               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 3.7.2018
            COM(2018) 510 final
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Muitas apakškomitejā, kura izveidota ar Asociācijas nolīgumu starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Ukrainu, no otras puses, lai minētā nolīguma I protokolu par jēdziena “noteiktas izcelsmes ražojumi” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm aizstātu ar jaunu protokolu, kas atsaucas uz Reģionālo konvenciju par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.Priekšlikuma priekšmets

               Šis priekšlikums attiecas uz lēmumu, ar ko nosaka nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem Muitas apakškomitejā, kura izveidota ar Asociācijas nolīgumu (“nolīgums”) starp Eiropas Savienību, no vienas puses, un Ukrainu, no otras puses, saistībā ar plānoto lēmuma pieņemšanu par minētā nolīguma I protokola par jēdziena “noteiktas izcelsmes ražojumi” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm aizstāšanu ar jaunu protokolu, kas atsaucas uz Reģionālo konvenciju par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem
                  1
                (“konvencija”).

               2.Priekšlikuma konteksts

               2.1.Asociācijas nolīguma I protokols

               Ar nolīgumu tiek izveidots preferenciāls tirdzniecības režīms. Šis režīms paredz ES un Ukrainas savstarpēju piekļuvi tirgum. Nolīguma I protokols attiecas uz jēdziena “noteiktas izcelsmes ražojumi” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm. Nolīgums stājās spēkā 2017. gada 1. septembrī.

               2.2.ES un Ukrainas Muitas apakškomiteja

                  I protokola 39. panta 1. punktā paredzēts, ka ar nolīgumu izveidotā Muitas apakškomiteja var nolemt grozīt Asociācijas nolīguma I protokola noteikumus. Konkrētāk, I protokola 39. panta 2. punktā ir noteikts, ka Muitas apakškomiteja pēc Ukrainas pievienošanās reģionālajai konvencijai par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem var nolemt aizstāt protokolā izklāstītos izcelsmes noteikumus ar konvencijā piemērojamajiem izcelsmes noteikumiem.

               2.3.Paredzētais ES un Ukrainas Muitas apakškomitejas akts

                  ES un Ukrainas Muitas apakškomitejai ir jāpieņem lēmums attiecībā uz nolīguma I protokola par jēdziena “noteiktas izcelsmes ražojumi” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm aizstāšanu ar jaunu protokolu, kas atsaucas uz konvenciju.

                  Paredzētā akta mērķis ir nodrošināt konvencijas efektīvu īstenošanu.

               3.Nostāja, kas jāieņem Savienības vārdā

               Konvencijā ir iekļauti noteikumi par to preču izcelsmi, kas tiek tirgotas saskaņā ar attiecīgajiem nolīgumiem, kuri noslēgti starp līgumslēdzējām pusēm. Savienība parakstīja konvenciju 2011. gada 15. jūnijā. Ukraina 2016. gada 12. septembrī izteica lūgumu pievienoties konvencijai, un konvencijas Apvienotā komiteja ar 2017. gada 16. maija lēmumu Nr. 1/2017
                  2
                nolēma, ka Ukraina būtu jāuzaicina pievienoties konvencijai.

               Savienība savu pieņemšanas dokumentu konvencijas depozitāram iesniedza 2012. gada 26. martā. Ukraina savu pieņemšanas dokumentu konvencijas depozitāram iesniedza 2017. gada 19. decembrī. Piemērojot konvencijas 10. panta 2. un 3. punktu, attiecībā uz Savienību konvencija tādējādi attiecīgi stājās spēkā 2012. gada 1. maijā un attiecībā uz Ukrainu — 2018. gada 1. februārī.

               Konvencijas 6. pantā ir paredzēts, ka katra līgumslēdzēja puse veic atbilstīgus pasākumus, lai nodrošinātu konvencijas efektīvu piemērošanu. Ierosinātais ES un Ukrainas Muitas apakškomitejas lēmums ir procesuāls solis, kas nepieciešams, lai sasniegtu konvencijas galveno mērķi, proti, aizstāt protokolus par izcelsmes noteikumiem nolīgumos starp konvencijas līgumslēdzējām pusēm ar protokolu, kas atsaucas uz konvenciju.

               Tāpēc apspriešanās ar ieinteresētajām personām nebija nepieciešama.

                  Turklāt nav vajadzīgs arī ietekmes novērtējums, jo ierosinātie grozījumi ir tikai tehniski un spēkā esošā izcelsmes noteikumu protokola būtība netiek mainīta.

               4.Juridiskais pamats

               4.1.Procesuālais juridiskais pamats

               4.1.1.Principi

                  Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 218. panta 9. punktā paredzēti lēmumi, ar kuriem nosaka “nostāju, kas Savienības vārdā jāapstiprina kādā ar nolīgumu izveidotā struktūrā, ja šāda struktūra ir tiesīga pieņemt lēmumus ar juridiskām sekām, izņemot lēmumus, kas papildina vai groza attiecīgajā nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu”.

                  Jēdziens “lēmumi ar juridiskām sekām” ietver aktus, kam ir juridiskas sekas saskaņā ar starptautisko tiesību normām, kuras reglamentē attiecīgo struktūru. Tas ietver arī instrumentus, kas nav saistoši saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, bet “var būtiski ietekmēt Savienības likumdevēja pieņemtā tiesiskā regulējuma saturu.”

               4.1.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

                  ES un Ukrainas Muitas apakškomiteja ir izveidota ar nolīgumu, proti, Asociācijas nolīgumu starp Eiropas Savienību, no vienas puses, un Ukrainu, no otras puses.

                  Akts, kuru ES un Ukrainas Muitas apakškomiteja ir aicināta pieņemt, ir lēmums ar juridiskām sekām.

                  Paredzētais akts nepapildina un negroza nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu.

                  Tāpēc ierosinātā lēmuma procesuālais juridiskais pamats ir LESD 218. panta 9. punkts.

               4.2.Materiālais juridiskais pamats

               4.2.1.Principi

                  Saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu pieņemama lēmuma materiālais juridiskais pamats galvenokārt ir atkarīgs no mērķa un satura, kāds ir paredzētajam aktam, par kuru Savienības vārdā jāpieņem nostāja. Ja paredzētajam aktam ir divi mērķi vai divi komponenti un viens ir atzīstams par galveno, bet otrs nav būtisks, tad lēmums, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, jābalsta uz viena materiālā juridiskā pamata, proti, tā, ko prasa galvenais vai dominējošais mērķis vai komponents.

               4.2.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

                  Plānotā akta galvenais mērķis un saturs attiecas uz kopējo tirdzniecības politiku.

                  Tāpēc ierosinātā lēmuma materiālais juridiskais pamats ir LESD 207. pants.

               4.3.Secinājums

                  Ierosinātā lēmuma juridiskajam pamatam vajadzētu būt LESD 207. pantam saistībā ar LESD 218. panta 9. punktu.

               5.Paredzētā akta publicēšana

               Tā kā ar ES un Ukrainas Muitas apakškomitejas aktu tiks grozīts asociācijas nolīgums, tad ir lietderīgi pēc pieņemšanas to publicēt Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Muitas apakškomitejā, kura izveidota ar Asociācijas nolīgumu starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Ukrainu, no otras puses, lai minētā nolīguma I protokolu par jēdziena “noteiktas izcelsmes ražojumi” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm aizstātu ar jaunu protokolu, kas atsaucas uz Reģionālo konvenciju par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 207. pantu saistībā ar 218. panta 9. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)Asociācijas nolīgumu starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Ukrainu, no otras puses (“nolīgums”), Savienība noslēdza ar Padomes Lēmumu 2014/668/ES
                  3
               , un tas stājās spēkā 2017. gada 1. septembrī.

               (2)Ievērojot nolīguma I protokola (“I protokols”) 39. panta 1. punktu, ar nolīguma IV sadaļas 5. nodaļas 83. pantu izveidotā Muitas apakškomiteja (“Muitas apakškomiteja”) var pieņemt grozījumus minētā protokola noteikumos.

               (3)Ievērojot I protokola 39. panta 2. punktu, Muitas apakškomiteja pēc Ukrainas pievienošanās Reģionālajai konvencijai par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem
                  4
                (“konvencija”) var nolemt aizstāt protokolā izklāstītos izcelsmes noteikumus ar konvencijā piemērojamajiem izcelsmes noteikumiem.

               (4)Konvencija paredz noteikumus par to preču izcelsmi, kas tiek tirgotas saskaņā ar attiecīgiem nolīgumiem, kuri noslēgti starp līgumslēdzējām pusēm un stājas spēkā attiecībā uz Savienību 2012. gada 1. maijā un attiecībā uz Ukrainu — 2018. gada 1. februārī.

               (5)Muitas apakškomitejai ir jāpieņem lēmums attiecībā uz I protokola par jēdziena “noteiktas izcelsmes ražojumi” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm aizstāšanu ar jaunu protokolu, kas atsaucas uz konvenciju.

               (6)Ir lietderīgi noteikt nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem Muitas apakškomitejā, jo Muitas apakškomitejas pieņemtais lēmums būs saistošs Savienībai.

               (7)Konvencijas 6. pantā noteikts, ka katra līgumslēdzēja puse veic atbilstīgos pasākumus, lai nodrošinātu konvencijas efektīvu piemērošanu. Tālab I protokols būtu jāaizstāj ar jaunu protokolu, kas attiecībā uz izcelsmes noteikumiem atsaucas uz konvenciju.

               (8)Nostājai, kas Savienības vārdā jāieņem Muitas apakškomitejā, būtu jāpamatojas uz pievienoto lēmuma projektu.

               (9)Tā kā ar Muitas apakškomitejas lēmumu tiks grozīts I protokols, tad tas būtu jāpublicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

               (10)Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 17. panta 1. punktu Savienību Muitas apakškomitejā pārstāv Komisija,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Nostājai, kas Savienības vārdā ir jāieņem Muitas apakškomitejā, kura izveidota saskaņā ar IV sadaļas 5. nodaļas 83. pantu Asociācijas nolīgumā starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Ukrainu, no otras puses (“Muitas apakškomiteja”), pamatā ir lēmuma projekts, kas pievienots šim lēmumam.

               2. pants

               Savienības pārstāvji Muitas apakškomitejā var pieņemt nelielas izmaiņas 1. pantā minētajā Muitas apakškomitejas lēmuma projektā bez Padomes papildu lēmuma.

               3. pants

               Šis lēmums ir adresēts Komisijai.

               Briselē,

                     priekšsēdētājs

                     Padomes vārdā —

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV L 54, 26.2.2013., 4. lpp.

                     (2)

                        OV L 191, 22.7.2017., 11. lpp.

                     (3)

                        Padomes Lēmums 2014/668/ES (2014. gada 23. jūnijs) par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu un provizoriski piemērotu Asociācijas nolīgumu starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Ukrainu, no otras puses, attiecībā uz nolīguma III sadaļu (izņemot noteikumus par attieksmi pret trešo valstu valstspiederīgajiem, kas kā darba ņēmēji likumīgi nodarbināti otras Puses teritorijā) un IV, V, VI un VII sadaļu, kā arī saistītajiem pielikumiem un protokoliem (OV L 278, 20.9.2014., 1. lpp.).

                     (4)

                        OV L 54, 26.2.2013., 4. lpp.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē,3.7.2018
            COM(2018) 510 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            Priekšlikums Padomes Lēmums
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Muitas apakškomitejā, kura izveidota ar Asociācijas nolīgumu starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Ukrainu, no otras puses, lai minētā nolīguma I protokolu par jēdziena “noteiktas izcelsmes ražojumi” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm aizstātu ar jaunu protokolu, kas atsaucas uz Reģionālo konvenciju par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem

               PIELIKUMS

               Projekts
                  ES UN UKRAINAS MUITAS APAKŠKOMITEJAS LĒMUMS Nr. ..../2018

               (datums...),

               ar ko aizstāj ES un Ukrainas Asociācijas nolīguma I protokolu par jēdziena “noteiktas izcelsmes ražojumi” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm

               ES UN UKRAINAS MUITAS APAKŠKOMITEJA,

               ņemot vērā Asociācijas nolīgumu starp Eiropas Savienību, no vienas puses, un Ukrainu, no otras puses
                  1
               , un jo īpaši tā 26. panta 2. punktu,

               ņemot vērā Asociācijas nolīguma starp Eiropas Savienību, no vienas puses, un Ukrainu, no otras puses, I protokolu par jēdziena “noteiktas izcelsmes ražojumi” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm,

               tā kā:

               (1)Asociācijas nolīguma starp Eiropas Savienību, no vienas puses, un Ukrainu, no otras puses (“nolīgums”), 26. panta 2. punktā ir atsauce uz nolīguma I protokolu (“I protokols”) par izcelsmes noteikumiem.

               (2)Nolīgums stājās spēkā 2017. gada 1. septembrī.

               (3)I protokola 39. pantā paredzēts, ka Muitas apakškomiteja, kas izveidota saskaņā ar nolīguma IV sadaļas 5. nodaļas 83. pantu, var nolemt grozīt minētā protokola noteikumus un aizstāt minētajā protokolā izklāstītos izcelsmes noteikumus.

               (4)Reģionālās konvencijas par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem
                  2
                (“konvencija”) mērķis ir aizstāt protokolus par izcelsmes noteikumiem, kuri pašlaik ir spēkā Eiropas un Vidusjūras reģiona valstīs, ar vienu tiesību aktu.

               (5)Savienība parakstīja konvenciju 2011. gada 15. jūnijā. Apvienotā komiteja, kas izveidota saskaņā ar konvencijas 3. panta 1. punktu, 2017. gada 16. maijā nolēma, ka Ukraina būtu jāuzaicina pievienoties konvencijai
                  3
               .

               (6)Savienība savu pieņemšanas dokumentu konvencijas depozitāram iesniedza 2012. gada 26. martā. Ukraina savu pieņemšanas dokumentu konvencijas depozitāram iesniedza 2017. gada 19. decembrī. Piemērojot konvencijas 10. panta 2. un 3. punktu, attiecībā uz Savienību konvencija tādējādi stājās spēkā 2012. gada 1. maijā un attiecībā uz Ukrainu — 2018. gada 1. februārī.

               (7)Tādēļ I protokols būtu jāaizstāj ar jaunu protokolu, kas atsaucas uz konvenciju,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Asociācijas nolīguma starp Eiropas Savienību, no vienas puses, un Ukrainu, no otras puses, I protokolu par jēdziena “noteiktas izcelsmes ražojumi” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm aizstāj ar tekstu šā lēmuma pielikumā.

               2. pants

               Šo lēmumu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

               3. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

               To piemēro no …

               [Vieta] …,

               ES un Ukrainas Muitas apakškomitejas vārdā —

                     priekšsēdētājs

               Pielikums

               I protokols

               par jēdziena “noteiktas izcelsmes ražojumi” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm

               1. pants

               Piemērojamie izcelsmes noteikumi

               1.
                     Īstenojot šo nolīgumu, piemēro Reģionālās konvencijas par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem
                  4
                (“konvencija”) I papildinājumu un attiecīgos II papildinājuma noteikumus.

               2.
                     Konvencijas I papildinājumā un attiecīgajos II papildinājuma noteikumos ar visām atsaucēm uz “attiecīgo nolīgumu” saprot atsauces uz šo nolīgumu.

               2. pants

               Strīdu izšķiršana

               1.
                     Ja saistībā ar konvencijas I papildinājuma 32. pantā minētajām pārbaudes procedūrām rodas strīdi, ko nevar izšķirt starp muitas dienestiem, kuri pieprasa pārbaudi, un par šīs pārbaudes veikšanu atbildīgajiem muitas dienestiem, tos nodod Muitas apakškomitejai. Nepiemēro noteikumus par strīdu izšķiršanas mehānismu šā nolīguma IV sadaļas (Tirdzniecība un ar tirdzniecību saistīti jautājumi) 14. nodaļā (Strīdu izšķiršana).

               2.
                     Visos gadījumos strīdu izšķiršana starp importētāju un importētājas valsts muitas dienestiem notiek saskaņā ar minētās valsts tiesību aktiem.

               3. pants

               Protokola grozījumi

               Muitas apakškomiteja var nolemt grozīt šā protokola noteikumus.

               4. pants

               Izstāšanās no konvencijas

               1.
                     Ja Eiropas Savienība vai Ukraina konvencijas depozitāram rakstiski dara zināmu nodomu izstāties no konvencijas saskaņā ar tās 9. pantu, tad Eiropas Savienība un Ukraina nekavējoties sāk sarunas par izcelsmes noteikumiem, lai īstenotu šo nolīgumu.

               2.
                     Iekams nav stājušies spēkā šādi sarunu ceļā no jauna pieņemti izcelsmes noteikumi, šim nolīgumam piemēro konvencijas I papildinājuma izcelsmes noteikumus un attiecīgā gadījumā attiecīgos II papildinājuma noteikumus, kuri ir spēkā izstāšanās brīdī. Tomēr no izstāšanās brīža konvencijas I papildinājuma izcelsmes noteikumus un attiecīgā gadījumā II papildinājuma attiecīgos noteikumus saprot tā, ka divpusēja kumulācija tiek pieļauta tikai starp Eiropas Savienību un Ukrainu.

               5. pants

               Pārejas noteikumi. Kumulācija

               Neatkarīgi no konvencijas I papildinājuma 16. panta 5. punkta un 21. panta 3. punkta, ja kumulācija attiecas tikai uz EBTA valstīm, Fēru Salām, Eiropas Savienību, Turciju, Stabilizācijas un asociācijas procesa dalībniekiem, Moldovas Republiku, Gruziju un Ukrainu, izcelsmes apliecinājums var būt pārvadājumu sertifikāts EUR.1 vai izcelsmes deklarācija.”

                     (1)

                        OV L 161, 29.5.2014., 3. lpp.

                     (2)

                        OV L 54, 26.2.2013., 4. lpp.

                     (3)

                        Reģionālās konvencijas par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem Apvienotās komitejas Lēmums Nr. 1/2017 (2017. gada 16. maijs) par Ukrainas pieteikumu, lai kļūtu par Līgumslēdzēju pusi Reģionālajā konvencijā par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem [2017/1367] (OV L 191, 22.7.2017., 11. lpp.).

                     (4)

                        OV L 54, 26.2.2013., 4. lpp.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 22.11.2017
            COM(2017) 691 final
            2017/0308(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Ministru padomē, kas izveidota saskaņā ar Transporta kopienas dibināšanas līgumu

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA PRIEKŠMETS

               Šis priekšlikums attiecas uz lēmumu, ar ko izveido nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Ministru padomē, kas izveidota saskaņā ar Transporta kopienas dibināšanas līgumu (“TCT”), attiecībā uz paredzēto lēmumu par Ministru padomes reglamenta pieņemšanu.

               2.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               2.1.Transporta kopienas dibināšanas līgums

               TCT ar Rietumbalkānu pusēm (Albānija, Bosnija un Hercegovina, Kosova
                  1* (še turpmāk — “Kosova”), bijusī Dienvidslāvijas Maķedonijas Republika, Melnkalne un Serbija) angļu valodas versiju visas puses, izņemot Bosniju un Hercegovinu, parakstīja sešu Rietumbalkānu valstu samitā, kas notika 2017. gada 12. jūlijā Triestē, savukārt Bosnija un Hercegovina tekstu parakstīja 2017. gada 18. septembrī Briselē. TCT citu valodu versijas Puses parakstīja 2017. gada 9. oktobrī. Pēc parakstīšanas TCT piemēro provizoriski saskaņā ar tā 41. panta 3. punktu. Savienība provizorisku piemērošanu nodrošina ar Padomes lēmumu par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu un provizoriski piemērotu Transporta kopienas dibināšanas līgumu
                  2
               .

               Eiropas Savienība ir TCT Puse.

               2.2.Ministru padome

                  Ministru padome ir izveidota ar TCT 21. pantu, lai nodrošinātu līgumā izvirzīto mērķu sasniegšanu.  Tās uzdevumi ir šādi:

               –a) sniegt vispārējas politiskās pamatnostādnes;

               –b) veikt pārskatu par to, kā sekmējusies TCT īstenošana, tostarp sekojot līdzi Sociālā foruma izvirzītajiem priekšlikumiem;

               –c) sniegt atzinumus par Pastāvīgā sekretariāta direktora iecelšanu; un

               –d) pieņemt lēmumu par Pastāvīgā sekretariāta mītni.

                  Ministru padomē darbojas viens katras Līgumslēdzējas puses pārstāvis. Novērotāja statusā drīkst piedalīties visas ES dalībvalstis. Ja vien nav noteikts citādi, tā pieņem lēmumus vienprātīgi.

               2.3.Paredzētais Ministru padomes akts

                  Lēmuma projekts attiecas uz Ministru padomes reglamenta pieņemšanu, lai nodrošinātu, ka tiek pienācīgi izpildīti un īstenoti tās uzdevumi saskaņā ar Līguma 21., 22. un 23. pantu. Reglamenta projekts attiecas uz tādiem jautājumiem kā piedalīšanās Ministru padomes sanāksmēs, Ministru padomes priekšsēdētāja amats, Ministru padomes sanāksmju sagatavošana un šīm sanāksmēm piemērojamie procedūras noteikumi, procedūras, kas attiecas uz dažāda veida darbībām, ko var veikt Ministru padome, informācijas izpaušana, kā arī vairāki nobeiguma noteikumi. Reglaments stāsies spēkā tā pieņemšanas dienā. Lēmums par Ministru padomes reglamenta pieņemšanu būs ļoti svarīgs TCT savlaicīgai īstenošanai.

                  Paredzētais lēmums kļūs juridiski saistošs Pusēm saskaņā ar TCT 21. pantu.

               3.NOSTĀJA, KAS JĀIEŅEM SAVIENĪBAS VĀRDĀ

               Ir ļoti svarīgi, lai Ministru padome pieņemtu savu reglamentu nolūkā nodrošināt, ka tiek pienācīgi izpildīti un īstenoti tās uzdevumi saskaņā ar Līguma 21., 22. un 23. pantu. Tā kā Savienība ir TCT Puse, ir jāpieņem Savienības nostāja.

               Šajā sakarā jāatgādina, ka TCT ir instruments, kas domāts reģionālās sadarbības stiprināšanai Rietumbalkānos, kā sīkāk paskaidrots Komisijas priekšlikumā Padomes lēmumam par to, lai parakstītu TCT (COM(2017)324 final, nodaļa “Vispārīgais konteksts”).

               4.JURIDISKAIS PAMATS

               4.1.Procesuālais juridiskais pamats

               4.1.1. Principi

                  Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 218. panta 9. punktā paredzēti Padomes lēmumi, ar kuriem nosaka “nostāju, kas Savienības vārdā jāapstiprina kādā ar nolīgumu izveidotā struktūrā, ja šāda struktūra ir tiesīga pieņemt lēmumus ar juridiskām sekām, izņemot lēmumus, kas papildina vai groza attiecīgajā nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu”.

                  Jēdziens “lēmumi ar juridiskām sekām” ietver aktus, kam ir juridiskas sekas saskaņā ar starptautisko tiesību normām, kuras reglamentē attiecīgo struktūru. Tas ietver arī instrumentus, kas nav saistoši saskaņā ar starptautisko tiesību normām, bet “var būtiski ietekmēt Savienības likumdevēja pieņemtā tiesiskā regulējuma saturu”
                     3
                  .

               4.1.2. Piemērošana konkrētajā gadījumā

               Ministru padome ir struktūra, kas izveidota ar nolīgumu, proti, TCT.

               Akts, kuru Ministru padome ir tiesīga pieņemt, ir lēmums ar juridiskām sekām. Ministru padome ir struktūra, kas izveidota ar TCT un pilnvarota rīkoties saskaņā ar TCT 21. pantu, tāpēc jāuzskata, ka Ministru padome ir pilnvarota pieņemt reglamentu, lai nodrošinātu tai uzticēto pienākumu pienācīgu izpildi. Pēc būtības un saskaņā ar starptautisko tiesību normām, kas reglamentē Ministru padomi, minētajā reglamentā ir ietverti elementi, kas ir juridiski saistoši Ministru padomes locekļiem un tādējādi arī Savienības pārstāvim. Tāpēc jāuzskata, ka reglamentam ir juridiskas sekas.

               Paredzētais akts nepapildina un negroza nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu.

               Tāpēc ierosinātā lēmuma procesuālais juridiskais pamats ir LESD 218. panta 9. punkts.

               4.2.Materiālais juridiskais pamats

               4.2.1.Principi

               Lēmuma, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, materiālais juridiskais pamats galvenokārt ir atkarīgs no tā paredzētā akta mērķa un satura, attiecībā uz kuru ieņem nostāju Savienības vārdā. Ja paredzētajam aktam ir divi mērķi vai divi komponenti, no kuriem viens ir klasificējams kā galvenais, bet otrs ir pakārtots, lēmums saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu jābalsta uz viena materiālā juridiskā pamata, proti, tā, kas nepieciešams galvenajam vai dominējošajam mērķim vai komponentam.

               Ja ar paredzēto aktu vienlaikus vēlas sasniegt virkni mērķu vai tam ir vairāki komponenti, kuri ir nesaraujami saistīti un no kuriem neviens nav pakārtots otram, lēmuma, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, materiālajā juridiskajā pamatā izņēmuma kārtā būs jāietver dažādie atbilstīgie juridiskie pamati.

               4.2.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

               Paredzētais akts vajadzīgs TCT pienācīgai darbībai. Savukārt TCT ir izvirzīti mērķi un ietverti komponenti tādās jomās kā autoceļu, dzelzceļa un iekšējo ūdensceļu transports, kas ir transporta veidi, uz kuriem attiecas LESD 91. pants, kā arī jūras transports, kas ir transporta veids, uz kuru attiecas LESD 100. panta 2. punkts. Paredzētā akta horizontālā rakstura dēļ tas attiecas uz visiem šiem elementiem. Visi šie elementi ir nesaraujami saistīti un neviens nav pakārtots otram.

                  Tāpēc ierosinātā lēmuma materiālajā juridiskajā pamatā ir šādi noteikumi: LESD 91. pants un 100. panta 2. punkts.

                  4.3.
                        Secinājums

                  Par ierosinātā lēmuma juridisko pamatu būtu jānosaka LESD 91. pants un 100. panta 2. punkts saistībā ar 218. panta 9. punktu.

               2017/0308 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Ministru padomē, kas izveidota saskaņā ar Transporta kopienas dibināšanas līgumu

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 91. pantu un 100. panta 2. punktu saistībā ar 218. panta 9. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)Savienība Transporta kopienas dibināšanas līgumu (“TCT”) parakstīja saskaņā ar Padomes 2017. gada 11. jūlija Lēmumu (ES) 2017/1937 par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu un provizoriski piemērotu Transporta kopienas dibināšanas līgumu
                  4
               .

               (2)Saskaņā ar TCT 41. panta 3. punktu TCT no [XXX] provizoriski piemēro starp Eiropas Savienību un Albānijas Republiku, Bosniju un Hercegovinu un Serbijas Republiku.

               (3)Ir ļoti svarīgi, lai Ministru padome pieņemtu savu reglamentu nolūkā nodrošināt, ka tiek pienācīgi izpildīti un īstenoti tās uzdevumi saskaņā ar TCT 21., 22. un 23. pantu.

               (4)Ministru padomei lēmums par reglamentu jāpieņem otrajā sanāksme, kas plānota ne vēlāk kā 2018. gada beigās.

               (5)Ir lietderīgi noteikt nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem Ministru padomē, jo lēmums par Ministru padomes reglamentu būs saistošs Savienībai,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Nostāja, kas Savienības vārdā jāieņem Ministru padomes otrajā sanāksmē, pamatojas uz Ministru padomes lēmuma projektu, kas pievienots šim lēmumam.

               Savienības pārstāvji Ministru padomē ir tiesīgi bez Padomes papildu lēmuma saskaņot nelielas izmaiņas šajā lēmuma projektā.

               2. pants

               Šis lēmums ir adresēts Komisijai.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)
                  *
                        Šis nosaukums neskar nostājas par statusu un atbilst ANO DP Rezolūcijai 1244 (1999) un Starptautiskās Tiesas atzinumam par Kosovas neatkarības deklarāciju.

                     (2)

                        OV L 278, 27.10.2017., 1. lpp.

                     (3)

                        Eiropas Savienības Tiesas 2014. gada 7. oktobra spriedums, Vācija pret Padomi, Lieta C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, 61. līdz 64. punkts.

                     (4)

                        OV L 278, 27.10.2017., 1. lpp.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē,22.11.2017
            COM(2017) 691 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            Padomes Lēmums
            par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Ministru padomē, kas izveidota saskaņā ar Transporta kopienas dibināšanas līgumu

               PIELIKUMS

               TRANSPORTA KOPIENAS MINISTRU PADOMES

               LĒMUMS Nr. 2018/1

               D/2018/1/MC-TC 2018. gada ...: Ministru padomes reglaments

               TRANSPORTA KOPIENAS MINISTRU PADOME,

               ņemot vērā Transporta Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 21., 22. un 23. pantu,

               IR NOLĒMUSI ŠĀDI.

               Vienīgais pants

               Ar šo tiek pieņemts Ministru padomes reglaments, kas pievienots šim lēmumam.

               [...], 2018. gada [...]

               Ministru padomes vārdā —

               ……………………………

               PAPILDINĀJUMS. TRANSPORTA KOPIENAS MINISTRU PADOMES REGLAMENTS

               I.
                     VISPĀRĪGI NOTEIKUMI

               1.
                     Ar šo reglamentu tiek izveidotas iekšējās procedūras Ministru padomes darbībai iestādes statusā saskaņā ar Transporta Kopienas dibināšanas līgumu (“Līgums”).

               2.
                     Ja pastāv pretrunas starp šo reglamentu un Līgumu, piemēro Līguma noteikumus.

               II.
                     PUSES, NOVĒROTĀJI UN CITI DALĪBNIEKI

               1.
                     Puses Ministru padomē principā ir pārstāvētas ministru līmenī vai līdzvērtīgā līmenī.

               2.
                     Neskarot novērotāju statusu saskaņā ar Līguma 22. panta otro teikumu, priekšsēdētājs un priekšsēdētāja vietnieki, kā minēts III iedaļas 2. punktā, attiecīgā gadījumā var vienoties uzaicināt citu valstu, starptautisko organizāciju vai citu struktūru pārstāvjus, tostarp pilsoniskās sabiedrības pārstāvjus, uz ad hoc pamata piedalīties konkrētās Ministru padomes sanāksmēs vai kādā to daļā vai vairākās daļās.

               3.
                     Ja priekšsēdētājs un priekšsēdētāja vietnieki vienojas uzaicināt citu valstu, starptautisko organizāciju vai citu struktūru pārstāvjus, priekšsēdētājs vismaz trīs nedēļas pirms sanāksmes par to paziņo Pusēm un Transporta kopienas Pastāvīgajam sekretariātam (“Sekretariāts”). Puses un Sekretariāts piecās darbdienās pēc šīs informācijas saņemšanas var priekšsēdētājam izteikt savu viedokli.

               III.
                     PRIEKŠSĒDĒTĀJA AMATS

               1.
                     Ministru padomes priekšsēdētāja amatu ieņem pārstāvis no tās pašas Dienvidaustrumeiropas puses, kuras pārstāvis ieņem Reģionālās pārvaldības komitejas priekšsēdētāja amatu saskaņā ar Līguma 24. panta 6. punktu un Reģionālās pārvaldības komitejas reglamentā noteikto kārtību.

               2.
                     Priekšsēdētājs vada Ministru padomi. Priekšsēdētājam palīdz viens Eiropas Savienības pārstāvis un viens nākamās prezidējošās valsts pārstāvis, kurus kopā dēvē par priekšsēdētāja vietniekiem.

               3.
                     Ja priekšsēdētājs nespēj pildīt pienākumus konkrētā sanāksmē, šo sanāksmi vada Eiropas Savienības pārstāvis priekšsēdētāja vietnieka statusā.

               IV.
                     SANĀKSMJU SAGATAVOŠANA

               1.
                     Papildus sanāksmēm, kuras notiek katru gadu saskaņā ar Līguma 23. pantu, Ministru padome vajadzības gadījumā var rīkot citas sanāksmes. Sanāksmes šādā nolūkā sasauc priekšsēdētājs pēc tam, kad attiecīgi vienojies ar priekšsēdētāja vietniekiem.

               2.
                     Par Ministru padomes sanāksmju vietu lemj priekšsēdētājs pēc apspriešanās ar priekšsēdētāja vietniekiem un Sekretariātu. Šo lēmumu pieņem vismaz divus mēnešus pirms attiecīgās sanāksmes. Uz Sekretariāta ieguldījumu ārpus Sekretariāta mītnes rīkotu sanāksmju organizēšanas izmaksās attiecas tā iekšējie budžeta noteikumi.

               3.
                     Priekšsēdētājs, priekšsēdētāja vietnieki un Sekretariāts vienojas par sanāksmju datumiem. Principā par datumiem vienojas vismaz divus mēnešus pirms attiecīgās sanāksmes.

               4.
                     Priekšsēdētājs un priekšsēdētāja vietnieki vienojas par sanāksmes darba kārtības projektu. Darba kārtības projektu un visus ar to saistītos dokumentus nosūta Pusēm un novērotājiem vismaz divus mēnešus pirms attiecīgās sanāksmes. Puses var izteikt piezīmes un ierosināt jaunus jautājumus iekļaušanai darba kārtībā. Pārstāvjiem, kas uzaicināti saskaņā ar II iedaļas 2. punktu, nosūta tos interesējošus materiālus.

               5.
                     Sekretariāts atbild par sanāksmju sagatavošanu. Tas periodiski un pēc pieprasījuma informē priekšsēdētāju un priekšsēdētāja vietniekus par sagatavošanas procesu un izpilda viņu prasības un norādes šajā ziņā.

               V.
                     MINISTRU PADOMES SANĀKSMES — PROCEDŪRAS NOTEIKUMI

               1.
                     Ministru padomes sanāksmes nav publiskas, ja vien Ministru padome nenolemj citādi.

               2.
                     Jebkuru no Pusēm vai citiem sanāksmes dalībniekiem var pavadīt amatpersonas, kuras tiem palīdz. Šo amatpersonu vārdus, uzvārdus un amatus Sekretariātam paziņo iepriekš. Principā šo amatpersonu ir ne vairāk kā trīs jebkurai no Pusēm un ne vairāk kā divas jebkuram citam sanāksmes dalībniekam. Tomēr priekšsēdētājs var sniegt papildu ieteikumu par maksimālo pārstāvju skaitu katrā delegācijā.

               3.
                     Ministru padomi uzskata par sasniegušu nepieciešamo kvorumu tikai tad, ja ir pārstāvētas četras Dienvidaustrumeiropas puses un Eiropas Savienība.

               4.
                     Ministru padome rīkojas vienprātīgi. Kādas Puses atturēšanās neliedz Ministru padomei rīkoties ar nosacījumu, ka ir sasniegts šīs iedaļas 3. punktā prasītais kvorums.

               5.
                     Sanāksmes darba kārtību apstiprina sanāksmes sākumā. Steidzamības apstākļos sanāksmes laikā var iekļaut jaunus jautājumus, ja tam piekrīt priekšsēdētājs un priekšsēdētāja vietnieki.

               6.
                     Novērotāji var izteikt viedokli, ja ir dota atļauja vai ja priekšsēdētājs to lūdzis.

               7.
                     Personas, kas uzaicinātas saskaņā ar II iedaļas 2. punktu, var piedalīties diskusijās, bet tās nepiedalās nekādā Ministru padomes veiktā rīcībā.

               8.
                     Katras sanāksmes secinājumus sagatavo ar Sekretariāta palīdzību. Tos paraksta priekšsēdētājs un nosūta Pusēm un novērotājiem. Ja līdz attiecīgās sanāksmes beigām nav iespējams noformēt secinājumu projektu, priekšsēdētājs nodrošina, ka tas tiek noformēts un nosūtīts septiņu kalendāro dienu laikā pēc sanāksmes. Jebkura no Pusēm septiņu kalendāro dienu laikā pēc secinājumu projekta saņemšanas var pieprasīt labojumus. Priekšsēdētājs nodrošina, ka septiņu dienu laikā pēc piezīmju iesniegšanas termiņa beigām tiek nosūtīta galīgā redakcija.

               9.
                     Visas sanāksmē pieņemtās vispārējās politiskās pamatnostādnes un pasākumus atspoguļo secinājumos.

               10.
                     Sanāksmju secinājumi nekādā veidā nedrīkst ierobežot tiesību aktu vai Līguma darbības jomu vai ietekmi. Neizdara nekādus paziņojumus vai secinājumus, kas ir pretrunā saistošām tiesību normām. Sanāksmju secinājumi nav tiesību aktu daļa, un tiem nav nekādas normatīvas ietekmes.

               VI.
                     MINISTRU PADOMES DARBĪBAS FORMALITĀTES UN PROCEDŪRA

               1.
                     Ministru padome darbojas, attiecīgā gadījumā pieņemot:

               - vispārējās politiskās pamatnostādnes un

               - lēmumus, ieteikumus vai atzinumus (visi kopā — “pasākumi”).

               Ministru padomes darbības nodrošināšanai vajadzīgo noteikumu pieņemšanu un ziņojumu pieņemšanu uzskata par lēmumu pieņemšanu.

               2.
                     Tiklīdz vispārējās politiskās pamatnostādnes vai pasākumi ir pieņemti vai grozīti, tos nekavējoties paraksta priekšsēdētājs un tad Sekretariāts nosūta visām Pusēm.

               3.
                     Vispārējās politiskās pamatnostādnes un pasākumi stājas spēkā to pieņemšanas dienā, ja vien nav noteikts citādi.

               Vispārējās politiskās pamatnostādnes

               4.
                     Jebkura no Pusēm vai Sekretariāts var pieprasīt, lai tiktu pieņemtas vai grozītas vispārējās politiskās pamatnostādnes. Šo pieprasījumu iesniedz rakstiski un tajā ietver pietiekamu informāciju, kas izskaidro, kāpēc Ministru padomei jāpieņem vai jāgroza ierosinātās pamatnostādnes.

               5.
                     Pieprasījuma iesniedzēja Puse rakstisko pieprasījumu iesniedz priekšsēdētājam un pieprasījuma kopiju — priekšsēdētāja vietniekiem un Sekretariātam. Priekšsēdētājs septiņu kalendāro dienu laikā pēc pieprasījuma saņemšanas par to paziņo visām citām Pusēm. Vajadzības gadījumā Puse vai Sekretariāts, kas iesniedz attiecīgo pieprasījumu, lūdz Reģionālās pārvaldības komiteju paust nostāju.

               6.
                     Priekšsēdētājs, apspriežoties un vienojoties ar priekšsēdētāja vietniekiem, organizē Ministru padomes nostājas projekta sagatavošanu, un šis projekts tiek nodots apspriešanai nākamajā Ministru padomes sanāksmē. Nostājas projektu nosūta Pusēm vismaz 30 kalendārās dienas pirms sanāksmes.

               7.
                     Pienācīgi pamatotos gadījumos vispārējās politiskās pamatnostādnes var pieņemt vai grozīt, neizpildot šīs iedaļas 4.–6. punktā noteiktās formalitātes un procedūras.

               Pasākumi

               9.
                     Ja vien šajā reglamentā vai citos noteikumos, ko Ministru padome paredzējusi konkrētiem gadījumiem, nav noteikts citādi, pasākumu pieņemšanai vai grozīšanai piemēro to pašu procedūru.

               10.
                     Visus pieprasījumus pieņemt vai grozīt pasākumu Puse vai Sekretariāts rakstiski iesniedz vismaz 60 kalendārās dienas pirms Ministru padomes sanāksmes, kurā tie tiks apspriesti.

               11.
                     Pieprasījumu nosūta priekšsēdētājam un pieprasījuma kopiju — visām Pusēm un Sekretariātam. Tam pievieno attiecīgus skaidrojumus. Vajadzības gadījumā Puse vai Sekretariāts, kas iesniedz attiecīgo pieprasījumu, lūdz Reģionālās pārvaldības komiteju paust nostāju.

               12.
                     Pienācīgi pamatotos gadījumos pasākumus var pieņemt vai grozīt, neizpildot šīs iedaļas 10. un 11. punktā noteiktās formalitātes un procedūras.

               Vispārējo politisko pamatnostādņu un pasākumu pieņemšana, izmantojot saraksti

               13.
                     Ministru padome laikā starp sanāksmēm vispārējās politiskās pamatnostādnes vai pasākumus var pieņemt vai grozīt, izmantojot saraksti. Priekšsēdētājs pēc tam, kad saņēmis Puses vai Sekretariāta pieprasījumu pieņemt vispārējās politiskās pamatnostādnes vai pasākumu, izmantojot saraksti, vai pēc savas iniciatīvas, apspriežoties un vienojoties ar priekšsēdētāja vietniekiem, izlemj, vai jautājuma risināšanai jāizmanto sarakstes procedūra.

               14.
                     Ja priekšsēdētājs ir izlēmis, ka sarakstes procedūra ir jāizmanto, tas uzdod Sekretariātam nosūtīt pieprasījumu visām Pusēm kopā ar tādu informāciju, ko priekšsēdētājs, apspriežoties un vienojoties ar priekšsēdētāja vietniekiem, uzskata par nepieciešamu. Priekšsēdētājs, apspriežoties un vienojoties ar priekšsēdētāja vietniekiem, arī norāda, vai un ar kādiem nosacījumiem Puses drīkst prasīt pieprasījuma grozījumus.

               15.
                     Priekšsēdētājs, apspriežoties un vienojoties ar priekšsēdētāja vietniekiem, nosaka datumu un laiku, līdz kuram jāsaņem atbildes, un tas nekādā gadījumā nedrīkst būt agrāk kā 10 kalendārās dienas pēc šīs iedaļas 14. punktā minētās informācijas nosūtīšanas dienas. Izņēmuma gadījumos priekšsēdētājs pēc pieprasījuma vai pēc saviem ieskatiem var, apspriežoties un vienojoties ar priekšsēdētāja vietniekiem, pagarināt atbilžu saņemšanai noteikto termiņu. Uzskata, ka jebkura Puse, kas noteiktajā termiņā nav atbildējusi rakstiski (tostarp pa e-pastu), atturas.

               VII.
                     INFORMĀCIJAS IZPAUŠANA

               1.
                     Ja vien nav nolemts citādi, sanāksmju dokumentu (darba kārtības, secinājumu u. c.) galīgo redakciju publicē Sekretariāta tīmekļa vietnē.

               2.
                     Tiesības piekļūt Ministru padomes turējumā esošiem dokumentiem nosaka Reģionālā pārvaldības komiteja saskaņā ar Līguma 38. panta 2. un 3. punktu.

               VIII.
                     NOBEIGUMA NOTEIKUMI

               1.
                     Novērotāji un personas, kas uzaicinātas saskaņā ar II iedaļas 2. punktu, izpilda visas Pusēm piemērojamās konfidencialitātes prasības. Šīs prasības atspoguļo attiecīgās sanāksmes secinājumos.

               2.
                     Personām, kas uzaicinātas saskaņā ar II iedaļas 2. punktu, pirms piedalīšanās attiecīgajās diskusijās prasa parakstīt paziņojumu par konfidencialitāti. Šādā paziņojumā par konfidencialitāti ietver apņemšanos ievērot šīs iedaļas 1. punktā minētos konfidencialitātes noteikumus. Ja šīs personas atsakās parakstīt šādu paziņojumu, tām neļauj piedalīties minētajās diskusijās.

               3.
                     Visus Ministru padomes aktus paraksta priekšsēdētājs.

               4.
                     Visus šā reglamenta grozījumus pieņem ar Ministru padomes lēmumu.

               5.
                     Ja šā reglamenta piemērošana konkrētā situācijā rada interpretācijas grūtības, priekšsēdētājs, apspriežoties un vienojoties ar priekšsēdētāja vietniekiem, sniedz ieteikumu situācijas atrisināšanai.

               6.
                     Vienu gadu pēc šā reglamenta stāšanās spēkā Sekretariāts, pamatojoties uz tā piemērošanā gūto praktisko pieredzi, var ierosināt šā reglamenta grozījumus, ko tas uzskata par lietderīgiem vai vajadzīgiem. Ja Puse vēlas ierosināt šādu grozījumu, tā vispirms apspriežas ar Sekretariātu.

               Šis reglaments stājas spēkā dienā, kad to pieņēmusi Ministru padome.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē,22.11.2017
            COM(2017) 677 final
            2017/0305(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               Līgumā par Eiropas Savienības darbību noteikts, ka dalībvalstis ekonomikas politiku un nodarbinātības veicināšanu uzskata par vispārsvarīgu jautājumu un savu darbību šajā jomā koordinē Padomē. Līgumā noteikts, ka Padomei jāpieņem nodarbinātības pamatnostādnes (148. pants), un precizēts, ka tām jābūt saskaņotām ar ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm (121. pants).

               Ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes ir izstrādātas uz nenoteiktu laikposmu, taču nodarbinātības  pamatnostādnes jānoformulē katru gadu no jauna. Šīs pamatnostādnes kā integrēta pakete pirmo reizi kopā tika pieņemtas 2010. gadā, stiprinot stratēģiju "Eiropa 2020". Līdz 2014. gadam integrētās pamatnostādnes saglabājās nemainīgas. Pārskatītās integrētās pamatnostādnes tika pieņemtas 2015. gadā. Pamatnostādnes ne vien nosaka dalībvalstu politikas tvērumu un koordinēšanas ievirzi, bet arī kalpo par pamatu konkrētām valstīm adresētu ieteikumu sagatavošanai attiecīgajās jomās.

               Pašreizējais integrēto pamatnostādņu kopums stiprina stratēģiju "Eiropa 2020" saistībā ar tādu pieeju ekonomikas politikas veidošanā, kuras pamatā ir investīcijas, strukturālā reforma un fiskālā atbildība. Šajā kontekstā integrētajām pamatnostādnēm ir jāpalīdz sasniegt gudra, ilgtspējīga un integrējoša izaugsme un Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada mērķi.

               Dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnes tiek iesniegtas kā Padomes lēmums par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm – Integrēto pamatnostādņu II daļa. Dalībvalstu nodarbinātības politikas pārskatītās pamatnostādnes ir grozītas, tekstu saskaņojot ar Eiropas sociālo tiesību pīlāra principiem, lai tādējādi uzlabotu Eiropas konkurētspēju un veidotu to par labāku vietu investīciju veikšanai, darbvietu izveidei un sociālās kohēzijas stiprināšanai.

               Pārskatītās nodarbinātības pamatnostādnes ir šādas:

               5. pamatnostādne.
                     Palielināt pieprasījumu pēc darbaspēka

               6. pamatnostādne.
                     Stiprināt darbaspēka piedāvājumu: piekļuve darba tirgum, prasmes un kompetences

               7. pamatnostādne.
                     Uzlabot darba tirgu darbību un sociālā dialoga efektivitāti

               8. pamatnostādne.
                     Veicināt vienlīdzīgas iespējas visiem, sekmēt sociālo iekļaušanu un apkarot nabadzību

               2017/0305 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 148. panta 2. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu,

               ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu,

               ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,

               tā kā:

               (1)Lai sasniegtu mērķus par pilnīgu nodarbinātību un sociālo attīstību, kuri izklāstīti Līguma par Eiropas Savienību 3. pantā, dalībvalstīm un Savienībai jāizstrādā koordinēta stratēģija nodarbinātības jomā, īpaši atbalstot kvalificētu, mācītu un pielāgoties spējīgu darbaspēku, kā arī darba tirgus, kas spēj reaģēt uz pārmaiņām ekonomikā. Dalībvalstīm, ņemot vērā valsts praksi attiecībā uz darba devēju un darba ņēmēju atbildību, nodarbinātības veicināšana jāuzskata par vispārsvarīgu jautājumu un sava darbība šajā sakarā jākoordinē Padomē.

               (2)Savienībai ir jāapkaro sociālā atstumtība un diskriminācija un jāsekmē sociālais taisnīgums un aizsardzība, kā arī sieviešu un vīriešu līdztiesība. Nosakot un īstenojot politiku un darbības, Savienībai ir jāņem vērā prasības, kas saistītas ar augsta nodarbinātības līmeņa veicināšanu, atbilstīga sociālās aizsardzības līmeņa nodrošināšanu, nabadzības un sociālās atstumtības apkarošanu un augsta līmeņa izglītību un mācībām.

               (3)Saskaņā ar Līgumu par Eiropas Savienības darbību (LESD) Savienība ir izstrādājusi un īstenojusi politikas koordinēšanas instrumentus fiskālās, makroekonomiskās un strukturālās politikas jomās. Pašreizējās dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnes, kas ir daļa no šiem instrumentiem, kopā ar dalībvalstu un Savienības ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm, kas noteiktas Padomes Ieteikumā (ES) 2015/1184, veido Integrētās pamatnostādnes stratēģijas "Eiropa 2020" īstenošanai. Tās nosaka, kā, paturot prātā dalībvalstu savstarpējo atkarību, dalībvalstīs un Savienībā jāīsteno politika. Šīs koordinētās Eiropas un valstu politikas un reformu rezultātā būtu jāspēj izstrādāt atbilstošu vispārēju ekonomikas un sociālās politikas risinājumu kopumu, kam savukārt būtu jārada pozitīvi blakusefekti.

               (4)Nodarbinātības politikas pamatnostādnes ir saskaņotas ar Stabilitātes un izaugsmes paktu, spēkā esošajiem Eiropas Savienības tiesību aktiem un dažādām ES iniciatīvām, tostarp Padomes ieteikumu par garantijas jauniešiem izveidi
                  1
               , Padomes ieteikumu par ilgstošo bezdarbnieku integrāciju darba tirgū
                  2
               , Padomes ieteikumu par prasmju pilnveides ceļiem
                  3
                un priekšlikumu Padomes ieteikumam par Eiropas satvaru kvalitatīvai un rezultatīvai māceklībai
                  4
               .

               (5)Eiropas pusgads apvieno šos dažādos instrumentus visaptverošā satvarā integrētai daudzpusējai ekonomikas, budžeta, nodarbinātības un sociālās politikas uzraudzībai un tiecas uz to, lai tiktu sasniegti stratēģijas "Eiropa 2020" mērķi, tostarp mērķi nodarbinātības, izglītības un nabadzības mazināšanas jomā, kas noteikti Padomes Lēmumā 2010/707/ES
                  5
               . Kopš 2015. gada Eiropas pusgads ir pastāvīgi stiprināts un optimizēts, īpaši lai stiprinātu tā nodarbinātības un sociālo ievirzi un sekmētu plašāku dialogu ar dalībvalstīm, sociālajiem partneriem un pilsoniskās sabiedrības pārstāvjiem.

               (6)Eiropas Savienības atlabšana no ekonomikas krīzes sekmē pozitīvas tendences darba tirgū, tomēr dalībvalstīs un starp tām saglabājas būtiskas problēmas un atšķirības ekonomikas un sociālo rezultātu ziņā. Krīze uzskatāmi parādīja dalībvalstu ekonomikas un darba tirgu ciešo savstarpējo atkarību. Patlaban galvenais uzdevums ir virzīt Savienību uz gudru, ilgtspējīgu un integrējošu izaugsmi un jaunu darbvietu izveidi. Tālab ir nepieciešama koordinēta, vērienīga un efektīva politikas rīcība gan Savienības, gan valstu līmenī saskaņā ar LESD un Savienības noteikumiem par ekonomikas pārvaldību. Kombinējot pasākumus piedāvājuma un pieprasījuma jomā, šādai politikas rīcībai būtu jāpalielina investīcijas, jāatjauno apņemšanās pareizā secībā veikt strukturālas reformas, kas uzlabotu produktivitāti, izaugsmi, sociālo kohēziju un ekonomikas noturību satricinājumu gadījumos, un jāievēro fiskālā atbildība, vienlaikus ņemot vērā tās ietekmi uz nodarbinātību un sociālo jomu.

               (7)Reformās darba tirgū, tostarp valstu mehānismos darba samaksas noteikšanai, būtu jāievēro valstu sociālā dialoga prakse un būtu jānodrošina iespējas, kas vajadzīgas, lai ņemtu vērā daudzveidīgos sociālekonomiskos jautājumus, tostarp uzlabojumi saistībā ar konkurētspēju, darbvietu izveidi, mūžizglītības un mācību politiku, kā arī reālajiem ienākumiem.

               (8)Dalībvalstīm un Savienībai būtu arī jārisina jautājums, kas saistīts ar ekonomikas un finanšu krīzes sociālo mantojumu, un jātiecas veidot iekļaujošu sabiedrību, kurā cilvēkiem ir iespējas paredzēt un pārvaldīt pārmaiņas un aktīvi piedalīties sabiedriskajā dzīvē un ekonomikā, kā tas arī ticis uzsvērts Komisijas ieteikumā par tādu cilvēku aktīvu iekļaušanu, kuri ir atstumti no darba tirgus
                  6
               . Būtu jānovērš nevienlīdzība, jānodrošina visiem vienlīdzīga piekļuve un iespējas un jāsamazina (tostarp bērnu) nabadzība un sociālā atstumtība, šajā nolūkā jo īpaši panākot darba tirgu un sociālās aizsardzības sistēmu efektīvu darbību un likvidējot šķēršļus, kas kavē izglītību/mācības un dalību darba tirgū. Tā kā ES darbvietās aizvien plašāk tiek izmantoti jauni ekonomikas un uzņēmējdarbības modeļi, mainās arī darba tiesiskās attiecības. Dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai Eiropas sociālais modelis jaunajās darba tiesiskajās attiecībās tiktu saglabāts un stiprināts.

               (9)Pēc visaptverošas un plašas sabiedriskās apspriešanas Eiropas Parlaments, Padome un Komisija 2017. gada 17. novembrī parakstīja Iestāžu kopīgu proklamāciju par Eiropas sociālo tiesību pīlāru
                  7
               . Pīlārs nosaka 20 principus un tiesības, kas nepieciešami labi funkcionējošu un taisnīgu darba tirgu un sociālās drošības sistēmu atbalstam. Tie ir iedalīti trijās kategorijās: vienlīdzīgas iespējas un piekļuve darba tirgum, taisnīgi darba apstākļi un sociālā aizsardzība un iekļaušana. Pīlārs veido pamatprincipu kopumu, kas palīdzēs pārraudzīt dalībvalstu nodarbinātības un sociālos rādītājus, veicinās reformas valstu līmenī un kalpos kā virzienrādītājs konverģences atjaunošanai visā Eiropā. Ņemot vērā šo principu nozīmi struktūrpolitikas koordinēšanā, nodarbinātības pamatnostādnes ir saskaņotas ar Eiropas sociālo tiesību pīlāra principiem.

               (10)Eiropas sociālo tiesību pīlāru papildina rezultātu apkopojums, kas, sekojot līdzi tendencēm un darbības rezultātiem ES valstīs, sniedz pārskatu par pīlāra īstenošanu un virzību un novērtē virzību uz augšupēju sociālekonomisko konverģenci. Šī analīze tiks izmantota arī Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadam.

               (11)Integrētās pamatnostādnes būtu jāizmanto par pamatu konkrētām valstīm sagatavotiem ieteikumiem, kurus Padome var adresēt dalībvalstīm. Dalībvalstīm būtu pilnībā jāizmanto Eiropas Sociālā fonda un citu Savienības fondu atbalsts, lai sekmētu nodarbinātību, sociālo iekļaušanu, mūžizglītību un izglītību un uzlabotu valsts pārvaldi. Lai gan Integrētās pamatnostādnes ir adresētas dalībvalstīm un Savienībai, tās būtu jāīsteno partnerībā ar visām valsts, reģionālajām un vietējām iestādēm, šajā darbībā cieši iesaistot parlamentus, kā arī sociālos partnerus un pilsoniskās sabiedrības pārstāvjus.

               (12)Nodarbinātības komitejai un Sociālās aizsardzības komitejai saskaņā ar attiecīgām Līgumos paredzētām pilnvarām būtu jāuzrauga, kā attiecīgā politika tiek īstenota, raugoties no nodarbinātības politikas pamatnostādņu aspekta. Minētajām komitejām un citām Padomes darba sagatavošanas struktūrām, kas iesaistītas ekonomikas un sociālās politikas koordinēšanā, būtu jāstrādā cieši kopā,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Ar šo tiek pieņemtas pielikumā izklāstītās dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnes. Minētās pamatnostādnes ir daļa no integrētajām pamatnostādnēm stratēģijas “Eiropa 2020” īstenošanai.

               2. pants

               Pielikumā izklāstītās pamatnostādnes dalībvalstis ņem vērā to nodarbinātības politikā un reformu programmās, par kurām ziņojumus iesniedz saskaņā ar LESD 148. panta 3. punktu.

               3. pants

               Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV C 120, 26.4.2013., 1.–6. lpp.

                     (2)

                        OV C 67, 20.2.2016., 1.–5. lpp.

                     (3)

                        OV C 484, 24.12.2016., 1.–6. lpp.

                     (4)

                        COM/2017/0563 final – 2017/0244 (NLE).

                     (5)

                        OV L 308, 24.11.2010., 46.–51. lpp.

                     (6)

                        COM/2008/0639 galīgā redakcija.

                     (7)

                        xxx

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē,22.11.2017
            COM(2017) 677 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            priekšlikumsPADOMES LĒMUMS par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm

               PIELIKUMS

               5. pamatnostādne. Palielināt pieprasījumu pēc darbaspēka

               Sekmējot uzņēmējdarbību un pašnodarbinātību un jo īpaši atbalstot mazo uzņēmumu un mikrouzņēmumu izveidi un izaugsmi, dalībvalstīm būtu jāveicina kvalitatīvu darbvietu izveide, tostarp samazinot šķēršļus, ar kuriem uzņēmumi sastopas darbinieku nolīgšanā. Dalībvalstīm būtu aktīvi jāveicina sociālā ekonomika un jāsekmē sociālā inovācija.

               Dalībvalstīm būtu jāveicina novatoriskas darba formas, kas atbildīgā veidā radītu darba iespējas visiem.

               Būtu jāpārorientē nodokļu slogs, darbaspēka aplikšanu ar nodokļiem aizstājot ar citiem nodokļu iekasēšanas veidiem, kuri – ņemot vērā nodokļu sistēmas pārdales ietekmi – mazākā mērā kaitē nodarbinātībai un izaugsmei, kā arī vienlaikus jāveido ieņēmumu politika, kas nodrošina pienācīgu sociālo aizsardzību, un izdevumi jānovirza izaugsmes veicināšanai.

               Dalībvalstīm saskaņā ar valsts praksi un ievērojot sociālo partneru autonomiju būtu jāveicina pārredzamu un paredzamu algu noteikšanas mehānismu izmantošana, kas ļauj darba atalgojumu salāgot ar ražīguma attīstības tendencēm, vienlaikus nodrošinot taisnīgu atalgojumu, kas nodrošina pienācīgus dzīves apstākļus. Šajos mehānismos būtu jāņem vērā prasmju līmeņu un ekonomisko darbības rezultātu atšķirības starp reģioniem, nozarēm un uzņēmumiem. Vienlaikus ievērojot valstu praksi, dalībvalstīm un sociālajiem partneriem būtu jānodrošina pienācīgs minimālās algas līmenis, ņemot vērā tā ietekmi uz konkurētspēju, darbvietu izveidi un nodarbinātu personu nabadzību.

               6. pamatnostādne. Stiprināt darbaspēka piedāvājumu: piekļuve darba tirgum, prasmes un kompetences

               Saistībā ar tehnoloģijas, vides un demogrāfiskajām izmaiņām dalībvalstīm sadarbībā ar sociālajiem partneriem būtu jāveicina ražīgums un nodarbināmība, visā cilvēka darba dzīves laikā pienācīgi nodrošinot atbilstīgas zināšanas, prasmes un kompetences atbilstīgi pašreizējām un nākotnes darba tirgus vajadzībām. Dalībvalstīm būtu jāveic vajadzīgās investīcijas gan formālās izglītības, gan tālākizglītības un tālākapmācības jomā. Tām būtu jāsadarbojas ar sociālajiem partneriem, izglītības un apmācības pakalpojumu sniedzējiem un citām ieinteresētajām personām, lai izglītības un apmācības sistēmās novērstu strukturālās nepilnības, nodrošinātu kvalitatīvu un iekļaujošu vispārīgo un profesionālo izglītību un mūžizglītību. Tām arī būtu jānodrošina, lai darba maiņas gadījumā tiktu pārceltas tiesības uz apmācību. Tādējādi būtu jāpanāk, ka ikvienam ir iespēja labāk paredzēt darba tirgus vajadzības un tām pielāgoties un veiksmīgi nomainīt darbu, līdz ar to palielinot arī vispārējo ekonomikas noturību satricinājumu gadījumos.

               Dalībvalstīm izglītības jomā būtu jāveicina vienlīdzīgas iespējas un jāpaaugstina vispārējais izglītības līmenis visiem, bet jo īpaši vismazāk kvalificētajiem. Tām būtu jānodrošina augstas kvalitātes mācību rezultāti, jāuzlabo pamatprasmes, jāsamazina to jauniešu skaits, kuri mācības pārtrauc priekšlaicīgi, jāuzlabo terciārās izglītības programmu atbilstība darba tirgus vajadzībām, jāuzlabo prasmju uzraudzības un prognozēšanas sistēmas un jāpaaugstina pieaugušo dalība tālākizglītībā un tālākapmācībā. Dalībvalstīm savās profesionālās izglītības un apmācības sistēmās būtu jāstiprina mācīšanās darbavietā, tostarp izmantojot kvalitatīvu un efektīvu māceklību, jāpanāk prasmju lielāka redzamība un salīdzināmība un jāsekmē tādu prasmju un kompetenču atzīšana un akreditēšana, kas iegūtas ārpus formālās izglītības un apmācības. Tām būtu jāuzlabo un jāpaplašina elastīgu profesionālās tālākizglītības iespēju piedāvājums un izmantojums. Izveidojot prasmju pilnveides ceļus (tas ietver prasmju novērtēšanu, piedāvājuma un pieprasījuma saskaņošanu izglītības un apmācību jomā un apgūto prasmju atzīšanu un akreditēšanu) un tādējādi uzlabojot kvalitatīvu mācību iespēju pieejamību, dalībvalstīm būtu jāatbalsta arī mazprasmīgi pieaugušie, lai tie varētu saglabāt vai uzlabot savu nodarbināmību ilgtermiņā.

               Būtu jārisina augstā bezdarba un neaktivitātes jautājums, tostarp sniedzot savlaicīgu un individuāli pielāgotu palīdzību, kas galvenokārt būtu atbalsts saistībā ar darba meklēšanu, apmācībām un pārkvalificēšanos. Lai būtiski samazinātu un novērstu strukturālo bezdarbu, būtu jāizstrādā visaptverošas stratēģijas, kas ietver padziļinātu individuālo novērtējumu ne vēlāk kā 18 mēnešus pēc nonākšanas bezdarbnieka statusā. Jautājums par jauniešu bezdarbu un to jauniešu lielo skaitu, kas nemācās, nestrādā un neapgūst arodu (NEET), būtu jāturpina risināt ar strukturāliem uzlabojumiem pārejā no mācībām uz darbu, tostarp pilnībā īstenojot Garantiju jauniešiem
                  1
               .

               Nodokļu reformas, kuru mērķis ir darbaspēka aplikšanu ar nodokļiem aizstāt ar citiem nodokļu iekasēšanas veidiem, būtu jāveido ar mērķi novērst šķēršļus un traucēkļus, kuri kavē dalību darba tirgū, jo īpaši tajā sabiedrības daļā, kas ir visvairāk attālināta no darba tirgus. Dalībvalstīm būtu jāatbalsta un jāpielāgo darba vide personām ar invaliditāti, tostarp jāpiešķir mērķtiecīgs finansiāls atbalsts darbībām un pakalpojumiem, kas ļauj minētajām personām piedalīties darba tirgū un sabiedrības dzīvē.

               Lai panāktu dzimumu līdztiesību un sieviešu lielāku lielāku iesaisti darba tirgū, būtu jānovērš šķēršļi dalībai darba tirgū un karjeras izaugsmei, tostarp par vienādu darbu nodrošinot vienādu darba samaksu. Būtu jāsekmē darba un ģimenes dzīves saskaņošana, jo īpaši nodrošinot piekļuvi ilgtermiņa aprūpes pakalpojumiem un kvalitatīvas agrīnas pirmsskolas izglītības un aprūpes pakalpojumiem par pieņemamu cenu. Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka bērnu vecākiem un citām personām ar aprūpes pienākumiem ir iespēja izmantot piemērotu atvaļinājumu ģimenes apstākļu dēļ un elastīgu darba režīmu, kas tiem ļautu panākt līdzsvaru starp darbu un privāto dzīvi, kā arī jāsekmē tāda šo tiesību izmantošana, kas būtu līdzsvarota sieviešu un vīriešu vidū.

               7. pamatnostādne. Uzlabot darba tirgu darbību un sociālā dialoga efektivitāti

               Lai gūtu labumu no dinamiska un produktīva darbaspēka un jauniem darba organizācijas un uzņēmējdarbības modeļiem, dalībvalstīm būtu jāsadarbojas ar sociālajiem partneriem, lai īstenotu elastīguma un drošības principus. Tām būtu jāmazina un jānovērš darba tirgus segmentācija, jācīnās pret nedeklarētu darbu un jāveicina pāreja uz beztermiņa nodarbinātības formām. Nodarbinātības aizsardzības noteikumiem, darba tiesībām un iestādēm būtu jānodrošina piemērota vide, kas sekmē pieņemšanu darbā. Būtu jānodrošina, lai darba devējiem ir elastība, kas vajadzīga, lai ātri pielāgotos ekonomiskās situācijas izmaiņām, un vienlaikus jāsaglabā darba ņēmējiem pienācīga drošība un veselīga, droša un labi pielāgota darba vide. Būtu jānovērš tādu darba tiesisko attiecību veidošanās, kurās rodas nedroši darba apstākļi, tostarp jāaizliedz nestandarta līgumu ļaunprātīga izmantošana. Nepamatotas atlaišanas gadījumā vajadzētu būt nodrošinātām iespējām izmantot efektīvu un objektīvu strīdu risināšanas kārtību un tiesībām uz pārsūdzību un pienācīgu kompensāciju.

               Ar politiku būtu jātiecas uzlabot atbilstību starp piedāvājumu un pieprasījumu darba tirgū un pāreju uz darba tirgu. Dalībvalstīm būtu efektīvi jāmobilizē tie, kuri var piedalīties darba tirgū, un jāsniedz viņiem attiecīgas iespējas. Dalībvalstīm būtu jāsekmē aktīvas darba tirgus politikas efektivitāte, paplašinot tās mērķus, mērķauditorijas sasniegšanas pasākumus, tvērumu un nodrošinot politikas labāku sasaisti ar ienākumu atbalstu, un šajā saistībā pamatā jāorientējas uz bezdarbnieku tiesībām un pienākumiem aktīvi meklēt darbu. Dalībvalstīm vajadzētu tiekties uz efektīvāku valsts nodarbinātības dienestu izveidi, nodrošinot savlaicīgu un individuāli pielāgotu atbalstu darba meklētājiem, atbalstot pieprasījumu darba tirgū un īstenojot rezultātu novērtēšanas sistēmas.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina bezdarbniekiem tiesības uz pienācīgiem saprātīga ilguma bezdarbnieka pabalstiem atbilstoši viņu iemaksām un valsts noteikumiem par tiesībām pretendēt uz bezdarbnieka pabalstu. Minētajiem pabalstiem nevajadzētu kļūt par stimulu bezdarbniekiem necensties ātri atrast darbu.

               Lai uzlabotu nodarbināmībai vajadzīgās prasmes un pilnībā izmantotu Eiropas darba tirgus potenciālu, būtu jāveicina izglītojamo un darba ņēmēju mobilitāte. Būtu jānovērš šķēršļi, kas izglītībā un apmācībā kavē mobilitāti saistībā ar aroda vai privātām pensijām un profesionālo kvalifikāciju atzīšanu. Dalībvalstīm vajadzētu rīkoties, lai nodrošinātu, ka administratīvās procedūras nekļūst par bloķējošu vai apgrūtinošu faktoru darba ņēmējiem no citām dalībvalstīm, kuri vēlas iesaistīties aktīvā nodarbinātībā. Vienlaikus dalībvalstīm būtu jānovērš spēkā esošo noteikumu ļaunprātīga izmantošana un jārisina problēma, kas saistīta ar iespējamu intelektuālā darbaspēka emigrāciju no dažiem reģioniem.

               Saskaņā ar valsts praksi un lai panāktu efektīvāku sociālo dialogu un sasniegtu labākus sociālekonomiskus rezultātus, ekonomikas, nodarbinātības un sociālās jomas reformu un politikas izstrādē un īstenošanā dalībvalstīm būtu jānodrošina savlaicīga un konstruktīva sociālo partneru iesaiste, tostarp atbalstot sociālo partneru spēju uzlabošanu. Sociālie partneri būtu jāmudina slēgt kolektīvus līgumus un iesaistīties sarunās par šādiem līgumiem jautājumos, kuri uz tiem attiecas, vienlaikus pilnībā ņemot vērā sociālo partneru autonomiju un tiesības uz kolektīvo rīcību.

               8. pamatnostādne. Veicināt vienlīdzīgas iespējas visiem, sekmēt sociālo iekļaušanu un apkarot nabadzību

               Dalībvalstīm, ieviešot efektīvus pasākumus, kuri veicinātu darba tirgū nepietiekami pārstāvēto grupu iespēju vienlīdzību, būtu jāsekmē visiem pieejamu iekļaujošu darba tirgu izveide. Tām būtu jānodrošina, lai pret visiem neatkarīgi no dzimuma, rases vai etniskās izcelsmes, reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai seksuālās orientācijas būtu vienāda attieksme attiecībā uz nodarbinātību, sociālo aizsardzību, izglītību un pieejamām precēm un pakalpojumiem.

               Sekmējot sociālo iekļaušanu un augšupējo mobilitāti, stimulējot dalību darba tirgū un novēršot nevienlīdzību, tostarp izveidojot nodokļu un pabalstu sistēmas, dalībvalstīm būtu jāmodernizē sociālās aizsardzības sistēmas, lai nodrošinātu efektīvu, iedarbīgu un atbilstīgu aizsardzību visos mūža posmos. Sociālās aizsardzības sistēmu modernizācijas rezultātā vajadzētu uzlaboties to pieejamībai, ilgtspējai, piemērotībai un kvalitātei.

               Dalībvalstīm būtu jāizstrādā un jāīsteno preventīvas un integrētas stratēģijas, apvienojot tajās šādus trīs aktīvas iekļaušanas aspektus: pienācīgs ienākumu atbalsts, iekļaujoši darba tirgi un piekļuve kvalitatīviem pakalpojumiem. Sociālajām aizsardzības sistēmām būtu jānodrošina tiesības uz pienācīgu minimālo ienākumu pabalstu ikvienam, kam trūkst pietiekamu līdzekļu, un, rosinot cilvēkus aktīvi piedalīties darba tirgū un sabiedrības dzīvē, jāveicina sociālā iekļaušana.

               Cenu ziņā pieņemami, pieejami un kvalitatīvi pakalpojumi, piemēram, bērnu aprūpe, ārpusskolas aprūpe, izglītība, apmācība, mājokļi, veselības aprūpes pakalpojumi un ilgtermiņa aprūpe, ir būtiski, lai nodrošinātu vienlīdzīgas iespējas visiem, tostarp bērniem un jauniešiem. Īpaša uzmanība būtu jāpievērš nabadzības un sociālās atstumtības apkarošanai, tostarp nodarbinātu personu nabadzības samazināšanai. Dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai ikvienam būtu pieejami pamatpakalpojumi, tostarp ūdensapgādes, sanitārijas, energoapgādes, transporta, finanšu pakalpojumi un digitālie sakari. Tāpat dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai tiem, kam tas ir vajadzīgs, un neaizsargātām personām, būtu pieejams pienācīgs atbalsts sociālo mājokļu jomā, kā arī tiesības uz atbilstošu palīdzību un aizsardzību pret piespiedu izlikšanu no mājokļa. Bezpajumtniecības jautājums būtu jārisina atsevišķi. Būtu jāņem vērā personu ar invaliditāti īpašās vajadzības.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina tiesības uz laicīgu piekļuvi kvalitatīvai veselības aprūpei un ilgtermiņa aprūpei par pieņemamu cenu, ilgtermiņā panākot šo pakalpojumu ilgtspēju.

               Saistībā ar dzīves ilguma palielināšanos un demogrāfiskajām izmaiņām dalībvalstīm būtu jānodrošina pensiju sistēmu ilgtspēja un adekvātums gan sievietēm un vīriešiem tādā veidā, lai sniegtu abu dzimumu darba ņēmējiem un pašnodarbinātajām personām vienlīdzīgas iespējas iegūt pensiju tiesības, tostarp piedalīties papildu shēmās, un tādējādi garantētu cilvēka cienīgu dzīvi. Ņemot vērā paredzamā mūža ilguma pieaugumu, pensiju reformas būtu jāatbalsta ar pasākumiem, kas pagarina darba mūža ilgumu un palielina faktisko pensionēšanās vecumu, piemēram, jāierobežo agrīna aiziešana no darba tirgus un jāpalielina likumā noteiktais pensionēšanās vecums. Dalībvalstīm vajadzētu izveidot konstruktīvu dialogu ar attiecīgajām ieinteresētajām personām un atbilstoši tam pakāpeniski ieviest reformas.

                     (1)

                        OV C 120, 26.4.2013., 1.–6. lpp.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 22.11.2017
            COM(2017) 900 final
            Priekšlikums
            EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES LĒMUMS,
            ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 14. decembra Lēmumu (ES) 2017/344 par neparedzēto izdevumu rezerves izmantošanu 2017. gadā

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

                  Eiropas Parlaments un Padome 2016. gada 14. decembrī nolēma 2017. gadā izmantot neparedzēto izdevumu rezervi, lai risinātu migrācijas, bēgļu un drošības krīzes radītās vajadzības, palielinot ES 2017. gada vispārējā budžeta 3. izdevumu kategorijas saistību apropriācijas (EUR 1 167 miljoni) un 4. izdevumu kategorijas saistību apropriācijas (EUR 730 miljoni) virs maksimālā apjoma.

                  Ar šo lēmumu arī precizē kompensācijas summu, kas jāizmanto 2017., 2018. un 2019. gadā. Ņemot vērā vajadzību palielināt 2018. gada budžeta elastīgumu, Komisija ierosina grozīt 2017. gada izmantošanas lēmumu, kā arī pielāgot kompensācijas profilu, lai 2018. gadā samazinātu 5. izdevumu kategorijas kompensācijas summu no EUR 570 miljoniem līdz EUR 318 miljoniem un 2020. gadā attiecīgi iekļaut 5. izdevumu kategorijā kompensāciju EUR 252 miljonu apmērā. Tas nemaina kopējo izmantošanas un kompensācijas summu.

               Priekšlikums

               EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES LĒMUMS,

               ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 14. decembra Lēmumu (ES) 2017/344 par neparedzēto izdevumu rezerves izmantošanu 2017. gadā

               EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas 2013. gada 2. decembra Iestāžu nolīgumu par budžeta disciplīnu, sadarbību budžeta jautājumos un pareizu finanšu pārvaldību
                  1
                un jo īpaši tā 14. punkta otro daļu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)Padomes Regulas Nr. 1311/2013, ar ko nosaka daudzgadu finanšu shēmu 2014.–2020. gadam
                  2
               , 13. pantā ir noteikta neparedzēto izdevumu rezerve līdz 0,03 % apjomā no Savienības nacionālā kopienākuma.

               (2)Saskaņā ar minētās regulas 6. pantu Komisija bija aprēķinājusi šīs neparedzēto izdevumu rezerves absolūto summu 2017. gadam
                  3
               .

               (3)Eiropas Parlaments un Padome 2017. gadā izmantoja neparedzēto izdevumu rezervi, lai nodrošinātu finansējumu, kas pārsniedz saistību maksimālo apjomu EUR 1 906 150 960, no kuriem EUR 1 176 030 960 miljoni ir 3. izdevumu kategorijā (Drošība un pilsoniskums).

               (4)2018. gada budžetā ir jāpalielina elastīgums, un tādēļ koriģē 2017. gada neparedzēto izdevumu rezerves kompensāciju, lai 2018. gadā samazinātu 5. izdevumu kategorijas kompensācijas summu un 2020. gadā attiecīgi iekļautu šo kompensāciju 5. izdevumu kategorijā,

               IR PIEŅĒMUŠI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               2. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 14. decembra Lēmumā (ES) 2017/344 par neparedzēto izdevumu rezerves izmantošanu 2017. gadā groza šādi:

               (a)pirmajā daļā “2019.” aizstāj ar “2020.”.

               (b)b) apakšpunktu aizstāj ar šādu:

               “b) 2018. gadā: 5. izdevumu kategorija (Administrācija): EUR 318 00 000;”

               (c)pievieno šādu d) apakšpunktu:

               “d) 2020. gadā: 5. izdevumu kategorija (Administrācija): EUR 252 000 000.”

               2. pants

               Šis lēmums stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

               Briselē,

                  Eiropas Parlamenta vārdā —
                        Padomes vārdā —

                  priekšsēdētājs
                        priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV C 373, 20.12.2013., 1. lpp.

                     (2)

                        OV L 347, 20.12.2013., 884. lpp.

                     (3)

                        Komisijas 2016. gada 30. jūnija paziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam par tehniskajām korekcijām 2017. gada finanšu shēmā atbilstoši NKI izmaiņām (COM(2016) 311).