				|

		52012PC0550

			Priekšlikums PADOMES LĒMUMS, ar ko pilnvaro dalībvalstis, kuras ir līgumslēdzējas puses 1963. gada 21. maija Vīnes konvencijai par civilo atbildību par kodolkaitējumiem („Vīnes konvencija”), Eiropas Savienības interesēs ratificēt protokolu, ar kuru groza minēto konvenciju, vai tam pievienoties /* COM/2012/0550 final - 2012/0262 (NLE) */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
1.           PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
1.1.        Priekšlikuma mērķis
Pašlaik starptautiskās atbildības
režīmu kodolenerģijas jomā galvenokārt regulē divi
tiesību akti: "Vīnes konvencija", kas grozīta ar
1997. gada protokolu, un 1960. gada "Parīzes konvencija"
par trešo pušu atbildību kodolenerģijas jomā, kas grozīta
ar vairākiem protokoliem un papildināta ar 1963. gada
31. janvāra Briseles konvenciju (turpmāk "Briseles
konvencija"). Abu šo konvenciju pamatprincipi ir pēc
būtības līdzīgi. Tomēr dažas ES dalībvalstis ir
Parīzes konvencijas līgumslēdzējas puses, bet citas –
Vīnes konvencijas līgumslēdzējas puses.
1997. gada protokola
12.-14. pantā ir ietverti noteikumi par jurisdikciju un spriedumu
atzīšanu un izpildi saistībā ar Vīnes konvencijas
piemērošanu. Šis regulējums ietekmē Eiropas Savienības
tiesību aktu noteikumus, jo īpaši Padomes Regulu (EK)
Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un
spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās.
Tādēļ Savienībai ir ekskluzīva kompetence
attiecībā uz 1997. gada protokolā ietvertajiem noteikumiem.
Līdz ar to dalībvalstis nevar kļūt par 1997. gada
protokola līgumslēdzējām pusēm, ciktāl skarti
minētie noteikumi. Līdzīgā situācijā
attiecībā uz 2004. gada 12. februāra Protokolu, ar
kuru groza Parīzes konvenciju, tika pieņemti Padomes lēmumi, ar
kuriem pilnvaroja attiecīgās dalībvalstis Savienības
interesēs parakstīt un ratificēt protokolu vai tam pievienoties.
Arī šajā gadījumā tiek ierosināts šāds
risinājums.
Komisija ierosina Padomei pilnvarot
dalībvalstis, kuras ir līgumslēdzējas puses 1963. gada
21. maija Konvencijai par civilo atbildību par kodolkaitējumiem
("Vīnes konvencija"), tas ir, Bulgāriju, Čehijas
Republiku, Igauniju, Ungāriju, Lietuvu, Poliju (ex post) un
Slovākiju, Eiropas Savienības interesēs ratificēt vai
noslēgt Protokolu par šās konvencijas grozījumiem[1], kas
Starptautiskās Atomenerģijas aģentūras
pārraudzībā pieņemts 1997. gada
12. septembrī.
Visbeidzot, lai gan būtu vēlams
Eiropas Savienībā piemērot vienotu kodolenerģijas nozares
atbildības sistēmu, tomēr ir iespējama elastīga
pieeja, tā kā ar Vīnes konvenciju un Parīzes konvenciju
izveidotās tiesiskā regulējuma sistēmas ir savietojamas.
1.2.        Protokols par
grozījumiem 1963. gada Vīnes konvencijā par civilo
atbildību par kodolkaitējumiem
Vīnes konvenciju pieņēma, lai sniegtu atbilstošu un
taisnīgu kompensāciju cietušajiem no kodolincidentos radīta
kaitējuma. Ar šo konvenciju ir izveidota īpaša civiltiesiskās
atbildības sistēma kodolenerģijas jomā, pamatojoties uz
šādiem pamatprincipiem: a) „ absolūta ” atbildība, tas ir,
atbildība bez vainas, b) kodoliekārtas operatora ekskluzīva
atbildība, c) atbildības apjoma ierobežošana un/vai ierobežojumi
attiecībā uz atbildības segšanu ar apdrošināšanu vai citu
finansiālu nodrošinājumu, d) atbildības ierobežošana laikā.
1997. gada
protokols
Vīnes konvencija tika grozīta ar
1997. gada protokolu (kas stājās spēkā 2003. gada
4. oktobrī), lai uzlabotu kodolkaitējuma kompensācijas
sistēmu.
Citastarp 1997. gada protokolā ir
ietverta jauna kodolkaitējuma definīcija (nu ietverot arī videi
nodarīta kaitējuma jēdzienu un aizsargpasākumus),
paplašināta Vīnes konvencijas ģeogrāfiskā
piemērošanas joma, pagarināts laikposms, kurā var iesniegt
prasības attiecībā uz nāves un miesas bojājumu
gadījumiem, un būtiski palielināts minimālais
pieļaujamais kompensācijas apmērs. Protokolā ietverti
arī jauni noteikumi par jurisdikciju, kas ietekmē gadījumus, kad
kodolincidents notiek kodolmateriālu transportēšanas laikā uz
iekārtu vai no iekārtas, kas atrodas tādas valsts
teritorijā, kura ir Vīnes konvencijas līgumslēdzēja
puse.
Saskaņā ar 1997. gada protokola
19. panta 1. punktu, valstij, kura ir šā protokola puse, bet nav
1963. gada Vīnes konvencijas puse, minētās konvencijas
noteikumi, kas grozīti ar minēto protokolu, ir saistoši
attiecībā uz citām valstīm, kuras ir minētā
protokola puses, un, ja šī valsts līdz ar ratifikācijas,
pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokumenta
deponēšanu nepauž pretēju nodomu, tai 1963. gada Vīnes
konvencija ir saistoša attiecībā uz valstīm, kuras ir šās
konvencijas puses.
1988. gada
Kopīgais protokols
Tā kā Parīzes konvencijā,
Briseles konvencijā un Vīnes konvencijā ir vieni un tie paši
principi, Konferencē par attiecībām starp Parīzes
konvenciju un Vīnes konvenciju 1988. gada 21. septembrī
pieņēma Kopīgo protokolu par Vīnes konvencijas un
Parīzes konvencijas piemērošanu ("1988. gada Kopīgais
protokols"). Tā galvenais mērķis bija koordinēt
konvenciju piemērošanu.
1988. gada Kopīgais protokols
divējādi sasaista abas šīs konvencijas.
Pirmkārt, tajā paredzēts abpusēji paplašināt
operatora atbildību saskaņā ar Parīzes un Vīnes
konvenciju regulējumu (II pants). Tādējādi, ja notiek
kodolincidents, par kuru operators ir atbildīgs gan saskaņā ar
Vīnes konvenciju, gan Kopīgo protokolu, operators saskaņā
ar Vīnes konvenciju būs atbildīgs par kodolpostījumu, kas
nodarīts ne tikai tās pušu teritorijā, bet arī Parīzes
konvencijas un Kopīgā protokola pušu teritorijā. Turpretim, ja
notiek kodolincidents, par kuru operators ir atbildīgs gan
saskaņā ar Parīzes konvenciju, gan Kopīgo protokolu,
piemēro savstarpības principu.
Otrkārt, ar 1988. gada Kopīgo
protokolu ir paredzēts novērst pretrunas, kas varētu rasties
pretējā gadījumā, jo īpaši vienlaicīgi
piemērojot abas konvencijas attiecībā uz transportēšanas
gadījumiem (III pants).
1988. gada Kopīgo protokolu
parakstīja piecas dalībvalstis, un pēc ratifikācijas,
pievienošanās, apstiprināšanas vai pieņemšanas tas
stājās spēkā vēl 17 dalībvalstīs.
2.           APSPRIEŠANĀS AR
IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU
REZULTĀTI
Vīnes konvencijas grozījumos
ietverti noteikti aspekti, kas ir labvēlīgi iespējamajiem
kodolincidentā cietušajiem, tas ir, palielināts atbildības
apmērs un noteikta plašāka kodolkaitējuma definīcija.
Tādēļ saskaņā ar secinājumiem, kas gūti
2009. gadā publicētā pētījumā un
2010. gada jūnijā notikušajā seminārā par
atbildību kodolenerģijas jomā[2], un pēc apspriešanās ar
ieinteresētajām personām atzīts, ka neviena iniciatīva
saistībā ar atbildību kodolenerģijas jomā
nedrīkst kavēt dalībvalstu pievienošanos nevienai starptautiskai
konvencijai, ar kuru uzlabo iespējamo cietušo situāciju Eiropas
Savienībā. Līdz ar to 1997. gada protokola ievērošana
ir lietderīga, lai uzlabotu kompensācijas cietušajiem visā
Eiropas Savienībā.
3.           PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI
3.1.        Attiecīgās
dalībvalstis
Vīnes konvenciju ir ratificējušas
vai tai ir pievienojušās šādas deviņas Eiropas Savienības
dalībvalstis: Bulgārija, Čehijas Republika, Igaunija,
Ungārija, Latvija, Lietuva, Slovākija, Polija un Rumānija.
Apvienotā Karaliste un Spānija konvenciju ir parakstījušas, bet
nav ratificējušas (abas šīs valstis kļuva par Parīzes
konvencijas līgumslēdzējām pusēm). Slovēnijai šo
konvenciju vairs nepiemēro.
1997. gada protokolu parakstīja
Čehijas Republika, Ungārija, Lietuva un Itālija
(pēdējā ir Parīzes konvencijas līgumslēdzēja
puse). Protokolu ratificēja Rumānija un Latvija (pirms šo valstu
pievienošanās ES), un Polija (pēc šīs valsts pievienošanās
Eiropas Savienībai).
Tādēļ Padomes lēmums
būtu jāadresē dalībvalstīm, kuras ir Vīnes
konvencijas līgumslēdzējas puses, t.i., Bulgārijai,
Čehijai, Igaunijai, Ungārijai, Lietuvai, Polijai (ex post) un
Slovākijai. Ņemot vērā, ka Itālija, Apvienotā
Karaliste un Spānija, kuras ir parakstījušas Vīnes konvenciju,
ir līgumslēdzējas puses Parīzes konvencijai, ar kuru ir
izveidota līdzīga atbildības sistēma kodolenerģijas
jomā, Padomes lēmumam nevajadzētu aptvert minētās
valstis.
3.2.        Padomes Regula (EK)
Nr. 44/2001
Padomes 2000. gada 22. decembra Regulā (EK)
Nr. 44/2001[3]
ir ietverti noteikumi par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi
civillietās un komerclietās. Šī regula ir saistoša visām
dalībvalstīm (attiecībā uz Dāniju pastāv
īpaša kārtība).
Padomes Regulā (EK) Nr. 44/2001
ietvertos noteikumus par jurisdikciju piemēro, ja atbildētāja
domicils ir vienā no dalībvalstīm, kurām ir saistoša
šī regula. Atbildētājus, kuru domicils nav kādā
dalībvalstī, var iesūdzēt jebkuras dalībvalsts
tiesās saskaņā ar šās valsts tiesību aktiem par
jurisdikciju, ievērojot 22. pantu (izņēmuma jurisdikcija)
un 23. pantu (tiesas izvēles klauzula).
Jurisdikcijas pamats, pirmkārt, ir
atbildētāja domicils. Turklāt lietās, kas attiecas uz
kaitējumu vai neatļautu rīcību, personu, kuras domicils ir
kādā dalībvalstī, var iesūdzēt tiesā
dalībvalstī, kurā radies vai varētu rasties
kaitējošais notikums. Saskaņā ar Tiesas praksi ar vietu, kur
radies kaitējošais notikums, saprot vietu, kur veikta darbība, kuras
rezultātā radies kaitējošais notikums, vai vietu, kur
radīts kaitējums. Lietās, kas saistītas ar
apdrošināšanu, apdrošinātāju, kura domicils ir kādā
dalībvalstī, var iesūdzēt a) tās dalībvalsts
tiesās, kurā ir apdrošinātāja domicils, vai
b) dalībvalstī, kurā ir prasītāja domicils, ja
prasību iesniedz apdrošinājuma ņēmējs,
apdrošinātais vai apdrošināšanas atlīdzības
saņēmējs, vai, c) ja persona ir kopapdrošinātājs,
tās dalībvalsts tiesā, kurā ir ierosināta
tiesvedība pret galveno apdrošinātāju. Attiecībā uz
atbildības apdrošināšanu, apdrošinātāju turklāt var
iesūdzēt tās vietas tiesās, kur radies kaitējošais
notikums, kā arī, ja tiesas valsts tiesību akti to pieļauj,
piesaistīt tiesvedībai, ko pret apdrošināto personu
ierosinājusi cietusī puse.
Padomes Regulā (EK) Nr. 44/2001
noteikts, ka vienā dalībvalstī pieņemts spriedums ir
atzīstams un izpildāms pārējās dalībvalstīs
bez kādas īpašas procesuālās kārtības. Tomēr
paredzēts noteikts skaits pamatu spriedumu neatzīšanai, lai
ņemtu vērā sabiedriskās kārtības apsvērumus,
tiesības uz aizstāvību un atsevišķu nesavienojamu spriedumu
pastāvēšanu.
3.3.        Savienības kompetence
attiecībā uz 1997. gada Protokolu
Nav tādu Savienības tiesību
aktu, kuri regulētu trešo pušu atbildību kodolenerģijas
jomā. Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 864/2007
(2007. gada 11. jūlijs) par tiesību aktiem, kas piemērojami
ārpuslīgumiskām saistībām, ("Roma II")
noteikts, ka atbildība par kodolkaitējumu ir izslēgta no
tās darbības jomas.
Tomēr 1997. gada protokolā ir
noteikumi, kas attiecas uz Padomes Regulu (EK) Nr. 44/2001.
Atšķirībā no dažādajiem jurisdikcijas pamatiem, kas
ietverti minētajā regulā, Vīnes konvencijas
XI pantā, kas ir grozīts ar 1997. gada protokolu, ietverts
vispārīgs noteikums, ka izņēmuma jurisdikcija ir tās
līgumslēdzējas valsts tiesām, kuras teritorijā noticis
kodolincidents.
Konkrēti, ar Vīnes konvencijas
XI pantu tās līgumslēdzējas valsts tiesām, kuras
teritorijā noticis kodolincidents, piešķirta izņēmuma
jurisdikcija attiecībā uz prasībām par incidenta
izraisītā kaitējuma atlīdzināšanu. Ja incidents
noticis ārpus līgumslēdzēju pušu teritorijas vai incidenta
vieta nav precīzi nosakāma, jurisdikcija ir atbildīgā
operatora valsts, kura atbildīga par kodoliekārtu.
Turklāt 1997. gada protokolā
paredzēta piekrastes līgumslēdzēju pušu tiesu
izņēmuma jurisdikcija attiecībā uz kodolincidentiem, kas
notikuši šo valstu ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā. Šī
jurisdikcija ir piešķirta ar nosacījumu, ka konvencijas
depozitārs pirms kodolincidenta ir saņēmis paziņojumu par
šādu zonu.
Attiecībā uz noteikumiem par atzīšanu un izpildi,
saskaņā ar Vīnes konvencijas XII pantu, kas grozīts ar
1997. gada protokolu, visiem kompetentās tiesas spriedumiem, kuri
vairs nav pakļauti parastai pārskatīšanas kārtībai,
piemēro īpašos noteikumus par spriedumu atzīšanu un izpildi. Ar
dažiem izņēmumiem[4]
XII pantā paredzēts, ka spriedums ir atzīstams visu
līgumslēdzēju pušu teritorijā un ir izpildāms tā,
it kā tas būtu valsts tiesas spriedums. Lietas pārskatīšana
pēc būtības netiek pieļauta.
Eiropas Savienībai ir izņēmuma
jurisdikcija pār noteikumiem par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu
un izpildi, kas iekļauti 1997. gada protokolā, ciktāl šie
noteikumi, kā noteikts Tiesas judikatūrā[5], skar
Padomes Regulas (EK) Nr. 44/2001 attiecīgos noteikumus.
Tādēļ dalībvalstīm vairs nav tiesību vai nu
savstarpēji atkāpties no šiem noteikumiem vai arī ar trešām
valstīm noslēgt līgumsaistības, kas ietekmētu šos
noteikumus.
3.4.        Dalībvalstu pilnvarojums
Tomēr Vīnes konvencijā un
1997. gada protokolā nav klauzulas par reģionālu ekonomisku
organizāciju, kas ļautu Eiropas Savienībai kļūt par
šā protokola līgumslēdzēju pusi. Līdz ar to Eiropas
Savienība nevar kļūt par 1997. gada protokola
līgumslēdzēju pusi.
1997. gada protokols, kas uzlabo cietušo
aizsardzību saistībā ar kodolincidentiem, ir īpaši
svarīgs Eiropas Savienībai un tās dalībvalstīm.
Līdz ar to izņēmuma kārtā ir pamatoti, ka
Savienība savas pilnvaras īsteno ar to dalībvalstu
starpniecību, kuras ir Vīnes konvencijas
līgumslēdzējas puses.
Tomēr, neņemot vērā
tās dalībvalstis, kuras jau ir grozītās Parīzes
konvencijas līgumslēdzējas puses, piecas Eiropas Savienības
dalībvalstis, proti, Austrija, Īrija, Luksemburga, Malta un Kipra nav
ne grozītās Parīzes konvencijas, ne arī 1963. gada
Vīnes konvencijas puses. Tādējādi uzskatāms par objektīvi
pamatotu izņēmuma kārtā atļaut šīm piecām
dalībvalstīm nekļūt par 1997. gada protokola
pusēm un līdz ar to Vīnes konvencijas un 1997. gada
protokola darbības jomā turpināt piemērot Padomes Regulas
(EK) Nr. 44/2001 noteikumus. Šāda atšķirīga pieeja, Eiropas
Savienībā piemērojot noteikumus par jurisdikciju, ir pamatota
šādu apsvērumu dēļ:
- ar 1997. gada Protokolu groza
konvenciju, attiecībā uz kuru šīs piecas dalībvalstis nav
līgumslēdzējas puses;
- Padomes Regula (EK) Nr. 44/2001 neskar
konvencijas, attiecībā uz kurām šīs dalībvalstis ir
līgumslēdzējas puses.
Līdz ar to Eiropas Savienības
interesēs 1997. gada protokols būtu jāratificē vai tam
būtu jāpievienojas tikai tām dalībvalstīm, kuras
pašlaik ir Vīnes konvencijas līgumslēdzējas puses. Polija
1997. gada protokolu ratificēja pēc pievienošanās ES.
Tādēļ šis lēmums Polijai ir adresēts ex post.
Latvija un Rumānija 1997. gada protokolu parakstīja un
ratificēja jau pirms pievienošanās Eiropas Savienībai.
Šo iemeslu dēļ Komisija iesaka EP un
Padomei pieņemt lēmumu, ar ko pilnvaro tās dalībvalstis,
kuras ir Vīnes konvencijas līgumslēdzējas puses, Eiropas
Savienības interesēs ratificēt 1997. gada protokolu vai tam
pievienoties.
3.5.        Atruna attiecībā uz
noteikumiem par spriedumu atzīšanu un izpildi
Attiecībā uz noteikumiem par spriedumu atzīšanu un
izpildi, kas paredzēti XII pantā, kas grozīts ar
1997. gada protokola 14. pantu, nepieciešams nodrošināt, lai
tiktu nepārtraukti piemēroti attiecīgie Regulas Nr. 44/2001
noteikumi, kas attiecināti uz Dāniju saskaņā ar
Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Dānijas Karalisti par jurisdikciju
un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās[6], vai
2007. gada 30. oktobra Lugāno konvencijas par jurisdikciju un
spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās[7]
attiecīgie noteikumi. Šādi ierobežojot Vīnes konvencijas XII panta
piemērošanu, tiktu nodrošināta vienotība Savienības
tieslietu jomā un spriedumu brīva aprite Eiropas Savienībā,
neietekmējot konvencijas, kas grozīta ar minēto protokolu,
efektīvu īstenošanu un neradot būtiskas sekas
attiecībā uz tās pusēm, kuras nav ES dalībvalstis.
1997. gada protokolā nav skarts jautājums par
pieļaujamajām atrunām. Saskaņā ar 1969. gada
Vīnes Konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām
19. pantu atruna ir pieļaujama, ja tā atbilst konvencijas
„objektam un mērķim”, kā tas ir šajā gadījumā.
Tādējādi, pievienojoties
1997. gada protokolam, dalībvalstīm jānodrošina
attiecīgo ES noteikumu piemērošana tādu spriedumu atzīšanai
un izpildei, ko pasludinājusi tiesa citā dalībvalstī
(tostarp Dānijā) vai valstī ārpus ES, kurai ir saistoša Lugāno
konvencija.
2012/0262 (NLE)
Priekšlikums
PADOMES LĒMUMS,
ar ko pilnvaro dalībvalstis, kuras ir
līgumslēdzējas puses 1963. gada 21. maija Vīnes
konvencijai par civilo atbildību par kodolkaitējumiem („Vīnes
konvencija”), Eiropas Savienības interesēs ratificēt protokolu,
ar kuru groza minēto konvenciju, vai tam pievienoties
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 81. panta
2. punktu saistībā ar 218. panta 6. punkta
a) apakšpunktu,
ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta
piekrišanu,
tā kā:
(1)       1997. gada
12. septembra protokols, ar ko groza 1963. gada 21. maija
Vīnes konvenciju par civilo atbildību par kodolkaitējumiem
(turpmāk „Vīnes konvencija”), tika izstrādāts ar
nolūku uzlabot kompensāciju personām, kas cietušas
kodolincidentu izraisītu kaitējumu.
(2)                   Eiropas
Savienībai ir izņēmuma jurisdikcija attiecībā uz
Vīnes konvencijas konsolidēto XI un XII pantu, ciktāl
šādi noteikumi skar noteikumus, kas paredzēti Padomes Regulā
(EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un
spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās[8].
Dalībvalstis saglabā kompetenci jautājumos, uz kuriem attiecas
1997. gada protokols, bet kuri neskar Eiropas Savienības tiesību
aktus. Ņemot vērā 1997. gada protokola priekšmetu un
mērķi, Eiropas Savienības jurisdikcijā ietilpstošo
protokola noteikumu pieņemšanu nevar nošķirt no noteikumiem, kas ir
dalībvalstu kompetencē.
(3)       1997. gada protokols ir
īpaši svarīgs Eiropas Savienības un tās dalībvalstu
interesēm, jo tas uzlabo kodolincidentu izraisīta kaitējuma
kompensāciju.
(4)       Vīnes konvencija un
tās 1997. gada protokols nav atvērti reģionālu
organizāciju dalībai. Tā rezultātā Eiropas
Savienībai nav tiesīga protokolu parakstīt vai ratificēt.
Ņemot vērā šos apstākļus, izņēmuma
kārtā ir pamatoti, ka dalībvalstis 1997. gada protokolu
ratificē vai noslēdz Eiropas Savienības interesēs.
(5)       Piecas Eiropas
Savienības dalībvalstis, proti, Austrija, Īrija, Luksemburga,
Kipra un Malta tomēr nav Vīnes konvencijas
līgumslēdzējas puses. Ņemot vērā, ka ar
1997. gada protokolu groza Vīnes konvenciju un ar Padomes Regulu (EK)
Nr. 44/2001 dalībvalstis, kurām ir saistoša minētā
konvencija, pilnvarotas turpināt piemērot minētajā
konvencijā ietvertos noteikumus par jurisdikciju, ir objektīvi
pamatoti, ka šis lēmums būtu adresējams tikai tām
dalībvalstīm, kuras ir Vīnes konvencijas
līgumslēdzējas puses, un izņēmuma kārtā
šīm piecām dalībvalstīm jāatļauj nekļūt
par 1997. gada protokola pusēm.
(6)       Līdz ar to dalībvalstīm,
kuras ir Vīnes konvencijas līgumslēdzējas puses, Eiropas
Savienības interesēs būtu jāratificē vai
jānoslēdz 1997. gada protokols, ievērojot nosacījumus,
kas noteikti šajā lēmumā. Šis lēmums Polijai ir
adresēts ex post, ņemot vērā, ka tā protokolu
ratificējusi 2010. gadā.
(7)       Līdz ar to
attiecībā uz Eiropas Savienību 1997. gada protokola
noteikumus piemēros tikai tās dalībvalstis, kuras pašlaik ir
Vīnes konvencijas līgumslēdzējas puses.
(8)       Pieņemamā laika
posmā dalībvalstīm būtu jāpabeidz procedūras, lai
ES interesēs ratificētu 1997. gada protokolu vai tam
pievienotos. Dalībvalstīm būtu jāapmainās ar
informāciju par ratifikācijas vai pievienošanās procedūru
stāvokli, lai sagatavotos deponēt dokumentus par 1997. gada
protokola ratifikāciju vai pievienošanos tam.
(9)       Noteikumiem par spriedumu
atzīšanu un izpildi, kas ietverti Vīnes konvencijas
XII pantā, kas grozīts ar 1997. gada protokola
14. pantu, nevajadzētu būt prioritātei nedz pār
attiecīgajiem noteikumiem, kas paredzēti Regulā (EK)
Nr. 44/2001, kas attiecināta uz Dāniju saskaņā ar
Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Dānijas Karalisti par jurisdikciju
un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās,
nedz pār attiecīgajiem noteikumiem 2007. gada 30. oktobra
Lugāno konvencijā par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un
izpildi civillietās un komerclietās. Tāpēc,
ratificējot 1997. gada protokolu vai tam pievienojoties,
dalībvalstīm ir jāsniedz deklarācija, kuras
mērķis ir nodrošināt attiecīgo ES noteikumu turpmāku
piemērošanu.
(10)     Saskaņā ar 1. un
2. pantu Protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots
Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas
Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā lēmuma
pieņemšanā, un šis lēmums tai nav saistošs un nav
jāpiemēro,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
1.
Neskarot Eiropas Savienības pilnvaras,
dalībvalstis, kuras pašlaik ir līgumslēdzējas puses
1963. gada 21. maija Vīnes konvencijai par civilo atbildību
par kodolkaitējumiem, Eiropas Savienības interesēs ratificē
1997. gada protokolu vai tam pievienojas.
2.
1997. gada protokola teksts ir pievienots šim
lēmumam.
3.
Šajā lēmumā termins
„dalībvalsts” apzīmē visas dalībvalstis, kuras pašlaik ir
Vīnes konvencijas līgumslēdzējas puses.
2. pants
1.
Dalībvalstis veic vajadzīgos
pasākumus, lai vienlaikus pieņemamā laika posmā un, ja
iespējams, līdz 2014. gada 31. decembrim
Starptautiskās Atomenerģijas aģentūras
ģenerāldirektoram deponētu savus dokumentus par 1997. gada
protokola ratifikāciju vai pievienošanos tam.
2.
Dalībvalstis līdz […] informē Padomi un Komisiju par ratifikācijas vai
pievienošanās procedūru pabeigšanas paredzamo datumu.
3.
Dalībvalstis cenšas apmainīties ar
informāciju par savu ratifikācijas procedūru stāvokli.
3. pants
Ratificējot 1997. gada protokolu vai
tam pievienojoties, dalībvalstis sniedz šādu deklarāciju:
"Spriedumus par jautājumiem, uz
kuriem attiecas 1997. gada protokols, ko taisījusi tiesa ES
dalībvalstī, kura ir šā protokola līgumslēdzēja
puse, atzīst un izpilda citās ES dalībvalstīs, kuras ir
šā protokola līgumslēdzējas puses, saskaņā ar
attiecīgajiem Eiropas Savienības noteikumiem par šo jautājumu.
Spriedumus par jautājumiem, uz kuriem
attiecas 1997. gada protokols, ko taisījusi Dānijas Karalistes
tiesa, atzīst un izpilda citās ES dalībvalstīs, kuras ir
šā protokola līgumslēdzējas puses, saskaņā ar
Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Dānijas Karalisti par jurisdikciju
un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās.
Spriedumus par jautājumiem, uz kuriem
attiecas 1997. gada protokols, ko taisījusi tiesa valstī
ārpus ES, kurai ir saistoša 2007. gada 30. oktobra Lugāno
konvencija par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un
komerclietās, atzīst un izpilda citās ES dalībvalstīs,
kuras ir šā protokola līgumslēdzējas puses, saskaņā
ar minēto konvenciju.”
4. pants
Šis lēmums stājas spēkā
nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas
Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
5. pants
Šis lēmums
ir adresēts dalībvalstīm saskaņā ar Līgumiem.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
PIELIKUMS
Protokols par grozījumiem
1963. gada Vīnes konvencijā par civilo atbildību par
kodolkaitējumiem
ŠĀ PROTOKOLA DALĪBVALSTIS,
UZSKATOT, ka 1963. gada 21. maija
Vīnes konvencijā par civilo atbildību par kodolkaitējumiem
ir vēlams izdarīt grozījumus, lai plašākā
darbības sfērā nodrošinātu, palielinātu
kodoliekārtas operatora atbildību un pavairotu līdzekļus
atbilstošas un taisnīgas kompensācijas nodrošināšanai,
VIENOJUŠĀS par turpmāko.
1. pants
Konvencija, kuru papildina šī Protokola
nosacījumi, ir 1963. gada 21. maija Vīnes konvencija par
civilo atbildību par kodolkaitējumiem, kas turpmāk minēta
kā „1963. gada Vīnes konvencija”.
2. pants
1963. gada Vīnes konvencijas
I pants tiek grozīts šādi:
1.           1.j punkts tiek grozīts
šādi:
(a)
vārdu „ un” ii) apakšpunkta beigās
svītro un liek iii) apakšpunkta beigās;
(b)
Pievieno šādu jaunu iv) apakšpunktu:
“iv)
tādas citas iekārtas, kurās ir kodoldegviela vai
radioaktīvie produkti, vai radioaktīvie atkritumi, ko laiku pa laikam
nosaka Starptautiskās atomenerģijas aģentūras
Pārvaldnieku padome”.
2.           1.k punktu aizstāj
ar šādu tekstu:
k) “kodolkaitējums” nozīmē –
i) nāvi vai miesas bojājumu;
ii) īpašuma zaudējumu vai bojājumu;
un katrs nākamais apakšpunkts
tādā mērā, kā to nosaka kompetentās tiesas likums
–
iii) ekonomisku zaudējumu, kas radies i) vai
ii) apakšpunktā minētā zaudējuma vai bojājuma
dēļ, ciktāl tas nav ietverts šajos apakšpunktos, kas cietušai
personai dod tiesības uz pretenzijām neatkarīgi no tāda
zaudējuma vai bojājuma;
iv) bojātās vides atjaunošanas
pasākumu izmaksas, ja vien šāda vides pasliktināšanās nav
nenozīmīga un ja šādi pasākumi tiešām tiek veikti vai
ir jāveic un ciktāl tas nav ietverts ii) apakšpunktā;
v) ekonomiskās interesēs jebkurā
veidā izmantojot vai baudot vidi, gūstamā ienākuma
zaudējumu, kas radies, nozīmīgi pasliktinoties vides
stāvoklim, un ciktāl tas nav ietverts ii) apakšpunktā;
vi) aizsargpasākumu izmaksas un šādu
pasākumu vēlāk izraisīto zaudējumu vai bojājumu;
vii) jebkuru citu, ar vides stāvokļa
pasliktināšanos nesaistītu, ekonomisku zaudējumu, ja to
pieļauj kompetentās tiesas pielietots vispārējs likums par
civilo atbildību,
attiecībā uz minētajiem, no i)
līdz v) un vii), apakšpunktiem tādas pakāpes zaudējumu vai
bojājumu rada vai izraisa jebkurš jonizējošais starojums, kas
nāk no jebkura kodoliekārtas iekšējā jonizējošā
starojuma avota, vai no kodoldegvielas vai radioaktīviem produktiem, vai
no kodoliekārtas radioaktīvajiem atkritumiem, vai no
kodolmateriāla, kas rodas tajā vai ko sūta uz kodoliekārtu,
vai arī kas rodas no šādu materiālu radioaktīvajām
īpašībām vai radioaktīvo īpašību
kombinācijas ar toksiskām, eksplozīvām vai citām
bīstamām šādu materiālu īpašībām.
3.           1.l punkts aizstāts
ar šādu tekstu:
l) „kodolincidents” nozīmē jebkuru
notikumu vai vienādas izcelsmes notikumu virkni, kas izraisa
kodolkaitējumu vai, neatkarīgi no veiktajiem aizsargpasākumiem,
rada nopietnus un nenovēršamus šāda kaitējuma draudus.
4.           Pēc 1.l punkta
pievienoti četri jauni 1.m, 1.n, 1.o un 1.p punkti:
m) „atjaunošanas pasākumi” nozīmē
jebkurus pamatotus pasākumus, ko apstiprinājušas kompetentās
institūcijas valstī, kurā pasākumi tiek veikti, lai
sakārtotu vai atjaunotu sapostītos vai sagrautos vides komponentus,
vai, kur tas ir pamatoti, ieviestu vidē līdzvērtīgus
komponentus. Kaitējuma piemeklētā valsts saskaņā ar
likumu nosaka, kas tiek pilnvarots veikt šādus pasākumus.
n) “aizsargpasākumi” ir jebkuri pamatoti pasākumi, ko pēc
kodolincidenta veikusi jebkura persona, lai novērstu vai līdz
minimumam samazinātu k) punktā no i) līdz
v) apakšpunktam vai vii) apakšpunktā minēto kaitējumu,
un ko apstiprinājusi kompetentā institūcija, kā to pieprasa
likums valstī, kurā pasākumi tika veikti.
o) “pamatotie pasākumi” ir pasākumi, kas saskaņā ar
kompetentās tiesas likumu atzīti par atbilstošiem un
samērīgiem, ņemot vērā visus apstākļus,
piemēram –
i) kaitējuma raksturu un apjomu vai
aizsargpasākumu gadījumā - šāda kaitējuma riska
raksturu un apjomu;
ii) šādu pasākumu iespējamo efektivitātes
pakāpi to veikšanas laikā; un
iii) atbilstošu zinātnisku un tehnisku
ekspertīzi.
p) „speciālas aizņemšanās
tiesības”, turpmāk minētas kā XDR, nozīmē
Starptautiskā valūtas fonda definētu norēķina
vienību, ko lieto šī fonda operācijās un darījumos.
5.           2. punkts aizstāts
ar šādu tekstu:
2. Valsts, kura atbildīga par
kodoliekārtu, var, ja ar to saistītā nelielā riska
pakāpe to pieļauj, nepiemērot šo Konvenciju jebkurai
kodoliekārtai vai nelieliem kodolmateriāla daudzumiem ar noteikumu,
ka –
(c)
attiecībā uz kodoliekārtām
šādus kritērijus ir noteikusi Starptautiskās atomenerģijas
aģentūras Pārvaldnieku padome, un katra nepiemērošana, ko
praktizējusi Valsts, kura atbildīga par kodoliekārtu, atbilst
šiem kritērijiem; un
(d)
attiecībā uz nelieliem
kodolmateriāla daudzumiem šādu daudzumu maksimālos limitus ir
noteikusi Starptautiskās atomenerģijas aģentūras
Pārvaldnieku padome, un katra nepiemērošana, ko praktizē Valsts,
kura atbildīga par kodoliekārtu, nepārsniedz šos noteiktos
limitus.
Pārvaldnieku
padome periodiski pārskata kritērijus, pēc kuriem nosaka
kodoliekārtas un maksimālos kodolmateriāla daudzumus, kam šo
Konvenciju nepiemēro.
3. pants
Aiz 1963. gada Vīnes konvencijas
I panta pievienoti divi jauni šādi I A un I B panti:
I A pants
1.           Šī Konvencija attiecas
uz kodolkaitējumu neatkarīgi no tā, kur tas pieļauts.
2.           Tomēr Valsts, kura
atbildīga par kodoliekārtu, likumdošana var šo Konvenciju
nepiemērot kaitējumam, kas pieļauts –
(a)
valstī, kura nav Konvencijas dalībvalsts;
vai
(b)
jebkurā jūras zonā, ko,
saskaņā ar starptautiskām jūras tiesībām,
noteikusi valsts, kura nav Konvencijas dalībvalsts.
3.           Nepiemērošanu atbilstoši
šī panta 2. punktam var attiecināt tikai uz to valsti, kura nav
šīs Konvencijas dalībvalsts un kurai incidenta laikā –
(a)
tās teritorijā vai jebkurā
jūras zonā ir kodoliekārta, kuru tā izveidojusi
saskaņā ar starptautiskām jūras tiesībām; un
(b)
nesniedz līdzvērtīgas atbilstošas
priekšrocības.
4.           Atbilstoši šī panta
2. punktam, jebkura nepiemērošana neietekmē tiesības, kas
minētas IX panta 2. punkta a) apakšpunktā, un,
atbilstoši šī panta 2. punkta b) apakšpunktam, jebkura
nepiemērošana nav attiecināma uz zaudējumiem, kas radušies uz
kuģa klāja, kuģī vai lidmašīnā.
I B pants
Šī Konvencija neattiecas uz
kodoliekārtām, kuras lieto militāriem mērķiem.
4. pants
1963. gada Vīnes konvencijas
II pants grozīts šādi:
1.           3.a punkta beigās
pievienots šāds teksts:
2.           Valsts, kura atbildīga
par kodoliekārtu, var ierobežot sabiedrisko naudas līdzekļu
summu, darot to pieejamu katram incidenta gadījumam, ja vajadzīgs,
starpībai starp tādējādi noteikto summu un summu, kas
atbilst V panta 1. punktam.
3.           4. punkta beigās
pievienots šāds teksts:
Valsts, kura
atbildīga par kodoliekārtu, var ierobežot sabiedrisko naudas
līdzekļu summu, darot to pieejamu atbilstoši šī panta 3. punkta
a) apakšpunktam.
4.           6. punkts aizstāts
ar šādu tekstu:
6. Neviens nav atbildīgs par
zaudējumu vai bojājumu, ko saskaņā ar I panta
1. punkta k) apakšpunktu neuzskata par kodolkaitējumu, bet ko
varētu noteikt kā šādu kaitējumu saskaņā ar
šā apakšpunkta nosacījumiem.
5. pants
Aiz 1963. gada Vīnes konvencijas
III panta pirmā teikuma pievienots šāds teksts:
Tomēr Valsts, kura atbildīga par
kodoliekārtu, var nepiemērot šo pienākumu attiecībā uz
pārvadājumu, kas pilnībā notiek tikai tās
teritorijā.
6. pants
1963. gada Vīnes konvencijas
IV pants grozīts šādi:
1.           3. punkts aizstāts
ar šādu tekstu:
3.
Saskaņā ar šo Konvenciju operatoram netiek uzlikta atbildība, ja
viņš pierāda, ka kodolkaitējumu ir tieši radījis
bruņots konflikts, karadarbība, pilsoņu karš vai
sacelšanās.
2.           5. punkts aizstāts
ar šādu tekstu:
5. Atbilstoši šai Konvencijai operators nav
atbildīgs par kodolkaitējumu –
(a)
pašai kodoliekārtai un jebkurai citai
kodoliekārtai, tai skaitā arī kodoliekārtai
būvniecības stadijā tās atrašanās vietā; un
(b)
jebkuram īpašumam tajā pašā
vietā, kur to lieto vai kur tas jālieto saistībā ar ikvienu
šādu kodoliekārtu.
3.           6. punkts aizstāts
ar šādu tekstu:
6.
Kompensācija par kaitējumu, kas izdarīts transporta
līdzekļiem, kuros kodolincidenta laikā atradies kodolmateriāls,
nesamazina operatora atbildību attiecībā uz citu kaitējumu,
kura apmērs nepārsniedz 150 miljonus XDRu vai jebkuru
lielāku summu, ko noteikusi Līgumslēdzējas puses
likumdošana, vai summu, kas noteikta saskaņā ar V panta
1. punkta c) apakšpunktu.
4. 7. punkts aizstāts ar šādu
tekstu:
7. Nekas šajā Konvencijā
neietekmē jebkura indivīda atbildību par kodolkaitējumu,
par ko, pamatojoties uz šī panta 3. vai 5. punktu, operators
saskaņā ar šo Konvenciju nav atbildīgs, un ko šis indivīds
ar kādu darbību vai bezdarbību ir izraisījis apzināti,
lai izdarītu kaitējumu.
7. pants
1.           1963. gada Vīnes
konvencijas V panta teksts aizstāts ar šādu tekstu:
1. Valsts, kura atbildīga par
kodoliekārtu, var ierobežot operatora atbildību par ikvienu
kodolincidentu, vai nu –
(a)
ne mazāk kā 300 miljoni XDRu;
vai
(b)
ne mazāk kā 150 miljoni XDRu
ar noteikumu, ka vairāk par noteikto summu un vismaz līdz
300 miljoniem XDRu lielus sabiedriskos naudas līdzekļus
šī valsts darīs pieejamus kodolkaitējumu kompensēšanai; vai
(c)
no šī Protokola spēkā
stāšanās datuma maksimāli 15 gadus uz
īslaicīgām summām ne mazāk kā 100 miljonu XDRu
apmērā attiecībā uz kodolincidentu, kas noticis šajā
periodā. Par 100 miljoniem XDRu mazāku summu var noteikt
ar noteikumu, ka starp šo mazāko noteikto summu un 100 miljoniem XDRu
lielus sabiedriskos naudas līdzekļus šī valsts dara pieejamus
kodolkaitējuma kompensēšanai.
2.           Neraugoties uz šī panta
1. punktu, Valsts, kura atbildīga par kodoliekārtu,
novērtējot kodoliekārtas vai tajā esošo kodolvielu raksturu
un iespējamās to izraisītā incidenta sekas, var noteikt
mazāku operatora atbildību ar noteikumu, ka šādi noteiktā
summa nevienā gadījumā nebūs mazāka par
5 miljoniem XDRu un ka Valsts, kura atbildīga par
kodoliekārtu, nodrošina pieejamību sabiedriskajiem naudas līdzekļiem
līdz summai, kas noteikta atbilstoši 1. punktam.
3.           Summas, kuras
saskaņā ar šī panta 1. un 2. punktu un IV panta
6. punktu noteikusi operatora Valsts, kura atbildīga par
kodoliekārtu, uzliek neatkarīgi no tā, kur kodolincidents
notiek.
2. V pantam pievienoti šādi
četri jauni V A, V B, V C un V D panti:
V A pants
1.           Kodolkaitējuma
kompensācijas prāvās tiesas piespriestie procenti un izmaksas
maksājami papildus summām, kas minētas V pantā.
2.           Summas, kuras minētas
V pantā un IV panta 6. punktā, drīkst
konvertēt nacionālajā valūtā noapaļotos
skaitļos.
V B pants
Katra Līgumslēdzēja puse
nodrošina iespēju kaitējumā cietušajām personām bez
speciālas tiesas prāvas īstenot savas tiesības uz
kompensāciju saskaņā ar naudas līdzekļu avotu, kas
paredzēts šādām kompensācijām.
V C pants
1.           Ja
Līgumslēdzējas puses tiesas, kurām lieta piekritīga,
nav Valsts, kura atbildīga par kodoliekārtu, tiesas, sabiedriskos
naudas līdzekļus, kas pieprasīti saskaņā ar
V panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu un VII panta
1. punktu, kā arī tiesas piespriestos procentus un tiesas
izdevumus, var darīt pieejamus pirmā nosauktā
Līgumslēdzēja puse. Valsts, kura atbildīga par
kodoliekārtu, atmaksā otrai Līgumslēdzējai pusei
jebkuru šādu samaksāto summu. Šīs abas
Līgumslēdzējas puses vienojas par kompensācijas izmaksas
procedūru.
2.           Ja
Līgumslēdzējas puses tiesas, kurām lieta piekritīga,
nav Valsts, kura atbildīga par kodoliekārtu, tiesas,
Līgumslēdzēja puse, kuras tiesām lieta piekritīga,
veic visus nepieciešamos pasākumus, lai veicinātu Valsts, kura
atbildīga par kodoliekārtu, iejaukšanos tiesas prāvā un
piedalīšanos jebkura ar kompensāciju saistīta jautājuma
risināšanā.
V D pants
1.           Ja viena trešdaļa
Līgumslēdzēju Pušu izsaka lūgumu izdarīt
grozījumus V pantā minētajos atbildības ierobežojumos,
tad Starptautiskās atomenerģijas aģentūras
ģenerāldirektors sasauc Līgumslēdzēju pušu
sanāksmi.
2.           Grozījumus pieņem
ar divu trešdaļu Līgumslēdzēju pušu vairākumu, kas
piedalās sanāksmē un balso, ar noteikumu, ka vismaz viena puse
Līgumslēdzēju pušu piedalās balsošanā.
3.           Reaģējot uz
ierosinājumu veikt grozījumus ierobežojumos,
Līgumslēdzēju pušu sanāksme ņem vērā,
citstarp, kodolincidenta kaitējuma risku, naudas kursa maiņas un
apdrošināšanas tirgus stāvokli.
4.           a) Par jebkura
grozījuma, kas pieņemts saskaņā ar šī panta
2. punktu, SAEA ģenerāldirektors paziņo visām
Līgumslēdzējām pusēm. Grozījumu uzskata par
pieņemtu, beidzoties 18 mēnešu periodam pēc tā paziņošanas,
ja vismaz viena trešdaļa Līgumslēdzēju pušu līdz
grozījumu pieņemšanas sanāksmes brīdim ir paziņojušas
SAEA ģenerāldirektoram, ka tās grozījumu akceptē.
Saskaņā ar šo punktu pieņemtais grozījums
Līgumslēdzējām pusēm, kuras to akceptējušas,
stājas spēkā 12 mēnešus pēc tā
pieņemšanas.
b) Ja 18 mēnešu laikā no
pieņemšanas paziņošanas datuma saskaņā ar
a) apakšpunktu grozījums nav pieņemts, grozījums
jāuzskata par noraidītu.
5.           Katrai
Līgumslēdzējai pusei, kura akceptē grozījumu pēc
tam, kad tas ir pieņemts, bet nav stājies spēkā vai
pēc tā stāšanās spēkā saskaņā ar
šī panta 4. punktu, grozījums stājas spēkā
12 mēnešus pēc tam, kad to akceptējusi šā
Līgumslēdzēja puse.
6.           Valsts, kura kļūst
par šīs Konvencijas pusi, pēc tam, kad grozījums stājies
spēkā saskaņā ar šī panta 4. punktu, ja šī
valsts neizsaka atšķirīgu viedokli, -
(a)
tiek uzskatīta par šīs Konvencijas pusi,
kā teikts grozījumā; un
(b)
tiek uzskatīta par negrozītās
Konvencijas pusi, kā attiecībā uz jebkuru dalībvalsti, kas
nav saistīta ar grozījumu.
8. pants
1963. gada Vīnes konvencijas
VI pants ir grozīts šādi:
1.           1. punkts aizstāts
ar šādu tekstu:
(a)
Saskaņā ar šo Konvenciju tiesības uz
kompensāciju anulē, ja nav ierosināta prasība -
i) nāves vai miesas bojājumu
gadījumā trīsdesmit gadu laikā kopš kodolincidenta dienas;
ii) citādāka kaitējuma
gadījumā desmit gadu laikā kopš kodolincidenta dienas.
(b)
Ja tomēr Valsts, kura atbildīga par
kodoliekārtu, saskaņā ar likumu operatora atbildību sedz ar
apdrošināšanu vai citu finansiālu nodrošinājumu, ieskaitot
valsts ilgtermiņa naudas līdzekļus, kompetentās tiesas
likums var paredzēt, ka pret operatoru vērstās tiesības uz
kompensācijas saņemšanu tiek zaudētas tikai pēc tāda
laika posma, kas nepārsniedz laiku, kurā operatora atbildību
sedz Valsts, kura saskaņā ar likumu atbildīga par kodoliekārtu.
(c)
Nāves un miesas bojājumu
gadījumā vai, atbilstoši šī punkta b) apakšpunkta
paplašinājumam, cita kaitējuma gadījumā kompensācijas
prasības, kas ierosinātas pēc 10 gadu posma kopš
kodolincidenta dienas, saskaņā ar šo Konvenciju nekādā
ziņā neietekmē tiesības uz kompensāciju nevienai
personai, kas ir ierosinājusi lietu pret operatoru pirms šī laika
posma beigām.
2.           2. punkts tiek
izsvītrots.
3.           3. punkts aizvietots ar
šādu tekstu:
3. Ja prasība nav ierosināta
trīs gadu laikā no dienas, kad no kodolkaitējuma cietusī
persona ir uzzinājusi vai droši vien tai vajadzējis zināt par
šādu kaitējumu un par kaitējumu atbildīgo operatoru,
saskaņā ar Konvenciju tiesības uz kompensāciju pakļauj
noilguma tiesībām vai tiesību zaudējumam uz prasības
pieteikumu, kā paredzēts kompetentās tiesas likumā, ar
noteikumu, ka netiek pārsniegts laika posms, kas noteikts
saskaņā ar šī panta 1. punkta a) un
b) apakšpunktiem.
9. pants
VII pants tiek grozīts šādi:
1.           1. punkta beigās
pievienoti šie divi teikumi, un tādējādi grozītais punkts
kļūst par šī punkta a) apakšpunktu:
Valsts, kura atbildīga par
kodoliekārtu un kurā operatora atbildība nav ierobežota, var
noteikt operatora atbildības finansiālā nodrošinājuma
ierobežojumus ar noteikumu, ka šāda ierobežojuma summa nav mazāka par
300 miljoniem XDRu. Valsts, kura atbildīga par
kodoliekārtu, nodrošina pret operatoru celto kodolkaitējuma
kompensācijas pretenziju atlīdzību tādā
apmērā, kādā šādu pretenziju apmierināšanai
finansiālā nodrošinājuma nepietiek, bet ne vairāk par
finansiālā nodrošinājuma summu, kas paredzēta
saskaņā ar šo punktu.
2.           1. punktam pievienots
šāds jauns b) apakšpunkts:
b) Neņemot vērā šī punkta a
apakšpunktu, kurā operatora atbildība nav ierobežota, Valsts, kura
atbildīga par kodoliekārtu, novērtējot kodoliekārtas
vai tajā esošo kodolvielu raksturu un iespējamās to
izraisītā incidenta sekas, var noteikt mazāku operatora
finansiālā nodrošinājuma summu ar noteikumu, ka nevienā
gadījumā summa nedrīkst būt mazāka par
5 miljoniem XDRu un ka Valsts, kura atbildīga par
kodoliekārtu, nodrošina pret operatoru celto kodolkaitējuma
kompensācijas pretenziju atlīdzību, sagādājot
nepieciešamos naudas līdzekļus tādā apmērā,
kādā apdrošināšanas vai cita finansiālā
nodrošinājuma nepietiek šādu pretenziju apmierināšanai, un
palielinot operatora atbildību līdz robežai, kas paredzēta
atbilstoši šī punkta a apakšpunktam.
3.           3. punktā aiz
vārdiem „šī panta” ieraksta vārdus „vai V panta
1. punkta b) un c) apakšpunktiem”.
10. pants
1963. gada Vīnes konvencijas
VIII pants tiek grozīts šādi:
1.           VIII panta teksts
kļūst par šī panta 1. punktu.
2.           Pievienots šāds jauns
2. punkts:
2. Piemērot VI panta 1. punkta
c) apakšpunkta noteikumu, kurā, attiecībā uz
prasībām, ko izvirza pret operatoru, kaitējums, kas
saskaņā ar šo Konvenciju pārsniedz vai, iespējams, pārsniegtu
atbilstoši V panta 1. punktam maksimāli pieejamo summu,
prioritāte kompensācijas sadalē tiek piešķirta
prasībām nāves vai miesas bojājumu gadījumos.
11. pants
1963. gada Vīnes konvencijas
X panta beigās pievienots šāds jauns teikums:
Regresa tiesības, ko paredz šis pants,
var tikt izmantotas arī Valsts, kura atbildīga par kodoliekārtu,
atbalstīšanai, ciktāl tas ir paredzēts sabiedriskajos naudas
līdzekļos saskaņā ar šo Konvenciju.
12. pants
1963. gada Vīnes konvencijas
XI pants ir grozīts šādi:
1.           Pievienots šāds jauns
1.bis punkts:
1.bis. Ja kodolincidents notiek
Līgumslēdzējas puses ekskluzīvajā ekonomiskajā
zonā vai, ja šāda zona nav izveidota, teritorijā, kas
nepārsniegtu ekskluzīvās ekonomiskās zonas robežas, ja
tās ir noteiktas, tad šīs Konvencijas mērķiem prasības
par kodolincidenta izraisīto kodolkaitējumu, ir tikai šīs puses
tiesu jurisdikcijā. Iepriekšminētais tiek piemērots, ja šī
Līgumslēdzēja puse ir paziņojusi depozitārijam par
šādu teritoriju pirms kodolincidenta. Neko no šajā punktā
minētā nevar interpretēt kā tādu, kas ļautu
kādai pusei īstenot jurisdikciju pretēji starptautisko
jūras tiesību noteikumiem, tai skaitā Apvienoto Nāciju
Organizācijas Jūras tiesību konvencijas noteikumiem.
2.           2. punkts aizstāts
ar šādu tekstu:
2. Ja
kodolincidents nav noticis kādas Līgumslēdzējas puses teritorijā
vai teritorijā, kas pieteikta atbilstoši 1.bis punktam, vai ja
kodolincidenta vieta nav precīzi nosakāma, tad lieta par
šādām prasībām piekritīga Valsts, kura atbildīga
par kodoliekārtu, tiesām.
3.           3. punkta pirmajā
rindā un b) apakšpunktā aiz cipara „1” ierakstīts ",
1.bis”.
4.           Pievienots šāds jauns
4. punkts:
4.
Līgumslēdzēja puse, kuras tiesām lieta piekritīga,
nodrošina, ka tikai vienai tās tiesai ir jurisdikcija attiecībā
uz jebkuru vienu kodolincidentu.
13. pants
Aiz XI panta pievienots šāds jauns
XI A pants:
XI A pants
Līgumslēdzēja puse, kuras
tiesām lieta piekritīga, nodrošina, ka attiecībā uz
kodolkaitējuma kompensācijas prasībām –
(a)
jebkura valsts var ierosināt prasību to
personu vārdā, kuras ir cietušas no kodolkaitējuma un ir
šīs valsts pilsoņi, vai tās teritorija ir viņu
pastāvīga vai pagaidu dzīvesvieta un, kuras ir tam piekritušas;
un
(b)
jebkura persona var ierosināt prasību,
lai īstenotu tiesības saskaņā ar šo Konvenciju, kas
iegūtas tiesību pārņemšanas vai pārrakstīšanas
ceļā.
14. pants
1963. gada Vīnes konvencijas
XII panta teksts aizstāts ar šādu tekstu:
XII pants
1.           Spriedums, ko
pieņēmusi Līgumslēdzējas puses tiesa, kurai lieta
piekritīga, un kas vairs nav pakļauts parastai
pārskatīšanas kārtībai, tiek atzīts par
spēkā esošu, izņemot gadījumus, kad –
(a)
spriedums panākts ar krāpšanu;
(b)
pusei, pret kuru pasludināts spriedums, netika
dota taisnīga iespēja izklāstīt savu lietu; vai
(c)
spriedums ir pretrunā ar tās
Līgumslēdzējas puses sabiedriskām interesēm, kuras
teritorijā prasa sprieduma atzīšanu, vai arī tas nav
saskaņots ar tiesību pamatprincipiem.
2.           Spriedums, kas tiek
atzīts saskaņā ar šī panta 1.punktu, tiek nodots izpildei
saskaņā ar formalitātēm, kādas paredz
Līgumslēdzēja puse saskaņā ar likumu, kur sprieduma
izpilde tiek pieprasīta, un ir izpildāms tā, it kā tas ir
šīs Līgumslēdzējas puses tiesas spriedums. Prasība,
par kuru tika pieņemts tiesas spriedums, nav pakļaujama
turpmākām tiesas prāvām.
15. pants
1963. gada Vīnes konvencijas
XIII pants ir grozīts šādi:
1.           XIII panta teksts
kļūst par šī panta 1. punktu.
2.           Pievienots šāds jauns
2. punkts:
2.
Neraugoties uz šī panta 1. punktu, kad kodolkaitējuma
kompensācijas summa ir lielāka par 150 miljoniem XDRiem,
Valsts, kura atbildīga par kodoliekārtu, likumdošanas ietvaros
attiecībā uz kodolkaitējumu, kas pieļauts citas valsts
teritorijā vai jebkurā jūras zonā, kas noteikta
saskaņā ar starptautiskām jūras tiesībām, ja
incidenta laikā šai valstij attiecīgajā teritorijā ir
kodoliekārta, var mīkstināt šīs Konvencijas noteikumus
tādā mērā, ka tā nesniedz atbilstošus ekvivalentas
summas pabalstus.
16. pants
1963. gada Vīnes konvencijas
XVIII panta teksts aizstāts ar šādu tekstu:
Šī Konvencija neietekmē
Līgumslēdzējas puses tiesības un pienākumus, kas tai
ir saskaņā ar vispārējiem starptautisko publisko
tiesību noteikumiem.
17. pants
Pēc 1963. gada Vīnes
konvencijas XX panta pievienots šāds jauns XX A pants:
XX A pants
1.           Ja starp
Līgumslēdzējām pusēm rodas strīds par šīs
Konvencijas interpretāciju vai piemērošanu, strīda puses
konsultējas, lai izšķirtu strīdu sarunas vai jebkurā
citā tām pieņemamā miermīlīgā strīda
nokārtošanas veidā.
2.           Ja strīdu, kas
minēts šī panta 1. punktā, nevar izšķirt sešu
mēnešu laikā no dienas, kad izvirzīta konsultācijas
prasība atbilstoši šā panta 1. punktam, tad jebkuras
strīdā iesaistītās puses prasību iesniedz
šķīrējtiesā vai sprieduma saņemšanai griežas
Starptautiskās Justīcijas tiesā. Ja strīds iesniegts
šķīrējtiesā un sešu mēnešu laikā no prasības
iesniegšanas dienas strīda puses nav spējušas vienoties par
šķīrējtiesas izveidošanu, tad puse var lūgt
Starptautiskās Justīcijas tiesas prezidentu vai Apvienoto Nāciju
Organizācijas ģenerālsekretāru iecelt vienu vai
vairākus šķīrējtiesnešus. Strīda pušu pretrunīgu
prasību gadījumos prioritāte pieder prasībai, kura iesniegta
Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretāram.
3.           Kad valsts šo Konvenciju
ratificējusi, pieņēmusi, atzinusi vai pievienojusies tai,
tā var paziņot, ka neuzskata sevi saistītu ar kādu no vai
abām strīda atrisināšanas procedūrām, kas paredzētas
šī panta 2. punktā. Citas Līgumslēdzējas puses
netiek iesaistītas strīda atrisināšanas procedūrās, ko
paredz šī panta 2. punkts attiecībā uz
Līgumslēdzēju pusi, kurai šāda prasība ir
spēkā.
4.           Līgumslēdzēja
puse, kura saskaņā ar šī panta 3. punktu ir
izvirzījusi prasību, jebkurā laikā var to anulēt,
iesniedzot paziņojumu depozitārijam.
18. pants
1.           1963. gada Vīnes
konvencijā svītro: no XX līdz XXV pantam,
XXVI panta 2., 3. punktu un punkta skaitli „1.”, XXVII un
XXIX pantu.
2.           1963. gada Vīnes
konvenciju un šo Protokolu šī Protokola puses lasa un interpretē
kopā kā vienu vienotu tekstu, proti, 1997. gada Vīnes
konvenciju par civilo atbildību par kodolkaitējumiem.
19. pants
1.           Valsts, kas ir šī
Protokola puse, bet nav 1963. gada Vīnes konvencijas puse, ir
pakļauta šīs Konvencijas noteikumiem, kā grozīts šajā
Protokolā attiecībā uz citām dalībvalstīm un, ja
šī valsts nepauž citādas domas, reizē ar 20. pantā
minētā dokumenta nodošanu, tā ir pakļauta 1963. gada
Vīnes konvencijas noteikumiem, kas attiecas uz valstīm, kuras ir
tikai Vīnes konvencijas puses.
2.           Nekas šajā
Protokolā neietekmē valsts, kas ir puse gan 1963. gada
Vīnes konvencijai, gan šim Protokolam, saistības pret valsti, kas ir
1963. gada Vīnes konvencijas puse, bet nav šī Protokola puse.
20. pants
1.           Šis Protokols ir atklāts
parakstīšanai visām valstīm Starptautiskās
atomenerģijas aģentūras galvenajā mītnē
Vīnē no 1997. gada 29. septembra līdz tā
spēkā stāšanās dienai.
2.           Šo Protokolu ratificē,
pieņem vai atzīst valstis, kas ir to parakstījušas.
3.           Pēc tā spēkā
stāšanās jebkura valsts, kas nav parakstījusi šo Protokolu, var
tam pievienoties.
4.           Ratifikācijas,
akceptēšanas, pieņemšanas vai pievienošanās dokumentus nodod
glabāšanā Starptautiskās atomenerģijas aģentūras
ģenerāldirektoram, kurš ir šī Protokola depozitārijs.
21. pants
1.           Šis protokols stājas
spēkā pēc trim mēnešiem kopš dienas, kad piektais
ratifikācijas, akceptēšanas vai pieņemšanas dokuments tiek
nodots glabāšanā.
2.           Katrai valstij, kas
ratificē, akceptē, pieņem šo Protokolu vai pievienojas tam pēc
piektā ratifikācijas, akceptēšanas vai pieņemšanas
dokumenta nodošanas glabāšanā, šis Protokols stājas
spēkā pēc trim mēnešiem kopš dienas, kad šīs valsts
attiecīgais dokuments nodots glabāšanā.
22. pants
1.           Jebkura
Līgumslēdzēja puse var šo Protokolu denonsēt, par to
rakstiski paziņojot depozitārijam.
2.           Denonsēšana stājas
spēkā pēc viena gada, skaitot no dienas, kad depozitārijs
saņēmis šo paziņojumu.
3.           Kas attiecas uz šī
Protokola pusēm, tad 1963. gada Vīnes konvencijas
denonsēšana, par ko paziņojusi jebkura no pusēm
saskaņā ar Konvencijas XXVI pantu, nav jāskaidro
citādi kā 1963. gada Vīnes konvencijas denonsēšana
kopā ar šī Protokola grozījumiem.
4.           Neraugoties uz šī
Protokola denonsēšanu, ko atbilstoši šim pantam veic kāda
Līgumslēdzēja puse, šī Protokola noteikumi joprojām
piemērojami jebkuram kodolkaitējumam, kuru izraisījis
kodolincidents, kas noticis pirms šādas denonsēšanas spēkā
stāšanās.
23. pants
Depozitārijs nekavējoties
paziņo dalībvalstīm un visām citām valstīm par:
(a)
katru šī Protokola parakstu;
(b)
katru ratifikācijas, akceptēšanas,
pieņemšanas vai pievienošanās dokumenta nodošanu glabāšanā;
(c)
šī Protokola stāšanos spēkā;
(d)
jebkuru paziņojumu, kas saņemts
atbilstoši XI panta 1.bis punktam;
(e)
lūgumiem pēc pārskata konferences
sasaukšanas atbilstoši 1963. gada Vīnes konvencijas XXVI pantam
un pēc Līgumslēdzēju pušu sanāksmes atbilstoši
1963. gada Vīnes konvencijas V D pantam, kā
grozīts šajā Protokolā;
(f)
denonsēšanas paziņojumiem, kas
saņemti atbilstoši 22. pantam, un citiem attiecīgiem ar šo
Protokolu saistītiem paziņojumiem.
24. pants
1.           Šī Protokola
oriģināls, kura teksti arābu, ķīniešu, angļu,
franču, krievu un spāņu valodā ir vienlīdz autentiski,
nododams glabāšanā depozitārijam.
2.           Starptautiskā
Atomenerģijas aģentūra izveido ar šī Protokola grozījumiem
apvienotu 1963. gada Vīnes konvencijas tekstu arābu,
ķīniešu, angļu, franču, krievu un spāņu
valodā, kā turpmāk izklāstīts šī Protokola
pielikumā.
3.           Depozitārijs izplata
visām valstīm sertificētas pareizas šī Protokola kopijas,
kā arī ar šī Protokola grozījumiem apvienotu
1963. gada Vīnes konvencijas tekstu.
TO APSTIPRINOT, apakšā
parakstījušies, būdami tam atbilstoši pilnvaroti, parakstījuši
šo Protokolu.
Sastādīts Vīnē,
tūkstoš deviņi simti deviņdesmit septītā gada
divpadsmitajā septembrī.
[1]               OV L 12, 16.1.2001., 1. lpp.
[2]               http://ec.europa.eu/energy/nuclear/studies/nuclear_en.htm
[3]               OV L 12,
16.1.2001., 1. lpp.
[4]               Atteikt
atzīšanu atļauts tikai gadījumos, kad: a) spriedums panākts
ar krāpšanu; b) pusei, pret kuru pasludināts spriedums, netika dota
taisnīga iespēja izklāstīt savu lietu; vai c) spriedums ir
pretrunā ar tās līgumslēdzējas puses sabiedriskām
interesēm (“ordre public”), kuras teritorijā prasa
atzīšanu, vai arī tas nav saskaņots ar tiesību
pamatprincipiem.
[5]               EKT,
Lieta Nr. 22/70 ("EART"), [1971] ECR 263.
[6]               OV L 299,
16.11.2005., 62. lpp.
[7]               OV L 339,
12.12.2007., 3. lpp.
[8]               OV L 12,
16.1.2001., 1. lpp.


                         EIROPAS
                         KOMISIJA
                                                Briselē, 4.6.2015.
                                                COM(2015) 280 final
                                                2015/0126 (NLE)
                                     Priekšlikums
                               PADOMES LĒMUMS,
   ar ko nosaka nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāpieņem attiecībā uz dažām
     rezolūcijām, par kurām paredzēts balsot Starptautiskajā Vīnkopības un vīna
                                 organizācijā (OIV)
LV                                                                                LV
 ---pagebreak---                                     PASKAIDROJUMA RAKSTS
   1.        PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
   Starptautiskā Vīnkopības un vīna organizācija (OIV) ir zinātniska un tehniska starpvaldību
   organizācija, kas darbojas vīnkopības, vīna, vīna dzērienu, galda vīnogu, rozīņu un citu
   vīnkopības produktu nozarē. OIV mērķi ir: i) sniegt informāciju par pasākumiem, ar kuru
   starpniecību var tikt ņemtas vērā ražotāju, patērētāju un citu vīnkopības un vīna produktu
   nozarē iesaistīto dalībnieku bažas; ii) palīdzēt citām starptautiskām organizācijām, kas
   iesaistītas standartizācijas darbībās, un iii) veicināt pašreizējo metožu un standartu
   harmonizāciju starptautiskā mērogā. Patlaban OIV sastāvā ir 46 valstis, to vidū 21 Savienības
   dalībvalsts. ES patlaban nav OIV locekle.
   ES mērogā saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regulu (ES)
   Nr. 1308/2013, ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju (TKO
   regula, OV L 347, 671. lpp.), dažas OIV pieņemtas un publicētas rezolūcijas ietekmē ES
   tiesību normas. TKO regula paredz atsauces uz OIV rezolūcijām šādos noteikumos:
   -         dažas OIV pieņemtas un publicētas analīzes metodes vīnkopības nozares produktu
             sastāva noteikšanai, uz kurām Komisijai jāpamatojas, izņemot gadījumus, kad tās
             būtu neefektīvas vai nepiemērotas Savienības izvirzītā mērķa sasniegšanai (TKO
             regulas 80. panta 5. punkts);
   -         daži vīndarības paņēmienos izmantoto vielu tīrības un identificēšanas kritēriji,
             tādējādi OIV pieņemtie un publicētie noteikumi šajā jautājumā kļūst ipso facto
             saistoši ES (9. pants Komisijas 2009. gada 10. jūlija Regulas (EK) Nr. 606/2009, ar
             ko nosaka konkrētus sīki izstrādātus Padomes Regulas (EK) Nr. 479/2008
             īstenošanas noteikumus attiecībā uz vīnkopības produktu kategorijām, vīndarības
             metodēm un piemērojamiem ierobežojumiem, OV L 193, 1. lpp.);
   -         OIV pieņemti un publicēti vīndarības paņēmieni, kurus Komisijai jāņem vērā,
             atļaujot šādus paņēmienus (TKO regulas 80. panta 3. punkta a) apakšpunkts), un
   -         gadījumos, kad tie paši vīndarības paņēmieni ir izmantoti vīna ražošanai trešās
             valstīs pirms atļaujas saņemšanas saskaņā ar TKO regulas 80. panta 3. punktu (TKO
             regulas 90. panta 2. punkts).
   Tāpat arī saskaņā ar Komisijas 2000. gada 19. decembra Regulu (EK) Nr. 2870/2000, ar ko
   nosaka Kopienas etalonmetodes alkoholisko dzērienu analīzei (OV L 333, 20. lpp.), dažas
   OIV pieņemtas un publicētas rezolūcijas ietekmē ES tiesību normas. Regulas (EK)
   Nr. 2870/2000 3. pants paredz atsauces uz OIV rezolūcijām gadījumā, kad nav pieņemtas
   Kopienas analīzes etalonmetodes kādā konkrētā alkoholiskajā dzērienā ietilpstošo vielu
   atklāšanai un to daudzuma noteikšanai.
   Pamatojoties uz diskusijām ekspertu grupās, kuras sapulcējās, lai sagatavotos OIV Ģenerālajai
   asamblejai, paredzams, ka Ģenerālās asamblejas darba kārtībā pieņemšanas nolūkā būs
   iekļautas šādas rezolūcijas, kas radīs tiesiskas sekas ES acquis:
   –         Rezolūciju OENO-TECHNO 10-445, 10-446, 13-532, 13-533 un OENO-MICRO
             13-531 projektos ir noteiktas jaunas vīndarības metodes. Saskaņā ar Regulas (ES)
             Nr. 1308/2013 80. panta 3. punkta a) apakšpunktu un 90. panta 2. punktu šīs
             rezolūcijas ietekmēs acquis.
   –         Rezolūciju OENO-SPECIF 14-554, 14-555, 14-557 projektos ir noteikti vīndarības
             metodēs izmantotas vielas tīrības un identificēšanas kritēriji. Šīs vīndarības metodes
             publicējusi un ieteikusi OIV ar nosacījumu, ka tiek pieņemti izmantotās vielas
LV                                                  2                                               LV
 ---pagebreak---              kritēriji (OIV Starptautiskā vīndarības paņēmienu kodeksa 2.1.20. un 3.4.14. punkts).
             Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1308/2013 80. panta 3. punkta a) apakšpunktu un
             90. panta 2. punktu un Komisijas Regulas (EK) Nr. 606/2009 9. pantu šī rezolūcija
             ietekmēs acquis.
   –         Rezolūciju OENO-SCMA 13-527, 09-419D, 09-419C, 14-549, 14-551 projektos ir
             noteiktas analīzes metodes. Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1308/2013 80. panta
             3. punkta a) apakšpunktu un 5. punktu šīs rezolūcijas ietekmēs acquis.
   Vīna nozares zinātniskie un tehniskie eksperti ir plaši apspriedušies par iepriekš minētajām
   rezolūcijām. Šīs rezolūcijas palīdzēs nodrošināt vīna standarta harmonizāciju starptautiskā
   mērogā, un tās izveidos regulējumu, kas nodrošinās godīgu konkurenci vīna nozares produktu
   tirdzniecībā. Tāpēc tās būtu jāatbalsta.
   Paredzams, ka līdzīgi kā iepriekš OIV Ģenerālās asamblejas darba kārtība tiks papildināta un
   tai tiks pievienotas turpmākas rezolūcijas, kas ietekmē acquis. Lai nodrošinātu Ģenerālās
   asamblejas darba efektivitāti, vienlaikus ievērojot Līgumu noteikumus, Komisija laikus
   papildinās un/vai grozīs pašreizējo priekšlikumu, lai Padome varētu pieņemt nostāju arī
   attiecībā                      uz                    turpmākām                    rezolūcijām.
LV                                                  3                                              LV
 ---pagebreak---                                                               2015/0126 (NLE)
                                                 Priekšlikums
                                          PADOMES LĒMUMS,
       ar ko nosaka nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāpieņem attiecībā uz dažām
          rezolūcijām, par kurām paredzēts balsot Starptautiskajā Vīnkopības un vīna
                                            organizācijā (OIV)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 43. pantu saistībā ar
   218. panta 9. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   tā kā:
   (1)     Starptautiskā Vīnkopības un vīna organizācija (OIV) tās nākamajā Ģenerālajā
           asamblejā 2015. gada 10. jūlijā pārbaudīs un, iespējams, pieņems rezolūcijas, kas skars
           Savienības tiesību aktus.
   (2)     Savienība patlaban nav OIV locekle. 21 Savienības dalībvalsts ir OIV locekle.
           Minētajām dalībvalstīm ir iespēja ierosināt grozījumus OIV rezolūciju projektos, un
           nākamajā OIV Ģenerālajā asamblejā 2015. gada 10. jūlijā tām tiks lūgts pieņemt dažus
           no OIV rezolūciju projektiem.
   (3)     Dalībvalstīm ir lojālas sadarbības pienākums saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību
           4. panta 3. punktu. Tāpēc Savienības nostāja attiecībā uz minētajām rezolūcijām un
           saistībā ar jautājumiem, kas ir tās kompetencē, būtu jāpieņem Padomei, un
           dalībvalstīm, kuras ir OIV locekles, minētā nostāja būtu jāpauž OIV sanāksmēs,
           rīkojoties kopīgi Savienības interesēs.
   (4)     Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1308/20131 un Komisijas
           Regulu (EK) Nr. 606/20092 dažas OIV pieņemtas un publicētas rezolūcijas ietekmē
           Savienības tiesību aktus.
   (5)     Regulas (ES) Nr. 1308/2013 80. panta 3. punkta a) apakšpunktā noteikts, ka
           Komisijai, atļaujot vīndarības paņēmienus, jāņem vērā OIV ieteiktie un publicētie
           vīndarības paņēmieni un analīzes metodes.
   (6)     Regulas (ES) Nr. 1308/2013 80. panta 5. punktā noteikts, ka Komisijai, nosakot
           analīzes metodes vīnkopības nozares produktu sastāva noteikšanai, jābalstās uz
           attiecīgajām metodēm, kuras ieteikusi un publicējusi OIV, izņemot gadījumus, kad šīs
           metodes būtu neefektīvas vai nepiemērotas Savienības izvirzītā mērķa sasniegšanai.
   1
           Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regula (ES) Nr. 1308/2013, ar ko izveido
           lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju un atceļ Padomes Regulas (EEK) Nr. 922/72,
           (EEK) Nr. 234/79, (EK) Nr. 1037/2001 un (EK) Nr. 1234/2007 (OV L 347, 20.12.2013., 671. lpp.).
   2
           Komisijas 2009. gada 10. jūlija Regula (EK) Nr. 606/2009, ar ko nosaka konkrētus sīki izstrādātus
           Padomes Regulas (EK) Nr. 479/2008 īstenošanas noteikumus attiecībā uz vīnkopības produktu
           kategorijām, vīndarības metodēm un piemērojamiem ierobežojumiem (OV L 193, 24.7.2009., 1. lpp.).
LV                                                     4                                                     LV
 ---pagebreak---    (7)    Regulas (ES) Nr. 1308/2013 90. panta 2. punktā noteikts, ka Savienībā importētajiem
          vīnkopības nozares produktiem jābūt ražotiem atbilstoši vīndarības metodēm, kuras
          Savienībā ir atļautas saskaņā ar minēto regulu vai, pirms ir saņemta atļauja, jābūt
          ražotiem saskaņā ar vīndarības metodēm, kuras ir ieteikusi un publicējusi OIV.
   (8)    Regulas (EK) Nr. 606/2009 9. pantā noteikts, ka gadījumos, kad Komisija nav
          noteikusi vīndarības paņēmienos izmantoto vielu tīrības un identificēšanas kritērijus,
          jāpiemēro tie, kurus noteikusi un publicējusi OIV.
   (9)    Rezolūciju OENO-TECHNO 10-445, 10-446, 13-532, 13-533 un OENO-MICRO 13-
          531 projektos ir noteiktas jaunas vīndarības metodes. Saskaņā ar Regulas (ES)
          Nr. 1308/2013 80. panta 3. punkta a) apakšpunktu un 90. panta 2. punktu šīs
          rezolūcijas ietekmēs Savienības tiesību aktus.
   (10)   Rezolūciju OENO-SPECIF 14-554, 14-555, 14-557 projektos ir noteikti vīndarības
          metodēs izmantotas vielas tīrības un identificēšanas kritēriji. Šīs vīndarības metodes
          publicējusi un ieteikusi OIV ar nosacījumu, ka tiek pieņemti izmantotās vielas kritēriji
          (OIV Starptautiskā vīndarības paņēmienu kodeksa 2.1.20. un 3.4.14. punkts). Saskaņā
          ar Regulas (ES) Nr. 1308/2013 80. panta 3. punkta a) apakšpunktu un 90. panta
          2. punktu un Regulas (EK) Nr. 606/2009 9. pantu šīs rezolūcijas ietekmēs Savienības
          tiesību aktus.
   (11)   Rezolūciju OENO-SCMA 13-527, 09-419D, 09-419C, 14-549, 14-551 projektos ir
          noteiktas analīzes metodes. Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1308/2013 80. panta
          3. punkta a) apakšpunktu un 80. panta 5. punktu šīs rezolūcijas ietekmēs Savienības
          tiesību aktus.
   (12)   Vīna nozares zinātniskie un tehniskie eksperti ir plaši apspriedušies par minētajiem
          rezolūciju projektiem. Šīs rezolūcijas palīdzēs nodrošināt vīna standarta harmonizāciju
          starptautiskā mērogā, un tās izveidos regulējumu, kas nodrošinās godīgu konkurenci
          vīna nozares produktu tirdzniecībā. Tāpēc tās būtu jāatbalsta.
   (13)   Lai nodrošinātu nepieciešamo elastīgumu sarunās pirms OIV Ģenerālās asamblejas
          sanāksmes, dalībvalstīm, kas ir OIV locekles, vajadzētu būt tiesīgām vienoties par
          izmaiņām šajās rezolūcijās ar nosacījumu, ka šādas izmaiņas nemaina to būtību,
   IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
                                               1. pants
   Savienības nostāja OIV Ģenerālajā asamblejā 2015. gadā ir tāda, kāda tā izklāstīta šā lēmuma
   pielikumā, un, kopīgi rīkojoties Savienības interesēs, to pauž dalībvalstis, kas ir OIV locekles.
                                               2. pants
   1.       Ja 1. pantā minēto nostāju var ietekmēt jauna zinātniska vai tehniska informācija, kas
            iesniegta pirms OIV sanāksmēm vai to laikā, dalībvalstis, kas ir OIV locekles, lūdz,
            lai balsošanu Ģenerālajā asamblejā atliek līdz brīdim, kad, pamatojoties uz jaunajiem
            elementiem, ir noteikta Savienības nostāja.
   2.       Pēc koordinācijas, īpaši uz vietas, un bez turpmāka Padomes lēmuma, kurā pausta
            Savienības nostāja, dalībvalstis, kas ir OIV locekles, kopīgi rīkojoties Savienības
            interesēs, drīkst vienoties par tādām izmaiņām šā lēmuma pielikumā uzskaitīto
            rezolūciju projektos, kuras nemaina to būtību.
LV                                                 5                                                 LV
 ---pagebreak---                                         3. pants
   Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.
   Briselē,
                                         Padomes vārdā —
                                         priekšsēdētājs
LV                                          6            LV
 ---documentbreak---                          EIROPAS
                         KOMISIJA
                                                 Briselē, 4.6.2015.
                                                 COM(2015) 280 final
                                                 ANNEX 1
                                    PIELIKUMS
                                     dokumentam
                           Priekšlikums Padomes Lēmums,
   ar ko nosaka nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāpieņem attiecībā uz dažām
     rezolūcijām, par kurām paredzēts balsot Starptautiskajā Vīnkopības un vīna
                                  organizācijā (OIV)
LV                                                                                LV
 ---pagebreak---                                            PIELIKUMS
   Dalībvalstis, kopīgi rīkojoties Savienības interesēs, atbalsta tikai šādus 7. pakāpē esošus
   rezolūciju projektus par analīzes metodēm, ar kurām nosaka vīna nozares produktu saturu, par
   vīndarības metodēs izmantoto vielu tīrības un identificēšanas kritērijiem un par vīndarības
   metodēm, neizslēdzot iespēju, ka šos projektus vēlāk pārskata, pamatojoties uz jaunu
   informāciju:
   OENO-TECHNO 10-445, apstrāde ar glutationu – misa
   OENO-TECHNO 10-446, apstrāde ar glutationu – vīni
   OENO-TECHNO 13-532, misas apstrāde, izmantojot ar glutationu bagātu inaktivēto raugu
   OENO-TECHNO 13-533, vīnu apstrāde, izmantojot ar glutationu bagātu inaktivēto raugu
   OENO-MICRO 13-531, malo-pienskābās ferementācijas aktivatori
   OENO-SPECIF 14-554, atjaunināta monogrāfija par vīndarības tanīnu
   OENO-SPECIF 14-555, atjaunināta monogrāfija par kazeīnu
   OENO-SPECIF 14-557, atjaunināta monogrāfija par augu izcelsmes proteīniem
   OENO-SCMA 13-527, deitērija izplatības noteikšana etiķskābē, kas ar kodolmagnētiskās
   rezonanses (NMR) palīdzību iegūta no vīna etiķa
   OENO-SCMA 09-419D, īpašas vīnogu cukura analīzes metodes (rektificēta koncentrēta
   vīnogu misa) – Folin–Ciocalteau indekss
   OENO-SCMA 09-419C, īpašas vīnogu cukura analīzes metodes (rektificēta koncentrēta
   vīnogu misa)
   OENO-SCMA 14-549, gaistošo skābju noteikšana – metodes pārskatīšana
   OENO-SCMA 14-551, kopējā skābuma noteikšana – metodes pārskatīšana
LV                                               2                                              LV


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 31.5.2017
            COM(2017) 269 final
            2017/0109(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem ES un Moldovas Republikas Asociācijas padomē attiecībā uz grozījumu ES un Moldovas Republikas 2014. gada 27. jūnija Asociācijas nolīguma XXVI pielikumā

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               •Priekšlikuma pamatojums un mērķi

                  Asociācijas nolīgums starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Moldovas Republiku, no otras puses tika parakstīts 2014. gada 27. jūnijā. Minētā nolīguma XXVI pielikumā norādīts, ka Moldovas Republika veic sava Muitas kodeksa tuvināšanu Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (turpmāk “Kopienas Muitas kodekss”).

                  Asociācijas nolīguma parakstīšanas laikā Kopienas Muitas kodekss bija piemērojams Eiropas Savienībā.

                  Savienības Muitas kodekss tika pieņemts 2013. gada 9. oktobrī kā Regula (ES) Nr. 952/2013; 2016. gada 1. maijā Savienības Muitas kodeksa materiālo tiesību normas kļuva piemērojamas Eiropas Savienībā, atceļot Kopienas Muitas kodeksu.

                  XXVI pielikuma mērķis ir bijis nodrošināt, ka Moldovas Republikas Muitas kodekss ir saskaņā ar galvenajiem noteikumiem Eiropas Savienībā. Atšķirības konkrētās jomās starp Kopienas Muitas kodeksa noteikumiem un tā aizstājēja Savienības Muitas kodeksa noteikumiem nozīmē to, ka mērķi var sasniegt vienīgi tad, ja Moldovas Republika Muitas kodeksu tuvina pēdējam minētajam aktam.

                  2016. gada 6. oktobrī ES un Moldovas Republikas Muitas apakškomitejas sanāksmē tika panākta vienošanās, ka tādēļ būtu jāatjaunina atsauce uz muitas regulu, kas ir piemērojama Eiropas Savienībā. Turklāt vēl tika panākta vienošanās par to, ka grozījums neskar tuvināšanas termiņu, kas noteikts asociācijas nolīguma XXVI pielikumā.

               •Saskanība ar spēkā esošajiem noteikumiem politikas jomā

                  Ierosinātā grozījuma galvenais mērķis ir nodrošināt juridisko noteiktību attiecībā uz tuvināšanu, kas Moldovas Republikai jāīsteno saskaņā ar asociācijas nolīguma noteikumiem. Tādējādi tiks nodrošināta konsekvence ar spēkā esošajiem politikas noteikumiem muitas sadarbības jomā starp ES un Moldovas Republiku.

               •Saskanība ar citām ES politikas jomām

                  Neattiecas.

               2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE

               •Juridiskais pamats

                  ES un Moldovas Republikas Asociācijas nolīguma 436. panta 3. punktā norādīts, ka Asociācijas padomei ir pilnvaras pieņemt grozījumus Asociācijas nolīguma pielikumos.

                  LESD 207. pants un 218. panta 9. punkts.

               •Subsidiaritāte (neekskluzīvas kompetences gadījumā)

                  Priekšlikums ir Eiropas Savienības ekskluzīvā kompetencē. Tāpēc subsidiaritātes principu nepiemēro.

               •Proporcionalitāte

                  Šajā priekšlikumā ir paredzēti tikai pasākumi, kas ir vajadzīgi un ir piemēroti paredzēto mērķu sasniegšanai.

               3.IETEKME UZ BUDŽETU

                  Priekšlikums neietekmē Eiropas Savienības budžetu.

               2017/0109 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem ES un Moldovas Republikas Asociācijas padomē attiecībā uz grozījumu ES un Moldovas Republikas 2014. gada 27. jūnija Asociācijas nolīguma XXVI pielikumā

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 207. pantu un 218. panta 9. punktu,

               ņemot vērā Regulu (ES) Nr. 952/2013, ar ko izveido Savienības muitas kodeksu,

               ņemot vērā 2014. gada 27. jūnija Asociācijas nolīgumu starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Moldovas Republiku, no otras puses, un jo īpaši tā 436. panta 3. punktu,

               ņemot vērā 2016. gada 6. oktobra Eiropas Savienības un Moldovas Republikas Muitas apakškomitejas sanāksmes secinājumus,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)Asociācijas nolīgums starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Moldovas Republiku, no otras puses tika parakstīts 2014. gada 27. jūnijā.

               (2)Asociācijas nolīguma 201. pantā paredzēts pienākums pakāpeniski tuvināt tiesību aktus Savienības tiesību aktiem muitas jomā un konkrētiem starptautiskajiem tiesību aktiem, kas noteikti nolīguma XXVI pielikumā.

               (3)Nolīguma XXVI pielikumā norādīts, ka tiesību aktus tuvina Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi.

               (4)Regula (EEK) Nr. 2913/92 ir atcelta, un kopš 2016. gada 1. maija Eiropas Savienībā ir piemērojamas materiālo tiesību normas, kas iekļautas Regulā (ES) Nr. 952/2013, ar ko izveido Savienības muitas kodeksu.

               (5)Eiropas Savienības un Moldovas Republikas Muitas apakškomitejas 2016. gada 6. oktobra sanāksmē tika secināts, ka būtu attiecīgi jāgroza nolīguma XXVI pielikums,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               1. Nostājas, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem ES un Moldovas Republikas Asociācijas padomē attiecībā uz grozījumiem Asociācijas nolīguma XXVI pielikumā, pamatā ir lēmuma projekts, kurš pievienots šim lēmumam.

               2. Savienības pārstāvji ES un Moldovas Republikas Asociācijas padomē var vienoties par nelielām tehniskām izmaiņām 1. pantā minētajā lēmuma projektā bez Padomes papildu lēmuma.

               2. pants

               Šis lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 31.5.2017
            COM(2017) 269 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            Priekšlikums Padomes lēmumam
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem ES un Moldovas Republikas Asociācijas padomē attiecībā uz grozījumu ES un Moldovas Republikas 2014. gada 27. jūnija Asociācijas nolīguma XXVI pielikumā

               EIROPAS SAVIENĪBAS UN MOLDOVAS REPUBLIKAS ASOCIĀCIJAS PADOMES LĒMUMS NR. X/2017

               (2017. gada XX. XXXX)

               par grozījumu ES un Moldovas Republikas 2014. gada 27. jūnija Asociācijas nolīguma XXVI pielikumā

               EIROPAS SAVIENĪBAS UN MOLDOVAS REPUBLIKAS ASOCIĀCIJAS PADOME,

               ņemot vērā Asociācijas nolīgumu starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Moldovas Republiku, no otras puses, un jo īpaši tā 436. panta 3. punktu,

               tā kā:

               (1)Asociācijas nolīgums starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Moldovas Republiku, no otras puses tika parakstīts 2014. gada 27. jūnijā.

               (2)Asociācijas nolīguma 201. pantā paredzēts pienākums pakāpeniski tuvināt tiesību aktus Savienības tiesību aktiem muitas jomā un konkrētiem starptautiskajiem tiesību aktiem, kas noteikti nolīguma XXVI pielikumā.

               (3)Nolīguma XXVI pielikumā norādīts, ka tiesību aktus tuvina Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi.

               (4)Regula (EEK) Nr. 2913/92 ir atcelta, un kopš 2016. gada 1. maija Eiropas Savienībā ir piemērojamas materiālo tiesību normas, kas iekļautas Regulā (ES) Nr. 952/2013, ar ko izveido Savienības muitas kodeksu.

               (5)Eiropas Savienības un Moldovas Republikas Muitas apakškomitejas 2016. gada 6. oktobra sanāksmē tika secināts, ka būtu attiecīgi jāgroza nolīguma XXVI pielikums,

               IR NOLĒMUSI ŠĀDI.

               1. pants

               ES un Moldovas Republikas 2014. gada 27. jūnija Asociācijas nolīguma XXVI pielikumu groza, kā norādīts šā lēmuma I pielikumā.

               2. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

               Briselē, 2017. gada XX. XXXX

               Asociācijas padomes vārdā

               PIELIKUMS

               ES un Moldovas Republikas 2014. gada 27. jūnija Asociācijas nolīguma XXVI pielikuma pirmo iedaļu groza šādi:

               Atsauci “Padomes Regula (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi” aizstāj ar atsauci “Regula (ES) Nr. 952/2013, ar ko izveido Savienības muitas kodeksu”.