               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 8.4.2016
            COM(2016) 190 final
            2016/0100(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par to, lai noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Tuvalu par īstermiņa uzturēšanās vīzu režīma atcelšanu

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               Ar Padomes Regulu (EK) Nr. 539/2001
                  1
                izveido to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas. Regula (EK) Nr. 539/2001 tiek piemērota visās dalībvalstīs, izņemot Īriju un Apvienoto Karalisti.

               Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 509/2014
                  2
                grozīja Regulu (EK) Nr. 539/2001, pārceļot 19 valstis uz II pielikumu, kurā ir uzskaitītas tās trešās valstis, kuru pilsoņi ir atbrīvoti no vīzas prasības. Minētās 19 valstis ir Apvienotie Arābu Emirāti, Austrumtimora, Dominika, Grenāda, Kiribati, Kolumbija, Māršala salas, Mikronēzija, Nauru, Palau, Peru, Sentlūsija, Sentvinsenta un Grenadīnas, Samoa, Zālamana salas, Tonga, Trinidāda un Tobāgo, Tuvalu un Vanuatu. Atsaucei uz katru no II pielikumā minētajām valstīm ir pievienota zemsvītras piezīme, kurā norādīts, ka “atbrīvojumu no vīzu prasības piemēro no dienas, kad stājas spēkā ar Eiropas Savienību noslēgts nolīgums par atbrīvojumu no vīzu prasības”.

               Regula (ES) Nr. 509/2014 tika pieņemta 2014. gada 20. maijā un stājās spēkā 2014. gada 9. jūnijā. Komisija 2014. gada jūlijā iesniedza Padomei ieteikumu pilnvarot Komisiju sākt sarunas par nolīgumiem par vīzu režīma atcelšanu ar katru no šādām 17 valstīm: Apvienotajiem Arābu Emirātiem, Austrumtimoru, Dominiku, Grenādu, Kiribati, Māršala salām, Mikronēziju, Nauru, Palau, Sentlūsiju, Sentvinsentu un Grenadīnām, Samoa, Zālamana salām, Tongu, Trinidādu un Tobāgo, Tuvalu un Vanuatu
                  3
               . Padome 2014. gada 9. oktobrī izdeva Komisijai adresētas sarunu norādes.

               Pirmie nolīgumi par vīzu režīma atcelšanu tika parakstīti 2015. gada 6. maijā (Apvienotie Arābu Emirāti), 2015. gada 26. maijā (Austrumtimora) un 2015. gada 28. maijā (Dominika, Grenāda, Sentlūsija, Sentvinsenta un Grenadīnas, Samoa, Trinidāda un Tobāgo, Vanuatu) un, kamēr tie vēl nav stājušies spēkā, tos piemēro provizoriski no parakstīšanas dienas. Padome ir pilnvarojusi parakstīt otro vīzu režīma atcelšanas nolīgumu paketi ar Tonga (parakstīts 2015. gada 20. novembrī), Kolumbiju (parakstīts 2015. gada 2. decembrī), Kiribati (parakstīšanas datums vēl jānosaka) un Palau (parakstīts 2015. gada 7. decembrī). Šos četrus nolīgumus provizoriski piemēro no nākamās dienas pēc nolīguma parakstīšanas dienas, kamēr tie nav stājušies spēkā.

               Sarunas ar Tuvalu tika uzsāktas 2014. gada 19. novembrī. Šīs sanāksmes laikā bija iespējams izskatīt visu teksta projektu, un turpmākas informācijas apmaiņas rezultātā tika panākta vienošanās par visiem tā aspektiem. Galvenie sarunu vedēji šo nolīgumu parafēja 2015. gada 8. oktobrī Briselē. Dalībvalstis tika informētas Padomes Vīzu jautājumu darba grupas sanāksmē 2015. gada 26. oktobrī.

               2.JURIDISKAIS PAMATS

               No Savienības puses nolīguma juridiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 77. panta 2. punkta a) apakšpunkts saistībā ar tā 218. pantu.

               Pievienotais priekšlikums ir juridiskais instruments nolīguma noslēgšanai. Padome pieņems lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu pēc tam, kad nolīgumu Savienības vārdā parakstīs Padomes prezidentūras iecelta persona un no Eiropas Parlamenta būs saņemta piekrišana saskaņā ar LESD 218. panta 6. punkta otrās daļas a) apakšpunkta.

               3.SARUNU REZULTĀTI

               Komisija uzskata, ka ir sasniegti Padomes sarunu norādēs noteiktie mērķi un nolīguma par vīzu režīma atcelšanu projekts ir Savienībai pieņemams.

               Tā galīgo saturu var apkopot šādi.

               Mērķis

               Nolīgums paredz bezvīzu ceļošanu Eiropas Savienības pilsoņiem un Tuvalu pilsoņiem, kas ceļo uz otras līgumslēdzējas puses teritoriju, ne vairāk kā uz 90 dienām jebkurā 180 dienu laikposmā.

               Lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret visiem ES pilsoņiem, nolīgumā ir iekļauts noteikums, kas paredz, ka Tuvalu var apturēt vai izbeigt nolīguma darbību tikai attiecībā uz visām Eiropas Savienības dalībvalstīm un Savienība arī var apturēt vai izbeigt nolīguma darbību tikai attiecībā uz visām tās dalībvalstīm.

               Apvienotās Karalistes un Īrijas īpašā situācija ir atspoguļota preambulā.

               Piemērošanas joma

               Vīzu režīma atcelšana attiecas uz visām personu kategorijām (parasto, diplomātisko, dienesta/oficiālo un īpašo pasu turētājiem), kas ceļo jebkādos nolūkos, izņemot nolūkā veikt algotu darbu. Attiecībā uz pēdējo minēto kategoriju katrai dalībvalstij un arī Tuvalu ir rīcības brīvība piemērot vīzas prasību otras līgumslēdzējas puses pilsoņiem saskaņā ar piemērojamiem Savienības vai valsts tiesību aktiem. Lai nodrošinātu saskaņotu īstenošanu, nolīgumam ir pievienota kopīga deklarācija par to personu kategorijas interpretāciju, kuras ceļo nolūkā veikt algotu darbu.

               Uzturēšanās ilgums

               Nolīgums paredz bezvīzu ceļošanu Eiropas Savienības pilsoņiem un Tuvalu pilsoņiem, kas ceļo uz otras līgumslēdzējas puses teritoriju, ne vairāk kā uz 90 dienām jebkurā 180 dienu laikposmā. Kopīga deklarācija par to, kā interpretēt šo 90 dienu laikposmu jebkurā 180 dienu laikposmā, ir pievienota nolīgumam.

               Nolīgumā ņemta vērā to dalībvalstu situācija, kas Šengenas acquis vēl nepiemēro pilnā mērā. Kamēr tās vēl neietilpst Šengenas zonā bez iekšējām robežām, vīzu atcelšana dod Tuvalu pilsoņiem tiesības katras šādas dalībvalsts (šobrīd Bulgārija, Horvātija, Kipra un Rumānija) teritorijā uzturēties 90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā neatkarīgi no laikposma, kas aprēķināts attiecībā uz visu Šengenas zonu.

               Teritoriālā piemērošana

               Nolīgumā ir iekļauti noteikumi par tā teritoriālo piemērošanu – Francijas un Nīderlandes gadījumā vīzu atcelšana dotu tiesības Tuvalu pilsoņiem uzturēties tikai šo dalībvalstu Eiropas teritorijās.

               Deklarācijas

               Papildus iepriekš minētajām kopīgajām deklarācijām nolīgumam pievieno vēl divas kopīgās deklarācijas:

               –par Norvēģijas, Islandes, Šveices un Lihtenšteinas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā.

               –par informācijas izplatīšanu pilnā apjomā par nolīguma par vīzu režīma atcelšanu saturu un sekām un par saistītajiem jautājumiem, piemēram, ieceļošanas nosacījumiem,

               4.SECINĀJUMI

               Ņemot vērā iepriekšminētos rezultātus, Komisija ierosina Padomei pēc Eiropas Parlamenta piekrišanas saņemšanas apstiprināt nolīgumu par īstermiņa uzturēšanās vīzu režīma atcelšanu starp Eiropas Savienību un Tuvalu.

               2016/0100 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par to, lai noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Tuvalu par īstermiņa uzturēšanās vīzu režīma atcelšanu

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 77. panta 2. punkta a) apakšpunktu saistībā ar tā 218. panta 6. punkta otrās daļas a) apakšpunktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu
                  4
               ,

               tā kā:

               (1)Komisija Eiropas Savienības vārdā ir vedusi sarunas ar Tuvalu par nolīgumu par īstermiņa uzturēšanās vīzu režīma atcelšanu (turpmāk “nolīgums”).

               (2)Saskaņā ar Padomes Lēmumu (ES) Nr. 2015/[...] nolīgums ir parakstīts un to piemēro provizoriski no [...].

               (3)Ar nolīgumu izveido Apvienoto ekspertu komiteju nolīguma pārvaldei. Eiropas Savienību minētajā Apvienotajā komitejā pārstāv Komisija, kurai būtu jāpalīdz dalībvalstu pārstāvjiem.

               (4)Šis lēmums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuros Apvienotā Karaliste nepiedalās saskaņā ar Padomes Lēmumu 2000/365/EK
                  5
               ; tādēļ Apvienotā Karaliste nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un Apvienotajai Karalistei šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro.

               (5)Šis lēmums ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Īrija nepiedalās saskaņā ar Padomes Lēmumu 2002/192/EK
                  6
               ; tādēļ Īrija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un Īrijai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro.

               (6)Šis nolīgums būtu jāapstiprina.

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Ar šo Savienības vārdā tiek apstiprināts Nolīgums starp Eiropas Savienību un Tuvalu par īstermiņa uzturēšanās vīzu režīma atcelšanu.

               2. pants

               Padomes priekšsēdētājs Savienības vārdā sniedz nolīguma 8. panta 1. punktā paredzēto paziņojumu
                  7
               .

               3. pants

               Komisija, kurai palīdz dalībvalstu pārstāvji, pārstāv Savienību Apvienotajā ekspertu komitejā, kas izveidota saskaņā ar nolīguma 6. pantu.

               4. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

               Briselē,

                     Padomes vārdā —

                     priekšsēdētājs

                     (1)
                  Padomes Regula (EK) Nr. 539/2001 (2001. gada 15. marts), ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas, OV L 81, 21.3.2001., 1. lpp.

                     (2)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 509/2014 (2014. gada 15. maijs), ar kuru groza Padomes Regulu (EK) Nr. 539/2001, ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas (OV L 149, 20.5.2014., 67. lpp.).

                     (3)
                  COM (2014) 467, 17.7.2014.

                     (4)
                  Piekrišana sniegta […].

                     (5)
                  Padomes Lēmums 2000/365/EK (2000. gada 29. maijs) par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā (OV L 131, 1.6.2000., 43. lpp.).

                     (6)
                  Padomes 2002. gada 28. februāra Lēmums 2002/192/EK par Īrijas lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā (OV L 64, 7.3.2002., 20. lpp.).

                     (7)
                  Nolīguma spēkā stāšanās dienu Padomes Ģenerālsekretariāts publicēs Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 8.4.2016
            COM(2016) 190 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            priekšlikums Padomes lēmumam
            par to, lai noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Tuvalu par īstermiņa uzturēšanās vīzu režīma atcelšanu

               PIELIKUMS

               dokumentam

               priekšlikums Padomes lēmumam

               par to, lai noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Tuvalu par īstermiņa uzturēšanās vīzu režīma atcelšanu

               NOLĪGUMS

               starp Eiropas Savienību un Tuvalu par īstermiņa uzturēšanās vīzu režīma atcelšanu

               EIROPAS SAVIENĪBA, turpmāk “Savienība” vai “ES”, un

               TUVALU,

               turpmāk kopā “Līgumslēdzējas puses”,

               NOLŪKĀ vēl vairāk pilnveidot draudzīgās attiecības starp līgumslēdzējām pusēm un vēloties atvieglot ceļošanu, nodrošinot bezvīzu ieceļošanu un īstermiņa uzturēšanos saviem pilsoņiem,

               ŅEMOT VĒRĀ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 509/2014 (2014. gada 15. maijs), ar kuru groza Padomes Regulu (EK) Nr. 539/2001, ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņiem, šķērsojot ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas
                  1
               , inter alia 19 trešās valstis, tostarp Tuvalu, pārceļot uz to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņi ir atbrīvoti no īstermiņa uzturēšanās vīzas prasības dalībvalstīs,

               ŅEMOT VĒRĀ to, ka Regulas (ES) Nr. 509/2014 1. pantā paredzēts, ka attiecībā uz minētajām 19 valstīm atbrīvojums no vīzas prasības ir piemērojams tikai no dienas, kad stājas spēkā nolīgums par vīzu atbrīvojumiem, kas jānoslēdz ar Savienību,

               VĒLOTIES nodrošināt vienlīdzīgas attieksmes principu attiecībā pret visiem ES pilsoņiem,

               ŅEMOT VĒRĀ to, ka šis nolīgums neattiecas uz personām, kas ceļo nolūkā veikt algotu darbu savas īstermiņa uzturēšanās laikā, un tādējādi minētajai personu kategorijai turpina piemērot attiecīgās Savienības un dalībvalstu tiesību normas un Tuvalu tiesību aktus par vīzas prasību vai atbrīvojumu no tās, kā arī par piekļuvi nodarbinātībai,

               ŅEMOT VĒRĀ Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību pievienoto Protokolu par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu un Protokolu par Šengenas acquis, kas iekļauts Eiropas Savienības sistēmā, un apstiprinot, ka šā nolīguma noteikumi neattiecas uz Apvienoto Karalisti un Īriju,

               IR VIENOJUŠĀS PAR TURPMĀKO.

               1. PANTS

               Mērķis

               Šis nolīgums paredz bezvīzu ceļošanu Savienības pilsoņiem un Tuvalu pilsoņiem, kas ceļo uz otras Līgumslēdzējas puses teritoriju, ne vairāk kā uz 90 dienām jebkurā 180 dienu laikposmā.

               2. PANTS

               Definīcijas

               Šajā nolīgumā:

               a)
                     “dalībvalsts” ir jebkura Savienības dalībvalsts, izņemot Apvienoto Karalisti un Īriju;

               b)
                     “Savienības pilsonis” ir dalībvalsts pilsonis atbilstīgi a) punktā sniegtajai definīcijai;

               c)
                     “Tuvalu pilsonis” ir jebkura persona, kurai ir Tuvalu pilsonība;

               d)
                     “Šengenas zona” ir zona bez iekšējām robežām, kas aptver to dalībvalstu teritorijas atbilstoši a) punkta definīcijai, kurās Šengenas acquis tiek piemērots pilnībā.

               3. PANTS

               Piemērošanas joma

               1.
                     Savienības pilsoņi, kuriem ir derīga dalībvalsts izsniegta parastā, diplomātiskā, dienesta, oficiālā vai īpašā pase, Tuvalu teritorijā var ieceļot un uzturēties bez vīzas laikposmā, kas noteikts 4. panta 1. punktā.

               Tuvalu pilsoņi, kuriem ir derīga Tuvalu izsniegta parastā, diplomātiskā, dienesta, oficiālā vai īpašā pase, dalībvalstu teritorijā var ieceļot un uzturēties bez vīzas laikposmā, kas noteikts 4. panta 2. punktā.

               2.
                     Šā panta 1. punkts neattiecas uz personām, kas ceļo ar mērķi veikt algotu darbu.

               Attiecībā uz šo personu kategoriju katra dalībvalsts var saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 539/2001
                  2
                4. panta 3. punktu lemt par vīzas prasības piemērošanu vai tās atcelšanu Tuvalu pilsoņiem.

               Attiecībā uz šo personu kategoriju Tuvalu var saskaņā ar saviem tiesību aktiem lemt par vīzas prasības piemērošanu vai atcelšanu katras dalībvalsts pilsoņiem atsevišķi.

               3.
                     Šajā nolīgumā paredzēto vīzu režīma atcelšanu piemēro, neskarot Līgumslēdzēju pušu tiesību aktus, kas saistīti ar ieceļošanas un īstermiņa uzturēšanās nosacījumiem. Dalībvalstis un Tuvalu patur tiesības atteikt ieceļošanu un īstermiņa uzturēšanos savā teritorijā, ja viens vai vairāki no šiem nosacījumiem nav izpildīti.

               4.
                     Vīzu režīma atcelšana ir piemērojama neatkarīgi no transporta veida, kas izmantots Līgumslēdzēju pušu robežu šķērsošanai.

               5.
                     Šajā nolīgumā neaptvertos jautājumus reglamentē Savienības tiesību akti, dalībvalstu tiesību akti un Tuvalu tiesību akti.

               4. PANTS

               Uzturēšanās ilgums

               1.
                     Savienības pilsoņi var uzturēties Tuvalu teritorijā uz laiku, kas nepārsniedz 90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā.

               2.
                     Tuvalu pilsoņi var uzturēties dalībvalstu teritorijā, kas pilnībā piemēro Šengenas acquis, uz laiku, kas nepārsniedz 90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā. Minēto laikposmu aprēķina neatkarīgi no jebkuras uzturēšanās reizes dalībvalstī, kura Šengenas acquis vēl nepiemēro pilnā mērā.

               Tuvalu pilsoņi var uzturēties katras dalībvalsts teritorijā, kas Šengenas acquis vēl nepiemēro pilnā mērā, uz laiku, kas nepārsniedz 90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā, neatkarīgi no uzturēšanās laika, kas aprēķināts attiecībā uz to dalībvalstu teritoriju, kas pilnībā piemēro Šengenas acquis.

               3.
                     Šis nolīgums neietekmē Tuvalu un dalībvalstu iespēju pagarināt uzturēšanās laiku vairāk par 90 dienām saskaņā ar to attiecīgajiem valsts tiesību aktiem un Savienības tiesību aktiem.

               5. PANTS

               Teritoriālā piemērošana

               1.
                     Šo nolīgumu attiecībā uz Francijas Republiku piemēro tikai Francijas Republikas Eiropas teritorijā.

               2.
                     Šo nolīgumu attiecībā uz Nīderlandes Karalisti piemēro tikai Nīderlandes Karalistes Eiropas teritorijā.

               6. PANTS

               Apvienotā komiteja nolīguma pārvaldībai

               1.
                     Līgumslēdzējas puses izveido Apvienoto ekspertu komiteju (turpmāk “komiteja”), kurā ir Savienības pārstāvji un Tuvalu pārstāvji. Savienību pārstāv Eiropas Komisija.

               2.
                     Komitejai inter alia ir šādi uzdevumi:

               a)
                     uzraudzīt šā nolīguma īstenošanu;

               b)
                     ierosināt šā nolīguma grozījumus vai papildinājumus;

               c)
                     risināt domstarpības, kas radušās sakarā ar šā nolīguma interpretāciju vai piemērošanu;

               3.
                     Komiteju sasauc pēc vajadzības, ja to lūdz viena no Līgumslēdzējām pusēm.

               4.
                     Komiteja izstrādā savu reglamentu.

               7. PANTS

               Šā nolīguma saistība ar pašreizējiem divpusējiem nolīgumiem par vīzu režīma atcelšanu
                  starp dalībvalstīm un Tuvalu

               Šim nolīgumam ir priekšroka attiecībā pret jebkuriem divpusējiem nolīgumiem vai pasākumiem, kas noslēgti starp atsevišķām dalībvalstīm un Tuvalu, ciktāl tie aptver jautājumus, kas ietilpst šā nolīguma darbības jomā.

               8. PANTS

               Nobeiguma noteikumi

               1.
                     Līgumslēdzējas puses šo nolīgumu ratificē vai apstiprina saskaņā ar to attiecīgajām iekšējām procedūrām, un tas stāsies spēkā otrā mēneša pirmajā dienā pēc dienas, kad saņemts pēdējais no abiem paziņojumiem, ar kuriem Līgumslēdzējas puses viena otrai paziņo par minēto procedūru pabeigšanu.

               Šo nolīgumu piemēro provizoriski no nākamās dienas pēc tā parakstīšanas.

               2.
                     Šis nolīgums ir noslēgts uz nenoteiktu laiku, ja vien tas netiek izbeigts saskaņā ar 5. punktu.

               3.
                     Šo nolīgumu var grozīt, Līgumslēdzējām pusēm rakstiski vienojoties. Grozījumi stājas spēkā pēc tam, kad Līgumslēdzējas puses ir paziņojušas viena otrai par šim nolūkam vajadzīgo iekšējo procedūru pabeigšanu.

               4.
                     Katra Līgumslēdzēja puse var pilnībā vai daļēji apturēt šā nolīguma darbību, jo īpaši sabiedriskās kārtības, valsts drošības aizsardzības vai sabiedrības veselības aizsardzības, nelegālās imigrācijas apsvērumu dēļ vai arī, ja jebkura Līgumslēdzēja puse atjauno vīzas prasību. Lēmumu par darbības apturēšanu otrai Līgumslēdzējai pusei paziņo ne vēlāk kā divus mēnešus pirms šā lēmuma plānotās stāšanās spēkā. Līgumslēdzēja puse, kas apturējusi šā nolīguma piemērošanu, nekavējoties informē otru Līgumslēdzēju pusi, ja minētās apturēšanas iemesli vairs nepastāv, un minēto apturēšanu atceļ.

               5.
                     Katra Līgumslēdzēja puse var izbeigt šā nolīguma darbību, par to rakstveidā paziņojot otrai Pusei. Šis nolīgums zaudē spēku 90 dienas pēc paziņojuma.

               6.
                     Tuvalu var apturēt vai izbeigt šā nolīguma darbību vienīgi attiecībā uz visām dalībvalstīm.

               7.
                     Savienība var apturēt vai izbeigt šā nolīguma darbību vienīgi attiecībā uz visām tās dalībvalstīm.

               Sagatavots divos eksemplāros angļu, bulgāru, čehu, dāņu, franču, grieķu, holandiešu, horvātu, igauņu, itāļu, latviešu, lietuviešu, maltiešu, poļu, portugāļu, rumāņu, slovāku, slovēņu, somu, spāņu, ungāru, vācu un zviedru valodā, visi teksti ir vienlīdz autentiski.

               KOPĪGĀ DEKLARĀCIJA ATTIECĪBĀ UZ ISLANDI, NORVĒĢIJU, ŠVEICI
                  UN LIHTENŠTEINU

               Līgumslēdzējas puses ņem vērā ciešās attiecības starp Eiropas Savienību un Norvēģiju, Islandi, Šveici un Lihtenšteinu, jo īpaši ņemot vērā 1999. gada 18. maija un 2004. gada 26. oktobra nolīgumus par minēto valstu asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā.

               Šādos apstākļos ir vēlams, ka Norvēģijas, Islandes, Šveices un Lihtenšteinas iestādes, no vienas puses, un Tuvalu, no otras puses, nekavējoties noslēdz divpusējus nolīgumus par īstermiņa uzturēšanās vīzu režīma atcelšanu ar tādiem pašiem nosacījumiem kā šajā nolīgumā.

               KOPĪGĀ DEKLARĀCIJA PAR TO PERSONU KATEGORIJAS INTERPRETĀCIJU, KURAS CEĻO AR MĒRĶI VEIKT ALGOTU DARBU ATBILSTOŠI ŠĀ NOLĪGUMA 3. PANTA 2. PUNKTĀ PAREDZĒTAJAM

               Vēloties nodrošināt vienotu interpretāciju, Līgumslēdzējas puses vienojas, ka šajā nolīgumā to personu kategorija, kuras veic algotu darbu, aptver personas, kas otras Līgumslēdzējas puses teritorijā ieceļo nolūkā veikt algotu darbu vai atlīdzinātu darbību kā darbinieks vai pakalpojumu sniedzējs.

               Šajā kategorijā neietilpst:

               –
                     uzņēmēji, t. i., personas, kas ceļo darījumdarbības apspriežu nolūkā (un nav nodarbinātas otras Līgumslēdzējas puses valstī),

               –
                     sportisti vai mākslinieki, kas veic darbību pēc ad hoc principa,

               –
                     žurnālisti, kurus nosūtījuši viņu mītnes valsts plašsaziņas līdzekļi, un

               –
                     uzņēmumu iekšējie praktikanti.

               Šīs deklarācijas īstenošanu uzrauga Apvienotā komiteja atbilstīgi savai kompetencei saskaņā ar šā nolīguma 6. pantu, un tā var ierosināt pielāgojumus, ja tā uzskata tos par vajadzīgiem, pamatojoties uz Līgumslēdzēju pušu pieredzi.

               KOPĪGĀ DEKLARĀCIJA PAR 90 DIENU LAIKPOSMA JEBKURĀ 180 DIENU LAIKPOSMĀ
                  INTERPRETĀCIJU, KĀ NOTEIKTS ŠĀ NOLĪGUMA 4. PANTĀ

               Līgumslēdzējas puses saprot, ka laiks, kas nepārsniedz 90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā, kā paredzēts šā nolīguma 4. pantā, nozīmē vai nu nepārtrauktu apmeklējumu vai vairākus secīgus apmeklējumus, kuru kopējais ilgums nepārsniedz 90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā.

               Jēdziens “jebkurš” nozīmē, ka tiek piemērots “kustīgs” 180 dienu atsauces laikposms, skaitot atpakaļ katru uzturēšanās dienu pēdējo 180 dienu laikposmā, lai pārbaudītu, vai joprojām tiek izpildīta prasība par 90 dienām jebkurā 180 dienu laikposmā. Tas inter alia nozīmē, ka pēc nepārtrauktas 90 dienu ilgas prombūtnes var atkal uzturēties uz laiku līdz 90 dienām.

               KOPĪGĀ DEKLARĀCIJA PAR PILSOŅU INFORMĒŠANU PAR NOLĪGUMU PAR VĪZU REŽĪMA ATCELŠANU

               Ņemot vērā pārskatāmības svarīgumu Eiropas Savienības un Tuvalu pilsoņiem, Līgumslēdzējas puses vienojas nodrošināt informācijas izplatīšanu pilnā apjomā par nolīguma par vīzu režīma atcelšanu saturu un sekām, kā arī par saistītajiem jautājumiem, piemēram, ieceļošanas nosacījumiem.

               _________________

                     (1)
                  OV L 149, 20.5.2014., 67. lpp.

                     (2)
                  Padomes Regula (EK) Nr. 539/2001 (2001. gada 15. marts), ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas, OV L 81, 21.3.2001., 1. lpp.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 18.1.2016
            COM(2016) 3 final
            2016/0008(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par nostāju, kas Starpvaldību sarunu komitejas jautājumos par dzīvsudrabu septītajā sesijā un Minamatas Konvencijas par dzīvsudrabu Pušu konferences pirmajā sanāksmē Eiropas Savienības vārdā jāieņem attiecībā uz Konvencijas 8. panta 8. un 9. punktā minēto pamatnostādņu provizorisku un galīgu pieņemšanu

               Paskaidrojuma raksts

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               Eiropas Savienība (ES) un 26 dalībvalstis ir parakstījušas Minamatas konvenciju par dzīvsudrabu (“Konvencija”)
                  1
               , par ko sarunas risināja Apvienoto Nāciju Organizācijas Vides programmas (UNEP) ietvaros un ko 2013. gada oktobrī pieņēma Pilnvaroto pārstāvju konferencē Kumamoto, Japānā
                  2
               .

               Šī Konvencija ir galvenais starptautiskais tiesiskais regulējums, kura mērķis ir aizsargāt cilvēka veselību un vidi no antropogēnām emisijām un dzīvsudraba un tā savienojumu emisijām (“dzīvsudraba emisijas”) gaisā, ūdenī un augsnē. Tā attiecas uz visu dzīvsudraba aprites ciklu, sākot no dzīvsudraba ieguves līdz dzīvsudraba atkritumu apglabāšanai.

               Konvencijas 8. pants paredz, ka Pusēm jākontrolē un, ja iespējams, jāsamazina dzīvsudraba emisijas gaisā no stacionāriem piesārņojuma avotiem, kas ietilpst tās D pielikumā uzskaitītajās avotu kategorijās. Saskaņā ar Konvencijas 8. panta 2. punkta b) apakšpunktu Puse var izvēlēties reglamentēt tikai daļu no avotu kategorijā ietilpstošajiem avotiem ar nosacījumu, ka šī daļa aptver vismaz 75 % emisiju attiecīgajā avotu kategorijā.

               Saskaņā ar Konvencijas 8. panta 4. punktu Puses pieprasa, lai attiecībā uz visiem “jauniem avotiem”
                  3
                tiktu izmantoti labākie pieejamie tehniskie paņēmieni (LPTP) un vides aizsardzības paraugprakse (VAP). Puses kontrolē dzīvsudraba emisijas atmosfērā no “esošajiem avotiem”, izmantojot vienu vai vairākus Konvencijas 8. panta 5. punktā minētos pasākumus, kas ietver LPTP un VAP, kvantitatīva mērķa vai emisijas robežvērtību noteikšanu. Turklāt Pusēm saskaņā ar Konvencijas 8. panta 7. punktu jāizveido un jāuztur reģistrs par dzīvsudraba emisijām gaisā no avotiem, ko reglamentē saskaņā ar 8. pantu.

               Lai palīdzētu Pusēm pildīt šos pienākumus, Konvencijas 8. panta 8. un 9. punktā ir noteikts, ka Konvencijas Pušu konferencē jāpieņem pamatnostādnes par LPTP un VAP, par atbalstu Pusēm 8. panta 5. punktā izklāstīto pasākumu īstenošanā (jo īpaši kvantitatīvo mērķu un emisijas robežvērtību noteikšanā), par kritērijiem, ko Puses var piemērot saskaņā ar 8. panta 2. punkta b) apakšpunktu, un metodiku emisiju reģistra sagatavošanai.

               Konvencijas 8. panta 10. punkta otrajā teikumā ir noteikts, ka Puses, īstenojot 8. pantu, ņem vērā minētās pamatnostādnes.

               Tāpēc Konvencijas Pilnvaroto pārstāvju konferencē tika izveidota un pilnvarota tehnisko ekspertu grupa kā Starpvaldību sarunu komitejas palīgstruktūra, kas izstrādās iepriekšminētajā 8. panta 8. un 9. punktā prasītās pamatnostādnes. Konferencē noteiktie mērķi palīdzēs Konvencijas Pusēm pirmajā sanāksmē pieņemt lēmumu par šiem jautājumiem un veicinās ātru starptautisku rīcību, lai cilvēka veselību un vidi no dzīvsudraba antropogēnām emisijām aizsargātu, kamēr Konvencija vēl nav stājusies spēkā
                  4
               . Minētā ekspertu grupa ir pabeigusi četrus pamatnostādņu dokumentus, ko UNEP sekretariāts ir publicējis [XX/XX/XXXX]
                  5
               , un attiecīgi tos iesniegs provizoriskai pieņemšanai Starpvaldību sarunu komitejas septītajā sesijā (INC.7), kas notiks 2016. gada 10.–15. martā Jordānijā, ņemot vērā to, ka šos dokumentus nav paredzēts būtiski mainīt laikposmā starp provizorisko pieņemšanu un oficiālo un galīgo pieņemšanu Konvencijas Pušu konferencē.

               2.APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI

               Tehnisko ekspertu grupa laikā no 2014. gada februārim līdz 2015. gada septembrim tikās četras reizes. Pēc UNEP sabiedriskās apspriešanas par pamatnostādņu dokumentu projektiem, kas notika 2015. gada vasarā, tehnisko ekspertu grupa neilgi pēc tās ceturtās sanāksmes 2015. gada 10.–15. septembrī Stokholmā pabeidza dokumentu projektus.

               ES vēl strādā pie tā, lai transponētu Konvenciju Savienības tiesību aktos un to ratificētu, bet pienākumi, kas izriet no iepriekšminētā 8. panta 4., 5. un 7. punkta, ko papildina 8. panta pamatnostādnes, jau patlaban ir noteikti vairākos ES instrumentos. Jo īpaši Direktīvā 2010/75/ES par rūpnieciskajām emisijām
                  6
                ir noteikts, ka to iekārtu operatoriem, uz kurām attiecas Konvencijas 8. pants, ir jāveic atbilstīgi pasākumi, lai novērstu, piemēram, dzīvsudraba emisiju radītu piesārņojumu, un šim nolūkam jāizmanto LPTP. Attiecībā uz pienākumu izveidot un uzturēt dzīvsudraba emisiju reģistru un izstrādāt attiecīgo metodiku, kas prasīts ierosinātajās pamatnostādnēs, šādu reģistru izveido ar Regulu (EK) Nr. 166/2006 par Eiropas Piesārņojošo vielu un izmešu pārneses reģistra ieviešanu (E-PRTR)
                  7
               .

               Tāpēc pamatnostādņu dokumentu provizoriskā pieņemšana un Konvencijas Pušu konferences veiktā oficiālā pamatnostādņu dokumentu pieņemšana neradītu papildu vidisku vai sociālekonomisku ietekmi Eiropas Savienībā. Tomēr tādējādi trešās valstis tiktu mudinātas samazināt dzīvsudraba emisijas gaisā, kas rada pārrobežu piesārņojumu Eiropas Savienībā un vairo piesārņojumu pasaules pārtikas ķēdē.

               3.PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI

               Ņemot vērā to, ka ES tiesību akti ir saskaņā ar četriem ierosinātajiem pamatnostādņu dokumentiem, INC.7 sesijā Eiropas Savienībai būtu jāieņem nostāja, kas tos atbalstītu, lai garantētu šo dokumentu provizorisku pieņemšanu, sekmējot pēc iespējas drīzu to īstenošanu un nodrošinot to oficiālo un galīgo pieņemšanu Konvencijas Pušu konferences pirmajā sanāksmē.

               4.IETEKME UZ BUDŽETU

               Ierosinātajam lēmumam nav ietekmes uz Savienības budžetu.

               2016/0008 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par nostāju, kas Starpvaldību sarunu komitejas jautājumos par dzīvsudrabu septītajā sesijā un Minamatas Konvencijas par dzīvsudrabu Pušu konferences pirmajā sanāksmē Eiropas Savienības vārdā jāieņem attiecībā uz Konvencijas 8. panta 8. un 9. punktā minēto pamatnostādņu provizorisku un galīgu pieņemšanu

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 192. panta 1. punktu saistībā ar 218. panta 9. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)Savienība ir parakstījusi Minamatas konvenciju par dzīvsudrabu
                  8
                (“Konvencija”).

               (2)Konvencijas 8. panta 4. punktā Pusēm ir noteikts pienākums nodrošināt, ka attiecībā uz jauniem stacionāriem avotiem, kas ietilpst D pielikumā uzskaitītajās avotu kategorijās, tiek izmantoti labākie pieejamie tehniskie paņēmieni un vides aizsardzības paraugprakse, lai šādi kontrolētu un, ja iespējams, samazinātu dzīvsudraba un tā savienojumu emisijas atmosfērā.

               (3)Konvencijas 8. panta 5. punkts paredz, ka Puses kontrolē un, ja iespējams, samazina dzīvsudraba un dzīvsudraba savienojumu emisijas gaisā no esošajiem stacionārajiem avotiem, kuri ietilpst D pielikumā norādītajās avotu kategorijās, un tālab īsteno vienu vai vairākus šādus pasākumus: izmanto labākos pieejamos tehniskos paņēmienus un vides aizsardzības paraugpraksi un/vai nosaka kvantitatīvus mērķus un/vai emisiju robežvērtības, un/vai izstrādā vairāku piesārņotāju kontroles stratēģiju un/vai alternatīvus pasākumus.

               (4)Konvencijas 8. panta 7. punktā Puses tiek aicinātas izveidot un uzturēt reģistru par dzīvsudraba un tā savienojumu emisijām atmosfērā.

               (5)Konvencijas 8. panta 8. punktā noteikts, ka Konvencijas Pušu konferences pirmajā sanāksmē pieņem pamatnostādnes par labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem un vides aizsardzības paraugpraksi, ņemot vērā atšķirības starp jauniem un esošiem avotiem un nepieciešamību samazināt šķērsvidisko ietekmi, kā arī pamatnostādnes, kuru mērķis ir atbalstīt Puses to pienākumu izpildē saskaņā ar 8. panta 5. punktu, jo īpaši attiecībā uz mērķu un emisiju robežvērtību noteikšanu.

               (6)Konvencijas 8. panta 9. punkts paredz, ka Konvencijas Pušu konferencē, cik vien drīz tas ir praktiski iespējams, pieņem pamatnostādnes par kritērijiem, kurus Puses var izstrādāt saskaņā ar 8. panta 2. punkta b) apakšpunktu – ja attiecībā uz dzīvsudraba un tā savienojumu emisijām gaisā tās izvēlas kontroles pasākumus piemērot stacionārajiem avotiem tikai attiecīgā avotu kategorijā, kas minēta D pielikumā, ar nosacījumu, ka tiek aptverti vismaz 75 % no attiecīgās avotu kategorijas emisijām, – un pamatnostādnes par metodiku, kas izmantojama, lai sagatavotu reģistru par dzīvsudraba un dzīvsudraba savienojumu emisijām gaisā.

               (7)Konvencijas 8. panta 10. punkta otrajā teikumā ir noteikts, ka Puses šīs pamatnostādnes ņem vērā, īstenojot attiecīgos 8. panta noteikumus. Tādēļ šīm pamatnostādnēm būs juridisks spēks.

               (8)Četru ierosināto pamatnostādņu dokumentu tekstu izstrādāja tehnisko ekspertu grupa, kas tika izveidota un pilnvarota Konvencijas Pilnvaroto pārstāvju konferencē saskaņā ar šīs konferences nobeiguma aktu, un [XX/XX/XXXX] to oficiāli publicēja Apvienoto Nāciju Organizācijas Vides programmas sekretariāts.

               (9)Konvencijas Starpvaldību sarunu komitejai tās septītajā sesijā, kas notiks 2016. gada 10.–15. martā Jordānijā, būtu provizoriski jāpieņem četri ierosinātie pamatnostādņu dokumenti, lai sekmētu pēc iespējas drīzu to īstenošanu un lai Konvencijas Pušu konferences pirmajā sanāksmē tos varētu oficiāli pieņemt.

               (10)Savienības tiesību akti, tostarp Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Direktīva 2010/75/ES par rūpnieciskajām emisijām
                  9
                un Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. janvāra Regula (EK) Nr. 166/2006 par Eiropas Piesārņojošo vielu un izmešu pārneses reģistra ieviešanu un Padomes Direktīvu 91/689/EEK un 96/61/EK grozīšanu
                  10
               , atbilst Konvencijas 8. panta noteikumiem, kurus papildina ierosinātās pamatnostādnes.

               (11)Tāpēc ierosinātās pamatnostādnes būtu jāatbalsta,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Starpvaldību sarunu komitejas jautājumos par dzīvsudrabu septītajā sesijā Eiropas Savienība atbalsta Minamatas Konvencijas par dzīvsudrabu 8. panta 8. un 9. punktā minēto pamatnostādņu, kuras sagatavojusi tehnisko ekspertu grupa, kas šim nolūkam ir pilnvarota Konvencijas Pilnvaroto pārstāvju konferencē, un kuras [XX/XX/XXXX] publicējis UNEP sekretariāts, provizorisku pieņemšanu, lai veicinātu pēc iespējas drīzu to īstenošanu un lai kļūtu iespējama to galīgā pieņemšana Konvencijas Pušu konferences pirmajā sanāksmē. Eiropas Savienība atbalsta šo pamatnostādņu galīgo pieņemšanu.

               Par nelielām, Savienības tiesību aktu kopumam atbilstošām pamatnostādņu izmaiņām Savienības pārstāvji var vienoties bez Padomes papildu lēmuma.

               2. pants

               Minamatas Konvencijas par dzīvsudrabu Pušu konferences lēmumu(-s), ar ko pieņem pamatnostādnes, publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

               3. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

               Briselē,

                     Padomes vārdā —

                     priekšsēdētājs

                     (1)
                  Minamatas konvencija par dzīvsudrabu (apliecināta kopija) ir pieejama

                     https://treaties.un.org/doc/Treaties/2013/10/20131010%2011-16%20AM/CTC-XXVII-17.pdf

                  .

                     (2)
                  Eiropas Savienība un 21 dalībvalsts parakstīja Minamatas konvenciju 2013. gada 10. oktobrī, Horvātija, Kipra, Latvija un Polija to parakstīja 2014. gada 24. septembrī un Malta 2014. gada 8. oktobrī. Lai gan Igaunija un Portugāle nav parakstījušas Konvenciju, tās ir paudušas apņemšanos to ratificēt.

                     (3)
                  “Jauns avots” ir avots, kura būvniecība vai būtiski pārveidojumi ir sākti vismaz vienu gadu pēc Konvencijas stāšanās spēkā attiecībā uz konkrēto Pusi.

                     (4)
                  UNEP(DTIE)/Hg/CONF/4, 1. rezolūcija, 10. punkts.

                     (5)
                  Četru pamatnostādņu dokumentu teksts, ko sagatavojusi Pilnvaroto pārstāvju konferencē pilnvarotā tehnisko ekspertu grupa un [xx/xx/xxxx] publicējis UNEP sekretariāts, ir pieejams [...].

                     (6)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Direktīva 2010/75/EK par rūpnieciskajām emisijām (OV L 334, 17.12.2010., 17. lpp.).

                     (7)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. janvāra Regula (EK) Nr. 166/2006 par Eiropas Piesārņojošo vielu un izmešu pārneses reģistra ieviešanu un Padomes Direktīvu 91/689/EEK un 96/61/EK grozīšanu (OV L 33, 4.2.2006., 1. lpp.).

                     (8)
                  Minamatas konvencija par dzīvsudrabu (apliecināta kopija) ir pieejama

                     https://treaties.un.org/doc/Treaties/2013/10/20131010%2011-16%20AM/CTC-XXVII-17.pdf

                  .

                     (9)
                  OV L 334, 17.12.2010., 17. lpp.

                     (10)
                  Regula (EK) Nr. 166/2006 par Eiropas Piesārņojošo vielu un izmešu pārneses reģistra ieviešanu un Padomes Direktīvu 91/689/EEK un 96/61/EK grozīšanu (OV L 33, 4.2.2006., 1. lpp.).


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 22.9.2016
            COM(2016) 617 final
            2016/0296(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par nostāju, kura Eiropas Savienības vārdā jāieņem Starptautiskajā Jūrniecības organizācijā Jūras vides aizsardzības komitejas 70. un 71. sesijā saistībā ar tādu MARPOL konvencijas VI pielikuma grozījumu apstiprināšanu un pieņemšanu, kuri attiecas uz Baltijas jūras un Ziemeļjūras noteikšanu par slāpekļa oksīdu emisijas kontroles zonu (NECA) un šīs noteikšanas stāšanos spēkā

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.
                     PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               Šis Komisijas priekšlikums attiecas uz Savienības nostājas noteikšanu Starptautiskās Jūrniecības organizācijas (SJO) Jūras vides aizsardzības komitejas (MEPC) 70. un 71. sesijā jautājumā par Starptautiskās Konvencijas par kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanu (MARPOL) VI pielikuma grozījumu apstiprināšanu un pieņemšanu attiecībā uz Baltijas jūras un Ziemeļjūras noteikšanu par slāpekļa oksīdu emisijas kontroles zonu (NECA) un šīs noteikšanas stāšanos spēkā.

               Lai novērstu, samazinātu un kontrolētu slāpekļa oksīdu (NOx) emisijas no kuģiem, MARPOL konvencijas VI pielikums paredz iespēju pēc to Pušu pieprasījuma, kam ir kopīgas intereses konkrētā jūras apgabalā, noteikt NECA zonas. Lai ierosinājums konkrētu jūras teritoriju noteikt par NECA varētu stāties spēkā un iegūt spēku, ir jāiesniedz šādas noteikšanas pieprasījums SJO, kurai savukārt jāapsver, jāapstiprina un jāpieņem vajadzīgie grozījumi MARPOL VI pielikumā. MARPOL VI pielikumu ir ratificējušas visas ES dalībvalstis, izņemot Austriju un Ungāriju.

               Pirmās NECA zonas, noteiktas Ziemeļamerikas jūrās un ASV teritorijās Karību jūrā, ieguva spēku 2016. gada 1. janvārī. Kad kuģi darbojas šajos jūras apgabalos, pēc minētā datuma uzbūvētu kuģu dzinējiem ir jāatbilst tā saucamajām III līmeņa prasībām, kas noteiktas MARPOL VI pielikumā.

               Parastākās pieejamās emisiju samazināšanas tehnoloģijas, kuras nodrošinātu atbilstību III līmeņa prasībām, ir atgāzes recirkulācijas (EGR) sistēmas, selektīvās katalītiskās reducēšanas (SCR) sistēmas vai dzinēji, ko (daļēji) darbina ar sašķidrinātu dabasgāzi (LNG).

               Sagaidot nozīmīgu ieguvumu vides un veselības jomā un sekojot Ziemeļamerikas piemēram, visas Baltijas jūras un Ziemeļjūras piekrastes valstis ir kopīgi nolēmušas ierosināt SJO abus minētos apgabalus noteikt par NECA zonām, lai tādējādi laika gaitā būtiski samazinātu NOx emisiju kopējo apjomu no kuģiem.

               NOx emisijas no kuģiem Baltijas jūrā un Ziemeļjūrā, it īpaši lielajās piekrastes pilsētās, ievērojami palielina gaisa piesārņojumu, jo veidojas daļiņas (PM), piezemes ozons un palielinās slāpekļa dioksīda (NO2) koncentrācijas; tas viss negatīvi ietekmē cilvēka veselību. Ar atmosfēras pārnesi ienestais slāpeklis jūras un sauszemes vidē turklāt veicina jūras un zemes eitrofikāciju.

               Eitrofikācija Baltijas jūrā ir liela problēma. Kuģu radītās NOx emisijas ar atmosfēras pārnesi palielina kopējā slāpekļa ienesi jūras vidē un tādējādi saasina Baltijas jūras eitrofikācijas problēmu. III līmeņa noteikumu piemērošana, kas izrietētu no Baltijas jūras noteikšanas par NECA zonu, varētu pat par 20–30 % samazināt eitrofikāciju vairākos Baltijas jūras apgabalos.

               Ja nebūs kontroles pasākumu, kuģošanas radīto NOx emisiju izraisītais NOx gada vidējās koncentrācijas pieaugums gaisā Ziemeļjūras piekrastes valstīs 2030. gadā būs no 7 % līdz 24 %. Ar kuģošanu saistītais slāpekļa nosēdumu veidošanās pieaugums Ziemeļjūras valstīs ir no 2 % līdz 5 %. Ja Ziemeļjūru noteiktu par NECA zonu, sagaidāms, ka minētais kuģošanas radīto emisiju daudzums Ziemeļjūrā samazinātos aptuveni par vienu trešdaļu.

               2.
                     LĪDZŠINĒJĀ NOTIKUMU ATTĪSTĪBA

               Tā kā Baltijas jūras un Ziemeļjūras piekrastes valstis ir izteikušas vēlmi pēc paralēla un sinhronizēta NECA zonu noteikšanas procesa Ziemeļjūrai un Baltijas jūrai, tika izstrādāts ceļvedis, kurā norādīti secīgi posmi, kas ved uz abu jūras apgabalu vienlaicīgu noteikšanu par NECA un vienlaicīgu šādas noteikšanas stāšanos spēkā.

               Ceļvedī
                  1
                paredzēts abus noteikšanas pieprasījumus iesniegt SJO 2016. gada jūlijā, lai tos varētu apstiprināt MEPC 70. sesijā (2016. gada oktobrī) un pieņemt MEPC 71 . sesijā (2017. gada pavasarī). Lai kuģu operatoriem dotu pietiekami daudz laika sagatavoties un pielāgoties, ierosinātā diena, kurā abām NECA zonām būtu jāstājas spēkā, ir 2021. gada 1. janvāris.

               Pēc visaptveroša sagatavošanās darba, kurā izskatīja abu NECA zonu noteikšanas ietekmi un ieguvumus, noteikšanas pieprasījumu projektus apsprieda tehniskajos darbsemināros, kuri norisinājās Krievijā un Dānijā 2016. gada maijā. Noteikšanas pieprasījumu (galīgos) projektus turklāt darīja pieejamus Padomes Kuģniecības jautājumu darba grupā 2016. gada 19. maijā un 2016. gada 29. jūnijā.

               Saskaņā ar ceļvedi HELCOM delegāciju vadītāju 50. sanāksme Igaunijā 2016. gada 15.–16. jūnijā apstiprināja piekrastes valstu veikta attiecīgā NECA zonas noteikšanas pieprasījuma iesniegšanu SJO 2016. gada 1. jūlijā. Pēc šīs HELCOM sanāksmes Ziemeļjūras valstis varēja turpināt līdztekus virzīt savu noteikšanas pieprasījumu, ievērojot grafiku, kas paredz abu pieprasījumu vienlaicīgu apstiprināšanu un pieņemšanu SJO, kā izklāstīts kopīgajā ceļvedī.

               3.
                     MARPOL VI PIELIKUMA GROZĪJUMI

               Saskaņā ar MARPOL konvencijas VI pielikuma 13.6. noteikuma un III papildinājuma kritērijiem un procedūru attiecībā uz to, kā ierosināma konkrēta jūras apgabala noteikšana par NECA zonu, Baltijas jūras un Ziemeļjūras piekrastes valstu iesniegums izvirza 13. noteikuma 5.1., 5.2. un 5.3. punkta grozījumus, kuri jāizdara, lai Ziemeļjūru un Baltijas jūru pievienotu jau noteiktajām Ziemeļamerikas un ASV Karību jūras teritoriju NECA zonām, vienlaikus precizējot, ka Ziemeļjūras un Baltijas jūras NECA zonas stāsies spēkā 2021. gada 1. janvārī.

               Tagad, kad Ziemeļjūras un Baltijas jūras valstis 2016. gada 1. jūlijā ir iesniegušas ierosinātos grozījumus SJO, sagaidāms, ka ierosināto grozījumu izskatīšana un apstiprināšana notiks MEPC 70. sesijā (plānota 2016. gada 24.–28. oktobrī), pēc kuras grozījumi tiktu iesniegti pieņemšanai MEPC 71. sesijā (plānota 2017. gada pavasarī).

               Kad komiteja tos būs apstiprinājusi un pieņēmusi, iepriekš izklāstītos MARPOL konvencijas VI pielikuma 13. noteikuma grozījumus paziņos MARPOL konvencijas VI pielikuma līgumslēdzējām pusēm ratificēšanai.

               4.
                     ATTIECĪGIE ES TIESĪBU AKTI UN ES KOMPETENCE

               NECA zonu noteikšana ES ūdeņos varētu jūtami palīdzēt to mērķu sasniegšanā, kas Savienības vides politikā noteikti, lai, uzlabojot gaisa kvalitāti, saglabātu, aizsargātu un uzlabotu jūras vides kvalitāti un aizsargātu cilvēka veselību. Komisijas veiktajā ietekmes novērtējumā, kas pievienots 2013. gada tiesību aktu kopumam tīra gaisa politikas jomā
                  2
               , norādīts: lai arī lēmumus par konkrētiem Savienības pasākumiem, kas reglamentē kuģošanas radītās NOx emisijas, būtu jāpieņem pēc atsevišķas, konkrētākas analīzes, ir pilnīgi skaidrs, ka kuģošanā var izmaksefektīvā veidā panākt NOx emisiju samazinājumus, un tas palīdzētu uzlabot jūras vides un gaisa kvalitāti.

               Jūras stratēģijas pamatdirektīvā
                  3
                prasīts dalībvalstīm veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai līdz 2020. gadam sasniegtu vai turpmāk saglabātu labu vides stāvokli jūras vidē. "Labs vides stāvoklis" ir jūras ūdeņu vides stāvoklis, kurā nodrošināti ekoloģiski daudzveidīgi un dinamiski okeāni un jūras, kas ir tīras, veselīgas un produktīvas sev raksturīgos apstākļos, un kurā jūras vidi izmanto ilgtspējīgi, tādējādi saglabājot izmantošanas un darbību potenciālu pašreizējām un turpmākajām paaudzēm (Jūras stratēģijas pamatdirektīvas 3. panta 5. punkts). Lai varētu konstatēt labu vides stāvokli, cita starpā ir vajadzīgs, lai līdz minimumam būtu samazināta cilvēka darbību izraisītā eitrofikācija, jo īpaši tās nelabvēlīgā ietekme, piemēram, bioloģiskās daudzveidības izzušana, ekosistēmu degradācija, kaitīgā aļģu ziedēšana un skābekļa trūkums zemākajos ūdens slāņos (tas viss ir plaši sastopams, jo īpaši Baltijas jūrā). Jūras kuģniecībā radītās slāpekļa ieneses samazināšana, piemērojot III līmeņa prasības, kas izriet no Ziemeļjūras un Baltijas jūras noteikšanas par NECA zonu, ES dalībvalstīm, kurām ir attiecīgā jūras robeža, palīdzēs sasniegt labu vides stāvokli saskaņā ar Jūras stratēģijas pamatdirektīvu.

               Lai novērstu, nepieļautu vai mazinātu gaisa piesārņojuma izraisīto kaitējumu cilvēka veselībai un/vai videi, Gaisa kvalitātes direktīvā
                  4
                cita starpā ir noteikti NO2 robežlielumi. Gada vidējās NO2 koncentrācijas robežlielums ir 40 mikrogrami uz m³. Šī maksimālā koncentrācija ir pārsniegta dažādos reģionos un zonās, jo īpaši Ziemeļjūras piekrastes valstīs. Kuģošanas radītās emisijas var ievērojami ietekmēt lokālā gaisa kvalitātes problēmu Eiropā, jo īpaši ņemot vērā to, ka Ziemeļjūrā 89 % kuģu emisiju rodas tuvāk par 50 jūras jūdzēm no krasta
                  5
               .

               Gaisa kvalitātes direktīvā ir atzīts: lai sasniegtu tajā noteiktos mērķus, ir jo īpaši svarīgi apkarot piesārņojošo vielu emisijas piesārņojuma avotā, jo sevišķi ar pasākumiem, kas, izmantojot dzinēja vai degvielas kvalitātes standartus, ierobežotu izplūdes gāzu emisiju no dažādos mobilajos un stacionārajos piesārņojuma avotos uzstādītajiem dzinējiem.

               Savienība ir ieviesusi dažādus tiesību aktus, kuri emisijas reglamentē ar dzinēju standartiem, kas paredzēti dažādu veidu autotransportam (vieglajām automašīnām, kravas automašīnām un mikroautobusiem – ar "Euro" standartiem
                  6
               ) un visurgājējai tehnikai (iekšējo ūdensceļu kuģiem un lokomotīvēm – ar Visurgājējas tehnikas direktīvu
                  7
               ). Jūras transporta radītās sēra emisijas Eiropas ūdeņos tiek reglamentētas ar direktīvu, kas paredz prasības par sēra saturu kuģu degvielā
                  8
               . Ar šo direktīvu turklāt Savienības tiesību aktos transponē Ziemeļjūras un Baltijas jūras noteikšanu par sēra emisijas kontroles zonām (SECA) saskaņā ar MARPOL konvencijas VI pielikumu. Pēc tam, kad abās SECA zonās 2015. gada 1. janvārī stājās spēkā prasības par zema sēra satura degvielām, sēra koncentrācija piekrastes reģionos ir samazinājusies.

               Lai gan Savienības tiesību akti iepriekš nav reglamentējuši starptautiskās jūras kuģniecības radītās NOx emisijas to rašanās vietā, ir atzīts, ka jūras transportam ir nozīmīga ietekme uz šo emisiju kopapjomu un arī uz to koncentrēšanos un nosēdumu veidošanos Savienībā, un tāpēc šīs emisijas būtu jāsamazina
                  9
               . Tā kā Baltijas jūras un Ziemeļjūras noteikšana par NECA zonām izraisīs starptautiskā jūras transporta radīto emisiju samazināšanos, un tas ir saskaņā ar Savienības tiesību aktu mērķiem, SJO adresētie ierosinātās noteikšanas pieprasījumi būtu jāatbalsta.

               Ņemot vērā saiknes, kas vieno ierosinātos MARPOL konvencijas VI pielikuma grozījumus, ar kuriem Ziemeļjūru un Baltijas jūru nosaka par NECA zonām, un dažādos Savienības tiesību aktu instrumentos noteiktos mērķus un prasības, kuru virsmērķis ir, uzlabojot gaisa kvalitāti, palīdzēt saglabāt, aizsargāt un uzlabot jūras vides kvalitāti, kā arī aizsargāt cilvēka veselību, jāatzīmē, ka MARPOL konvencijas VI pielikuma grozījumu apstiprināšana un pieņemšana var radīt ietvaru, kurā turpināsies ES tiesību aktu izstrāde šajā jomā.

               5.
                     SECINĀJUMS

               Līguma par Eiropas Savienības darbību 218. panta 9. punkts attiecas arī uz SJO veiktu MARPOL konvencijas VI pielikuma grozījumu pieņemšanu, un tāpēc ir vajadzīgs Padomes lēmums par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem attiecībā uz MARPOL konvencijas VI pielikuma grozījumiem, ar kuriem Ziemeļjūru un Baltijas jūru nosaka par NECA zonām un kurus apstiprinās un pieņems attiecīgi MEPC 70. un 71. sesijā.

               2016/0296 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par nostāju, kura Eiropas Savienības vārdā jāieņem Starptautiskajā Jūrniecības organizācijā Jūras vides aizsardzības komitejas 70. un 71. sesijā saistībā ar tādu MARPOL konvencijas VI pielikuma grozījumu apstiprināšanu un pieņemšanu, kuri attiecas uz Baltijas jūras un Ziemeļjūras noteikšanu par slāpekļa oksīdu emisijas kontroles zonu (NECA) un šīs noteikšanas stāšanos spēkā

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 192. panta 1. punktu saistībā ar 218. panta 9. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)Lai novērstu, samazinātu un kontrolētu slāpekļa oksīdu (NOx) emisijas no kuģiem, Starptautiskās Konvencijas par kuģu izraisīta piesārņojuma novēršanu (MARPOL) VI pielikums paredz iespēju pēc to Pušu pieprasījuma, kam ir kopīgas intereses konkrētā jūras apgabalā, noteikt NOx emisijas kontroles zonu (NECA).

               (2)Lai ierosinājums konkrētu jūras teritoriju noteikt par NECA varētu stāties spēkā un iegūt spēku, Starptautiskajai Jūrniecības organizācijai (SJO) ir jāapsver, jāapstiprina un jāpieņem vajadzīgie grozījumi MARPOL VI pielikumā.

               (3)MARPOL VI pielikuma Puses, kas robežojas ar Ziemeļjūru un Baltijas jūru, ir kopīgi nolēmušas sagatavot divus priekšlikumus par minēto jūru noteikšanu par NECA no 2021. gada 1. janvāra.

               (4)Sagatavošanas darbu saistībā ar iesniegumu, kurā lūgts noteikt Baltijas jūru par NECA, Konvencijas par Baltijas jūras reģiona jūras vides aizsardzību jeb Helsinku konvencijas satvarā ir veikusi Baltijas jūras vides aizsardzības komisija (Helsinku Komisija, saīsināti HELCOM). HELCOM delegāciju vadītāji savā 2016. gada 16. jūnija sanāksmē vienojās priekšlikumu, kas paredz Baltijas jūras noteikšanu par NECA, iesniegt izskatīšanai SJO Jūras vides aizsardzības komitejas (MEPC) 70. sesijā.

               (5)Sagatavošanas darbu saistībā ar iesniegumu, kurā lūgts noteikt Ziemeļjūru par NECA, ministru līmenī ir veikušas Ziemeļjūras piekrastes valstis.

               (6)Padomes Kuģniecības jautājumu darba grupa 2016. gada 19. maijā un 2016. gada 29. jūnijā tika informēta par (galīgajiem) priekšlikumu projektiem, kuros lūgts noteikt Ziemeļjūru un Baltijas jūru par NECA un kurus paredzēts iesniegt izskatīšanai SJO MEPC 70. sesijā.

               (7)Sagaidāms, ka MARPOL konvencijas VI pielikuma grozījumus, ar kuriem Ziemeļjūru un Baltijas jūru nosaka par NECA, apstiprinās Jūras vides aizsardzības komitejas (MEPC) 70. sesijā, bet tos pieņems 71. sesijā 2017. gada maijā.

               (8)Ierosināto MARPOL konvencijas VI pielikuma grozījumu apstiprināšanai un pieņemšanai SJO Jūras vides aizsardzības komitejā un attiecīgi Ziemeļjūras un Baltijas jūras noteikšanai par NECA būs juridiskas sekas LESD 218. panta 9. punkta nozīmē.

               (9)Septītajā vides rīcības programmā
                  10
                ir apstiprināts Savienības ilgtermiņa mērķis gaisa politikas jomā – panākt tādu gaisa kvalitātes līmeni, kam nav lielas negatīvas ietekmes un kas neapdraud cilvēka veselību un vidi, un šim nolūkam ir aicināts pilnībā ievērot spēkā esošos Savienības tiesības aktus gaisa kvalitātes jomā, stratēģiskos mērķus un pasākumus laikposmam pēc 2020. gada, pastiprināt centienus tajos apvidos, kuros iedzīvotāji un ekosistēmas ir pakļautas augstiem gaisu piesārņojošo vielu līmeņiem, un samazināt acidifikācijas un eitrofikācijas līmeņus un ozona gaisa piesārņojumu un nosēdumus zem kritiskās masas un līmeņiem.

               (10)2013. gadā 19 no 28 dalībvalstīm vienā vai vairākās monitoringa stacijās reģistrēti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2008/50/EK
                  11
                noteiktās slāpekļa dioksīda (NO2) gada robežvērtības pārsniegumi. 2013. gadā 9 % no 28 dalībvalstu ES pilsētu iedzīvotājiem dzīvoja teritorijās, kurās attiecībā uz NO2 bija pārsniegta gada ES robežvērtība un nebija ievērotas PVO pamatnostādnes par gaisa kvalitāti
                  12
               .

               (11)Ir zināms, ka kuģu radītās emisijas ietekmē cilvēka veselību, ekosistēmas un gaisa kvalitāti Savienībā, jo šīs emisijas ir, piemēram, slāpekļa oksīdi (NOx), sēra oksīdi (SOx), metāns (CH4), daļiņas (PM) un kvēpi (BC).

               (12)Saskaņā ar ietekmes novērtējumu, kas pievienots 2013. gada decembra Tīra gaisa politikas pasākumu paketei
                  13
               , sagaidāms, ka pēc tam, kad būs pārskatīta direktīva par sēra saturu flotes degvielā
                  14
               , jūras transporta radītās sēra emisijas ievērojami samazināsies, tomēr PM un NOx emisijas no kuģu dzinējiem turpinās ietekmēt gaisa kvalitāti Savienībā. Starptautiskā jūras transporta radītās NOx emisijas Eiropas ūdeņos no 2020. gada un turpmāk varētu būt tikpat lielas kā sauszemes avotu radītās emisijas Savienībā
                  15
               .

               (13)Gaisa piesārņojuma pakāpeniskā samazināšana Savienībā balstās uz samazinājumiem, kurus vielai specifisku avotu radītā gaisa piesārņojuma jomā nodrošina tiesību akti, kas dažādiem stacionāriem un mobiliem emisijas avotiem nosaka (NOx) emisiju robežvērtības, tostarp šim nolūkam izmantojot degvielu un dzinēju standartus.

               (14)Lai uzlabotu vides kvalitāti un cilvēka veselību un sargātu tās no jūras transporta radītajām SOx un CO2 emisijām gaisā, Savienība ir noteikusi flotes degvielas standartus, kā arī emisiju monitoringa, uzrādīšanas un pārbaudīšanas pienākumu, bet patlaban nav avotspecifisku Savienības tiesību aktu par NOx emisijām, ko rada starptautiskā jūras kuģniecība.

               (15)Paziņojumā par 2013. gada programmu "Tīru gaisu Eiropā"
                  16
                ir uzsvērts, ka kuģniecības radītās emisijas turpinās ietekmēt gaisa kvalitāti uz zemes un ka emisiju samazināšana kuģniecības nozarē varētu būt izmaksefektīva. Tajā turklāt atzīmēts, ka, ņemot vērā kuģniecības starptautisko raksturu, principā priekšroka būtu jādod politikas veidošanai starptautiskā līmenī, piemēram, NOx emisijas kontroles zonu noteikšanai un to NOx emisijas standartu izpildei, par kuriem jau ir panākta vienošanās SJO. Saskaņā ar pievienoto ietekmes novērtējumu kuģniecībai nepārprotami ir iespējas NOx emisiju samazinājumu sasniegt izmaksefektīvā veidā. ES jūras teritoriju noteikšana par NECA varētu sniegt ievērojamu ieguvumu vides un veselības jomā.

               (16)Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2001/81/EK
                  17
                ir paredzēts, ka Komisija un dalībvalstis, neskarot 218. pantu Līgumā par Eiropas Savienības darbību, pēc vajadzības iesaistās divpusējā un daudzpusējā sadarbībā ar trešām valstīm un attiecīgām organizācijām, piemēram, Starptautisko Jūrniecības organizāciju (SJO), lai tādējādi uzlabotu pamatu emisijas samazinājumu veicināšanai.

               (17)No iepriekš minētā ir skaidrs, ka MARPOL konvencijas VI pielikuma grozījumu apstiprināšana un pieņemšana var lielā mērā ietekmēt ES tiesību aktu turpmāko attīstību šajā jomā.

               (18)Lai noteiktu, kāda ir Savienības nostāja attiecībā uz minēto grozījumu pieņemšanu, būtu jāpieņem Padomes lēmums, kas pamatojas uz LESD 218. panta 9. punktu.

               (19)Dalībvalstīm būtu jāatbalsta ierosināto MARPOL konvencijas VI pielikuma grozījumu pieņemšana un attiecīgi Ziemeļjūras un Baltijas jūras noteikšana par NECA Jūras vides aizsardzības komitejas 70. sesijā (2016. gada oktobrī) un vēlāka šo grozījumu apstiprināšana MEPC 71. sesijā (2017. gada pavasarī).

               (20)Savienība nav ne SJO locekle, ne MARPOL konvencijas līgumslēdzēja puse. Tāpēc ir nepieciešams, ka Padome pilnvaro dalībvalstis paust Savienības nostāju un dot savu piekrišanu uzņemties saistības, kas izriet no minētajiem grozījumiem,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               1.Savienības nostāja Starptautiskās Jūrniecības organizācijas Jūras vides aizsardzības komitejas 70. sesijā ir atbalstīt tādu grozījumu apstiprināšanu MARPOL konvencijas VI pielikumā, ar kuriem Ziemeļjūru un Baltijas jūru nosaka par slāpekļa oksīdu emisijas kontroles zonu.

               2.Ja minētie grozījumi netiek apstiprināti Jūras vides aizsardzības komitejas 70. sesijā, šī nostāja ir derīga arī jebkurā citā SJO Jūras vides aizsardzības komitejas sanāksmē.

               2. pants

               1.Savienības nostāja Starptautiskās Jūrniecības organizācijas Jūras vides aizsardzības komitejas 71. sesijā ir piekrist tādu grozījumu pieņemšanai MARPOL konvencijas VI pielikumā, ar kuriem Ziemeļjūru un Baltijas jūru nosaka par slāpekļa oksīdu emisijas kontroles zonu.

               2.Ja minētie grozījumi netiek pieņemti Jūras vides aizsardzības komitejas 71. sesijā, šī nostāja ir derīga arī jebkurā citā SJO Jūras vides aizsardzības komitejas sanāksmē.

               3. pants

               1.Iepriekš 1. un 2. pantā izklāstīto Savienības nostāju, kopīgi rīkodamās Savienības interesēs, izsaka dalībvalstis, kuras ir SJO locekles.

               2.Nebūtiskas 1. un 2. pantā minēto grozījumu izmaiņas Savienības pārstāvji drīkst atbalstīt un drīkst tām piekrist bez atsevišķa Padomes lēmuma.

               4. pants

               Ar šo dalībvalstis tiek pilnvarotas dot savu piekrišanu Savienības interesēs uzņemties saistības, kas izriet no 1. un 2. pantā minētajiem grozījumiem.

               5. pants

               Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.

               Briselē,

                     Padomes vārdā —

                     priekšsēdētājs

                     (1)
                  Sk. arī https://portal.helcom.fi/meetings/HOD 49-2015-247/MeetingDocuments/4-29 Roadmap for designating a NECA in the Baltic Sea in parallel with the North Sea.pdf.

                     (2)
                  Sk.

                     http://ec.europa.eu/environment/air/clean_air_policy.htm.

                     (3)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 17. jūnija Direktīva 2008/56/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai jūras vides politikas jomā (Jūras stratēģijas pamatdirektīva), OV L 164, 25.6.2008., 19. lpp.

                     (4)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 21. maija Direktīva 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai, OV L 152, 11.6.2008., 1. lpp.

                     (5)
                  Eiropas Vides aģentūras (EVA) Tehniskais ziņojums Nr. 4/2013. Starptautiskās    jūras satiksmes ietekme uz gaisa kvalitāti Eiropā un klimata izmaiņām, 14.3.2013., 38. lpp.

                     (6)
                  Piemēram, Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 20. jūnija Regula (EK) Nr. 715/2007 par tipa apstiprinājumu mehāniskiem transportlīdzekļiem attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un komerciālajiem transportlīdzekļiem ("Euro 5" un "Euro 6") un par piekļuvi transportlīdzekļa remonta un tehniskās apkopes informācijai, OV L 171, 29.6.2007., 1. lpp., vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 18. jūnija Regula (EK) Nr. 595/2009 par mehānisko transportlīdzekļu un motoru tipa apstiprinājumu attiecībā uz lielas celtspējas/kravnesības transportlīdzekļu radītām emisijām (Euro VI), par piekļuvi transportlīdzekļu remonta un tehniskās apkopes informācijai.

                     (7)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 16. decembra Direktīva 97/68/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem pret gāzveida un daļiņveida piesārņotāju emisiju no iekšdedzes motoriem, ko uzstāda visurgājējai tehnikai, OV L 59, 27.2.1998., 1. lpp.

                     (8)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 11. maija Direktīva (ES) 2016/802, ar ko paredz sēra satura samazināšanu konkrētiem šķidrā kurināmā veidiem, OV L 132, 21.5.2016., 58. lpp.

                     (9)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 23. oktobra Direktīva 2001/81/EK par valstīm noteikto noteikto maksimāli pieļaujamo emisiju dažām atmosfēru piesārņojošām vielām, OV L 309, 27.11.2011., 22. lpp.

                     (10)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 20. novembra Lēmums  (ES) Nr. 1386/2013 par vispārējo Savienības vides rīcības programmu līdz 2020. gadam "Labklājīga dzīve ar pieejamajiem planētas resursiem", OV L 354, 28.12.2013., 171. lpp.

                     (11)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un  tīrāku gaisu Eiropai, OV L 152, 11.6.2008., 1. lpp.

                     (12)
                  Eiropas Vides aģentūras (EVA) ziņojums Nr. 5/2015 par gaisa kvalitāti Eiropā – 2015. gada ziņojums, 30.11.2015., 30. lpp., 40. lpp.

                     (13)
                  Komisijas dienestu darba dokuments Nr. 531/2013, ietekmes novērtējums, kas pievienots Komisijas paziņojumam "Programma Tīru gaisu Eiropā", priekšlikumam Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par ierobežojumiem attiecībā uz dažu piesārņojošu vielu emisiju gaisā no vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām, priekšlikumam Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par dažu atmosfēru piesārņojošo vielu valstu emisiju samazināšanu un Direktīvas 2003/35/EK grozīšanu un priekšlikumam Padomes lēmumam, ar ko pieņem grozījumu 1999. gada protokolā par acidifikācijas, eitrofikācijas un piezemes ozona samazināšanu, kas pievienots 1979. gada Konvencijai par gaisa pārrobežu piesārņojumu lielos attālumos.

                     (14)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 11. maija Direktīva (ES) 2016/802, ar ko paredz sēra satura samazināšanu konkrētiem šķidrā kurināmā veidiem (kodifikācija), OV L 132, 21.5.2016., 58. lpp.

                     (15)
                  Eiropas Vides aģentūras (EVA) Tehniskais ziņojums Nr. 4/2013. Starptautiskās jūras satiksmes ietekme uz gaisa kvalitāti Eiropā un klimata izmaiņām, 14.3.2013.

                     (16)

                        COM(2013) 0918 final.

                     (17)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 23. oktobra Direktīva 2001/81/EK par valstīm noteikto noteikto maksimāli pieļaujamo emisiju dažām atmosfēru piesārņojošām vielām, OV L 309, 27.11.2001., 22. lpp.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 27.7.2017
            COM(2017) 386 final
            2017/0165(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS,
            par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Eiropas Padomes Konvenciju pret manipulācijām ar sporta sacensībām attiecībā uz lietām, kas saistītas ar materiālajām krimināltiesībām un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               Par vienu no lielākajiem draudiem mūsdienu sportā tiek uzskatīta spēļu rezultātu sarunāšana. Tā grauj tādas vērtības sportā kā godīgums, spēlēšana pēc noteikumiem un savstarpēja cieņa.  Spēļu rezultātu sarunāšana draud atsvešināt līdzjutējus no organizētā sporta. Turklāt tajā bieži iesaistīti organizēti noziedzīgi tīkli, kas darbojas pasaules mērogā.  Šī problēma patlaban ir kļuvusi par vienu no publisko iestāžu, sporta kustības un tiesībaizsardzības iestāžu prioritātēm visā pasaulē.  Lai reaģētu uz šīm problēmām, Eiropas Padome aicināja Eiropas Kultūras konvencijas dalībniekus 2012. gada vasarā uzsākt sarunas par Eiropas Padomes Konvenciju pret manipulācijām ar sporta rezultātiem.  Sarunas sākās 2012. gada oktobrī, kad notika Eiropas Padomes dokumentu izstrādes grupas pirmā sanāksme.

               2012. gada 13. novembrī Komisija pieņēma "Ieteikumu Padomes lēmumam, ar ko Eiropas Komisiju pilnvaro ES vārdā piedalīties sarunās par Eiropas Padomes starptautisku konvenciju pret manipulācijām ar sporta rezultātiem"
                  1
               .  Komisijas ieteikums 2012. gada 15. novembrī tika nosūtīts Padomes Sporta jautājumu darba grupai.  Pēc diskusijām Padomes darba grupā Padome sadalīja Padomes lēmuma projektu divos lēmumos, ņemot vērā Padomes pievienoto materiālo juridisko pamatu, tostarp juridisko pamatu, kas izriet no LESD V sadaļas 3. daļas
                  2
               .  Vienu lēmumu par jautājumiem, kas saistīti ar derībām un sportu, Padome pieņēma 2013. gada 10. jūnijā
                  3
               .  Otru lēmumu Padome pieņēma 2013. gada 23. septembrī, un tas attiecās uz jautājumiem, kas saistīti ar sadarbību krimināllietās un policijas sadarbību
                  4
               .

               2014. gada 9. jūlijā Eiropas Padomes ministru vietnieki pieņēma Konvenciju pret manipulācijām ar sporta sacensībām
                  5
               .  2014. gada 18. septembrī Eiropas Padomes par sportu atbildīgo ministru konferencē Konvencija tika darīta pieejama parakstīšanai. Saskaņā ar Konvencijas 32. panta 1. punktu tā ir pieejama parakstīšanai Eiropas Savienībai.  Kopš tā laika vairākas puses, tostarp daudzas dalībvalstis, ir parakstījušas Konvenciju
                  6
               .

               Komisija 2015. gada 2. martā iesniedza Padomei priekšlikumus Padomes lēmumiem par šīs Konvencijas parakstīšanu Savienības vārdā; (i) priekšlikumu Padomes lēmumam par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu Eiropas Padomes Konvenciju pret manipulācijām ar sporta sacensībām attiecībā uz lietām, kas saistītas ar materiālajām krimināltiesībām un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās {COM(2015)86 final}, pamatojoties uz LESD 82. panta 1. punktu un 83. panta 1. punktu; un (ii) priekšlikumu Padomes lēmumam par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu Eiropas Padomes Konvenciju pret manipulācijām ar sporta sacensībām attiecībā uz lietām, kas nav saistītas ar materiālajām krimināltiesībām un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās {COM(2015)84 final}, pamatojoties uz LESD 114. un 165. pantu. Šo Komisijas priekšlikumu paskaidrojuma rakstā tika iekļauti sīki izstrādāta Konvencijas kompetences analīze. Komisijas priekšlikums pēdējo reizi tika apspriests Pastāvīgo pārstāvju komitejā 2015. gada 11. un 20. novembrī. Šajā sanāksmē prezidentvalsts secināja, ka tā neturpinās darbu pie šīs lietas, līdz brīdim, kad tiks saņemta piekrišana no visām delegācijām.

               Ņemot vērā iepriekš minēto, Savienība vēl nav parakstījusi Konvenciju. Komisija uzskata, ka šīs Konvencijas parakstīšana ir daļa no Savienības centieniem piedalīties cīņā pret spēļu rezultātu sarunāšanu kopā ar citiem instrumentiem, piemēram, gaidāmo Komisijas iniciatīvu attiecībā uz spēļu rezultātu sarunāšanu saistībā ar derībām saskaņā ar Komisijas 2012. gada paziņojumu par tiešsaistes azartspēlēm
                  7
               , ES ekspertu grupas darbu attiecībā uz spēļu rezultātu sarunāšanu un sagatavošanas darbībām un projektiem, kas veltīti spēļu rezultātu sarunāšanai
                  8
               .

               Šis priekšlikums attiecas uz juridisko instrumentu, ar ko noslēdz nolīgumu.

               2. NOLĪGUMS

               Saskaņā ar Konvencijas 1. pantu tās mērķis ir “apkarot manipulācijas ar sporta sacensībām, lai aizsargātu godīgumu sportā un sporta ētiku, ievērojot sporta autonomijas principu”.  Konvencijas galvenais uzdevums šī mērķa sasniegšanai ir “aizsargāt godīgumu sportā un sporta ētiku”.  Tas tiek panākts, veicot vairākus pasākumus, kuru mērķis ir novērst, atklāt un sodīt manipulācijas ar sporta sacensībām.  Ņemot vērā šo mērķi, Konvencijā tiek arī veicināta starptautiskā sadarbība un izveidots uzraudzības mehānisms, lai nodrošinātu Konvencijā paredzēto noteikumu ievērošanu.

               Tādējādi Konvencijā ietverta daudzšķautņaina pieeja, kas paredzēta, lai novērstu manipulācijas ar sporta sacensībām.  Attiecīgi pieņemamie pasākumi atšķiras pēc būtības un skar dažādas tiesību aktu jomas, saglabājot novēršanas aspekta prevalējošo lomu
                  9
               .  Citas attiecīgās tiesību jomas ir materiālo krimināltiesību joma, tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās, datu aizsardzība, kā arī noteikumi par derību slēgšanu.

               Vairums novēršanas noteikumu iekļauti Konvencijas
                  10
                II un III nodaļā, III nodaļā izklāstot vairākus noteikumus informācijas apmaiņas atvieglošanai starp visām ieinteresētajām personām.

               Pasākumi saistībā ar derību pakalpojumiem var skart iekšējā tirgus brīvības attiecībā uz tiesībām veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību, ciktāl derību operatori veic saimniecisko darbību.  Attiecībā uz 3. panta 5. punkta a) apakšpunktu un jo īpaši 11. pantu jēdziena “nelikumīgas sporta derības” definīcija attiecas uz jebkādām sporta derībām, kuru veids vai operators nav atļauts saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem tās Puses jurisdikcijā, kurā atrodas azarta spēļu spēlētājs.  Termins “piemērojamie tiesību akti” ietver ES tiesību aktus.  Tas nozīmē, ka visas tiesības, kas piešķirtas ar ES tiesību aktiem, arī ir jāņem vērā, un dalībvalstu tiesību aktiem ir jābūt saskaņā ar ES tiesību aktiem, jo īpaši ar iekšējā tirgus noteikumiem.

               Savukārt no 9. līdz 11. pantam paredzēti pasākumi, ar kuriem varētu panākt konkrētu tiesību aktu saskaņošanas līmeni.  Piemēram, Konvencijas 9. pantā ir ierosināts orientējošs saraksts ar pasākumiem, ko varētu piemērot attiecīgā derības reglamentējošā iestāde “vajadzības gadījumā”, lai apkarotu manipulācijas ar sporta sacensībām saistībā ar sporta derībām.  Konvencijas 10. panta 1. punktā ir noteikts, ka „Puses veic tādus leģislatīvus vai citus pasākumus, kas var būt vajadzīgi, lai novērstu interešu konfliktus un iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu, ko veic fiziskas vai juridiskas personas, kas iesaistītas sporta derību produktu nodrošināšanā (..)” (izcēlums pievienots).  Konvencijas 10. panta 3. punkta nolūks ir noteikt pienākumu ziņot, nosakot, ka: "Puses pieņem tādus leģislatīvus vai citus pasākumus, kas var būt vajadzīgi, lai sporta derību operatoriem uzliktu pienākumu bez kavēšanās ziņot derības reglamentējošajai iestādei (..) par nestandarta vai aizdomīgu derību noslēgšanu” (izcēlums pievienots).  Visbeidzot Konvencijas 11. pants par nelikumīgām sporta derībām sniedz Pusēm vēl lielāku rīcības brīvību.  Tajā noteikts, ka "(..) Puses meklē vispiemērotāko veidu nelikumīgu sporta derību operatoru apkarošanai un apsver pieņemt pasākumus saskaņā ar attiecīgajā jurisdikcijā piemērojamajām likuma normām, (..)".

               Tas liecina, ka Konvencijas 9. pants, 10. panta 1. un 3. punkts veido pamatu iespējamai saskaņošanai atbilstīgi LESD 114. pantam, ciktāl derību operatori veic saimniecisko darbību.  11. pantā, kurā ietverts vēl brīvāks formulējums, joprojām paredzēta zināma tādu noteikumu tuvināšana, uz kuriem var attiekties arī LESD 114. pants par iekšējā tirgus izveidi un darbību.

               Turklāt Konvencijas 11. pants var ietekmēt arī pakalpojumus, kas sniegti no kādas trešās valsts.  Uz konkrētiem pasākumiem, kas attiecas uz tiešu “piekļuvi” šādiem pakalpojumiem, attiektos Savienības kopējās tirdzniecības politika atbilstoši LESD 207. pantam.

               IV nodaļa attiecas uz krimināltiesībām un sadarbību attiecībā uz izpildi (15.-18. pants).  Konvencijas 15. pants neparedz vispārēju apsūdzību celšanu pret manipulācijām ar sporta sacensībām, bet tikai pret atsevišķiem tās veidiem (ja rīcība saistīta ar korupciju, spaidiem vai krāpšanu).

               16. pants attiecas uz nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu.  Savienības līmenī to regulē ar Padomes Pamatlēmumu 2001/500/TI
                  11
               , kā arī ar Direktīvu 2014/42/ES
                  12
               .  Konvencijas 16. panta 3. punkts ir ES kompetencē, un uz to attiecas LESD 114. pants (Direktīva 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai).
                  13
                 V nodaļā par jurisdikciju, kriminālprocesu un izpildes pasākumiem un VI nodaļā par sankcijām un pasākumiem ir ietverti noteikumi, kas papildina materiālo krimināltiesību noteikumus, kas ietverti Konvencijas 15. līdz 18. pantā.  Konvencijas 19. pants (jurisdikcija) ir palīgnoteikums krimināltiesību noteikumu noteikšanā.  Konvencijas 20., 21. un 25. pants (izmeklēšanas pasākumi, aizsardzības pasākumi, izņemšana un konfiskācija) ir kriminālprocesuāli pasākumi, uz kuriem var attiekties LESD 82. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkts).

               VII nodaļa attiecas uz starptautisko sadarbību tieslietās un citos jautājumos.  Ir svarīgi norādīt, ka Konvencija nesatur nekādu tiesisko regulējumu, kas varētu aizstāt spēkā esošos noteikumus, un tādējādi tā neskar instrumentus, kas jau pastāv attiecībā uz savstarpējo palīdzību krimināllietās un attiecībā uz izdošanu
                  14
               .  Šajā sakarā Eiropas līmenī ir visaptverošs instrumentu kopums, kas paredzēts, lai atvieglotu tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās, kas varētu attiekties uz spēļu rezultātu sarunāšanas citu modi operandi vai uz krimināli sodāmu spēļu rezultātu sarunāšanu kā uz jaunu pārkāpumu dalībvalstu iekšējā tiesiskajā kārtībā
                  15
               .  Uz to attiektos Konvencijas 26. pants.

               Secinājumi

               Patlaban uz dažiem nodarījumiem neattiecas LESD 83. panta 1. punkts.  Pārējie ir Savienības kompetencē, bet ekskluzīvi tikai attiecībā uz diviem noteikumiem — 11. pants (ciktāl tas attiecas uz pakalpojumiem no trešām valstīm un uz tām) un 14. pants par datu aizsardzību (daļēji)
                  16
               .  Uz atlikušajiem attiecas dalīta vai “atbalsta” kompetence.

               3.IEROSINĀTĀ LĒMUMA JURIDISKAIS PAMATS

               3.1. Materiālais juridiskais pamats

               Ciktāl tas attiecas uz juridisko pamatu, no iedibinātās judikatūras izriet, ka ES pasākuma juridiskajam pamatam jābalstās uz objektīviem faktoriem, ko ir iespējams pārbaudīt tiesā; šie faktori ietver pasākuma mērķi un saturu
                  17
               .  Ja Eiropas Savienības pasākuma analīze atklāj, ka tam ir dubults mērķis vai ka tam ir divas sastāvdaļas, un ja vienu no tiem var atzīt par galveno vai dominējošo, bet otram ir tikai palīgraksturs, tad pasākums ir jābalsta tikai uz vienu juridisko pamatu, proti, uz to, ar ko saistīts galvenais vai dominējošais mērķis vai sastāvdaļa.  Ja izņēmuma kārtā ir noteikts, ka pasākumam ir vairāki mērķi, kas ir cieši saistīti, un neviens no tiem nav sekundārs un netiešs attiecībā uz citiem, pasākumi ir jābalsta uz dažādiem atbilstīgiem juridiskajiem pamatiem
                  18
               .

               Potenciāli attiecināmie materiālie juridiskie pamati ir: LESD 16. pants (datu aizsardzība), LESD 82. panta 1. un 2. punkts (tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās), LESD 83. panta 1. punkts (materiālās krimināltiesības), LESD 114. pants (iekšējā tirgus izveide un darbība), LESD 165. pants (sports) un LESD 207. pants (kopējās tirdzniecības politika).

               Kopumā mērķis apkarot manipulācijas ar sporta sacensībām ietver novēršanas un sadarbības elementus, uz kuriem attiecas galvenokārt LESD 165. pants, un sadarbības un tiesību aktu tuvināšanas elementus, uz kuriem attiecas 114. pants (ar krimināltiesībām nesaistītiem noteikumiem), LESD 207. pants (ciktāl šie noteikumi attiecas uz trešo valstu derību operatoru piekļuvi) un LESD 82. panta 1. punkts un 83. pants (krimināllietās).

               Uz derību pakalpojumiem var attiecināt LESD 114. un 207. pantu atkarībā no tā, vai pakalpojumi ir “ES iekšienē” vai ne.  Šķiet, ka Konvencijā kopumā lielāka nozīme ir iekšējā tirgus aspektam, bet kopējās tirdzniecības politikas aspekts ir atspoguļots tikai Konvencijas 11. pantā.  Tomēr, pat ja LESD 207. pants nav minēts un tiek uzskatīts par papildinošu iekšējā tirgus aspektiem, dalībvalstis nav kompetentas attiecīgajos aspektos, kuri ietilpst kopējās tirdzniecības politikas jomā.

               Datu aizsardzība nav Konvencijas galvenais mērķis, un tās noteikumiem ir tikai pakārtota nozīme.  Mūsdienās daudzās Eiropas Padomes konvencijās tiek atgādināts, ka datu aizsardzība ir jārespektē, pat ja šādas saistības var izrietēt no citām konvencijām (piemēram, Konvencija Nr. 108 par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu automātisko apstrādi), ciktāl katras konvencijas puses var nebūt identiskas.

               Tādējādi, lai ES pilnībā izmantotu savu kompetenci attiecībā uz visu Konvenciju (izņemot elementus, attiecībā uz kuriem tai nebūtu kompetences), galvenais materiālais juridiskais pamats ir LESD 82. panta 1. punkts, 83. panta 1. punkts, 114. un 165. pants.

               No Konvencijas cieši savstarpēji saistītās būtības, kā arī no fakta, ka tajā ietvertas kompetences, kas var būt ES ekskluzīvas kompetences, un kompetences, kas ES nav piešķirtas, izriet, ka Savienībai vai dalībvalstīm nav iespējams noslēgt Konvenciju vienām pašām.

               3.2. Procesuālais juridiskais pamats

               LESD 218. panta 6. punktā ir paredzēts, ka Padome pieņem lēmumu par nolīguma noslēgšanu pēc nolīguma sarunu vadītāja priekšlikuma.

               LESD 218. panta 6. punkta a) apakšpunktā paredzēts, ka gadījumos, kad nolīgums “attiecas uz jomām, kurās piemēro parasto likumdošanas procedūru”, Padome pieņem lēmumu par nolīguma slēgšanu pēc tam, kad tiek saņemta Eiropas Parlamenta piekrišana.

               Kā norādīts iepriekš, Konvencija pret manipulācijām ar sporta sacensībām  attiecas uz jomām, kurās piemēro parasto likumdošanas procedūru.

               Turklāt saskaņā ar LESD 218. panta 8. punktu Padomes lēmums par nolīguma noslēgšanu ir pieņemams ar kvalificētu balsu vairākumu.

               3.3.
                     Secinājumi

               Šī ierosinātā lēmuma juridiskajam pamatam vajadzētu būt LESD 82. panta 1. punktam, 83. panta 1. punktam saistībā ar 218. panta 6. punkta a) apakšpunktu.

               2017/0165 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS,

               par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Eiropas Padomes Konvenciju pret manipulācijām ar sporta sacensībām attiecībā uz lietām, kas saistītas ar materiālajām krimināltiesībām un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 82. panta 1. punktu, 83. panta 1. punktu saistībā ar tā 218. panta 6. punkta a) apakšpunktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu
                  19
               ,

               tā kā:

               (1)Konvencijas 15. pants neparedz vispārēju apsūdzību celšanu pret manipulācijām ar sporta sacensībām, bet tikai pret atsevišķiem tās veidiem (ja rīcība saistīta ar korupciju, spaidiem vai krāpšanu). Uz rīcību, kurā ietilpst manipulācijas ar sporta sacensībām, tikai daļēji attiecas LESD 83. panta 1. punktā skaidri norādītās noziegumu jomas gadījumos, ja šāda rīcība ietver organizētu noziedzību vai krāpšanu
                  20
               .

               (2)Konvencijas 16. pantā ir paredzēts, ka Puses pieņem pasākumus, kas vajadzīgi, lai klasificētu kā noziedzīgus nodarījumus darbības, tostarp noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju, ja nodarījums, kura rezultātā tiek iegūti noziedzīgi līdzekļi, ir noziedzīgs nodarījums saistībā ar manipulācijām ar sporta sacensībām, kā arī līdzdalība šādā nodarījumā. Ar Padomes Pamatlēmumu 2001/500/TI Savienība ir paredzējusi kopīgus noteikumus. Saskaņā ar tā 1. panta b) punktu dalībvalstis attiecīgi rīkojas, lai neizdarītu un neatbalstītu atrunas attiecībā uz smagiem noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas nodarījumiem, kas uzskaitīti 6. pantā Eiropas Padomes 1990. gada Konvencijā par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, meklēšanu, arestēšanu un konfiskāciju. Tādējādi Savienības tiesībās ir noteikta noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas nodarījumu definīcija. Paredzot, ka manipulācijās ar sporta sacensībām iegūtu līdzekļu legalizēšana būtu jāuzskata par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju, Konvencijas 16. pants var skart vai mainīt Savienības noteikumu darbības jomu.

               (3)Kompetence attiecībā uz Konvencijas 17., 18., 22. un 23. punktu (IV un VI nodaļā) ir saistīta ar kompetenci saskaņā ar Konvencijas 15. un 16. pantu.

               (4)V nodaļā par jurisdikciju, kriminālprocesu un izpildes pasākumiem un VI nodaļā par sankcijām un pasākumiem ir ietverti noteikumi, kas papildina materiālo krimināltiesību noteikumus, kas ietverti Konvencijas 15. – 18. pantā. Konvencijas 19. pants (jurisdikcija) ir palīgnoteikums krimināltiesību noteikumu noteikšanā.

               (5)VII nodaļa attiecas uz starptautisko sadarbību tieslietās un citos jautājumos. Ir svarīgi norādīt, ka Konvencija nesatur nekādu tiesisko regulējumu, kas varētu aizstāt spēkā esošos noteikumus, un tādējādi tā neskar instrumentus, kas jau pastāv attiecībā uz savstarpējo palīdzību krimināllietās un attiecībā uz izdošanu
                  21
               . Šajā sakarā Eiropas līmenī ir visaptverošs instrumentu kopums, kas paredzēts, lai atvieglotu tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās, kas varētu attiekties uz manipulāciju ar sporta sacensībām citu modi operandi vai uz krimināli sodāmām manipulācijām ar sporta sacensībām kā uz jaunu pārkāpumu dalībvalstu iekšējā tiesiskajā kārtībā
                  22
               .

               (6)Eiropas Savienība veicina Eiropas Padomes Konvenciju pret manipulācijām ar sporta sacensībām kā ieguldījumu Eiropas Savienības centienos apkarot manipulācijas ar sporta sacensībām nolūkā aizsargāt godīgumu sportā un sporta ētiku, ievērojot sporta autonomijas principu.

               (7)Saskaņā ar Padomes [...] Lēmumu [...] Eiropas Padomes Konvencija pret manipulācijām ar sporta sacensībām, ko [...] parakstījuši [...], ņemot vērā tā noslēgšanu vēlāk.

               (8)Uz Konvencijas noteikumiem, kas ir Savienības kompetencē un kas nav noteikumi attiecībā uz materiālajām krimināltiesībām un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās, attiecas atsevišķs lēmums
                  23
               , ko Padome pieņem paralēli šim lēmumam.

               (9)Konvencija būtu jāapstiprina Savienības vārdā,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Ar šo Savienības vārdā tiek noslēgta Eiropas Padomes Konvencija pret manipulācijām ar sporta sacensībām.

               Konvencijas teksts ir pievienots šim lēmumam.

               2. pants

               Padomes priekšsēdētājs ieceļ personu, kas ir tiesīga Eiropas Savienības vārdā deponēt Konvencijas 32. pantā paredzēto apstiprināšanas instrumentu, izsakot Eiropas Savienības piekrišanu uzņemties šīs Konvencijas saistības. Padomes Ģenerālsekretariāts sagatavo instrumentu, ar ko personu vai personas, ko izraudzījies Konvencijas sarunu vadītājs, pilnvaro parakstīt Konvenciju, paredzot tās noslēgšanu.

               3. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā. To publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

               Briselē,

                     Padomes vārdā —

                     priekšsēdētājs

                     (1)
                  COM(2012) 655 final.

                     (2)
                  Komisija sniedza paziņojumu attiecībā uz Padomes protokolu, kurā tā nepiekrita materiālā juridiskā pamata iekļaušanai, skatīt Padomes dokumentu Nr. 10509/13.

                     (3)
                  Padomes 2013. gada 10. jūnija Lēmums 2013/304/ES, ar ko Eiropas Komisiju pilnvaro ES vārdā piedalīties sarunās par Eiropas Padomes starptautisku konvenciju pret manipulācijām ar sporta rezultātiem, izņemot lietas, kas saistītas ar sadarbību krimināllietās un policijas sadarbību, OV L 170, 22.6.2013., 62. lpp.

                     (4)
                  Padomes lēmums, ar ko Eiropas Komisiju pilnvaro ES vārdā piedalīties sarunās par Eiropas Padomes starptautisku konvenciju pret manipulācijām ar sporta rezultātiem attiecībā uz lietām, kas saistītas ar sadarbību krimināllietās un policijas sadarbību, Padomes dokuments Nr. 10180/13.

                     (5)
                  Malta balsoja pret Konvenciju un 2014. gada 11. jūlijā iesniedza Eiropas Savienības Tiesā lūgumu sagatavot atzinumu par Konvenciju saskaņā ar LESD 218. panta 11. punktu (Atzinums 1/14).

                     (6)
                  AT, BE, BG, DE, DK, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IT, LT, LU, NL, PL, PT, SI.

                     (7)
                  http://ec.europa.eu/internal_market/gambling/communication/index_en.htm.

                     (8)
                  Nesens piemērs: http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/financing/fundings/security-and-safeguarding-liberties/other-programmes/cooperation-between-public-private/index_en.htm.

                     (9)
                  Novēršana tiek apskatīta Konvencijas II un III nodaļā, kā arī 27. un 28. pantā.

                     (10)
                  Skatīt arī Konvencijas 27. un 28. pantu, kas attiecas uz vispārējiem sadarbības aspektiem.

                     (11)
                  Padomes Pamatlēmums 2001/500/TI par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un nozieguma rīku un noziedzīgi iegūto līdzekļu identifikāciju, meklēšanu, iesaldēšanu, arestēšanu un konfiskāciju, OV L 182, 5.7.2001., 1. lpp.

                     (12)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 3. aprīļa Direktīva 2014/42/ES par nozieguma rīku un noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju Eiropas Savienībā.

                     (13)
                  Direktīvā ir noteikta sistēma, kas izstrādāta, lai aizsargātu kredītiestāžu un finanšu iestāžu drošību, integritāti un stabilitāti, kā arī uzticēšanos finanšu sistēmai kopumā, pret riskiem, kas saistīti ar nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un teroristu finansēšanu.

                     (14)
                  Paskaidrojuma ziņojuma 21. punkts.

                     (15)
                  Padomes 2000. gada 29. maija Akts, ar ko izstrādā Konvenciju par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju palīdzību krimināllietās, OV C 197, 12.7.2000., 1. lpp.; Padomes Pamatlēmums 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, OV L 190, 18.7.2002., 1. lpp.; Padomes Pamatlēmums 2003/577/TI par to, kā Eiropas Savienībā izpilda īpašuma vai pierādījumu iesaldēšanas rīkojumus, OV L 196, 2.8.2003., 45. lpp.; Padomes Pamatlēmums 2006/783/TI par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu konfiskācijas rīkojumiem; Padomes Pamatlēmums 2008/978/TI par Eiropas pierādījumu iegūšanas rīkojumu nolūkā iegūt priekšmetus, dokumentus un datus, ko izmantot tiesvedībai krimināllietās, OV L 350, 30.12.2008.; Padomes Pamatlēmums 2009/948/TI par jurisdikcijas īstenošanas konfliktu novēršanu un atrisināšanu kriminālprocesā, OV L 328, 15.12.2009., 42. lpp.; Direktīva 2014/41/ES par Eiropas izmeklēšanas rīkojumu krimināllietās, OV L 130, 1.5.2014., 1. lpp.; Direktīva 2014/42/ES par nozieguma rīku un noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju Eiropas Savienībā, OV L 127, 29.4.2014., 39. lpp.

                     (16)
                  Attiecīgajos leģislatīvajos aktos var ietvert Direktīvu 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV L 281, 23.11.1995., 31. lpp.), Regulu (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV L 8, 12.1.2001., 1. lpp.) un Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI par tādu personas datu aizsardzību, ko apstrādā, policijas un tiesu iestādēm sadarbojoties krimināllietās (OV L 350, 30.12.2008., 60. lpp.).

                     (17)
                  Lieta C-377/12, Komisija/Padome, 34. punkts.

                     (18)
                  Turpat, Nolēmuma 34. punkts.

                     (19)
                  OV C [...], [...], [...]. lpp.

                     (20)
                  Padomes Pamatlēmums 2003/568/TI par korupcijas apkarošanu privātajā sektorā, OV L 192, 31.7.2003., 54. lpp.

                     (21)
                  Paskaidrojuma ziņojuma 21. punkts.

                     (22)
                  Padomes 2000. gada 29. maija Akts, ar ko izstrādā Konvenciju par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju palīdzību krimināllietās, OV C 197, 12.7.2000., 1. lpp.; Padomes Pamatlēmums 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, OV L 190, 18.7.2002., 1. lpp.; Padomes Pamatlēmums 2003/577/TI par to, kā Eiropas Savienībā izpilda īpašuma vai pierādījumu iesaldēšanas rīkojumus, OV L 196, 2.8.2003., 45. lpp.; Padomes Pamatlēmums 2006/783/TI par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu konfiskācijas rīkojumiem; Padomes Pamatlēmums 2008/978/TI par Eiropas pierādījumu iegūšanas rīkojumu nolūkā iegūt priekšmetus, dokumentus un datus, ko izmantot tiesvedībai krimināllietās, OV L 350, 30.12.2008.; Padomes Pamatlēmums 2009/948/TI par jurisdikcijas īstenošanas konfliktu novēršanu un atrisināšanu kriminālprocesā, OV L 328, 15.12.2009., 42. lpp.; Direktīva 2014/41/ES par Eiropas izmeklēšanas rīkojumu krimināllietās, OV L 130, 1.5.2014., 1. lpp.; Direktīva 2014/42/ES par nozieguma rīku un noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju Eiropas Savienībā, OV L 127, 29.4.2014., 39. lpp.

                     (23)
                  Padomes lēmums [...]