas
gadījumā palīdzētu jūrniekiem, kas nodarbināti
vai iesaistīti darbā, vai veic jebkuru darbu uz kuģa, kas kuģo
ar dalībnieka karogu. Šajā sistēmā jāietver
nesamaksātā alga un citas tiesības līdz četriem
mēnešiem, repatriācijas izmaksas, nepieciešamā
palīdzība, tostarp jānodrošina pienācīga pārtika,
apģērbs, izmitināšana, nepieciešamā medicīniskā
aprūpe un citas saprātīgas izmaksas vai maksājumi, kuri
izriet no pamešanas. Saskaņā ar priekšlikumu katrs dalībnieks
pieprasa, lai kuģi, kas kuģo ar tā karogu, sniegtu
dokumentārus pierādījumus par finansiālo
nodrošinājumu, ko izdevis finanšu nodrošinājuma sniedzējs. Ierosinātie
norādījumi attiecas uz tūlītēju palīdzību,
ja ir vajadzīgs laiks, lai pārbaudītu dažu aspektu derīgumu
jūrnieka pieprasījumā, un uz finansiālā
nodrošinājuma pierādījumiem.
Priekšlikums saskaņā ar 4.2 “Kuģu
īpašnieku atbildība” (skat. pielikumu) attiecas uz kompensāciju
nāves vai ilgstošas invaliditātes gadījumā, kas radusies
savainojuma, slimības vai apdraudējuma dēļ darbā.
Tajā noteiktas minimālās prasības attiecībā uz
finansiālā nodrošinājuma sistēmu, kas sniedz šādu
kompensāciju par līgumiskām prasībām, ko definē
kā prasības, kas saistītas ar slimību, savainojumu vai
nāves gadījumu, kas noticis tad,  kad jūrnieks ir darba
attiecībās saskaņā ar jūrnieka darba līgumu, vai
kas izriet no darba saskaņā ar šādu līgumu. Lai
saņemtu, apstrādātu un taisnīgi izšķirtu
līgumiskas prasības attiecībā uz kompensāciju,
izmantojot ātras un taisnīgas procedūras, ir nepieciešams
paredzēt efektīvu kārtību. Nedrīkst būt ne
kavējumu, ne spiediena pieņemt nepilnu  līgumsummas un
starpposma maksājumu gadījumos, kad ir grūti novērtēt
galīgo kompensāciju. Turklāt tas nedrīkst ietekmēt
citas juridiskās tiesības; taču pabalstus kompensē
atbilstoši zaudējumiem. Saskaņā ar priekšlikumu katrs dalībnieks
pieprasa, lai kuģi, kas kuģo ar tā karogu, sniedz dokumentārus
pierādījumus par finansiālo nodrošinājumu vai lai kuģa
īpašnieks informē karoga valsti un jūrniekus gadījumā,
ja nodrošinājums ir atcelts. Ierosinātajos norādījumos ietverta
informācija par finansiālā nodrošinājuma
pierādījumiem un ietverts veidlapas paraugs  par līgumiskās
prasības maksājuma saņemšanu un atbrīvošanu no
saistībām.
1.4.        Savienības tiesību
akti Konvencijas par darbu jūrniecībā kodeksa grozījumu
jomā saskaņā ar Starptautiskās darba organizācijas
2014. gada sanāksmēm
Ierosinātie MLC kodeksa grozījumi
lielā mērā ir ietverti Savienībai ar līgumiem
piešķirtajās kompetencēs. Turklāt daudzās
grozījumu daļās tiek skartas Savienības tiesību aktu
jomas, kurās ES līmenī īstenotais regulējums jau ir
ievērojami uzlabots. Turklāt ar Padomes 2007. gada 7. jūnija
Lēmumu 2007/431/EK dalībvalstis tika pilnvarotas ratificēt MLC
Savienības interesēs.
Ierosinātie grozījumi MLC aptver jautājumus,
kas risināti Padomes Direktīvā 2009/13/EK, ar ko
īsteno Eiropas Kopienas Kuģu īpašnieku asociāciju
(EKKĪA) un Eiropas Transporta darbinieku federācijas (ETDF)
Nolīgumu par 2006. gada Konvenciju par darbu
jūrniecībā un groza Direktīvu 1999/63/EK. Šī
direktīva ietver attiecīgos MLC noteikumus ES tiesību
aktos, nosakot minimālās prasības attiecīgajās
jomās, pamatojoties uz vienošanos starp Eiropas sociālajiem
partneriem nozarē saskaņā ar Līguma noteikumiem
sociālās politikas jomā[11].
Lai gan šis jautājums Direktīvā
2009/13/EK nav risināts, uz jūrnieku “pamešanu” tomēr attiecas
tās A 2.5. standarts, kurā noteikts, ka “katra dalībvalsts
nodrošina, ka jūrniekiem uz kuģiem, kas kuģo ar tās karogu,
ir tiesības uz repatriāciju (..), ja jūrnieki vairs nav
spējīgi turpmāk pildīt savus pienākumus
saskaņā ar darba līgumu vai nevar tos pildīt noteiktos
apstākļos”. Tāpat arī attiecībā uz kuģu
īpašnieku atbildību A 4.2. standartā noteikts, ka "katra
dalībvalsts pieņem tiesību aktus, kur nosaka, ka to kuģu
īpašnieki, kuri kuģo ar tās karogu, ir atbildīgi par visu
to jūrnieku veselības aizsardzību un medicīnisko
aprūpi, kuri strādā uz viņu kuģiem, saskaņā
ar šādiem minimālajiem standartiem: (..) kuģu īpašnieki
sniedz finansiālo nodrošinājumu, lai jūrnieku nāves vai
ilgstošas invaliditātes gadījumā, kas radusies savainojuma,
slimības vai apdraudējuma dēļ darbā, tiktu
izmaksāta kompensācija, kura paredzēta valsts tiesību
aktos, jūrnieku darba līgumā vai koplīgumā". Abos
gadījumos šie grozījumi MLC ievieš īpašas prasības
attiecībā uz finansiālā nodrošinājuma
sistēmām un dokumentāro pierādījumu sniegšanu
šajās jomās.
Tāpat jāatzīmē, ka nobeiguma
noteikumos nolīgumā, kas noslēgts starp Eiropas Kopienas
Kuģu īpašnieku asociāciju (EKKĪA) un Eiropas Transporta
darbinieku federāciju (ETDF) par Konvenciju par darbu
jūrniecībā, ko īsteno ar Direktīvu 2009/13/EK, ir
noteikts, ka nolīguma piemērošana ir jāpārskata pēc jebkādu
grozījumu veikšanas jebkuros MLC noteikumos, kā arī, ja to
pieprasa kāda šā nolīguma puse.
Ierosināto MLC grozījumu
īstenošana ir saistīta ar transporta jomu[12]: "Ostas valsts
kontroles" Direktīva 2009/16/EK, kura grozīta ar 2013. gada 12.
augusta Direktīvu 2013/38/ES, lai iekļautu MLC starp
tādām konvencijām kā SOLAS[13], MARPOL[14] un STCW[15], kā
arī 2013. gada 20. novembra "Karoga valsts"
Direktīva 2013/54/ES, ar ko īsteno Direktīvas 2009/13/EK
pielikumu. Direktīva 2009/16/EK attiecas uz visiem kuģiem, kas ierodas
ES ostās, neatkarīgi no jūrnieku valstspiederības, un
Direktīvas 2013/54/ES mērķis ir nodrošināt, lai ES
dalībvalstis izpilda savus pienākumus kā karoga valstis,
ņemot vērā Direktīvu 2009/13/EK, kā arī tās
pielikumu, un tā attiecas uz visiem jūrniekiem uz kuģiem, kas
kuģo ar ES karogu. Uz grozījumu priekšlikumā
iekļauto dokumentāro pierādījumu sniegšanu jo īpaši
attiecas grozītā Direktīva 2009/16/EK.
Ierosinātajos grozījumos ir
iekļauti sociālās politikas jomas aspekti[16], kur ar Direktīvu
89/391/EEK par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba
ņēmēju drošību un veselības aizsardzību
darbā, ir noteiktas minimālās prasības jo īpaši
attiecībā uz veselības aizsardzību un drošību
darbā.
Turklāt paredzētie grozījumi
attiecas sociālā nodrošinājuma koordinēšanu, kas
paredzēta Regulā (EK)
Nr. 883/2004 un Īstenošanas regulā (EK)
Nr. 987/2009, ciktāl tas skar ES valstspiederīgos, un
Regulā (ES)
Nr. 1231/2010[17],
ciktāl tas pārrobežu situācijā skar trešo valstu
valstspiederīgos, kas likumīgi dzīvo ES, viņu ģimenes
locekļus un viņu apgādnieku zaudējušās personas.
Šīs regulas tika pieņemtas darba ņēmēju brīvas
pārvietošanās un imigrācijas jomās[18].
Ierosinātie grozījumi var ietvert ES
tiesību aktus tādās jomās kā tiesu iestāžu
sadarbība civillietās, jo īpaši Regula (ES) Nr. 1215/2012
par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un
komerclietās[19].
2.           APSPRIEŠANĀS AR
IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU
REZULTĀTI
Nepiemēro.
3.           PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE
ASPEKTI
Starptautiskās darba konferences
103. Sesija, iespējams, tiks pilnvarota apstiprināt minētos
Konvencijas par darbu jūrniecībā kodeksa grozījumu
priekšlikumus. Saskaņā ar MLC XV pantu attiecībā uz
visām pusēm, kas nav oficiāli paudušas protestu divu gadu
laikposmā[20],
šādi grozījumi stāsies spēkā sešus mēnešus
pēc minētā laikposma beigām, ja vien vairāk nekā
40 % no pusēm, kas vienlaikus pārstāv ne mazāk kā
40 % no pušu kuģu bruto tilpības, nav paudušas
neapmierinātību ar šiem grozījumiem, ko apstiprinājusi
Starptautiskā darba konference.
No tā izriet, ka paredzētie
Konvencijas par darbu jūrniecībā kodeksa grozījumi būs
ar starptautisku nolīgumu izveidotas struktūras noteikumi ar
juridiskām sekām.
Tikai valstis ir SDO dalībnieces un var
balsot par MLC kodeksa grozījumu apstiprināšanu
Starptautiskajā darba konferencē, uz kuru Eiropas Savienība ir
aicināta novērotājas statusā.
Ņemot vērā iepriekšminēto,
saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, nepieciešams, lai Padome
pieņemtu lēmumu, ar ko nosaka nostāju, kas Savienības
vārdā jāapstiprina, vienlaikus pilnvarojot dalībvalstis
kopīgi rīkoties Savienības interesēs.
Ir ierosināts atbalstīt
paredzēto MLC kodeksa grozījumu apstiprināšanu.
Šajā posmā, balstoties uz kuģu
īpašnieku grupas un jūrnieku grupas Komitejā kopīgi
iesniegto priekšlikumu, šķiet, ka nav pretrunu starp vispārējiem
principiem, kas ietverti ierosinātajos grozījumos, un Savienības
tiesību aktiem, un nav nesavietojamības starp ierosinātajiem
grozījumiem un Savienības acquis. Konkrēti pieejas ziņā nav
nekonsekvences starp ierosinātajiem MLC kodeksa grozījumiem un
minimālajām prasības saskaņā ar Savienības acquis
sociālajā jomā. Tas nozīmē, ka Savienības
pasākumi var būt stingrāki nekā SDO standarti un
otrādi[21],
kā tas izriet no SDO konstitūcijas 19. panta 8. punkta, ka SDO
konvencijās, piemēram, MLC ietver minimālos standartus.
Tāpat arī nav pretrunu starp ierosinātajiem MLC kodeksa
grozījumiem un Savienības acquis attiecībā uz sociālā
nodrošinājuma koordinēšanu vai noteikumiem saskaņā ar
Savienības acquis transporta jomā.
Pamatojoties uz līdzšinējo pieredzi,
ir gaidāms, ka paredzēto MLC kodeksa grozījumu teksts
būtiski nemainīsies posmā starp projektu, par ko vienojušās
kuģu īpašnieku un jūrnieku grupas, un tā
apstiprināšanu, ko veic Starptautiskā darba konference. Tomēr,
lai dalībvalstīm ļautu SDO struktūru ietvaros kopīgi
rīkoties Savienības interesēs efektīvi un lietišķi, ir
jāparedz, ka dalībvalstis var vienoties par kodeksa grozījumu
tekstu ar nebūtiskām izmaiņām salīdzinājumā
ar tekstu, par ko panākta vienošanās starp kuģu īpašnieku
grupu un jūrnieku grupu.
2014/0088 (NLE)
Priekšlikums
PADOMES LĒMUMS
par nostāju, kas Eiropas Savienības
vārdā jāieņem Starptautiskās darba konferences 103. sesijā
attiecībā uz Konvencijas par darbu jūrniecībā kodeksa
grozījumiem
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 153. pantu un
218. panta 9. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
priekšlikumu,
tā kā:
(1)       Starptautiskās darba
organizācijas (SDO) 2006. gada Konvencijā par darbu
jūrniecībā, turpmāk “Konvencija”, ir noteikti
minimālie dzīves un darba standarti visiem jūrniekiem, kas
strādā uz kuģiem, kuri kuģo ar ratificējušo valstu
karogiem.
(2)       Konvencijas kodeksa
grozījumu priekšlikumi ir saskaņā ar Konvenciju izveidotās
„Īpašās trīspusējās komitejas”, turpmāk
"Komiteja", pirmās sanāksmes 2014. gada 7-11.
aprīlī darba kārtībā izskatīšanai un,
iespējams, pieņemšanai. Pieņemtie grozījumi jāiesniedz
apstiprināšanai Starptautiskās darba konferences
103. sesijā 2014. gada 28. maijā—12. jūnijā.
(3)       Grozījumu priekšlikumi
attiecas uz kuģu īpašnieku atbildību attiecībā uz
kompensāciju attiecībā uz prasībām nāves, miesas
bojājumu gadījumā un attiecībā uz jūrnieku
pamešanas gadījumiem. Tos 2013. gada oktobrī Komitejā
saskaņā ar Konvencijas XV panta 2. punktu kopīgi iesniedza
kuģu īpašnieku grupa un jūrnieku grupa (turpmāk —
“grozījumu projekts”).
(4)       Konvencijas noteikumi un
grozījumu projekts lielā mērā ir ietverti Savienībai
ar līgumiem piešķirtajās kompetencēs. Turklāt
grozījumu projekts ietekmēs esošos acquis tādās
jomās kā sociālā politika[22],
transports un sociālā nodrošinājuma koordinēšana[23]. Konkrēti uz
lielāko daļu no Konvencijas grozījumiem jau attiecas
Direktīva 2009/13/EK, ar ko īsteno Eiropas Kopienas Kuģu
īpašnieku asociāciju (EKKĪA) un Eiropas Transporta darbinieku
federācijas (ETDF) Nolīgumu par 2006. gada Konvenciju par darbu
jūrniecībā un groza Direktīvu 1999/63/EK. Konvencijas
īstenošanu Savienībā nodrošina 2009. gada 23. aprīļa
Direktīva 2009/16/EK par “ostas valsts kontroli”, kurā grozījumi
izdarīti ar 2013. gada 12. augusta Direktīvu 2013/38/ES, un 2013.
gada 20. novembra “Karoga valsts direktīva" 2013/54/ES, ar ko
īsteno 2009. gada 16. februāra Direktīvas 2009/13/EK pielikumu.
(5)       Saskaņā ar
Konvencijas XV pantu kodeksa grozījumi, ko apstiprinājusi
Starptautiskā darba konference, attiecībā uz visām
pusēm, kas nav oficiāli paudušas protestu tādā
laikposmā, kas parasti ir divi gadi, stāsies spēkā sešus
mēnešus pēc minētā laikposma beigām, ja vien
vairāk nekā 40 % no pusēm, kas vienlaikus pārstāv
ne mazāk kā 40 % no pušu kuģu bruto tilpības, nav
paudušas neapmierinātību ar šiem grozījumiem. No tā izriet,
ka paredzētie Konvencijas par darbu jūrniecībā  kodeksa
grozījumi būs ar starptautisku nolīgumu izveidotas
struktūras noteikumi ar juridiskām sekām.
(6)       Ņemot vērā
iepriekšminēto, saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu,
nepieciešams, lai Padome pieņemtu lēmumu, ar ko nosaka nostāju,
kas Savienības vārdā jāapstiprina, vienlaikus pilnvarojot
dalībvalstis kopīgi rīkoties Savienības interesēs,
kura nav SDO dalībniece[24].
(7)       Ņemot vērā to,
ka šajā posmā par grozījumu projektu vēl nav panākta
vienošanās ar visām ieinteresētajām personām, un ka
dažas izmaiņas joprojām var veikt pirms apstiprināšanas
Starptautiskajā darba konferencē, ir jāparedz, ka
dalībvalstis, kopīgi rīkojoties Savienības interesēs,
var vienoties par grozījumu tekstu ar nebūtiskām
izmaiņām salīdzinājumā ar tekstu, par ko panākta
vienošanās starp kuģu īpašnieku grupu un jūrnieku grupu,

IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
1.           Savienības nostāja
Starptautiskās darba konferences 103. sesijā ir atbalstīt
paredzēto Konvencijas kodeksa grozījumu apstiprināšanu, kādus
tos pašlaik Komitejā kopīgi iesniegušas kuģu īpašnieku
grupa un jūrnieku grupa (turpmāk — “grozījumu projekts”).
Grozījumu projekta teksts ir pievienots šim lēmumam.
2.           Dalībvalstis,
kopīgi rīkojoties Savienības interesēs, apstiprinot
Konvencijas kodeksa grozījumus Starptautiskās darba konferences 103.
sesijā, ieņem Savienības nostāju, kā noteikts 1.
punktā.
3.           Dalībvalstis,
kopīgi rīkojoties Savienības interesēs, bez Padomes papildu
lēmuma, var vienoties SDO struktūrās par nebūtiskām
izmaiņām šajā nostājā.
2. pants
Šis lēmums
ir adresēts dalībvalstīm.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā –
                                                                       priekšsēdētājs
[1]               http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/lang--en/index.htm.
[2]               MLC ir strukturēta trīs
daļās: sākumā esošie panti, kuros izklāstīti
vispārīgi principi un pienākumi. Pantiem seko noteikumi un
kodekss, kas attiecas uz jūrnieku darba un dzīves apstākļu
jomām, uz kurām attiecas Konvencija, un uz pārbaudi un
atbilstību. Noteikumus, kas uzrakstīti ļoti vispārīgi,
papildina sīkāk izstrādāts kodekss. Kodeksam ir divas
daļas: A daļā ietverti standarti un B daļā ietverti
norādījumi. Valstīs, kuras ratificē MLC, ir
jāpieņem tiesību akti vai jāveic citi pasākumi, lai
nodrošinātu, ka  noteikumos izklāstītie principi tiek
īstenoti, kā noteikts kodeksa A daļas standartos (vai tiem
pielīdzināmā veidā). Lemjot par informāciju savos
tiesību aktos vai citos īstenošanas pasākumos,
ratificējošajām valstīm jāpievērš pienācīga
uzmanība šādiem kodeksa B daļā izklāstītajiem
norādījumiem.
[3]               Starptautiskā jūrniecības
organizācija.
[4]               ILO–IMO–WGPS/9/2009/10, Nobeiguma ziņojums,
Kopīgā SDO/SJO Ad Hoc ekspertu darba grupa atbildības un
kompensācijas jomā attiecībā uz prasībām
nāves, miesas bojājumu gadījumā un attiecībā uz
jūrnieku pamešanas gadījumiem, 9. sesija.
[5]               Rezolūcija par Kopīgo SDO/SJO Ad Hoc
ekspertu darba grupu atbildības un kompensācijas jomā
attiecībā uz prasībām nāves, miesas bojājumu
gadījumā un attiecībā uz jūrnieku pamešanas
gadījumiem, Starptautiskā darba konference, Provisional Record Nr.
3-1(Rev.), 94. sesija (Jūrniecība), Ženēva, 2006. g.,
3-1/16. lpp. Skat.: http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_088130/lang--en/index.htm.
[6]               http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---normes/documents/genericdocument/wcms_229695.pdf, see the Annex to the recommended Decision.
[7]               http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---normes/documents/genericdocument/wcms_229694.pdf.
[8]               Ielūgumā piedalīties Komitejā tika
iekļauta atsauce uz tīmekļa vietni http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_228789/lang--en/index.htm
, kura tika atjaunināta 2013. gada novembrī.
[9]               40 % no dalībniekiem, kas ratificējuši MLC
un kas veido 40 % no MLC ratificējušo dalībnieku
kuģu bruto tilpības.
[10]             http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---normes/documents/genericdocument/wcms_229695.pdf.

[11]             LESD
153. un 155. pants.
[12]             LESD
100. pants.
[13]             Starptautiskā
konvencija par cilvēku dzīvības aizsardzību uz jūras.
[14]             Starptautiskā
konvencija par kuģu izraisītā piesārņojuma
novēršanu.
[15]             Starptautiskā
konvencija par jūrnieku sagatavošanas, sertificēšanas un sardzes
pildīšanas standartiem.
[16]             LESD
153. un 155. pants.
[17]             Vai
Regula (EK)
Nr. 859/2003 Dānijas un Apvienotās Karalistes
gadījumā.
[18]             LESD
48. pants, LESD 79. panta 2. punkta b) apakšpunkts.
[19]             LESD
67. panta 4. punkts un LESD 81. panta 2. punkta a), c) un e) apakšpunkts.
[20]             Vai
citā konferences noteiktā laikposmā pēc tam, kad  SDO
ĢD tos ir paziņojis konvenciju ratificējušajām
dalībvalstīm.
[21]             Eiropas
Savienības Tiesas atzinums Nr. 2/91, 18. punkts.
[22]               Tostarp
Pamatdirektīva par veselību un drošību darbā  89/391/EEK.
[23]               Tostarp
Regula
(EK) Nr. 883/2004 un Īstenošanas
regula (EK) Nr. 987/2009 attiecībā uz ES
valstspiederīgajiem, Regula
(ES) Nr. 1231/2010 vai Regula
(EK) Nr. 859/2003 attiecībā uz trešo valstu
valstspiederīgajiem, kas likumīgi dzīvo ES pārrobežu
situācijā, un viņu ģimenes locekļiem un
apgādnieku zaudējušām personām.
[24]               Eiropas Savienības Tiesas 1993. gada
19. marta Atzinums Nr. 2/91, Tiesas judikatūras krājums
1993-I, 1061. lpp., 26. punkts.
PIELIKUMS
I – Kopējo priekšlikumu pirmā
pakete: kodeksa grozījumu priekšlikums saistībā ar 2006. gada Konvencijas par darbu
jūrniecībā 2.5. noteikumu

Šajā priekšlikumā atspoguļoti principi,
kas tika pieņemti kopīgā SJO/SDO 9. sesijā
(2009. gada 2.–6. martā) Ad Hoc
ekspertu darba grupā atbildības un kompensācijas jomā
attiecībā uz prasībām nāves, miesas bojājumu
gadījumā un attiecībā uz jūrnieku pamešanas
gadījumiem[1].
Zemsvītras piezīmes šajā priekšlikumā ir paredzētas
tikai informācijai un nav daļa no šī priekšlikuma par
grozījumu tekstu.

A. Priekšlikumi saistībā ar A 2.5.
standartu
1. Pašreizējā virsrakstā "A2.5.
standarts –Repatriācija" “A2.5.” aizvieto ar “A2.5.1.”.
2. Pēc esošā A2.5. standarta 9. punkta pievieno šādu virsrakstu un
tekstu:
A2.5.2.
standarts –Finansiāls nodrošinājums[2]

1.
Īstenojot 2.5. noteikuma 2. punktu, šis
standarts nosaka prasības nodrošināt ātru un efektīvu
finansiālā nodrošinājuma sistēmu, lai pamešanas
gadījumā palīdzētu jūrniekiem.
2.
Šī standarta nolūkā jūrnieku uzskata par pamestu, ja,
pārkāpjot šīs Konvencijas prasības vai jūrnieku darba
līguma noteikumus, kuģa īpašnieks:
a) nespēj segt izmaksas par jūrnieka
repatriāciju; vai
b) ir atstājis jūrnieku bez
nepieciešamās palīdzības un atbalsta; vai
c) ir citādi vienpusēji
pārrāvis saites ar jūrnieku, tostarp nespēj izmaksāt
līguma algu vismaz divus mēnešus.
3.
Katrs dalībnieks nodrošina, ka attiecībā uz kuģiem, kas
kuģo ar tā karogu, pastāv šī standarta prasībām
atbilstoša finansiālā nodrošinājuma sistēma.
Finansiālā nodrošinājuma sistēma var būt izveidota
kā sociālā nodrošinājuma sistēma vai
apdrošināšanas vai valsts fonds, vai cita līdzīga
kārtība. Tās veidu nosaka dalībnieks pēc apspriešanās
ar attiecīgajām kuģu īpašnieku un jūrnieku
organizācijām.
4.
Finansiālā nodrošinājuma sistēma pamestiem jūrniekiem,
kas nodarbināti vai iesaistīti darbā, vai veic jebkuru darbu uz
kuģa, kas kuģo ar dalībnieka karogu, nodrošina tiešu
piekļuvi, pietiekamu segumu un paātrinātu finansiālu
palīdzību saskaņā ar šo standartu.
5.
Šī standarta nolūkā nepieciešamā palīdzība vai
atbalsts jūrniekiem ietver: pienācīgu pārtiku,
apģērbu, izmitināšanu, nepieciešamo medicīnisko aprūpi
un citas saprātīgas izmaksas vai maksājumus, kuri izriet no
pamešanas.
6.
Katrs dalībnieks pieprasa, lai kuģi, kas kuģo ar tā karogu,
un kuriem piemēro 5.1.3.noteikuma
1. vai 2.
punktu, sniegtu dokumentārus pierādījumus par finansiālo
nodrošinājumu, ko izdevis finanšu nodrošinājuma sniedzējs.[3] Dokumentāriem
pierādījumiem jābūt piestiprinātiem redzamā
vietā jūrnieka dzīvojamās telpās. Ja finansiālo
nodrošinājumu sniedz vairāk nekā viens finansiālā
nodrošinājuma sniedzējs, uz kuģa jābūt dokumentam, ko
sagatavojis katrs nodrošinājuma sniedzējs.
7.
Dokumentāri pierādījumi par finansiālu nodrošinājumu
ietver informāciju, kas prasīta A2-I papildinājumā.
To sagatavo angļu valodā, vai arī pievieno tulkojumu angļu
valodā.
8.
Palīdzību, ko sniedz finansiāla nodrošinājuma sistēma,
piešķir nekavējoties pēc jūrnieka pieprasījuma vai
viņa vārdā iesniegta pieprasījuma ar nepieciešamo
pamatojumu par tiesībām saskaņā ar iepriekšminēto 2. punktu.
9.
Ņemot vērā 2.2. un 2.5. noteikumu, palīdzībai, ko sniedz
finanšu nodrošinājuma sistēma, jābūt pietiekamai, lai segtu
šādus izdevumus:
a) nesamaksātā darba alga un citas
tiesības, kas jūrniekam pienākas no kuģa īpašnieka
saskaņā ar darba līgumu, attiecīgo darba koplīgumu vai
karoga valsts tiesību aktiem, ar četru mēnešu ierobežojumu
attiecībā uz jebkādu šādu nesamaksātu darba algu un
četru mēnešu ierobežojumu attiecībā uz šādām neizmantotām
tiesībām;
b) visas izmaksas, kas jūrniekam pamatoti
radušās, ieskaitot 10. punktā
minētās repatriācijas izmaksas;  un
c) izmaksas par nepieciešamo palīdzību
un atbalstu, kas saistīts ar darbību vai bezdarbību, kas
nozīmē pamešanu, līdz jūrnieka pārbraukšanai
mājās.
10.
Repatriācijas izmaksas ietver ceļu līdz repatriācijas
galamērķim piemērotā un operatīvā veidā,
parasti ar gaisa satiksmi, un izdevumus par  pārtiku un dzīvošanu no
brīža, kopš jūrnieks atstājis kuģi, līdz brīdim,
kad sasniegtas jūrnieka mājas, nepieciešamo medicīnisko
aprūpi, personīgās bagāžas nosūtīšanu un
transportu un jebkuras citas saprātīgas izmaksas vai maksājumus,
kuri izriet no pamešanas.
11.
Ja apdrošināšanas vai cita finansiālā nodrošinājuma
sniedzējs ir veicis jūrniekam maksājumu saskaņā ar šo
standartu, šāds pakalpojumu sniedzējs ar subrogāciju, cesiju vai
citādi iegūst tiesības (līdz summas apmēram, ko tas
samaksājis), kādas būtu saņēmis jūrnieks.
12.
Šajā standartā teiktais neierobežo apdrošinātāja vai
finansiālā nodrošinājuma sniedzēja tiesības
vērsties pret trešām personām.
13.
Šī standarta noteikumi nav paredzēti kā ekskluzīvi
noteikumi vai noteikumi, kas ierobežo jebkādas citas tiesības,
prasības vai citus tiesiskās aizsardzības līdzekļus,
kas var būt pieejami, lai sniegtu kompensāciju pamestajiem
jūrniekiem. Valsts tiesību aktos vai noteikumos var paredzēt, ka
jebkuras summas, kas maksājamas saskaņā ar šo standartu, var
kompensēt ar summām, kas ir saņemtas no citiem avotiem, kas
izriet no jebkādām tiesībām, prasībām vai
tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, uz kuriem var attiekties
kompensācija saskaņā ar šo standartu.

B. Priekšlikumi saistībā ar B2.5.
norādījumu
Esošā B2.5.norādījuma beigās pievieno
šādu virsrakstu un tekstu:

B2.5.3.
norādījums– Finansiālāis nodrošinājums
1.
Īstenojot A2.5.2. standarta 8. punktu, ja ir vajadzīgs laiks, lai
pārbaudītu dažu aspektu derīgumu jūrnieka
pieprasījumā, tam nebūtu jāaizkavē jūrnieku vai
pārstāvi nekavējoties saņemt tādu lūgtās
palīdzības daļu, kas ir atzīta par pamatotu.

C. Priekšlikums par jaunu
papildinājumu
Pirms A5-I
papildinājuma pievieno šādu papildinājumu:

A2-I
papildinājums
Pierādījumi par finansiālo
nodrošinājumu saskaņā ar 2.5. noteikuma 2. punktu

Sertifikāts vai[4] cits dokumentārs
pierādījums, kas minēts A2.5.2.
standarta 7. punktā, ietver šādu
informāciju:
a) kuģa nosaukums;
b) kuģa reģistrācijas osta;
c) kuģa izsaukuma signāls;
d) kuģa SJO numurs;
e) finansiālā nodrošinājuma
sniedzēja nosaukums un adrese;
f) kontaktinformācija par personu vai
struktūru, kas atbild par jūrnieku palīdzības
pieprasījumu izskatīšanu;
g) kuģa īpašnieka vārds/nosaukums;
h) finansiālā nodrošinājuma
derīguma termiņš; un
i) apliecinājums, ka finansiālais
nodrošinājums atbilst A2.5.2.
standarta prasībām.

D. Priekšlikumi saistībā ar A 5-I papildinājumu, A 5-II papildinājumu un A 5-III papildinājumu[5]
1. A 5-I
papildinājuma beigās pievieno šādu ierakstu:

Finansiālais nodrošinājums
repatriācijai.

2. A 5-II
papildinājumā sadaļā Paziņojums par jūras
darbaspēka atbilstību. I daļa pēc 14. punkta pievieno šādu punktu:

15.
Finansiālais nodrošinājums repatriācijai (2.5.
noteikums)

3. A5-II
papildinājumā sadaļā Paziņojums par jūras
darbaspēka atbilstību. II daļa pēc 14. punkta pievieno šādu punktu:

15.
Finansiālais nodrošinājums repatriācijai (2.5.
noteikums)

4. A5-III
papildinājuma beigās pievieno šādu aili:

Finansiālais nodrošinājums
repatriācijai.

II —  Kopējo priekšlikumu otrā
pakete: kodeksa grozījumu priekšlikums saistībā ar 2006. gada Konvencijas par darbu jūrniecībā
4.2.
noteikumu
Šajā priekšlikumā atspoguļoti
principi, kas tika pieņemti kopīgajā SDO/SJO 9. sesijā (2009. gada 2.–6. martā) Ad Hoc ekspertu darba
grupā atbildības un kompensācijas jomā attiecībā
uz prasībām nāves, miesas bojājumu gadījumā un
attiecībā uz jūrnieku pamešanas gadījumiem[6]. Zemsvītras
piezīmes šajā priekšlikumā ir paredzētas tikai
informācijai un nav daļa no šī priekšlikuma par grozījumu
tekstu.

A. Priekšlikumi saistībā ar A4.2.
standartu
1. Pašreizējā virsrakstā "A4.2.
standarts –Kuģu īpašnieku atbildība" “A4.2.”
aizvieto ar “A4.2.1.”.
2. Pēc esošā A4.2. standarta 7. punkta pievieno šādu tekstu:

8.
Valsts tiesību aktos un noteikumos nosaka, ka finansiālā
nodrošinājuma sistēmai, lai izmaksātu kompensāciju, kā
paredzēts šā standartā 1.
punkta b) apakšpunktā attiecībā uz  līgumiskām
prasībām, kas definētas A4.2.2.
standartā, jāatbilst šādām minimālajām
prasībām:
a) līgumā paredzēto
kompensāciju, ja tā noteikta jūrnieka darba līgumā un
neskarot c) apakšpunkta noteikumus, izmaksā pilnībā un
nekavējoties;
b) nedrīkst būt spiediena pieņemt
nepilnu līgumsummas  maksājumu;
c) ja jūrnieka ilgstošas invaliditātes
veida dēļ ir grūti novērtēt galīgo
kompensāciju, ko jūrnieks var būt tiesīgs saņemt,
jūrniekam izmaksā starpposma maksājumu vai maksājumus, lai
novērstu nevajadzīgas grūtības;
d) saskaņā ar 4.2. noteikuma 2. punktu, jūrnieks saņem
maksājumu, neskarot citas juridiskas tiesības, bet kuģu
īpašnieks šādu maksājumu var kompensēt ar  jebkādiem
zaudējumiem, kas izriet no jebkuras citas jūrnieka iesniegtas
prasības pret kuģa īpašnieku un kas izriet no tā paša
starpgadījuma;
e) prasību par līgumā
paredzēto kompensāciju var iesniegt tieši attiecīgais
jūrnieks vai viņa tuvākais radinieks, vai jūrnieka
pārstāvis vai noteiktais atbalsta saņēmējs[7].
9.
Katra dalībnieka tiesību akti un noteikumi nodrošina, ka
jūrnieki saņem iepriekšēju paziņojumu, ja kuģa
īpašnieka finansiālais nodrošinājums ir jāatceļ, un
jūrniekus nekavējoties informē, ja tas netiks atjaunots.
10.
Katra dalībnieka tiesību akti un noteikumi nodrošina, ka
apdrošināšanas sniedzējs paziņo karoga valstij atcelšanas un
neatjaunošanas gadījumā, ja kuģa īpašnieka
finansiālais nodrošinājums ir jāatceļ.
11.
Katrs dalībnieks pieprasa, lai kuģi, kas kuģo ar tā karogu,
sniegtu dokumentārus pierādījumus par finansiālo
nodrošinājumu, ko izdevis finansiālā nodrošinājuma
sniedzējs. Dokumentāriem pierādījumiem jābūt
piestiprinātiem redzamā vietā jūrnieka dzīvojamās
telpās. Ja finansiālo nodrošinājumu sniedz vairāk nekā
viens finansiālā nodrošinājuma sniedzēja, uz kuģa
jābūt dokumentam, ko sagatavojis katrs nodrošinājuma
sniedzējs.
12.
Finansiālais nodrošinājums nodrošina apmaksu par visām
līgumiskām prasībām, uz ko tas attiecas un kas radušās
laikposmā, kurā dokuments ir derīgs.
13.
Dokumentāri pierādījumi par finansiālu nodrošinājumu
ietver informāciju, kas prasīta A4-I papildinājumā.
To sagatavo angļu valodā, vai arī pievieno tulkojumu angļu
valodā.
A4.2. standarta beigās pievieno šādu
virsrakstu un tekstu:

A4.2.2.
standarts– Līgumisko prasību apstrāde[8]
1. A4.2.1. standarta un šī standarta
nolūkā termins "līgumiskās prasība" ir
jebkura prasība, kas saistīta ar jūrnieka slimību,
savainojumu vai nāves gadījumu, kas noticis tad,  kad jūrnieks
ir darba attiecībās saskaņā ar jūrnieka darba
līgumu vai kas izriet no darba saskaņā ar šādu līgumu.

2.
Katra dalībnieka tiesību akti un noteikumi nodrošina efektīvu
kārtību, lai saņemtu, apstrādātu un taisnīgi
izšķirtu līgumiskās prasības attiecībā uz
kompensāciju, kas minēta A4.2.1.
standartā, izmantojot ātras un taisnīgas procedūras.

B. Priekšlikumi saistībā ar B4.2.
norādījumu
1. Pašreizējā virsrakstā "B4.2.
norādījums –Kuģu  īpašnieku atbildība" “B4.2.”
aizvieto ar “B4.2.1.”.
2. Pašreizējā B4.2
norādījuma 1. punktā
frāzi “A4.2. standarta” aizstāj ar “A4.2.1.
standarta ”.

3. Pēc esošā B4.2. norādījuma 3. punkta pievieno šādu virsrakstu un
tekstu:

B4.2.2.
norādījums– Līgumisko prasību apstrāde
1.
Valsts tiesību aktos un noteikumos būtu jāparedz, ka līgumiskas
prasības maksājuma puses var izmantot B4-I papildinājumā
noteikto veidlapas paraugu par līgumiskās prasības
maksājuma saņemšanu un atbrīvošanu no saistībām.

C. Priekšlikumi jauniem
papildinājumiem
1. Pēc A2-I
papildinājuma pievieno šādu papildinājumu:

A4-I
PAPILDINAJUMS
Pierādījumi par finansiālo
nodrošinājumu saskaņā ar 2.5. noteikuma 2. punktu

Finansiālā nodrošinājuma
dokumentāri pierādījumi, kas noteikti A4.2.1. standarta 13.
punktā,  ietver šādu informāciju:
a) kuģa nosaukums;
b) kuģa reģistrācijas osta;
c) kuģa izsaukuma signāls;
d) kuģa SJO numurs;
e) finansiālā nodrošinājuma
sniedzēja nosaukums un kontaktinformācija;
f) finansiālā nodrošinājuma
sniedzēja uzņēmējdarbības vieta;
g) kuģa īpašnieka vārds/nosaukums;
h) finansiālā nodrošinājuma
derīguma termiņš;
i) kompetentās iestādes
apliecinājums, ka finansiālais nodrošinājums atbilst šī
standarta prasībām.

2. Pēc A4-I
papildinājuma pievieno šādu papildinājumu:

B4-I PAPILDINĀJUMS

Veidlapas paraugs par līgumiskās
prasības maksājuma saņemšanu un atbrīvošanu no
saistībām, kas minēts B4.2.2. norādījumā
Kuģis: ………………………………………………………………………………………….
Starpgadījums:
……………………….…………………………………………………………………
Jūrnieks/likumīgs mantinieks un/vai
apgādājamais:
………………………….……………….………….....................................................
Kuģa īpašnieks:
………………………………………………………………………………………….
Es, [jūrnieks] [jūrnieka likumīgs
mantinieks un/vai apgādājamais]* ar šo apstiprinu summas [valūta
un apmērs] saņemšanu, izpildot kuģa īpašnieka
pienākumu maksāt līgumā paredzēto kompensāciju
par miesas bojājumiem un/vai nāves gadījumā
saskaņā ar maniem/ jūrnieka nodarbinātības
noteikumiem, un es ar šo atbrīvoju kuģa īpašnieku no
pienākumiem saskaņā ar minētajiem noteikumiem un
nosacījumiem.
Maksājumu veic bez atbildības
atzīšanas par prasību un pieņem, neskarot manas/jūrnieka
likumīgā mantinieka un/vai apgādājamā tiesības
iesniegt juridisku prasību attiecībā uz nolaidību, deliktu
vai jebkādu citu tiesiskās aizsardzības līdzekli, kas
pieejami un kas izriet no iepriekš minētā starpgadījuma.
Datums: ………………………………………………………………………………………….
Jūrnieks/likumīgs mantinieks un/vai
apgādājamais: ………………………………………………………………………………………….
Paraksts: …………………..……………………….………………………………………..........
Apstiprinājumam:
Kuģa īpašnieks/īpašnieka
pārstāvis:
Paraksts:
……………………….…………………………………………………………............
Apdrošinātājs/apdrošinātāja
pārstāvis:
Paraksts:
……………………….…………………………………………………………............___________________
*Nevajadzīgo svītro.

D. Priekšlikumi saistībā ar A 5-I papildinājumu, A 5-II papildinājumu un A 5-III papildinājumu[9]

1. A 5-I
papildinājuma beigās pievieno šādu ierakstu:

Finansiāls nodrošinājums
attiecībā uz kuģu īpašnieku atbildību.

2. A 5-II
papildinājumā sadaļā Paziņojums par jūras
darbaspēka atbilstību. I daļa pēc 15. punkta pievieno šādu punktu:

16.
Finansiāls nodrošinājums attiecībā uz kuģu
īpašnieku atbildību (4.2. noteikums).

3. A5-II
papildinājumā sadaļā Paziņojums par jūras
darbaspēka atbilstību. II daļa pēc 15. punkta pievieno šādu punktu:

16.
Finansiāls nodrošinājums attiecībā uz kuģu
īpašnieku atbildību (4.2. noteikums).

4. A5-III
papildinājuma beigās pievieno šādu aili:

Finansiāls nodrošinājums
attiecībā uz kuģu īpašnieku atbildību.
[1]               ILO–IMO–WGPS/9/2009/10,
Nobeiguma ziņojums, Kopīgā SJO/SDO Ad Hoc ekspertu darba
grupa atbildības un kompensācijas jomā attiecībā uz
prasībām nāves, miesas bojājumu gadījumā un
attiecībā uz jūrnieku pamešanas gadījumiem, 9. sesija. Skat.: http://www.ilo.org/sector/activities/sectoral-meetings/WCMS_
161446/lang--en/index.htm. Šīs darba
grupas svarīgums saistībā ar turpmākajiem pasākumiem,
lai pieņemtu 2006. gada
Konvenciju par darbu jūrniecībā, tika atzīts
rezolūcijā, ko pieņēma Starptautiskās darba
konferences 94. sesijā, kad
tā pieņēma 2006. gada
Konvenciju par darbu jūrniecībā. Skat.: Rezolūciju par
kopīgās SJO/SDO Ad Hoc ekspertu darba grupu atbildības un
kompensācijas jomā attiecībā uz prasībām
nāves, miesas bojājumu gadījumā un attiecībā uz
jūrnieku pamešanas gadījumiem, Starptautiskā darba
konference, Provisional Record No. 3-1(Rev.), 94.
sesija (Jūrlietas), Ženēva, 2006.g.,
3-1/16. lpp. Skat.:
http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_088130/lang--en/index.htm.
[2]               Ierosinātais virsraksts veido saikni starp
finansiālā nodrošinājuma sniegšanu repatriācijai  2.5.
noteikuma 2. punktā un jēdzienu
"pamešanas", kā noteikts ierosinātajā jaunā A2.5.2. standarta 2. punktā
(agrākais 5. punkts SJO/SDO Ad
Hoc ekspertu darba grupā “principi”).
[3]               Kopējā SJO/SDO Ad hoc ekspertu darba
grupa 2009. gadā vienojās, ka
šis jautājums būtu jāiekļauj jomu sarakstā, uz
kurām attiecas ostas valsts kontrole, un tādējādi tas
būtu kuģiem sertificējams jautājums, kas gan pārbauda,
gan jāsertificē. Skatīt Nobeiguma ziņojumu, kas minēts
1. piezīmē, 106. punkts. Termins "dokumentāri
pierādījumi" tika izmantots, lai novērstu
atšķirīgus viedokļus par precīzu šīs
dokumentācijas formu, lai pierādītu finansiālu
nodrošinājumu. Šis formulējums ir saskaņā arī ar
pieeju, kas pieņemta SDO Norādījumos par karoga valsts
pārbaudi, ko 2008. gadā
sagatavoja starptautiska ekspertu trīspusēja sanāksme.
[4]               Kā norādīts
iepriekš, kopējā SJO/SDO Ad hoc ekspertu darba grupā bija
atšķirīgi viedokļi par šī nodrošinājuma
pierādījumu formu. Lai nodrošinātu elastīgumu, ir
ierosināts lietot "vai".
[5]               Kā norādīts
iepriekš 3. piezīmē,
kopējā SJO/SDO Ad hoc ekspertu darba grupa piekrita, ka
šīs prasības tiktu iekļautas kuģa sertifikācijas
sistēmā.
[6]               ILO–IMO–WGPS/9/2009/10, Final report, Joint IMO/ILO Ad Hoc
Expert Working Group on Liability and Compensation regarding Claims for Death,
Personal Injury and Abandonment of Seafarers, Ninth Session. Šīs darba
grupas svarīgumu saistībā ar turpmākajiem pasākumiem,
lai pieņemtu 2006. gada Konvenciju
par darbu jūrniecībā, tika atzīts rezolūcijā, ko
pieņēma Starptautiskās darba konferences 94. sesijā, kad tā pieņēma 2006. gada Konvenciju par darbu
jūrniecībā. Skat.: Resolution concerning the Joint IMO/ILO Ad
Hoc Expert Working Group on Liability and Compensation regarding Claims for
Death, Personal Injury and Abandonment of Seafarers, International Labour
Conference, Provisional Record No. 3-1(Rev.), 94th
Session (Maritime), Geneva, 2006, p. 3-1/16. Skat.: http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_088130/lang--en/index.htm.
[7]               Formulējums, kas bija
ietverts principos, ko ierosināja Kopīgā SJO/SDO Ad hoc
ekspertu darba grupa (Skatīt Nobeiguma ziņojumu, kas iepriekš
minēti 6. piezīmē, 149.– 152.
punkts un II papildinājums, 4. punkts
“principi”), ir pielāgots tiesību aktu izstrādes iemeslu
dēļ. Lai gan šķiet, ka par formulējumu ir panākta
vienošanās (sk. 152. punktu),
jūrnieku grupas pārstāvis aicināja punktu likt
kvadrātiekavās (skat. 151.
punktu). Jāatzīmē, ka pašreizējais priekšlikums nesatur
kvadrātiekavas.
[8]               Kopējās SJO/SDO Ad
hoc ekspertu darba grupas ierosinātie principi attiecas uz diviem
jautājumiem. Skatīt Nobeiguma ziņojumu, kas iepriekš minēts
6. piezīmē, 133.–134.
punkts.
[9]               Kopējā SJO/SDO Ad
hoc ekspertu darba grupa 2009.
gadā vienojās, ka šis jautājums būtu jāiekļauj
jomu sarakstā, uz kurām attiecas ostas valsts kontrole, un
tādējādi tas būtu kuģiem sertificējams
jautājums, kas gan pārbauda, gan jāsertificē. Skatīt
Nobeiguma ziņojumu, kas minēts 1. piezīmē,
126. punkts. Šis formulējums ir
saskaņā arī ar pieeju, kas pieņemta SDO
Norādījumos par karoga valsts pārbaudi, ko 2008. gadā sagatavoja ekspertu
starptautiska trīspusēja sanāksme. Skat.:
http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_101788/lang--en/ index.htm