               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 26.2.2020
            COM(2020) 70 final
            2020/0030(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               Līgumā par Eiropas Savienības darbību noteikts, ka dalībvalstis ekonomikas politiku un nodarbinātības veicināšanu uzskata par vispārsvarīgu jautājumu un savu darbību šajā jomā koordinē Padomē. Līgumā norādīts, ka Padomei jāpieņem nodarbinātības pamatnostādnes (148. pants), un precizēts, ka tām jābūt saskaņotām ar ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm (121. pants).

               Ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes ir izstrādātas uz nenoteiktu laikposmu, taču nodarbinātības pamatnostādnes jāizstrādā katru gadu no jauna. Šādas pamatnostādnes kā integrēta pakete pirmo reizi kopā tika pieņemtas 2010. gadā, stiprinot stratēģiju “Eiropa 2020”. Līdz 2014. gadam integrētās pamatnostādnes saglabājās nemainīgas. Pārskatītās integrētās pamatnostādnes tika pieņemtas 2015. gadā. 2018. gadā nodarbinātības pamatnostādnes tika saskaņotas ar principiem, kas izklāstīti Eiropas sociālo tiesību pīlārā, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija 2017. gada novembrī pieņēma ar mērķi valstu līmenī virzīt reformas un panākt, lai tas rādītu virzienu konverģences atjaunošanai visā Eiropā, un pamatnostādnes saglabājās nemainīgas 2019. gadā. Pamatnostādnes ne vien nosaka dalībvalstu politikas tvērumu un koordinēšanas ievirzi, bet arī kalpo par pamatu konkrētām valstīm adresētu ieteikumu sagatavošanai attiecīgajās jomās. Tāpat kā vispārīgās ekonomikas politikas pamatnostādnes, dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnes tiek iesniegtas kā Padomes lēmums par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm (integrēto pamatnostādņu II daļa).

               Dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnes ir grozītas, lai saskaņotu tekstu, iekļaujot gada ilgtspējīgas izaugsmes stratēģijas četras dimensijas un jo īpaši vides ilgtspējas dimensiju, atspoguļojot vēstījumu par spēcīgāku sociālo Eiropu taisnīgai pārejai un integrējot ANO ilgtspējīgas attīstības mērķus (IAM).

               Pārskatītās nodarbinātības pamatnostādnes ir šādas:

               5. pamatnostādne. Palielināt pieprasījumu pēc darbaspēka;

               6. pamatnostādne. Stiprināt darbaspēka piedāvājumu un uzlabot piekļuvi nodarbinātībai, prasmēm un kompetencēm;

               7. pamatnostādne. Uzlabot darba tirgu darbību un sociālā dialoga efektivitāti;

               8. pamatnostādne. Veicināt vienlīdzīgas iespējas visiem, sekmēt sociālo iekļaušanu un apkarot nabadzību.

               2020/0030 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 148. panta 2. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu
                  1
               ,

               ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu
                  2
               ,

               ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu
                  3
               ,

               ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu
                  4
               ,

               tā kā:

               (1)Lai sasniegtu Līguma par Eiropas Savienību 3. pantā izklāstītos mērķus par pilnīgu nodarbinātību un sociālo attīstību, līdzsvarotu izaugsmi un vides augsta līmeņa aizsardzību un tās kvalitātes uzlabošanu, dalībvalstīm un Savienībai jāizstrādā koordinēta stratēģija nodarbinātības jomā, īpaši atbalstot kvalificētu, apmācītu un pielāgoties spējīgu darbaspēku, kā arī tādus darba tirgus, kas spēj reaģēt uz pārmaiņām ekonomikā. Dalībvalstīm, ņemot vērā valstu praksi attiecībā uz darba devēju un darba ņēmēju atbildību, nodarbinātības veicināšana jāuzskata par vispārsvarīgu jautājumu un sava darbība šajā jomā jākoordinē Padomē.

               (2)Savienībai ir jāapkaro sociālā atstumtība un diskriminācija, jāveicina sociālais taisnīgums un aizsardzība, kā arī sieviešu un vīriešu līdztiesība, paaudžu solidaritāte un bērnu tiesību aizsardzība. Nosakot un īstenojot savu politiku un darbības, Savienībai ir jāņem vērā prasības, kas saistītas ar augsta nodarbinātības līmeņa veicināšanu, atbilstīgas sociālās aizsardzības nodrošināšanu, nabadzības un sociālās atstumtības apkarošanu un augsta līmeņa izglītības un mācību nodrošināšanu, kā tas noteikts Līguma par Eiropas Savienības darbību 9. pantā.

               (3)Saskaņā ar Līgumu par Eiropas Savienības darbību (LESD) Savienība ir izstrādājusi un īstenojusi politikas koordinēšanas instrumentus ekonomikas un nodarbinātības politikas jomās. Pašreizējās dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnes, kas ir daļa no šiem instrumentiem, kopā ar dalībvalstu un Savienības ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm, kas noteiktas Padomes Ieteikumā (ES) 2015/1184 (
                  5
               ), veido integrētās pamatnostādnes. Tām, paturot prātā dalībvalstu savstarpējo atkarību, jānosaka, kā dalībvalstīs un Savienībā īstenot politiku. Koordinētu Eiropas un valstu politikas un reformu rezultātā būtu jānonāk pie atbilstoša vispārēju, ilgtspējīgu ekonomikas un sociālās politikas risinājumu kopuma, kam, savukārt, būtu jārada plašāka pozitīva ietekme.

               (4)Nodarbinātības politikas pamatnostādnes ir saskaņotas ar Stabilitātes un izaugsmes paktu, spēkā esošajiem Savienības tiesību aktiem un dažādām Savienības iniciatīvām, to vidū Padomes 2013. gada 22. aprīļa Ieteikumu par garantijas jauniešiem izveidi (
                  6
               ), Padomes 2016. gada 15. februāra Ieteikumu par ilgstošo bezdarbnieku integrāciju darba tirgū (
                  7
               ), Padomes 2016. gada 19. decembra Ieteikumu par prasmju pilnveides ceļiem (
                  8
               ), Padomes 2018. gada 15. marta Ieteikumu par Eiropas satvaru kvalitatīvai un rezultatīvai māceklībai (
                  9
               ), Padomes 2018. gada 22. maija Ieteikumu par pamatkompetencēm mūžizglītībā (
                  10
               ), Padomes 2019. gada 22. maija Ieteikumu par kvalitatīvām agrīnās pirmsskolas izglītības un aprūpes sistēmām (
                  11
               ) un Padomes 2019. gada 8. novembra Ieteikumu par piekļuvi sociālajai aizsardzībai (
                  12
               ).

               (5)Eiropas pusgads apvieno šos dažādos instrumentus visaptverošā sistēmā integrētai daudzpusējai ekonomikas un nodarbinātības politikas koordinācijai un uzraudzībai. Cenšoties panākt vidisko ilgtspēju, ražīgumu, taisnīgumu un stabilitāti, Eiropas pusgadā integrēti Eiropas sociālo tiesību pīlāra principi, to skaitā cieša sadarbība ar sociālajiem partneriem, pilsonisko sabiedrību un citām ieinteresētajām personām. Tas atbalsta ilgtspējīgas attīstības mērķu (
                  13
               ) sasniegšanu. Savienības un dalībvalstu nodarbinātības un ekonomikas politikai būtu jāiet rokrokā ar Eiropas pāreju uz klimatneitrālu, vidiski ilgtspējīgu un digitālu ekonomiku, vienlaikus uzlabojot konkurētspēju, veicinot inovāciju, sekmējot sociālo taisnīgumu un vienlīdzīgas iespējas, kā arī novēršot nevienlīdzību un reģionālās atšķirības.

               (6)Klimata pārmaiņas un ar vidi saistītās problēmas, globalizācija, digitalizācija un demogrāfiskās pārmaiņas pārveidos Eiropas ekonomiku un sabiedrību. Lai pilnvērtīgi ņemtu vērā šos strukturālos faktorus un pēc vajadzības pielāgotu pašreizējās sistēmas, atzīstot dalībvalstu ekonomikas un darba tirgu un ar tiem saistītās politikas ciešo savstarpējo atkarību, Savienībai un tās dalībvalstīm būtu jāstrādā kopā. Tālab gan Savienības, gan valstu līmenī ir nepieciešama koordinēta, vērienīga un efektīva politikas rīcība, kas būtu saskaņā ar LESD un Savienības noteikumiem par ekonomikas pārvaldību. Šādai politikas rīcībai būtu jāaptver ilgtspējīgu investīciju palielināšana, atjaunota apņemšanās pareizā secībā veikt strukturālas reformas, kuras uzlabotu produktivitāti, ekonomikas izaugsmi, sociālo un teritoriālo kohēziju, augšupēju konverģenci, ekonomikas noturību un fiskālās atbildības īstenošanu. Tajā būtu jāapvieno pasākumi piedāvājuma un pieprasījuma jomā, vienlaikus ņemot vērā to ietekmi uz vidi, nodarbinātību un sociālo jomu.

               (7)Eiropas Parlaments, Padome un Komisija parakstīja Iestāžu kopīgu proklamāciju par Eiropas sociālo tiesību pīlāru (
                  14
               ). Pīlārs nosaka 20 principus un tiesības, kas nepieciešami labi funkcionējošu un taisnīgu darba tirgu un sociālās drošības sistēmu atbalstam, un tie strukturēti trijās kategorijās: vienlīdzīgas iespējas un piekļuve darba tirgum, taisnīgi darba apstākļi un sociālā aizsardzība un iekļaušana. Principi un tiesības dod ievirzi mūsu stratēģijai, nodrošinot, ka pāreja uz klimatneitralitāti, vidisko ilgtspēju un digitalizāciju, kā arī demogrāfiskās pārmaiņas ir sociāli taisnīgas un pamatotas. Pīlārs veido pamatprincipu kopumu, kas palīdzēs pārraudzīt dalībvalstu nodarbinātības un sociālos rādītājus, virzīt reformas valsts, reģionālā un vietējā līmenī un mūsdienu ekonomikā apvienot “sociālos” un “tirgus” aspektus, arī veicinot sociālo ekonomiku.

               (8)Darba tirgus reformās, arī attiecībā uz valstu mehānismiem darba samaksas noteikšanai, būtu jāievēro valstu sociālā dialoga prakse un būtu jānodrošina vajadzīgā iespēja plaši ņemt vērā sociālekonomiskos jautājumus, to vidū uzlabojumus tādos aspektos kā ilgtspēja, konkurētspēja, inovācija, darbvietu izveide, mūžizglītības un mācību politika, darba apstākļi, izglītība un prasmes, sabiedrības veselība, iekļaušana un reālie ienākumi.

               (9)Stiprinot virzību uz iekļaujošu un noturīgu sabiedrību, kurā cilvēki ir aizsargāti un spēj paredzēt un pārvaldīt pārmaiņas un kurā viņi var aktīvi piedalīties sabiedrībā un ekonomikā, dalībvalstīm un Savienībai būtu jānodrošina, ka pārmaiņas ir taisnīgas un sociāli pamatotas. Būtu jāvēršas pret diskrimināciju visās tās izpausmēs. Nodrošinot darba tirgu un sociālās aizsardzības sistēmu pilnvērtīgu darbību un likvidējot šķēršļus, kas kavē izglītību, mācības un dalību darba tirgū, tai skaitā izmantojot ieguldījumus pirmsskolas izglītībā un aprūpē, būtu jāsniedz visiem piekļuve un iespējas un būtu jāsamazina nabadzība un sociālā atstumtība (arī bērnu nabadzība un atstumtība). Saistībā ar sabiedrības novecošanu īpaši svarīga ir savlaicīga un vienlīdzīga piekļuve veselības aprūpes pakalpojumiem par pieņemamu cenu, ieskaitot profilaksi un veselības veicināšanu. Būtu jāturpina realizēt personu ar invaliditāti potenciālu ekonomikas izaugsmes un sociālās attīstības veicināšanā. Tā kā Savienības darbvietās aizvien plašāk tiek izmantoti jauni ekonomikas un uzņēmējdarbības modeļi, mainās arī darba tiesiskās attiecības. Dalībvalstīm būtu jānodrošina tas, lai darba tiesiskās attiecības, kas izriet no jaunām darba formām, saglabātu un stiprinātu Eiropas sociālo modeli.

               (10)Integrētās pamatnostādnes būtu jāizmanto par pamatu konkrētām valstīm sagatavotiem ieteikumiem, kurus Padome var adresēt dalībvalstīm. Lai veicinātu nodarbinātību, sociālos ieguldījumus, sociālo iekļaušanu, pieejamību, sekmētu darbaspēka pilnveides un pārkvalificēšanās iespējas, mūžizglītību un augstas kvalitātes izglītību un apmācību visiem, arī digitālo pratību un prasmes, dalībvalstīm būtu pilnībā jāizmanto Eiropas Sociālais fonds Plus un citi Savienības fondi, to vidū Taisnīgas pārkārtošanās fonds un InvestEU. Lai gan integrētās pamatnostādnes ir adresētas dalībvalstīm un Savienībai, tās būtu jāīsteno partnerībā ar visām valsts, reģionālajām un vietējām iestādēm, šajā darbībā cieši iesaistot parlamentus, kā arī sociālos partnerus un pilsoniskās sabiedrības pārstāvjus.

               (11)Nodarbinātības komitejai un Sociālās aizsardzības komitejai saskaņā ar attiecīgām Līgumos paredzētām pilnvarām būtu jāuzrauga, kā attiecīgā politika tiek īstenota, raugoties no nodarbinātības politikas pamatnostādņu aspekta. Šīm komitejām un citām Padomes darba sagatavošanas struktūrām, kas iesaistītas ekonomikas un sociālās politikas koordinēšanā, būtu jāstrādā cieši kopā. Būtu jāuztur politikas dialogs starp Eiropas Parlamentu, Padomi un Komisiju, jo īpaši par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm.

               (12)Ir notikusi apspriešanās ar Sociālās aizsardzības komiteju,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Ar šo tiek pieņemtas pielikumā izklāstītās dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnes. Šīs pamatnostādnes ir daļa no integrētajām pamatnostādnēm.

               2. pants

               Pielikumā izklāstītās pamatnostādnes dalībvalstis ņem vērā to nodarbinātības politikā un reformu programmās, par kurām ziņojumus iesniedz saskaņā ar LESD 148. panta 3. punktu.

               3. pants

               Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV C , ,  . lpp.

                     (2)

                        OV C , ,  . lpp.

                     (3)

                        OV C , ,  . lpp.

                     (4)

                        OV C , ,  . lpp.

                     (5)

                        Padomes Ieteikums (ES) 2015/1184 (2015. gada 14. jūlijs) par vispārējām pamatnostādnēm dalībvalstu un Eiropas Savienības ekonomikas politikai (OV L 192, 18.7.2015., 27. lpp.).

                     (6)

                        OV C 120, 26.4.2013., 1. lpp.

                     (7)

                        OV C 67, 20.2.2016., 1. lpp.

                     (8)

                        OV C 484, 24.12.2016., 1. lpp.

                     (9)

                        OV C 153, 2.5.2018., 1. lpp.

                     (10)

                        OV C 189, 4.6.2018., 1.–13. lpp.

                     (11)

                        OV C 189, 5.6.2019., 4.–14. lpp.

                     (12)

                        OV C 387, 15.11.2019., 1.–8. lpp.

                     (13)

                        ANO Rezolūcija A/RES/70/1.

                     (14)

                        OV C 428, 13.12.2017., 10. lpp.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 26.2.2020
            COM(2020) 70 final
            PIELIKUMI
            dokumentam
            PriekšlikumsPADOMES LĒMUMS
            par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm

               PIELIKUMS

               5. pamatnostādne. Palielināt pieprasījumu pēc darbaspēka

               Dalībvalstīm būtu aktīvi jāveicina ilgtspējīga sociālā tirgus ekonomika un jāatvieglo un jāatbalsta ieguldījumi kvalitatīvu darbvietu radīšanā. Šajā nolūkā tām būtu jāmazina šķēršļi, ar kuriem uzņēmumi saskaras, pieņemot darbā cilvēkus, jāveicina atbildīga uzņēmējdarbība un patiesa pašnodarbinātība un jo īpaši jāatbalsta mikrouzņēmumu, mazo un vidējo uzņēmumu izveide un izaugsme, arī nodrošinot piekļuvi finansējumam. Dalībvalstīm būtu aktīvi jāsekmē sociālās ekonomikas attīstība, sociālā inovācija un sociālie uzņēmumi un jāveicina šīs inovatīvās nodarbinātības formas, radot kvalitatīvas darba iespējas un nodrošinot sociālos pabalstus vietējā līmenī.

               Nodokļu slogs būtu jāpārorientē no darbaspēka uz citiem avotiem, kuri – ņemot vērā nodokļu sistēmas pārdales ietekmi – dod lielāku labumu nodarbinātībai un iekļaujošai izaugsmei, kā arī vienlaikus tas jāsalāgo ar klimata un vides politikas mērķiem, tai pašā laikā aizsargājot ienākumus, kas nodrošinās pienācīgu sociālo aizsardzību un izdevumus izaugsmes veicināšanai.

               Dalībvalstīm, kurās ir ieviesti mehānismi ar likumu paredzētas minimālās darba algas noteikšanai, būtu pārredzami un paredzami jānodrošina sociālo partneru pilnvērtīga iesaiste, kas ļautu adekvāti salāgot algas ar ražīguma izmaiņām un nodrošinātu taisnīgas algas pienācīgam dzīves līmenim, īpašu uzmanību veltot zemu un vidēju ienākumu grupām, lai veicinātu augšupēju konverģenci. Šajos mehānismos būtu jāņem vērā ekonomikas rādītāji reģionos un nozarēs. Lai noteiktu algas, dalībvalstīm būtu jāveicina sociālais dialogs un darba koplīguma slēgšanas sarunas. Ievērojot valstu praksi, dalībvalstīm un sociālajiem partneriem, izmantojot koplīgumus vai adekvātu likumā noteikto minimālo algu, būtu jānodrošina, ka visiem darba ņēmējiem ir tiesības uz pienācīgu un taisnīgu atalgojumu, ņemot vērā atalgojuma ietekmi uz konkurētspēju, darbvietu radīšanu un nodarbinātu personu nabadzību.

               6. pamatnostādne. Stiprināt darbaspēka piedāvājumu un uzlabot piekļuvi nodarbinātībai, prasmēm un kompetencēm

               Ņemot vērā tehnoloģisko un vidisko pārkārtošanos, kā arī demogrāfiskās pārmaiņas, dalībvalstīm būtu jāveicina ilgtspēja, ražīgums, nodarbināmība un cilvēkkapitāls, sekmējot attiecīgas zināšanas, prasmes un kompetences visā cilvēka mūža laikā un reaģējot uz pašreizējām un nākotnes darba tirgus vajadzībām. Lai nodrošinātu kvalitatīvu un iekļaujošu izglītību, arī profesionālo izglītību un apmācību, dalībvalstīm būtu arī jāpielāgo savas izglītības un apmācības sistēmas un tajās jāiegulda. Lai izglītības un apmācības sistēmās novērstu strukturālās nepilnības, uzlabotu šo sistēmu kvalitāti un atbilstību darba tirgus vajadzībām un arī lai īstenotu vidisko pārkārtošanos, dalībvalstīm būtu jāsadarbojas ar sociālajiem partneriem, izglītības un apmācības pakalpojumu sniedzējiem, uzņēmumiem un citām ieinteresētajām personām. Īpaša uzmanība būtu jāpievērš skolotāja profesijas problemātikai. Lai liktu pamatus pielāgošanās spējai vēlākā dzīves posmā, izglītības un apmācības sistēmām būtu jānodrošina visiem izglītojamajiem pamatkompetences, ieskaitot pamatprasmes un digitālās prasmes, kā arī caurviju prasmes. Dalībvalstīm būtu jācenšas nodrošināt, ka darba maiņas gadījumā tiesības uz apmācību tiek pārceltas, attiecīgā gadījumā izmantojot individuālus mācību kontus. Lai atbalstītu godīgu un taisnīgu pāreju visiem, stiprinātu sociālos rezultātus, risinātu darba tirgus nepilnības un uzlabotu ekonomikas vispārējo noturību pret satricinājumiem, tām būtu jādod iespēja ikvienam paredzēt darba tirgus vajadzības un labāk tām pielāgoties, konkrētāk, ar pastāvīgu pārkvalificēšanos un prasmju pilnveidi.

               Dalībvalstīm būtu jāveicina vienlīdzīgas iespējas visiem, novēršot nevienlīdzību izglītības un apmācības sistēmās, arī nodrošinot piekļuvi kvalitatīvai pirmsskolas izglītībai. Tām būtu jāpaaugstina vispārējais izglītības līmenis, jāsamazina to jauniešu skaits, kas priekšlaicīgi pamet skolu, jāuzlabo piekļuve augstākajai izglītībai un jāpalielina augstāko izglītību ieguvušo skaits, kā arī jāpalielina pieaugušo līdzdalība tālākizglītībā, jo īpaši to izglītojamo vidū, kuri atrodas nelabvēlīgākā situācijā un ir vismazāk kvalificēti. Ņemot vērā jaunās prasības, ko diktē sabiedrības digitalizācija, zaļais kurss un novecošana, dalībvalstīm savās profesionālās izglītības un apmācības sistēmās (PIA) būtu jāstiprina mācīšanās darbavietā (arī izmantojot kvalitatīvu un reālu māceklību) un jāpalielina zinātnes, tehnoloģiju, inženierzinātņu un matemātikas (STEM) absolventu skaits gan vidējā līmeņa PIA, gan augstākajā izglītībā. Turklāt dalībvalstīm būtu jāpalielina augstākās izglītības un pētniecības sasaiste ar darba tirgu, jāuzlabo prasmju pārraudzība un prognozēšana, jāpadara prasmes redzamākas un kvalifikācijas – arī ārvalstīs iegūtās kvalifikācijas – salīdzināmākas un jāpalielina iespējas atzīt un apstiprināt prasmes un kompetences, kas iegūtas ārpus formālās izglītības un apmācības. Tām būtu jāuzlabo un jāpaplašina elastīgu profesionālās tālākizglītības un tālākapmācības iespēju piedāvājums un izmantojums. Izveidojot prasmju pilnveides ceļus (tas ietver prasmju novērtēšanu, piedāvājumu izglītības un apmācību jomā, kas saskan ar darba tirgus iespējām, un apgūto prasmju atzīšanu un apstiprināšanu) un tādējādi uzlabojot kvalitatīvu mācību iespēju pieejamību un izmantošanu, dalībvalstīm būtu jāatbalsta arī mazprasmīgi pieaugušie, lai tie varētu saglabāt vai uzlabot savu nodarbināmību ilgtermiņā.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina bezdarbniekiem un neaktīviem cilvēkiem reāla, savlaicīga, koordinēta un individuāli pielāgota palīdzība, kuras pamatā ir atbalsts darba meklēšanai, apmācība, pārkvalifikācija un piekļuve citiem atbalsta pakalpojumiem. Lai būtiski samazinātu un novērstu ilgstošu un strukturālu bezdarbu, iespējami drīz būtu jāievieš visaptverošas stratēģijas, kas ietver padziļinātu individuālo novērtējumu par bezdarbu. Jauniešu bezdarbam un jautājumam par tiem jauniešiem, kas nemācās, nestrādā vai neapgūst arodu, būtu jāturpina pievērsties ar priekšlaicīgas mācību pārtraukšanas novēršanu un strukturāliem uzlabojumiem pārejā no mācībām uz darbu, arī pilnībā īstenojot Garantiju jauniešiem
                  1
               .

               Dalībvalstīm būtu jātiecas novērst šķēršļus un atturošus faktorus un jānodrošina stimuli dalībai darba tirgū, jo īpaši tiem sabiedrības locekļiem, kam ir zemi ienākumi, kas ir otri pelnītāji un kas ir visvairāk attālināti no darba tirgus. Dalībvalstīm būtu jāatbalsta un jāpielāgo darba vide personām ar invaliditāti, arī izmantojot mērķtiecīgu finansiālu atbalstu un pakalpojumus, kas ļauj minētajām personām piedalīties darba tirgū un sabiedrības dzīvē.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina dzimumu līdztiesība un lielāka sieviešu dalība darba tirgū, arī nodrošinot vienlīdzīgas iespējas un karjeras izaugsmi un novēršot šķēršļus līdzdalībai līderībā visos lēmumu pieņemšanas līmeņos. Būtu jānovērš vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirības. Būtu jānodrošina vienāds atalgojums par vienādu vai līdzvērtīgu darbu un atalgojuma pārredzamība. Būtu jāsekmē līdzsvars starp darba, ģimenes un privāto dzīvi gan sievietēm, gan vīriešiem, jo īpaši nodrošinot piekļuvi cenas ziņā pieņemamai un kvalitatīvai ilgtermiņa aprūpei un pirmsskolas izglītības un aprūpes pakalpojumiem. Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka bērnu vecākiem un citām personām ar aprūpes pienākumiem ir iespēja izmantot piemērotu atvaļinājumu ģimenes apstākļu dēļ un elastīgu darba režīmu, kas tiem ļautu panākt līdzsvaru starp darbu, ģimenes un privāto dzīvi un sekmētu tādu šo tiesību izmantošanu, kas būtu līdzsvarota sieviešu un vīriešu vidū.

               7. pamatnostādne. Uzlabot darba tirgu darbību un sociālā dialoga efektivitāti

               Lai gūtu labumu no dinamiska un produktīva darbaspēka un jauniem darba organizācijas un uzņēmējdarbības modeļiem, dalībvalstīm būtu jāsadarbojas ar sociālajiem partneriem jautājumā par taisnīgiem, pārredzamiem un paredzamiem darba apstākļiem un par tiesību un pienākumu līdzsvarošanu. Tām būtu jāmazina un jānovērš darba tirgus segmentācija, jācīnās pret nedeklarētu darbu un jāveicina pāreja uz beztermiņa nodarbinātības formām. Nodarbinātības aizsardzības noteikumiem, darba tiesībām un iestādēm būtu jānodrošina gan piemērota vide, kas sekmē pieņemšanu darbā, gan tas, lai darba devējiem ir elastība, kas vajadzīga, lai ātri pielāgotos ekonomiskās situācijas izmaiņām, vienlaikus saglabājot darba ņēmējiem pienācīgu drošību un veselīgu, drošu un labi pielāgotu darba vidi, aizsargājot darba tiesības un nodrošinot sociālo aizsardzību. Būtu jānovērš tādu darba tiesisko attiecību veidošanās, kurās rodas nedroši darba apstākļi, kā tas ir platformu darbinieku gadījumā, un jāvēršas pret nestandarta līgumu ļaunprātīgu izmantošanu. Nepamatotas atlaišanas gadījumā vajadzētu būt nodrošinātām iespējām izmantot efektīvu un objektīvu strīdu risināšanas kārtību un tiesībām uz tiesisko aizsardzību, ieskaitot adekvātu kompensāciju.

               Ar politiku būtu jātiecas uzlabot un atbalstīt dalību darba tirgū, atbilstību starp piedāvājumu un pieprasījumu darba tirgū un pāreju uz darba tirgu. Dalībvalstīm būtu jāaktivizē tie, kuri var piedalīties darba tirgū, un jāsniedz tiem šādas iespējas. Dalībvalstīm būtu jāstiprina aktīvas darba tirgus politikas rezultativitāte, paplašinot tās mērķus, mērķauditorijas sasniegšanas pasākumus, tvērumu un nodrošinot politikas labāku sasaisti ar ienākumu atbalstu bezdarbniekiem, kamēr tie meklē darbu, un pamatojoties uz viņu tiesībām un pienākumiem. Dalībvalstīm vajadzētu tiekties uz lielāku lietderību un efektivitāti valsts nodarbinātības dienestu darbā, nodrošinot savlaicīgu un individuāli pielāgotu atbalstu darba meklētājiem, atbalstot pieprasījumu darba tirgū un īstenojot rezultātu novērtēšanas sistēmas.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina bezdarbniekiem tiesības uz adekvātiem saprātīga ilguma bezdarbnieka pabalstiem atbilstoši viņu iemaksām un valsts noteikumiem par tiesībām saņemt bezdarbnieka pabalstu. Šādiem pabalstiem nevajadzētu atņemt motivāciju ātri atgriezties darba tirgū, un tie būtu jāpapildina ar aktīvu darba tirgus politiku.

               Audzēkņu un darba ņēmēju mobilitāte būtu pienācīgi jāatbalsta ar mērķi uzlabot nodarbināmību, prasmes un pilnībā izmantot Eiropas darba tirgus potenciālu, vienlaikus arī nodrošinot taisnīgus apstākļus visiem, kas veic pārrobežu darbības, un pastiprinot administratīvo sadarbību starp valstu pārvaldes iestādēm mobilo darba ņēmēju jomā. Būtu jānovērš mobilitātei traucējoši šķēršļi izglītībā un apmācībā, saistībā ar aroda vai privātām pensijām un profesionālo kvalifikāciju atzīšanā, kā arī profesionālo kvalifikāciju atzīšana būtu jāpadara vieglāka. Dalībvalstīm vajadzētu rīkoties, lai nodrošinātu, ka administratīvās procedūras nekļūst par nevajadzīgu šķērsli tiem darba ņēmējiem no citām dalībvalstīm, kuri iesaistās nodarbinātībā, kā arī pārrobežu darba ņēmējiem. Dalībvalstīm būtu arī jānovērš spēkā esošo noteikumu ļaunprātīga izmantošana un, izmantojot atbilstīgus reģionālās attīstības pasākumus, jānovērš pamatcēloņi, kas izraisa intelektuālā darbaspēka emigrāciju no konkrētiem reģioniem.

               Balstoties uz valstīs pastāvošo praksi un lai panāktu auglīgāku sociālo dialogu un labākus sociālekonomiskos rezultātus, nodarbinātības, sociālās jomas un attiecīgā gadījumā ekonomikas reformu un politikas izstrādē un īstenošanā dalībvalstīm būtu jānodrošina savlaicīga un konstruktīva sociālo partneru iesaiste, arī atbalstot sociālo partneru spēju uzlabošanu. Dalībvalstīm būtu jāveicina sociālais dialogs un darba koplīguma slēgšanas sarunas. Sociālie partneri būtu jāmudina vest sarunas par kolektīviem līgumiem un slēgt šādus līgumus viņiem būtiskos jautājumos, pilnībā respektējot viņu autonomiju un tiesības uz kolektīvo rīcību.

               Vajadzības gadījumā un balstoties uz valstu pastāvošo praksi, dalībvalstīm būtu jāņem vērā attiecīgo pilsoniskās sabiedrības organizāciju pieredze nodarbinātības un sociālajos jautājumos.

               8. pamatnostādne. Veicināt vienlīdzīgas iespējas visiem, sekmēt sociālo iekļaušanu un apkarot nabadzību

               Dalībvalstīm, ieviešot iedarbīgus pasākumus, kuri apkarotu visu veidu diskrimināciju un veicinātu darba tirgū nepietiekami pārstāvēto grupu iespēju vienlīdzību, būtu jāsekmē visiem pieejami iekļaujoši darba tirgi, pienācīgu uzmanību pievēršot reģionālajai un teritoriālajai dimensijai. Tām būtu jānodrošina, lai pret visiem neatkarīgi no dzimuma, rases vai etniskās izcelsmes, reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai seksuālās orientācijas būtu vienāda attieksme attiecībā uz nodarbinātību, sociālo aizsardzību, veselību un ilgtermiņa aprūpi, izglītību un piekļuvi precēm un pakalpojumiem.

               Sekmējot sociālo iekļaušanu un augšupējo sociālo mobilitāti, stimulējot dalību darba tirgū un novēršot nevienlīdzību, tai skaitā ar nodokļu un pabalstu sistēmas palīdzību, dalībvalstīm būtu jāmodernizē sociālās aizsardzības sistēmas, lai nodrošinātu adekvātu, iedarbīgu, efektīvu un ilgtspējīgu sociālo aizsardzību visos mūža posmos. Vispārīgu pieeju papildināšana ar selektīvām pieejām uzlabos sociālās aizsardzības sistēmu efektivitāti. Sociālās aizsardzības sistēmu modernizācijas rezultātā vajadzētu uzlaboties to pieejamībai, kvalitātei, adekvātumam un ilgtspējai.

               Dalībvalstīm būtu jāizstrādā un jāintegrē trīs aktīvas iekļaušanas virzieni: pienācīgs ienākumu atbalsts, iekļaujoši darba tirgi un piekļuve kvalitatīviem atbalsta pakalpojumiem, kuri atbilst individuālām vajadzībām. Sociālajām aizsardzības sistēmām būtu jānodrošina adekvāti minimālo ienākumu pabalsti ikvienam, kam trūkst pietiekamu līdzekļu, un, rosinot cilvēkus aktīvi piedalīties darba tirgū un sabiedrības dzīvē, jāveicina sociālā iekļaušana, tai skaitā izmantojot mērķorientētus sociālos pakalpojumus.

               Cenu ziņā pieņemamu, piekļūstamu un kvalitatīvu pakalpojumu – piemēram, pirmsskolas izglītība un aprūpe, ārpusskolas aprūpe, izglītība, apmācība, mājokļi, veselība un ilgtermiņa aprūpe, – pieejamība ir obligāts nosacījums vienlīdzīgu iespēju nodrošināšanai. Īpaša uzmanība būtu jāpievērš nabadzības un sociālās atstumtības, arī nodarbinātu personu un bērnu nabadzības apkarošanai. Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka ikvienam, arī bērniem, ir piekļuve būtiskajiem pakalpojumiem. Tiem, kam tas ir vajadzīgs vai kas ir neaizsargātā stāvoklī, dalībvalstīm būtu jānodrošina piekļuve adekvātai palīdzībai mājokļu vai sociālo mājokļu jomā. Saistībā ar šiem pakalpojumiem būtu jāņem vērā personu ar invaliditāti īpašās vajadzības, arī piekļūstamība. Bezpajumtniecības jautājums būtu jārisina atsevišķi.

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina savlaicīga piekļuve kvalitatīvai profilaktiskai un ārstnieciskai veselības aprūpei un ilgtermiņa aprūpei par pieņemamu cenu, vienlaikus ilgtermiņā nodrošinot to ilgtspēju.

               Saistībā ar dzīves ilguma palielināšanos un demogrāfiskajām izmaiņām dalībvalstīm būtu jānodrošina pensiju sistēmu adekvātums un ilgtspēja darba ņēmējiem un pašnodarbinātajām personām, sniedzot sievietēm un vīriešiem vienlīdzīgas iespējas iegūt pensiju tiesības, tai skaitā izmantojot papildu shēmas, lai garantētu pienācīgus ienākumus. Pensiju reformas būtu jāatbalsta ar pasākumiem, kas pagarina darba mūža ilgumu, piemēram, paaugstinot faktisko pensionēšanās vecumu, un tās būtu jāīsteno aktīvu vecumdienu stratēģiju satvarā. Dalībvalstīm vajadzētu izveidot konstruktīvu dialogu ar sociālajiem partneriem un citām attiecīgajām ieinteresētajām personām un būtu pakāpeniski jāievieš reformas.

                     (1)
                  ()
                        OV C 120, 26.4.2013., 1. lpp.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 27.2.2020
            COM(2020) 73 final
            2020/0032(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par nostāju, kas Starptautiskajā Graudu padomē Eiropas Savienības vārdā jāieņem attiecībā uz Serbijas Republikas pievienošanos 1995. gada Graudu tirdzniecības konvencijai

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.Priekšlikuma priekšmets

               Šis priekšlikums attiecas uz lēmumu, ar kuru nosaka nostāju, kas Starptautiskajā Graudu padomē Savienības vārdā jāieņem sakarā ar Serbijas Republikas pievienošanos 1995. gada Graudu tirdzniecības konvencijai.

               2.Priekšlikuma konteksts

               2.1.1995. gada Graudu tirdzniecības konvencija

               1995. gada Graudu tirdzniecības konvencijas (“konvencija”) mērķis ir veicināt starptautisko sadarbību visos graudu tirdzniecības aspektos, veicināt starptautiskās graudu tirdzniecības paplašināšanos un nodrošināt pēc iespējas brīvāku šīs tirdzniecības plūsmu. Turklāt konvencijas nolūks ir visu dalībnieku interesēs dot pēc iespējas plašāku ieguldījumu starptautiskā graudu tirgus stabilitātē, uzlabot pasaules pārtikas nodrošinājumu un izveidot forumu, kur apmainīties ar informāciju un apspriest dalībnieku bažas, kas saistītas ar graudu tirdzniecību.

               Konvencija stājās spēkā 1995. gada 1. jūlijā.

               Savienība ir konvencijas puse
                  1
               .

               2.2.Starptautiskā Graudu padome

               Starptautiskā Graudu padome (IGC) ir starpvaldību organizācija, kas tiecas īstenot konvencijas 1. pantā noteiktos mērķus. Konkrētāk, IGC mērķi ir:

               (a)veicināt starptautisko sadarbību visos graudu tirdzniecības aspektos;

               (b)veicināt graudu nozares starptautiskās tirdzniecības paplašināšanos, atvērtību un taisnīgumu;

               (c)veicināt starptautiskā graudu tirgus stabilitāti, uzlabot pasaules pārtikas nodrošinājumu un veicināt to valstu attīstību, kuru ekonomika ir atkarīga no graudu tirdzniecības.

               Šie mērķi tiek īstenoti ar tirgus pārredzamības uzlabojumiem, ko panāk, izmantojot informācijas apmaiņu, analīzi un konsultācijas par tirgus un politikas attīstības tendencēm.

               Patlaban IGC ir 28 locekļi, kuru vidū ir daudzi pasaules lielākie graudaugu ražotāji, kā arī importētāji. Līdztekus Savienībai citu locekļu vidū ir Argentīna, ASV, Austrālija, Ēģipte, Indija, Japāna, Kanāda, Krievija un Ukraina. Tomēr Ķīna un Brazīlija nav tās locekles.

               28 IGC locekļiem kopā ir 2000 balsu.

               Budžeta procedūru vajadzībām (sk. konvencijas 11. pantu), t. i., lai noteiktu locekļu ikgadējās finansiālās iemaksas, Savienībai 2019./20. gadā
                  2
                ir 372 balsis.

               Lēmumu pieņemšanā, proti, kad tiek balsots (sk. konvencijas 12. pantu), 1000 balsu tiek sadalīts 10 eksportētājiem locekļiem (tai skaitā 245 balsis Savienībai) un 1000 balsu – 18 importētājiem locekļiem. Jāuzsver, ka principā IGC darbojas pēc vienprātības principa un gadījumi, kad tiek faktiski balsots, ir ļoti reti.

               Starptautiskās Graudu padomes sanāksmēs Savienību pārstāv Komisija. IGC sanāksmēs, jo īpaši padomes sesijās, var piedalīties dalībvalstis.

               2.3.Paredzētais Starptautiskās Graudu padomes akts

               2020. gada 23. janvārī Serbijas Republika
                  3
                oficiāli pieteicās uz pievienošanos konvencijai. Par Serbijas Republikas pieteikumu IGC sekretariāts tās locekļus informēja 2020. gada 27. janvārī.

               Saskaņā ar konvencijas 27. panta 2. punktu visu valstu valdības tai var pievienoties ar nosacījumiem, kādus padome uzskata par piemērotiem. Saskaņā ar Graudu tirdzniecības konvencijas reglamenta (“reglaments”) 33. noteikuma d) punktu administratīvā komiteja izskata un iesaka padomei pievienošanās pieteikumus, kas iesniegti saskaņā ar konvencijas 27. panta 2. punktu.

               Saskaņā ar reglamenta 33. noteikuma b) punktu konvencijas 11. panta piemērošanas (t. i., locekļu ikgadējās finansiālās iemaksas noteikšanas) vajadzībām balsu skaitu valstij, kas pievienojas, nosaka, ņemot vērā šīs valsts graudu tirdzniecības kopapjoma attiecību pret visu IGC locekļu graudu tirdzniecības kopapjomu.

               Saskaņā ar konvencijas 12. panta 1. punktu locekļi, kas būs eksportētāji locekļi, un locekļi, kas būs importētāji locekļi, konvencijas īstenošanas vajadzībām padomei jānosaka, ņemot vērā minēto locekļu graudu tirdzniecības modeļus un izteikto viedokli. Saskaņā ar tā paša noteikuma 2. un 3. punktu padome noteiks arī to balsstiesības.

               Tā kā nākamā IGC sanāksme notiks tikai 2020. gada 8. jūnijā, IGC sekretariāts ir ierosinājis padomei Serbijas Republikas pievienošanos apstiprināt balsošanā pa pastu, lai būtu iespējama drīzāka pievienošanās. Ja līdz 2020. gada 31. martam no pašreizējiem IGC locekļiem nebūs saņemti iebildumi, Serbijas Republikas pievienošanās stāsies spēkā 2020. gada 1. aprīlī.

               Lai gan īpaši noteikumi par balsošanu pa pastu (vai rakstisko procedūru) konvencijā nav paredzēti, konvencijas 14. pantā par padomes lēmumiem nav prasīts šādus lēmumus pieņemt padomes sesijā.

               3.Savienības vārdā ieņemamā nostāja

                  1995. gada Graudu tirdzniecības konvenciju Savienība noslēdza ar Padomes Lēmumu 96/88/EK
                     4
                   ar termiņu līdz 1998. gada 30. jūnijam; kopš tā laika šis termiņš ir ticis regulāri pagarināts. Saskaņā ar konvencijas 33. pantu konvencija katru reizi tiek pagarināta uz laikposmu, kas nav ilgāks par diviem gadiem. Iepriekšējoreiz to ar Starptautiskās Graudu padomes lēmumu pagarināja 2019. gada jūnijā, un tā ir spēkā līdz 2021. gada 30. jūnijam
                     5
                  .

                  Savienība vienmēr ir bijusi aktīva IGC locekle un atbalstījusi organizācijas paplašināšanos.

                  Serbijas Republika ir liels lauksaimniecības produktu ražotājs; jo īpaši tas attiecas uz kukurūzu, kas ir viena no galvenajām kultūrām, kura ietilpst IGC darbības jomā.

                  Pieteikumu uz dalību ES Serbijas Republika iesniedza 2009. gada 19. decembrī, un 2012. gada 1. martā Eiropadome Serbijai piešķīra kandidātvalsts statusu.

                  Šā priekšlikuma mērķis ir ierosināt, lai Padome pilnvarotu Komisiju apstiprināt Serbijas Republikas pievienošanos konvencijai.

               4.Juridiskais pamats

               4.1.Procesuālais juridiskais pamats

               4.1.1.Principi

               Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 218. panta 9. punktā paredzēti lēmumi, ar kuriem nosaka “nostāju, kas Savienības vārdā jāapstiprina kādā ar nolīgumu izveidotā struktūrā, ja šāda struktūra ir tiesīga pieņemt lēmumus ar juridiskām sekām, izņemot lēmumus, kas papildina vai groza attiecīgajā nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu”.

               Jēdziens “lēmumi ar juridiskām sekām” ietver aktus, kam ir juridiskas sekas saskaņā ar starptautisko tiesību normām, kuras reglamentē attiecīgo struktūru. Tas ietver arī instrumentus, kam nav saistoša spēka saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, bet kas “var būtiski ietekmēt Savienības likumdevēja pieņemtā tiesiskā regulējuma saturu”
                  6
               .

               4.1.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

               Ar paredzēto IGC aktu tiek paplašināts IGC locekļu sastāvs. Paredzētajam aktam ir juridiskas sekas, jo īpaši tāpēc, ka tas ietekmēs lēmumu pieņemšanas līdzsvaru IGC, kuras lēmumiem ir vajadzīgs eksportētāju un importētāju locekļu balsu vairākums un kuras lēmumi tās locekļiem ir saistoši, kā noteikts konvencijas 14. pantā.

               Paredzētais akts nepapildina un negroza nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu.

               Tāpēc ierosinātā lēmuma procesuālais juridiskais pamats ir LESD 218. panta 9. punkts.

               4.2.Materiālais juridiskais pamats

               4.2.1.Principi

               Lēmumam, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, materiālais juridiskais pamats galvenokārt ir atkarīgs no tā, kāds mērķis un saturs ir paredzētajam aktam, attiecībā uz kuru Savienības vārdā tiek ieņemta nostāja. Ja paredzētajam aktam ir divi mērķi vai divi komponenti un viens no tiem ir atzīstams par galveno, bet otram ir pakārtota nozīme, tad lēmums, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, jābalsta uz viena materiālā juridiskā pamata, proti, tā, ko prasa galvenais jeb dominējošais mērķis vai komponents.

               4.2.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

               Paredzētā akta galvenais mērķis un saturs attiecas uz lauksaimniecības produktu tirdzniecību.

               Tāpēc ierosinātā lēmuma materiālais juridiskais pamats ir LESD 207. panta pirmā daļa.

               4.3.Secinājumi

               Ierosinātā lēmuma juridiskajam pamatam vajadzētu būt LESD 207. panta pirmajai daļai saistībā ar LESD 218. panta 9. punktu.

               2020/0032 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par nostāju, kas Starptautiskajā Graudu padomē Eiropas Savienības vārdā jāieņem attiecībā uz Serbijas Republikas pievienošanos 1995. gada Graudu tirdzniecības konvencijai

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 207. panta pirmo daļu saistībā ar 218. panta 9. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)1995. gada Graudu tirdzniecības konvenciju (“konvencija”) Savienība noslēdza ar Padomes Lēmumu 96/88/EK
                  7
               , un tā stājās spēkā 1995. gada 1. jūlijā. Konvencija tika noslēgta uz trim gadiem, un tās termiņš kopš tā laika ticis regulāri pagarināts uz turpmākiem divu gadu periodiem. Iepriekšējoreiz konvencijas termiņu ar Starptautiskās Graudu padomes lēmumu pagarināja tās 49. sesijā 2019. gada jūnijā
                  8
               , un konvencija būs spēkā līdz 2021. gada 30. jūnijam.

               (2)Uz konvencijas 27. panta 2. punkta pamata visu valstu valdības tai var pievienoties ar nosacījumiem, kādus Starptautiskā Graudu padome uzskata par piemērotiem.

               (3)2020. gada 23. janvārī Serbijas Republika oficiāli pieteicās uz pievienošanos konvencijai.

               (4)2012. gada 1. martā Eiropadome piešķīra Serbijai kandidātvalsts statusu.

               (5)Serbijas Republika ir liels graudaugu, jo īpaši kukurūzas, ražotājs.

               (6)Serbijas pievienošanās ir Savienības interesēs, tāpēc ir lietderīgi noteikt nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem Starptautiskajā Graudu padomē,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Nostāja, kas Savienības vārdā jāieņem Starptautiskajā Graudu padomē, ir atbalstīt Serbijas Republikas pievienošanos 1995. gada Graudu tirdzniecības konvencijai.

               2. pants

               Šis lēmums ir adresēts Komisijai.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        OV L 21, 27.1.1996., 47. lpp.

                     (2)

                        Starptautiskās Graudu padomes darbība balstās uz fiskālo gadu, kas ilgst no 1. jūlija līdz 30. jūnijam.

                     (3)

                        Ar Serbijas Republikas lauksaimniecības, mežsaimniecības un ūdenssaimniecības ministra vēstuli.

                     (4)

                        OV L 21, 27.1.1996., 47. lpp.

                     (5)

                        Padomes Lēmums (ES) 2019/813 (2019. gada 17. maijs) (OV L 133, 21.5.2019., 19. lpp.).

                     (6)

                        Tiesas spriedums, 2014. gada 7. oktobris, Vācija/Padome, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, 61.–64. punkts.

                     (7)

                        Padomes Lēmums 96/88/EK (1995. gada 19. decembris), ar ko Eiropas Kopiena apstiprina Graudu tirdzniecības konvenciju un Pārtikas atbalsta konvenciju, kas veido 1995. gada Starptautisko līgumu par graudiem (OV L 21, 27.1.1996., 47. lpp.).

                     (8)

                        Padomes Lēmums (ES) 2019/813 (2019. gada 17. maijs) par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Starptautiskajā Graudu padomē attiecībā uz 1995. gada Graudu tirdzniecības konvencijas termiņa pagarināšanu (OV L 133, 21.5.2019., 19. lpp.).


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 30.4.2020
            COM(2020) 200 final
            Priekšlikums
            EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES LĒMUMS
            par Eiropas Savienības Solidaritātes fonda izmantošanu palīdzības sniegšanā Portugālei, Spānijai, Itālijai un Austrijai

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               •Priekšlikuma pamatojums un mērķi

               Šis lēmums attiecas uz Eiropas Savienības Solidaritātes fonda (ESSF) izmantošanu saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 2012/2002 (“regula”) 278 993 814 EUR apmērā, lai sniegtu palīdzību Portugālei, Spānijai, Itālijai un Austrijai pēc katastrofām, kas šajās valstīs notika 2019. gadā. Šai izmantošanai pievienots budžeta grozījuma Nr. 4/2020 projekts (BGP)
                  1
               , kurā ierosināts 2020. gada vispārējā budžetā iekļaut nepieciešamās apropriācijas gan saistībās, gan maksājumos.

               2.1.Portugāle — viesuļvētra “Lorenco” Azoru salās 2019. gada oktobrī

               Viesuļvētra “Lorenco” bija Atlantijas okeānā vistālāk uz austrumiem un vistuvāk Eiropai reģistrētais tropiskais ciklons. Septembra beigās tas no tropiskā atmosfēras viļņa pārtapa par 5. kategorijas viesuļvētru. Pārvietojoties ziemeļaustrumu virzienā, viesuļvētra “Lorenco” 2019. gada 2. oktobrī šķērsoja Azoru salas un nodarīja nopietnus postījumus publiskajai un privātajai infrastruktūrai, ietekmējot cilvēku, uzņēmumu un iestāžu ikdienu.

               (1)Portugāle pieteikumu ESSF finansiālās palīdzības saņemšanai iesniedza 2019. gada 8. novembrī, t. i., noteikto 12 nedēļu laikā pēc pirmajiem 2019. gada 2. oktobrī reģistrētajiem postījumiem. Pieteikums attiecas uz vienu NUTS 2. līmeņa reģionu (Região Autónoma dos Açores), un tas tika iesniegts, balstoties uz kritēriju “reģionāla katastrofa” saskaņā ar regulas 2. panta 3. punktu.

               (2)Tā ir dabas katastrofa un tāpēc ietilpst ESSF piemērošanas jomā.

               (3)Portugāles iestādes lēš, ka katastrofas radītie kopējie tiešie zaudējumi ir 328,5 miljoni EUR. Pieteikums tika iesniegts, pamatojoties uz “reģionālo katastrofu” kritērijiem, kas izklāstīti regulas 2. panta 3. punktā, kurā noteikts, ka “reģionāla katastrofa” ir jebkāda dabas katastrofa, kas uz pabalstu tiesīgas valsts NUTS 2. līmeņa reģionā rada tiešus zaudējumus, kuri pārsniedz 1,5 % no minētā reģiona IKP. Attālākajiem reģioniem, tostarp Azoru salām, noteiktā robežvērtība ir 1 % no reģiona IKP. Paziņoto tiešo zaudējumu apmērs ir 8,4 % no reģiona IKP (3927 miljoni EUR, pamatojoties uz 2016. gada datiem) un tādējādi pārsniedz 1 % robežvērtību. Tāpēc Portugāles iesniegtais pieteikums ir atbilstīgs, lai saņemtu pabalstu no ESSF.

               (4)Kopējie tiešie zaudējumi ir pamats Fonda finansiālā pabalsta summas aprēķināšanai. Finansiālo pabalstu var izmantot tikai un vienīgi būtiskiem regulas 3. pantā uzskaitītajiem avārijas un atjaunošanas darbiem.

               (5)Portugāle pieteikumā lūdza avansa maksājumu, kā noteikts regulas 4.a pantā. Komisija 2019. gada 11. decembrī pieņēma Īstenošanas lēmumu C(2019)9067, piešķirot avansa maksājumu 10 % apmērā (821 270 EUR) no Fonda paredzamā finansiālā pabalsta, un šo summu pilnā apjomā pārskaitīja Portugālei.

               (6)Portugāles iestādes savā pieteikumā izklāstīja katastrofas būtību un sekas. Azoru salu Reģionālais civilās aizsardzības un ugunsdzēsības dienests viesuļvētrai gatavojās no 26. septembra. Galvenie postījumi tika nodarīti teritorijās, kuras ir īpaši pakļautas vēja un viļņu iedarbībai, proti, galvenokārt ostās. Tika sagrauti arī ūdens un sakaru tīkli un energotīkli. Tika bojāti ceļi, lidostas, skolas un slimnīcas, kā arī citi publiskās infrastruktūras objekti. Tā rezultātā privātpersonas, uzņēmumi, zivsaimniecības un lauksaimniecības nozare, kā arī tūrisma nozare cieta zaudējumus. Piekrastes aizsardzības infrastruktūrai nodarītā nopietnā kaitējuma dēļ iedzīvotāji tika pakļauti vēl lielākam riskam.

               (7)Portugāle lēsa, ka avārijas un atjaunošanas darbu attiecināmās izmaksas, kas paredzētas regulas 3. panta 2. punktā, ir 279,3 miljoni EUR, un norādīja tās, sadalot pa darbu veidiem. Lielākā daļa attiecināmo izmaksu (gandrīz 270 miljoni EUR) attiecas uz transporta infrastruktūras — jo īpaši ostu — atjaunošanas izmaksām.

               (8)Portugāles iestādes paziņoja, ka pašlaik nav pieejami dati par attiecināmo izmaksu apdrošināšanas segumu.

               (9)Skartais reģions ir “mazāk attīstīts reģions” saskaņā ar Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem (2014.–2020. gads). Portugāles iestādes ziņoja Komisijai par savu nodomu nepārvietot līdzekļus no ESI fondu programmām, lai izmantotu tos atjaunošanas darbiem.

               (10)Attiecībā uz Savienības tiesību aktu īstenošanu par katastrofu riska novēršanu un pārvaldību pašlaik nenotiek neviena pienākumu neizpildes procedūra. Portugāles pieteikumā īsumā aprakstīts, ka Eiropas Parlamenta un Padomes Ieteikums 2002/413/EK, ar ko nosaka vispārējos principus un iespējas integrētai piekrastes zonas apsaimniekošanas stratēģijai Eiropā, kalpo par pamatu piekrastes pārvaldībai un piekrastes aizsardzības pasākumu definēšanai Azoru salās. Notiek darbs pie Direktīvas 2007/60/EK par plūdu riska un piekrastes degradācijas novērtējumu un pārvaldību īstenošanas.

               2.2.Spānija — plūdi Valensijas, Mursijas, Kastīlijas-Lamančas un Andalūzijas reģionā 2019. gada septembrī

               No 2019. gada 9. septembra Ibērijas pussalas dienvidaustrumus skāra reta meteoroloģiska parādība, kas raksturojama kā “izolēta depresija lielā augstumā” (Depresión Aislada en Niveles Altos, DANA). Šī parādība, kurai raksturīgs ārkārtējs nokrišņu daudzums, izraisīja plūdus, kulminējot laikā no 12.–16. septembrim, un ļoti smagi skāra lielas teritorijas Valensijas, Mursijas, Kastīlijas-Lamančas un Andalūzijas reģionā.

               (1)Spānija pieteikumu ESSF finansiālās palīdzības saņemšanai iesniedza 2019. gada 28. novembrī, t. i., noteikto 12 nedēļu laikā pēc pirmajiem 2019. gada 9. septembrī reģistrētajiem postījumiem. Pieteikums attiecas uz četriem Spānijas NUTS 2. līmeņa reģioniem (Valensijas, Mursijas, Kastīlijas-Lamančas un Andalūzijas reģionu), un tas tika iesniegts, balstoties uz kritēriju “reģionālā katastrofa” saskaņā ar regulas 2. panta 3. punktu. Lai pieteikums būtu pilnīgs, pēc Komisijas pieprasījuma papildu informācija tika iesniegta 2019. gada 18. decembrī un 2020. gada 29. janvārī.

               (2)Tā ir dabas katastrofa un tāpēc ietilpst ESSF piemērošanas jomā.

               (3)Spānijas iestādes lēš, ka katastrofas radītie kopējie tiešie zaudējumi ir 2269,7 miljoni EUR. Pieteikums tika iesniegts, pamatojoties uz “reģionālo katastrofu” kritērijiem, kas izklāstīti regulas 2. panta 3. punktā, kurā noteikts, ka “reģionāla katastrofa” ir jebkāda dabas katastrofa, kas uz pabalstu tiesīgas valsts NUTS 2. līmeņa reģionā rada tiešus zaudējumus, kuri pārsniedz 1,5 % no minētā reģiona IKP. Tā kā katastrofa skar vairākus reģionus, piemēro vidējo IKP, kas svērts ar zaudējumu daļu katrā reģionā. Tādējādi Spānijas paziņotās zaudējumu summas apmērs ir 2,65 % no svērtā reģionālā IKP.

               (4)Kopējie tiešie zaudējumi ir pamats Fonda finansiālā pabalsta summas aprēķināšanai. Finansiālo pabalstu var izmantot tikai un vienīgi būtiskiem regulas 3. pantā uzskaitītajiem avārijas un atjaunošanas darbiem.

               (5)Spānija pieteikumā lūdza avansa maksājumu, kā noteikts regulas 4.a pantā. Komisija 2020. gada 13. februārī pieņēma Īstenošanas lēmumu C(2020)905, piešķirot avansa maksājumu 10 % apmērā (5 674 336 EUR) no Fonda paredzamā finansiālā pabalsta, un šo summu pilnā apjomā pārskaitīja Spānijai.

               (6)Spānijas iestādes savā pieteikumā izklāstīja katastrofas būtību un sekas. Ārkārtīgi lielais nokrišņu daudzums pārsniedza iepriekšējos 140 gados reģistrētos rekordus un izraisīja smagus plūdus, kuros dzīvību zaudēja astoņi cilvēki. Tūkstošiem cilvēku bija jāevakuē no mājām un jāizvieto ārkārtas izmitināšanas vietās. Izolēta depresija lielā augstumā smagi ietekmēja iedzīvotāju dzīves apstākļus skartajās teritorijās un nodarīja ievērojamus fiziskus bojājumus privātajā un publiskajā sektorā. Tika bojāti ceļi, dzelzceļš un lidostu infrastruktūra, un pakalpojumi bija jāpārtrauc. Erozija nodarīja kaitējumu ūdens tīkliem, aizsardzības infrastruktūrai un videi. Tāpat tika izpostītas pludmales un bojāta piekrastes infrastruktūra.

               (7)Spānija lēsa, ka avārijas un atjaunošanas darbu attiecināmās izmaksas, kas paredzētas regulas 3. panta 2. punktā, ir 650,6 miljoni EUR, un norādīja tās, sadalot pa darbu veidiem. Lielākā daļa attiecināmo izmaksu (vairāk nekā 385 miljoni EUR) ir saistīta ar tīrīšanas darbu izmaksām. Otra lielākā izmaksu daļa vairāk nekā 247 miljonu EUR apmērā ir saistīta ar infrastruktūras remontu.

               (8)Pēc Spānijas pieprasījuma Copernicus nodrošināja satelītattēlus reaģēšanas pasākumu atbalstam.

               (9)Spānijas iestādes apstiprināja, ka attiecināmajām izmaksām nav apdrošināšanas seguma.

               (10)Valensija ir “vairāk attīstīts reģions” saskaņā ar Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem (2014.–2020. gadam), bet pārējie trīs reģioni ir tā sauktie “pārejas reģioni”. Spānijas iestādes ziņoja Komisijai par savu nodomu nepārvietot līdzekļus no ESI fondu programmām, lai izmantotu tos atjaunošanas darbiem.

               (11)Attiecībā uz Savienības tiesību aktu par katastrofu riska novēršanu un pārvaldību īstenošanu Spānija informēja, ka tā ES Plūdu direktīvu ir transponējusi Spānijas tiesību aktos un ka tā ir tikko pabeigusi pirmo posmu ar riska novērtējumu un riska karšu izveidi. Rezultāti tika pārskatīti otrajā posmā. Šīs pārskatīšanas rezultātus apstiprināja Valsts civilās aizsardzības padome. Jaunie plāni ir jāiesniedz 2022. gada decembrī. Turklāt gan valsts, gan autonomo apgabalu līmenī ir izstrādāti civilās aizsardzības plāni pret plūdu risku.

               2.3.Itālija — ekstrēmi laikapstākļu notikumi 2019. gada rudenī

               2019. gada oktobra beigās un novembrī vairāki savstarpēji saistīti ekstrēmi laikapstākļu notikumi skāra lielāko daļu Itālijas teritorijas no ziemeļiem līdz dienvidiem, izraisot nopietnus plūdu un zemes nogruvumu radītus postījumus un kulminējot ar plūdiem Venēcijā.

               1.
                     Itālija pieteikumu finansiāla pabalsta saņemšanai no ESSF iesniedza 2020. gada 10. janvārī, t. i., noteikto 12 nedēļu laikā pēc pirmajiem 2019. gada 20. oktobrī reģistrētajiem postījumiem.

               2.
                     Tā ir dabas katastrofa un ietilpst ESSF piemērošanas jomā.

               3.
                     Pieteikums tika iesniegts, pamatojoties uz regulas 2. panta 2. punktā izklāstītajiem “lielas dabas katastrofas” kritērijiem. Itālijas iestādes lēš, ka katastrofas radītie kopējie tiešie zaudējumi ir 5619,878 miljoni EUR (atjauninātā summa). Šī summa veido vairāk nekā 157 % no Itālijai piemērojamās robežvērtības ESSF izmantošanai (kaitējums vairāk nekā 3 miljardu EUR apmērā 2011. gada cenās). Tāpēc Itālija ir tiesīga saņemt pabalstu no ESSF.

               4.
                     Itālija nepieprasīja izmaksāt avansu.

               5.
                     Itālijas iestādes savā pieteikumā izklāstīja ekstrēmo laikapstākļu notikumu izraisīto postījumu būtību un mērogu. Katastrofa ar atšķirīgu intensitāti skāra Itālijas teritoriju, atkarībā no atrašanās vietas atšķirīgi ietekmējot iedzīvotājus, ekonomiku un vidi. Kaitējums kopumā tika nodarīts 17 reģioniem, visvairāk ietekmējot Veneto, Pjemontas, Ligūrijas, Sicīlijas un Emīlijas Romanjas reģionu. Gandrīz viena trešdaļa (1,8 miljardi EUR) no kopējiem postījumiem radās Veneto reģionā vien un jo īpaši smagajos plūdos Venēcijā. Abruco, Bazilikata, Kalabrija, Kampānija, Friuli-Venēcija-Džūlija, Lacio, Apūlija, Toskāna un Bolcāno autonomā province cieta mazākā mērā. Vismazāk tika skarta Marke, Valle d’Aosta un Trento autonomā province.

               Zemes nogruvumu un kritušo koku dēļ šī katastrofa izraisīja būtiskus satiksmes traucējumus ceļu tīklā valsts, reģiona, provinces un pašvaldību līmenī; tika izolētas vairākas kalnu un piekrastes pašvaldības. Lielākajā daļā reģionu bija iekšzemes ūdensceļu traucējumi, zemes lejupslīde pa nogāzi, zemes nogruvumi un plūdi. Tika pārtraukta skolu un citu sabiedrisko pakalpojumu darbība. Mežos nopietnus zaudējumus izraisīja vēja brāzmas līdz 200 km/h (aptuveni 8,5 miljoni kubikmetru kokmateriālu), nopietni ietekmējot ar mežsaimniecību saistītās tautsaimniecības nozares un tūrismu. Jo īpaši Veneto aptuveni 130 Natura 2000 aizsargājamās teritorijās tika nodarīti postījumi vairāk nekā 414 000 hektāros zemes. Gandrīz visos reģionos ziņoja par valsts un privāto ēku applūšanu. Lieli zaudējumi radās lauksaimniecības nozarei, tieši kaitējot lauksaimniecības struktūrām (siltumnīcām, mašīnām). Tika bloķētas kanalizācijas sistēmas attīrīšanas iekārtas. Tika pārtraukta elektroenerģijas un gāzes tīklu darbība.

               Veneto plūdi nodarīja milzīgu kaitējumu valsts un privātajiem īpašumiem, komerciālajām un saimnieciskajām darbībām, kā arī terciārajiem pakalpojumiem. Plūdmaiņu maksimums, kas pārsniedza 187 cm virs jūras līmeņa, izraisīja plūdus vairāk nekā 85 % Venēcijas pilsētas. Aqua alta viļņi radīja ievērojamu kaitējumu Venēcijas vēsturiskā centra mākslinieciskajam un kultūras mantojumam un neskaitāmām vērtībām lagūnas galvenajās salās, tostarp postījumus artefaktiem, ievērojamus postījumus papīra aktīviem, piemēram, grāmatām, manuskriptiem un arhīviem. Tika appludinātas aptuveni 75 vēsturiskas baznīcas, radot strukturālus postījumus un kaitējumu mēbelēm un plašam arhīvu mantojumam. Turklāt kaitējums tika nodarīts Venēcijas ūdens transporta sistēmai — daudzām izkraušanas struktūrām, prāmjiem un ātrgaitas laivām. Turklāt tika bojātas elektriskās un elektroniskās iekārtas.

               Pjemontā katastrofa skāra vairāk nekā 800 pašvaldības. Ligūrijā tā izraisīja plūdus, zemes iegrimšanas procesus un zemes nogruvumus, īpaši kaitējot ceļu tīklam. Sicīlijā katastrofas rezultāta tika ietekmēta pakalpojumu sniegšana pārtraukta lauksaimniecība un ražošana, tādējādi radot ekonomiskus zaudējumus. Emīlijā-Romanjā, pārplūstot upju tīklam, tika izraisīta krasta erozija, plūdi un grāvju un kanālu pārplūšana, kā rezultātā dzīvojamiem rajoniem, ražošanas nozarei, upju krastu aizsardzībai un hidrauliskajām iekārtām tika nodarīts kaitējums. Vētras arī nodarīja ievērojamu kaitējumu piekrastes aizsardzības darbiem, gandrīz pilnībā iznīcinot mākslīgo kāpu, kas aizsargāja piekrasti. Pakalnu un kalnu apgabalos notika zemes erozija un zemes nogruvumi, kas smagi ietekmēja ceļu tīklu.

               6.
                     Saskaņā ar Komisijas analīzi laika apstākļi laikposmā, uz kuru attiecas pieteikums, no meteoroloģiskā un hidroloģiskā viedokļa var tikt uzskatīti par vienu un to pašu notikumu. Turklāt Itālijas iestāžu apgalvotā kaitējuma ģeogrāfiskais apjoms un secība šķiet ticama.

               7.
                     Itālija lēsa, ka avārijas un atjaunošanas darbu attiecināmās izmaksas saskaņā ar regulas 3. panta 2. punktu pārsniedz 1110,1 miljonu EUR, un norādīja tās, sadalot pa darbu veidiem. Lielākā daļa attiecināmo izmaksu (vairāk nekā 479 miljoni EUR) ir saistīta ar preventīvās infrastruktūras atjaunošanas un kultūras mantojuma aizsardzības izdevumiem. Otra lielākā izmaksu daļa 465 miljonu EUR apmērā ir saistīta ar būtiskas infrastruktūras atjaunošanu.

               8.
                     Itālijas iestādes apstiprināja, ka attiecināmajām izmaksām nav apdrošināšanas seguma.

               9.
                     Saskaņā ar ESI fondiem (2014.–2020. g.) pieci no 17 skartajiem reģioniem ir kvalificējami kā “mazāk attīstīti reģioni” (Bazilikata, Kalabrija, Kampānija, Apūlija un Sicīlija), Abruco ir kvalificējams kā “pārejas reģions”, savukārt pārējie reģioni ir “vairāk attīstīti reģioni”. Itālijas iestādes neziņoja Komisijai par nodomu pārvietot līdzekļus no ESI fondu programmām, lai izmantotu tos atjaunošanas darbiem.

               10.
                     Itālija nelūdza iedarbināt Savienības civilās aizsardzības mehānismu. Tomēr ar Kopīgo ārkārtējo situāciju sakaru un informācijas sistēmas (CECIS) starpniecību tika nosūtīta informatīva piezīme Ārkārtas reaģēšanas koordinēšanas centram (ERCC).

               11.
                     Attiecībā uz Savienības tiesību aktu īstenošanu par katastrofu riska novēršanu un pārvaldību pašlaik nenotiek neviena pienākumu neizpildes procedūra.

               2.4.Austrija — ekstrēmi laikapstākļu notikumi 2019. gada novembrī

               Laikā no 2019. gada 11.–23. novembrim Austrijas dienvidrietumu daļas, jo īpaši Karintija un Austrumtirole, cieta no spēcīgiem plūdiem. Notikumus izraisīja tie paši meteoroloģiskie apstākļi, kas izraisīja lielu katastrofu Itālijā. Ekstrēmie laikapstākļi nodarīja ievērojamu kaitējumu būtiskai publiskajai infrastruktūrai, privātiem mājokļiem, uzņēmumiem un mežiem. Notikumi bija ļoti līdzīgi iepriekšējā gada notikumiem, lai gan tie radīja mazākus zaudējumus.

               1.Austrija pieteikumu pabalsta saņemšanai no ESSF iesniedza 2020. gada 29. janvārī, t. i., noteikto 12 nedēļu laikā pēc pirmajiem 2019. gada 11.novembrī reģistrētajiem postījumiem. Austrija 2020. gada 9. martā pēc savas iniciatīvas iesniedza atjauninātu informāciju ar nedaudz augstākām zaudējumu aplēsēm skartajiem reģioniem.

               2.Tā ir dabas katastrofa un ietilpst ESSF piemērošanas jomā.

               3.Austrijas iestādes lēš, ka katastrofas radītie kopējie tiešie zaudējumi ir 93,2 miljoni EUR. Šī summa ir ievērojami mazāka par Austrijai 2020. gadā piemērojamo, “lielai katastrofai” noteikto robežvērtību, kas ir 2307,9 miljoni EUR (t. i., 0,6 % no Austrijas nacionālā kopienākuma). Tā ir arī zem tā saukto reģionālo katastrofu robežvērtības, t. i., 1,5 % no reģionālā iekšzemes kopprodukta attiecībā pret zaudējumu daļu skartajos reģionos. Tāpēc saskaņā ar regulas noteikumiem katastrofa nav uzskatāma nedz par “lielu dabas katastrofu”, nedz par “reģionālu dabas katastrofu”. Tomēr, tā kā katastrofu izraisīja tie paši meteoroloģiskie apstākļi, kas izraisīja lielu katastrofu Itālijā, Austrijas iestādes iesniedza savu pieteikumu, balstoties uz regulas 2. panta 4. punktā paredzēto, tā dēvēto “kaimiņvalsts noteikumu”, saskaņā ar kuru valsts, kas ir tiesīga saņemt pabalstu un ko skārusi tā pati katastrofa, kura uzskatāma par lielu katastrofu kaimiņos esošā, uz pabalstu tiesīgā valstī, arī var saņemt ESSF atbalstu. Šis nosacījums ir izpildīts.

               4.Austrijas iestādes nepieprasīja izmaksāt avansu.

               5.Savā pieteikumā Austrijas iestādes sīki izklāstīja katastrofas sekas. Vislielākie postījumi bija vistālāk dienvidos esošajā Austrijas federālajā zemē Karintijā un tai blakus esošajā Austrumtiroles provincē — divos Alpu reģionos, kas robežojas ar Itāliju. Zalcburgas federālā zeme un Štīrijas federālā zeme cieta nelielus zaudējumus. Spēcīgas lietusgāzes izraisīja daudzu ūdensteču applūšanu, kā rezultātā kaitējums tika nodarīts galvenokārt transporta infrastruktūrai un tika slēgti ceļi. Vairāki tilti tika nopietni bojāti. Neraksturīgi sniegputeņi un lavīnas radīja papildu problēmas un nodarīja kaitējumu mežsaimniecībai. Dzelzceļa savienojumi tika pārtraukti, mājokļi un sabiedriskās ēkas tika appludinātas, dažas apdzīvotas vietas uz laiku tika atrautas no pasaules, un tajās tika pārtraukta elektroenerģijas padeve.

               6.Austrija lēsa, ka avārijas un atjaunošanas darbu attiecināmās izmaksas saskaņā ar regulas 3. panta 2. punktu ir 61,3 miljoni EUR, un norādīja tās, sadalot pa darbu veidiem. Lielākā daļa attiecināmo izmaksu (vairāk nekā 40 miljoni EUR) ir saistīta ar transporta tīklam nodarītā kaitējuma novēršanas izmaksām. Augsnes erozijas novēršanas pasākumi bija aptuveni 13 miljonu EUR apmērā.

               7.Austrijas iestādes apstiprināja, ka attiecināmajām izmaksām nav apdrošināšanas seguma.

               8.Saskaņā ar Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem (2014.–2020. g.) skartie reģioni ir “vairāk attīstīti reģioni”. Austrijas iestādes savā pieteikumā norādīja, ka tās ir paredzējušas izmantot Austrijas Lauku attīstības programmas līdzekļus, ko finansē Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai, aizsargājamo mežu atjaunošanai.

               9.Austrija nelūdza iedarbināt Savienības civilās aizsardzības mehānismu.

               10.Attiecībā uz Savienības tiesību aktu īstenošanu par katastrofu riska novēršanu un pārvaldību pašlaik nenotiek neviena pienākumu neizpildes procedūra.

               2.5.Secinājums

               Iepriekš izklāstīto iemeslu dēļ katastrofas, kas minētas Portugāles, Spānijas, Itālijas un Austrijas iesniegtajos pieteikumos, atbilst regulā par ESSF izmantošanu izklāstītajiem nosacījumiem.

               3.Finansējums no ESSF piešķīrumiem 2020. gadās

               Ar Padomes Regulu (ES, EURATOM) Nr. 1311/2013 (2013. gada 2. decembris), ar ko nosaka daudzgadu finanšu shēmu 2014.–2020. gadam
                  2
                (turpmāk “DFS regula”), un jo īpaši tās 10. pantu ir atļauts izmantot ESSF ar maksimālo apjomu 500 000 000 EUR gadā (2011. gada cenās). ESSF izmantošanas kārtība ir izklāstīta Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas Iestāžu nolīguma (2013. gada 2. decembris) par budžeta disciplīnu, sadarbību budžeta jautājumos un pareizu finanšu pārvaldību
                  3
                11. punktā.

               Tā kā solidaritāte bija galvenais pamatojums ESSF izveidei, Komisija uzskata, ka atbalstam vajadzētu būt progresīvam. Tas nozīmē, ka atbilstoši iepriekšējai praksei par zaudējumu daļu, kas pārsniedz “lielai dabas katastrofai” noteikto robežvērtību ESSF izmantošanai (t. i., 0,6 % no NKI vai 3 miljardus EUR 2011. gada cenās, ņemot vērā mazāko summu), būtu jāsniedz lielāka atbalsta intensitāte nekā par zaudējumiem līdz šai robežvērtībai. Agrāk piemērotā likme, kuru izmantoja, lai noteiktu piešķīrumus lielām katastrofām, ir 2,5 % no kopējiem tiešajiem zaudējumiem, kas ir zem robežvērtības, un 6 % tai zaudējumu daļai, kura ir virs minētās robežvērtības. Reģionālu dabas katastrofu gadījumā un attiecībā uz katastrofām, kas atzītas saskaņā ar “kaimiņvalsts” noteikumu, likme ir 2,5 %.

               Pabalsts nedrīkst pārsniegt lēstās attiecināmo darbu kopējās izmaksas. Atbalsta aprēķināšanas metodika ir izklāstīta 2002.–2003. gada pārskatā par ESSF, un to apstiprināja Padome un Eiropas Parlaments.

               Ņemot vērā Portugāles, Spānijas, Itālijas un Austrijas pieteikumus, kuru pamatā ir nodarīto kopējo tiešo zaudējumu aplēse, finansiālo pabalstu no ESSF aprēķina šādi:

                        Dalībvalstis

                        Katastrofu kvalifikācija

                        Kopējie tiešie zaudējumi

                        (miljonos EUR)

                        Piemērotā reģionālajai katastrofai noteiktā robežvērtība
                        [1,5 % no IKP/
                        1 % no IKP tālākajiem reģioniem]

                        (miljonos EUR)

                        Lielai katastrofai noteiktā robežvērtība

                        (miljonos EUR)

                        2,5 % no tiešiem zaudējumiem līdz robežvērtībai

                        (EUR)

                        6 % no tiešajiem zaudējumiem virs robežvērtības

                        (EUR)

                        Ierosinātā atbalsta kopsumma

                        (EUR)

                        Veiktie avansa maksājumi

                        (EUR)

                        PORTUGĀLE

                        Reģionāla

                        (2. panta 3. punkts)

                        328,508

                        39,271

                        -

                        8 212 697

                        -

                        8 212 697

                        821 270

                        SPĀNIJA

                        Reģionāla

                        (2. panta 3. punkts)

                        2 269,734

                        1 287,076

                        -

                        56 743 358

                        -

                        56 743 358

                        5 674 336

                        ITĀLIJA

                        Liela

                        (2. panta 2. punkts)

                        5 619,878

                        -

                        3 585,278

                        89 631 943

                        122 076 039

                        211 707 982

                        -

                        AUSTRIJA

                        Kaimiņvalsts katastrofa

                        (2. panta 4. punkts)

                        93,191

                        -

                        -

                        2 329 777

                        -

                        2 329 777

                        -

                        KOPĀ

                        278 993 814

               Saskaņā ar DFS regulas 10. panta 1. punktu kopējā summa, kas 2020. gada sākumā pieejama ESSF izmantošanai, bija 1 150 524 045 EUR, un to veido 2020. gada piešķīrums 597 546 284 EUR apmērā un atlikušais 2019. gada piešķīrums, kas bija palicis neizlietots un pārnests uz 2020. gadu, 552 977 761 EUR apmērā.

               Summa, kuru šobrīd var izmantot 2020. gadā, ir 1 001 137 474 EUR. Tā atbilst kopējai summai, kas 2020. gadā pieejama ESSF izmantošanai (1 150 524 045 EUR), atskaitot ieturēto summu 149 386 571 EUR apmērā, lai ievērotu pienākumu saglabāt rezervē 25 % no 2020. gada piešķīruma līdz 2020. gada 1. oktobrim, kā noteikts DFS regulas 10. panta 1. punktā.

                        ESSF finansējuma kopsavilkuma tabula

                        Summa

                        EUR

                        2019. gada piešķīrums, kas pārnests uz 2020. gadu

                        552 977 761

                        2020. gada piešķīrums

                        597 546 284

                        -----------------

                        Kopā pieejams 2020. gada sākumā

                        1 150 524 045

                        Mīnus 25 % no 2020. gada piešķīruma

                        -149 386 571

                        -----------------

                        Pašlaik pieejamā maksimālā summa (2019.+2020. gada piešķīrumi)

                        1 001 137 474

                        Ierosinātā atbalsta kopējā summa, ko izmantos Portugālei, Spānijai, Itālijai un Austrijai

                        - 278 993 814

                        -----------------

                        Atlikušie pieejamie līdzekļi līdz 2020. gada 1. oktobrim

                        722 143 660

               Priekšlikums

               EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES LĒMUMS

               par Eiropas Savienības Solidaritātes fonda izmantošanu palīdzības sniegšanā Portugālei, Spānijai, Itālijai un Austrijai

               EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,

               ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 2012/2002 (2002. gada 11. novembris), ar ko izveido Eiropas Savienības Solidaritātes fondu
                  4
               , un jo īpaši tās 4. panta 3. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas Iestāžu nolīgumu (2013. gada 2. decembris) par budžeta disciplīnu, sadarbību budžeta jautājumos un pareizu finanšu pārvaldību
                  5
                un jo īpaši tā 11. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)Eiropas Savienības Solidaritātes fonda (“Fonds”) mērķis ir ļaut Savienībai ātri, efektīvi un elastīgi reaģēt uz ārkārtas situācijām, lai demonstrētu solidaritāti ar to reģionu iedzīvotājiem, kurus ir piemeklējušas dabas katastrofas.

               (2)Fondam pieejamo līdzekļu apjoms nepārsniedz 500 000 000 EUR gadā (2011. gada cenās), kā noteikts Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 1311/2013
                  6
                10. pantā.

               (3)Pēc ekstrēmiem laikapstākļu notikumiem Azoru salās Portugāle 2019. gada 8. novembrī iesniedza pieteikumu Fonda izmantošanai.

               (4)Pēc ārkārtēja nokrišņu daudzuma, kas izraisīja plūdus Valensijas, Mursijas, Kastīlijas-Lamančas un Andalūzijas reģionā, Spānija 2019. gada 28. novembrī iesniedza pieteikumu Fonda izmantošanai.

               (5)Pēc ekstrēmiem laikapstākļu notikumiem 17 reģionos Itālija 2020. gada 10. janvārī iesniedza pieteikumu Fonda izmantošanai.

               (6)Pēc ekstrēmiem laikapstākļu notikumiem 2019. gada novembrī Austrija 2020. gada 29. janvārī iesniedza pieteikumu Fonda izmantošanai.

               (7)Portugāles, Spānijas, Itālijas un Austrijas pieteikumi atbilst Regulas (EK) Nr. 2012/2002 4. pantā izklāstītajiem nosacījumiem finansiālā pabalsta sniegšanai no Fonda.

               (8)Tāpēc Fonds būtu jāizmanto, lai sniegtu finansiālu pabalstu Portugālei, Spānijai, Itālijai un Austrijai.

               (9)Lai pēc iespējas saīsinātu laiku, kas vajadzīgs Fonda izmantošanai, šis lēmums būtu jāpiemēro no tā pieņemšanas dienas,

               IR PIEŅĒMUŠI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Savienības 2020. finanšu gada vispārējā budžeta ietvaros Eiropas Savienības Solidaritātes fondu saistību un maksājumu apropriācijās izmanto šādi:

               a) summu 8 212 697 EUR apmērā piešķir Portugālei;

               b) summu 56 743 358 EUR apmērā piešķir Spānijai;

               c) summu 211 707 982 EUR apmērā piešķir Itālijai;

               d) summu 2 329 777 EUR apmērā piešķir Austrijai.

               2. pants

               Šis lēmums stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

               To piemēro no ... [lēmuma pieņemšanas datums]
                  7***.

               Briselē,

                  Eiropas Parlamenta vārdā –
                        Padomes vārdā –

                  priekšsēdētājs
                        priekšsēdētājs

                     (1)

                        COM(2020) 190, 30.4.2020.

                     (2)

                        OV L 347, 20.12.2013., 884. lpp.

                     (3)

                        OV C 373, 20.12.2013., 1. lpp.

                     (4)

                        OV L 311, 14.11.2002., 3. lpp.

                     (5)

                        OV C 373, 20.12.2013., 1. lpp.

                     (6)

                        Padomes Regula (ES, Euratom) Nr. 1311/2013 (2013. gada 2. decembris), ar ko nosaka daudzgadu finanšu shēmu 2014.–2020. gadam (OV L 347, 20.12.2013., 884. lpp.).

                     (7)
                  ** Datumu ieraksta Parlaments pirms publicēšanas OV.