Svarīgs juridisks paziņojums

|

52008PC0817

Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regula par autobusu pasažieru tiesībām un par grozījumiem Regulā (EK) Nr. 2006/2004 par sadarbību starp valstu iestādēm, kas atbildīgas par tiesību aktu īstenošanu patērētāju tiesību aizsardzības jomā {SEC(2008) 2953} {SEC(2008) 2954}  /* COM/2008/0817 galīgā redakcija - COD 2008/0237 */

	[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 4.12.2008COM(2008) 817 galīgā redakcija2008/0237 (COD)PriekšlikumsEIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULApar autobusu pasažieru tiesībām un par grozījumiem Regulā (EK) Nr. 2006/2004 par sadarbību starp valstu iestādēm, kas atbildīgas par tiesību aktu īstenošanu patērētāju tiesību aizsardzības jomā (iesniegusi Komisija) {SEC(2008) 2953} {SEC(2008) 2954}PASKAIDROJUMA RAKSTS1. PRIEKšLIKUMA PRIEKšVēSTURE1.1. Pamatojums un mērķiStarptautisko pasažieru pārvadājumu ar autobusu tirgus jau ticis liberalizēts. Šim tirgum piekļuvi pavērusi Regula (EEK) Nr. 684/92, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 11/98. Kopā ar Regulu (EK) Nr. 12/98 par ārvalstu autopārvadātāju piekļuvi dalībvalstu transporta tirgum šie tiesību akti veido starptautisko pasažieru sauszemes transporta pakalpojumu iekšējā tirgus pamatu[1]. Vienotais transporta tirgus eiropiešiem sniedz ievērojamas priekšrocības, tostarp plašāku galamērķu izvēli un konkurētspējīgu ceļojumu piedāvājumu iespējas. Robežu atcelšana un ceļošanas apjomu pieaugums ne vienmēr gājis kopsolī ar pietiekamiem pasākumiem pasažieru tiesību aizsardzībā. Ir ļoti svarīgi, lai tiktu visaptveroši ieviestas tiesības uz piekļuvi šiem pakalpojumiem un noteikumi, kas reglamentētu to sniegšanu, jo šis transporta veids ir neaizstājams, dodoties uz darbu, apciemojot ģimeni un draugus, atpūšoties vai nodarbojoties ar tūrismu; ierobežota piekļuve tam var ievērojami traucēt daudzu pilsoņu integrācijai, tādējādi nodarot kaitējumu sabiedrībai kopumā. Baltajā grāmatā “Eiropas transporta politika līdz 2010. gadam: laiks izlemt”[2] Eiropas Komisija paredzējusi visa veida transporta pasažieru tiesību ieviešanu, tādējādi izvirzot transporta lietotājus transporta politikas centrā. Nepieciešamība pēc rīcības šajā jomā tika vēl vairāk uzsvērta 2005. gada Ziņojumā par pasažieru tiesību nostiprināšanu Eiropas Savienībā[3], kurā Komisija iepazīstināja ar politikas pieeju pasažieru aizsardzības pasākumu paplašinātai piemērošanai transporta veidiem, izņemot gaisa transportu. Komisija noteica tiesības, kas būtu jānostiprina ar Kopienas rīcības palīdzību, neraugoties uz izmantoto transporta veidu[4].Attiecībā uz autobusu transportu Komisija minējusi trīs galvenās problemātiskās jomas: 1) personu ar ierobežotām pārvietošanās spējām tiesības; 2) ar atbildību saistītie jautājumi; 3) kompensācijas un palīdzība pārtraukta brauciena gadījumā.Savā 2006. gada 22. jūnija ziņojumā “Eiropas dinamisma saglabāšana — ilgtspējīga attīstība mūsu kontinentā, Eiropas Komisijas 2001. gadā publicētās Transporta baltās grāmatas vidusposma pārskats”[5] Komisija apņēmusies izpētīt, kā paaugstināt pakalpojumu kvalitāti un garantēt pasažieru tiesības visa veida transportā.1.2. Pasažieru pārvadājumi ar autobusuŠim transporta veidam ir virkne unikālu iezīmju, kas ietekmē gan operatorus, gan pasažierus.Izteikta pasažierkilometros, autobusu transporta daļa ir 9,3 % visu sauszemes pārvadājumu pakalpojumu Eiropas Savienībā, un tas ir otrs svarīgākais sabiedrībai pieejamais transporta veids (8,3 % visos transporta veidos)[6] pēc vieglajām automašīnām (82,8 %). Nozare ir pieredzējusi pastāvīgu izaugsmi 5,8 % apmērā no 474 miljoniem 1995. gadā līdz 502 miljoniem 2004. gadā[7]. Aprēķini liecina, ka starptautisko pasažieru pārvadājumu ar autobusu apjoms sasniedz 72,8 miljonus pasažieru gadā.Citu transporta veidu pasažieriem, jo īpaši gaisa pasažieriem, jau tiek piemērots tiesību kopums, kas izveidots Kopienas līmenī un nodrošina pasažieru pienācīgu aizsardzību.Atšķirībā no citiem transporta veidiem autobusu pārvadājumus nereglamentē nedz starptautiski nolīgumi (izņemot Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisijas Konvenciju par starptautisko pasažieru un bagāžas autopārvadājumu līgumu ( CVR )[8], kuru ratificējušas tikai trīs dalībvalstis), nedz Kopienas tiesību akti, kuros noteiktas autobusu pasažieru tiesības.Autobusu pasažieru aizsardzība dažādās dalībvalstīs ir atšķirīga. Pasažieriem jāpaļaujas uz dalībvalstu atbildības sistēmām, tiesību aktiem godīgas tirdzniecības jomā un operatoru brīvprātīgām klientu aprūpes saistībām. Dažās valstīs operatori izstrādājuši detalizētus brīvprātīgus līgumus, kas ietver sūdzību pienācīgu izskatīšanu un strīdu risināšanas mehānismus, tomēr šāda situācija nav attiecināma uz vairumu dalībvalstu. Pašlaik nepastāv vienoti noteikumi attiecībā uz sūdzību izskatīšanu un strīdu risināšanu starp pasažieriem un uzņēmumiem. Tas kavē godīgu konkurenci dažādu dalībvalstu operatoru starpā.Noteikumiem par operatoru atbildību ir tendence ievērojami atšķirties, savukārt noteikumi attiecībā uz kompensācijām un palīdzību pārtrauktu ceļojumu gadījumos nav vispārināti. Kaut arī citiem transporta veidiem noteikumi par atbildību ir izveidoti Kopienas[9] vai starptautiskā līmenī, autobusu transportam situācija ir atšķirīga. Starptautisku ceļojumu gadījumā pasažieriem ir grūtības noteikt nelaimes gadījumiem piemērojamo atbildības sistēmu[10].Attiecībā uz pasažieriem sniedzamo informāciju pastāv vispārīgi pienākumi[11], kas paredz, ka operatoriem ir jānorāda viņu piedāvātā pakalpojuma maršruts, autobusu pieturas, kustības saraksti, tarifi un pārvadāšanas nosacījumi. Tomēr kritiskās situācijās, kad ceļojums tiek pārtraukts, pasažieriem var nebūt iespējas iegūt pietiekami daudz informācijas.Kopumā pastāv tendence, ka šo transporta veidu izmanto pasažieri, kas ir sociāli neaizsargāti zemā ienākumu līmeņa dēļ. Autobusu pārvadājumu pakalpojumu pieejamība invalīdiem un personām ar kustību traucējumiem ir ierobežota, kas var kavēt viņu integrāciju sabiedrībā.1.3. Risināmās problēmasPriekšlikuma mērķis ir noteikt autobusu pasažieru tiesības, lai padarītu autobusu transportu pievilcīgāku un veicinātu pasažieru uzticēšanos tam, kā arī nodrošinātu vienlīdzīgu “spēles laukumu” dažādu dalībvalstu pārvadātājiem un citiem transporta veidiem.Principā šajā priekšlikumā paredzēti noteikumi par-  atbildību pasažieru nāves vai ievainojumu, kā arī viņu bagāžas zaudēšanas vai bojājumu gadījumos;-  nediskriminēšanu valsts piederības vai pastāvīgās dzīvesvietas dēļ attiecībā uz pārvadājumu nosacījumiem, ko pasažieriem piedāvā autobusu transporta uzņēmumi;-  palīdzību invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām;-  autobusu transporta uzņēmumu pienākumiem brauciena atcelšanas vai kavēšanās gadījumā;-  pienākumiem attiecībā uz informācijas sniegšanu;-  sūdzību izskatīšanu;-  vispārīgiem noteikumiem par izpildi.2. PIEMēROšANAS JOMAŠis priekšlikums attiecas uz autobusu pārvadājumu pakalpojumiem. Jautājumi, kas attiecas uz pakalpojumu piekļuvi tirgum, Kopienas līmenī jau ir reglamentēti ar Padomes 1992. gada 16. marta Regulu (EEK) Nr. 684/92 par kopējiem noteikumiem attiecībā uz starptautiskiem pasažieru pārvadājumiem ar autobusiem, kas grozīta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 11/98.Uz vietējiem pilsētas, piepilsētas un mazu attālumu reģionālajiem autobusu transporta pakalpojumiem parasti attiecas sabiedrisko pakalpojumu līgumi, kuros lielā mērā paredzētas pasažieru tiesības un pakalpojumu kvalitāte. Tādējādi dalībvalstu tiesību aktos noteikti autobusu operatoru pienākumi un atbilstošās pasažieru tiesības. Dalībvalstis var izslēgt šos pakalpojumus no šīs regulas piemērošanas jomas ar noteikumu, ka šādos līgumos paredzēto pasažieru tiesību līmenis ir salīdzināms ar to, kas noteikts šajā regulā.Dalībvalstis pasažieriem piedāvā atšķirīgus risinājumus un nodrošina dažādu līmeņu aizsardzību attiecībā uz operatoru atbildību un palīdzību, kas tiek sniegta invalīdiem. Tāpēc šis priekšlikums paredzēts tādu situāciju risināšanai, kas uzskatāmas par kritiskām pienācīgas palīdzības un aprūpes trūkuma dēļ. Piemēram, pasažieri, kas devušies liela attāluma braucienos ārpus viņu pastāvīgās dzīvesvietas, ir ļoti neaizsargāti, ja viņu brauciens tiek pārtraukts vai notiek nelaimes gadījums.Šajā posmā Komisija ierosina risināt jautājums, kuros nepieciešama ievērojama saskaņošana no dalībvalstu puses to sarežģītības un/vai starptautiskās dimensijas (pārrobežu ceļojumi, starptautiskie operatori) dēļ. 3. Atbilstība pārējai ES politikai un mērķiemRegulas priekšlikums veicinās Līguma mērķu īstenošanu, nodrošinot augstāku patērētāju aizsardzības līmeni, cīnoties ar diskrimināciju un sociālo atstumtību attiecībā uz invalīdiem, kā arī ļaujot Eiropas pilsoņiem pilnībā izmantot iespējas, ko sniedz iekšējais tirgus.3.1. Patērētāju aizsardzībaPasažieru tiesību noteikšana un turpmāka nostiprināšana atspoguļo augsto prioritāti, kas patērētāju aizsardzībai piešķirta Amsterdamas Līgumā. Savā ziņojumā “ES Patērētāju politikas stratēģija 2007.–2013. gadam — Patērētāju tiesību nodrošināšana, labklājības uzlabošana, efektīva aizsardzība”[12] Komisija norādījusi, ka viena no tās prioritātēm ir patērētāju izvirzīšana pārējās ES politikas centrā. Ziņojumā vēstīts, ka panākts progress attiecībā uz patērētāju interešu integrāciju, cita starpā arī gaisa transporta jomā. Nākotnes mērķis ir izmantot šos panākumus par pamatu, lai padarītu patērētāju interešu integrāciju sistemātiskāku. Tāpēc Komisija paplašina aviācijas nozarē izstrādāto pasažieru tiesību piemērošanu citiem transporta veidiem, jo īpaši attiecībā uz pasažieriem ar ierobežotām pārvietošanās spējām.3.2. Sociālā iekļautība un pamattiesībasŠis priekšlikums par pasažieru tiesībām attiecībā uz autobusu transporta pakalpojumiem atbilst sociālās atstumtības apkarošanas mērķiem, jo tajā ir noteikts nediskriminācijas princips un palīdzība invalīdiem. EK līguma 12. pantā ir noteikts, ka jebkāda diskriminācija pilsonības dēļ ir aizliegta. Tālab, neierobežojot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, kurās jāpiemēro sociāli tarifi, arī autobusu transporta nozarē autobusu transporta uzņēmumu vai biļešu pārdevēju piemērotie līgumu nosacījumi un tarifi visplašākajai sabiedrībai jāpiedāvā bez jebkādas diskriminācijas gala patērētāja pilsonības vai dzīvesvietas dēļ, vai arī atkarā no tā, kurā vietā Kopienā biļešu pārdevējs ir reģistrēts. Priekšlikums arī atbilst Pamattiesību hartas 21. pantam, kurš paredz vispārēju principu aizliegt jebkādu diskrimināciju jebkādu iemeslu dēļ, tostarp dzimuma, rases, ādas krāsas, etniskās vai sociālās izcelsmes, ģenētisko īpašību, valodas, reliģijas un ticības, politisko vai citu uzskatu, piederības nacionālajai minoritātei, īpašuma, dzimšanas, invaliditātes, vecuma vai seksuālās orientācijas dēļ. Tas ir arī saskaņots ar EK līguma 13. pantu, kas ļauj Kopienai cīnīties pret diskrimināciju Kopienas kompetences jomās. Turklāt priekšlikums atbilst ANO Konvencijai par personu ar invaliditāti tiesībām, ko parakstījušas visas dalībvalstis un Eiropas Kopiena.3.3. Vienotais tirgusVisbeidzot, priekšlikums ļautu pasažieriem piemērot lielāku aizsardzību, lai viņi varētu izmantot visas vienotā tirgus priekšrocības. Priekšlikums nodrošina to, ka pilsoņi, tostarp personas ar ierobežotām pārvietošanās spējām, var pilnā mērā un ar pārliecību izmantot vienotā tirgus iespējas. ES patērētāju politikas dimensija ir vienotā tirgus nākamā posma centrā, kā izklāstīts Eiropadomes pavasara sanāksmei paredzētajā Komisijas ziņojumā par Vienotā tirgus pārskatu[13]. Vienotais tirgus sniedz priekšrocības patērētājiem, paplašinot izvēles iespējas un pazeminot cenas, kā arī nodrošinot atbilstošu aizsardzību. Šajā ziņā autobusu pasažieru tiesību ieviešana papildinās progresu, kas jau sasniegts transporta nozarē Eiropas vienotā tirgus ietvaros.4. IEINTERESēTO PUšU APSPRIEšANāS UN IETEKMES NOVēRTēJUMS4.1. Ieinteresēto pušu apspriešanās2005. gada jūlijā Komisijas dienesti sāka sabiedrisku apspriešanu, kuras pamatā bija Komisijas dienestu darba dokuments “Pasažieru tiesības starptautiskajos autobusu pārvadājumos”, kurā bija iekļauts pārskats par problēmām un izaicinājumiem, kas saistīti ar pasažieru tiesību noteikšanu šā veida transportā, un aicināja ieinteresētās personas paust nostāju virknē jautājumu. Apspriešanas noslēgumā tika publicēti ziņojumi par sabiedriskās apspriešanas rezultātiem[14] un par ieinteresēto pušu sanāksmi, kas notika Briselē 2006. gada 29. martā[15].Saņemtie viedokļi liecināja par acīmredzami atšķirīgām nostājām, ko pauda, no vienas puses, autobusu pārvadājumu uzņēmumi, to asociācijas un federācijas un, no otras puses, patērētāju asociācijas. Parasti pirmie uzskata, ka reglamentēšana ES līmenī nav nepieciešama vai arī vajadzība pēc tās ir ļoti neliela, savukārt pēdējie aicina ieviest plašas pasažieru tiesības. Tika paustas arī ļoti skaidras bažas par šīs nozares ekonomisko un organizatorisko modeli, un nebija vienprātības par reglamentēšanas apmēriem un noteiktu pakalpojumu veidu iekļaušanu vai izslēgšanu, jo īpaši attiecībā uz vietējiem un reģionāliem pakalpojumiem. Operatori lielākoties norāda, ka pašreizējā ekonomiskajā situācijā nav pieļaujama jebkādu papildu slogu uzlikšana, nav faktiskas nepieciešamības pēc reglamentēšanas un ļoti daudzi jautājumi tiek risināti arī bez papildu pasākumu piemērošanas — vai nu ar dalībvalstu tiesību aktu palīdzību, vai ar brīvprātīgām saistībām, ko operatori uzņēmušies. Savukārt patērētāju asociācijas aicinājušas veikt plašus pasākumus Kopienas līmenī, jo pasažieru tiesību aizsardzība dažādās valstīs ievērojami atšķiras.Respondentu vidū nebija vienprātības par to, kā risināt jautājumus saistībā ar pakalpojumu pieejamību un palīdzību personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām, kas izmanto šo transporta veidu. Daži operatori uzsvēra izmaksu pieaugumu un visa parka ierobežotās iespējas, norādot, ka personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām ir citas apsvēršanas vērtas alternatīvas (specializēti autobusu transporta uzņēmumi), savukārt citi vērsa uzmanību uz šo personu iespējamo sociālo atstumtību.Tika paustas arī bažas, ka noteikumi par kompensācijām kavējumu gadījumos varētu apdraudēt ceļu satiksmes drošību.Sabiedriskajā apspriešanā saņemto viedokļu kopsavilkums, individuālo atbilžu teksti un ieinteresēto pušu 2006. gada 29. marta sanāksmes protokols atrodams tīmekļa vietnē http://ec.europa.eu/transport/road/consultations/passengers_rights_en.htm.4.2. Zināšanu apkopošana un izmantošana2006. gada jūnijā Komisija saņēma Eiropas Enerģijas un transporta foruma atzinumu, kurā tika aicināta veikt Kopienas līmeņa pasākumus autobusu pasažieru tiesību jomā. Komisija ņēma vērā šādus pētījumus: “ COST Action 349 — Autobusu un tālsatiksmes autobusu pieejamība personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām”, 2005. gada oktobris, un “Tendenču izvērtēšana un uzraudzība attiecībā uz pasažieru vajadzībām apkalpošanas un attieksmes pret pasažieriem līmenī” (SAĪSINĀTI — “ES PAKALPOJUMU GARANTIJAS — EUSG ”)[16].4.3. Ietekmes novērtējumsIetekmes novērtējums, kas tika veikts atbilstoši Pamatnostādnēm, būtībā ietvēra operatoru atbildības principus pasažieru nāves vai ievainojumu gadījumā, kas salīdzināmi ar citiem transporta veidiem ieviestajiem; kompensēšanas un palīdzības principus braucienu atcelšanas vai kavēšanās gadījumā; noteikumus par pieejamību, nediskrimināciju un palīdzību invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām; kvalitātes standartus un pienākumus sniegt informāciju; noteikumus par sūdzību izskatīšanu un atbilstības uzraudzību.Tika izvērtētas četras politikas iespējas.“ Status quo saglabāšanas” iespēja paredz neveikt nekādas ES līmeņa darbības.“Minimālās aizsardzības” iespēja paredz vispārējas struktūras izveidi, kas ietvertu tikai minimālus noteikumus par aizsardzību un, ja nepieciešams, konsolidētu/grozītu un/vai vienkāršotu esošos Kopienas vai dalībvalstu tiesību aktus (mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanu, komplekso tūrisma braucienu direktīvu, tiesību aktus patērētāju tiesību jomā).“Maksimālās aizsardzības” iespēja paredz Kopienas tiesiskās darbības, lai noteiktu autobusu pasažieru tiesības starptautiskajos pārvadājumos (I iespēja) un gan iekšzemes (tālsatiksmes, reģionālajos), gan starptautiskajos pārvadājumos (II iespēja) attiecībā uz regulāriem/neregulāriem pakalpojumiem. Šī iespēja nodrošinātu pienācīgas pasažieru aizsardzības vienlīdzīgu līmeni visās dalībvalstīs.“Brīvprātīgo saistību un pašregulācijas” iespēja: šī iespēja paredz, ka autobusu pārvadājumu uzņēmumi attiecībā uz autobusu pasažieru tiesībām izstrādā un pieņem ES mēroga/pašmāju pašregulējošus pasākumus.Ietekmes novērtējuma rezultātu kopsavilkums: “Komisijas dienestu darba dokuments, Ietekmes novērtējums, kas pievienots priekšlikumam par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu par starptautisko autobusu pasažieru tiesībām” —ņemot vērā ietekmes novērtējumā pētīto jautājumu plašo mērogu, pareizā līdzsvara panākšanai starp izmaksām un guvumiem kā visefektīvākās tika noteiktas dažādas iespējas.Attiecībā uz nediskriminācijas principu un palīdzību invalīdiem, kā arī personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām, par labāko tika atzīts 2. iespējas — minimālās aizsardzības scenārija (tikai neregulāriem pakalpojumiem) — un 3.I iespējas — maksimālās aizsardzības scenārija (tikai regulāriem starptautiskajiem pakalpojumiem) — apvienojums. Lai nostiprinātu nediskriminācijas principu un palīdzību invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām, ierosinātajai politikai jāgarantē optimāls pieejamības līmenis, nosakot operatoriem un termināļu pārvaldniekiem prasību izveidot atbilstošus piekļuves līdzekļus un vienlaikus izvairīties no ar šiem pasākumiem saistītās biļešu cenu paaugstināšanas.Attiecībā uz atbildības sistēmām ietekmes novērtējumā norādīts, ka pasažieriem visievērojamākie ieguvumi bez būtiska izmaksu pieauguma tiktu panākti, ja tiktu izvēlēta “visaptverošas sistēmas izveides” iespēja. Pasažieri varētu baudīt labāku tiesisko un ekonomisko aizsardzību, ja būtu novērstas atšķirības starp dalībvalstu tiesību aktiem.“Visaptverošas sistēmas izveides” iespēja, šķiet, ir viena no efektīvākajām attiecībā uz pienākumu sniegt palīdzību un informāciju pārtraukta brauciena gadījumā. Labākas pasažieru aizsardzības rezultātā tiks piedāvāti kvalitatīvāki pakalpojumi. Savukārt augstāks pasažieru aprūpes līmenis, visticamāk, uzlabos autobusu transporta uzņēmumu stāvokli tirgū, kurā tie sacenšas gan ar cenām, gan pakalpojumu kvalitāti. Tāpēc Komisija atbalsta “maksimālās aizsardzības” iespēju attiecībā uz pienākumu sniegt palīdzību un informāciju.Ietekmes novērtējuma ziņojums un tā pielikumi ir pievienoti šim priekšlikumam.5. TIESISKIE ASPEKTI5.1. Juridiskais pamatsPriekšlikuma juridiskais pamats noteikts Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 71. pantā, un uz to attiecināma koplēmuma procedūra.5.2. Instrumenta izvēlePriekšlikuma galvenais mērķis ir nodrošināt pienācīgu aizsardzības līmeni autobusu pasažieriem, tostarp personām ar īpašām vajadzībām un kustību traucējumiem. Noteikumi, ko paredz pašreizējais priekšlikums, jāpiemēro vienoti un efektīvi visā Eiropas Savienībā. Tieši piemērojama regula varētu būt atbilstošākais instruments, lai nodrošinātu noteikumu vissaskaņotāko piemērošanu visās dalībvalstīs. Kopiena jau izvēlējusies regulu kā juridisku instrumentu gaisa un dzelzceļa pasažieru tiesību aizsardzībai. Lai panāktu īstenojamas un līdzvērtīgas tiesības autobusu pasažieriem, par piemērotāko instrumentu ir atzīta regula.5.3. Subsidiaritātes principsPasažieru aizsardzība kā daļa no iekšējā tirgus un kopējās transporta politikas ir Eiropas mēroga jautājums, kas jārisina Kopienas līmenī. Tirgus liberalizācija un patērētāju interešu ievērošana (jo īpaši tādu personu interešu ievērošana kā invalīdi un personas ar ierobežotām pārvietošanās spējām) ir divi iekšējā tirgus aspekti, kas viens otru savstarpēji papildina. Ņemot vērā to patērētāju skaita pieaugumu, kas darba vai atpūtas nolūkos ceļo Eiropas Savienībā, kļūst aizvien svarīgāk nodrošināt, lai viņi varētu rēķināties ar līdzīgu tiesību kopumu neatkarīgi no viņu atrašanās vietas. Tāpēc priekšlikuma mērķis ir panākt, lai autobusu pasažieriem būtu vienāda līmeņa tiesības un aizsardzība visā Eiropas Savienībā.Ņemot vērā šī transporta veida starptautisko dimensiju (ceļojumi un/vai autobusu pārvadājumu operatori), šo mērķi nav iespējams panākt, dalībvalstīm rīkojoties atsevišķi. Jau esošais starptautiskais nolīgums (ANO EEK CVR konvencija) nevar tikt uzskatīts par efektīvu līdzekli, jo to ratificējis ļoti neliels skaits dalībvalstu. Tāpēc šajā kontekstā jāveic Kopienas līmeņa pasākumi.5.4. Proporcionalitātes principsPriekšlikums atbilst proporcionalitātes principam. Komisija ir ierobežojusi tās priekšlikuma piemērojamību līdz jomām, kurās nepieciešami precīzi Kopienas noteikumi, un izvairās no tematiem, kurus labāk atstāt pašregulācijas pasākumu ziņā. Tas ir ierobežots līdz jomām, kurās nepieciešamība pēc Kopienas rīcības ir skaidra un plaši atzīta. Tāpēc tas ir proporcionāls sasniedzamajam mērķim un piemērots apstākļiem, kādos tas tiek veidots. Ja nenotiktu saskaņošana, pasažieriem labākajā gadījumā būtu atšķirīgas tiesības, bet ļaunākajā gadījumā vispār nekādas juridiskās aizsardzības. Turklāt viņiem būtu grūtības noskaidrot savas tiesības, lai kurp Eiropā viņi dotos, un tādējādi arī uzstāt uz šo tiesību ievērošanu.5.5. IzpildePasažieri un jo īpaši invalīdi un personas ar ierobežotām pārvietošanās spējām ir neaizsargātas, ja autobusu transporta uzņēmumi neizpilda savas saistības. Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijā par personu ar invaliditāti tiesībām paredzēts, ka personas, kas apgalvo, ka dalībvalsts puse saskaņā ar ANO konvencijas noteikumiem izdarījusi pret tām pārkāpumu, var iesniegt ziņojumu. Tāpēc turpmākas EK regulas izstrāde nodrošinās efektīvāku vienotu juridisko aizsardzību visā ES. Būs nepieciešama stingra ierosinātās regulas noteikumu izpilde. Tāpēc Komisijas priekšlikumā iekļauts pants, kurā dalībvalstīm pieprasīts paredzēt sankcijas neatbilstības gadījumā un izraudzīt iestādes, kas atbildīgas par regulas izpildi un pasažieru sūdzību izskatīšanu. Šajos noteikumos ievērota tā pati pieeja, kas izvēlēta Eiropas Parlamenta un Padomes regulā par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un regulā par invalīdu un personu ar ierobežotām pārvietošanās spējām tiesībām, ceļojot ar gaisa transportu.5.6. Eiropas Ekonomikas zona un ŠveicePriekšlikums par regulu attiecas uz Eiropas Ekonomikas zonu un tāpēc ir tai piemērojams. Priekšlikums attiecas arī uz Šveici.5.7. PašregulācijaKomisija apzinās, ka autobusu transporta uzņēmumi ir izstrādājuši virkni brīvprātīgu nolīgumu un citu pašregulācijas pasākumu, kas garantē pakalpojumu kvalitātes atbilstošu līmeni. Komisija joprojām atzinīgi vērtē šāda vieda pasākumus, kas papildina ierosinātās Kopienas iniciatīvas.6. PRIEKšLIKUMA NOTEIKUMII nodaļaŠajā nodaļā iekļauti vispārīgi noteikumi attiecībā uz Regulas tematu, definīcijas un Regulas darbības joma. Priekšlikums attiecas uz autobusu transporta uzņēmumu atbildību, noteikumiem par nediskrimināciju un obligāto palīdzību invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām. Priekšlikumā arī noteikti autobusu transporta uzņēmumu pienākumi ceļojuma pārtraukšanas gadījumā, kā arī atbilstoši noteikumi, kas reglamentē sūdzību izskatīšanu un izpildi.1. pantsŠajā pantā izklāstīts regulas temats.2. pantsŠajā pantā izklāstīta regulas darbības joma.3. pantsŠajā pantā sniegtas definīcijas.4. pantsŠis pants attiecas uz pārvadājuma līguma noslēgšanas apliecinājumu un aizliedz diskriminējošu līguma noteikumu piedāvāšanu pasažieru valsts piederības vai pastāvīgās dzīvesvietas dēļ.5. pantsŠis pants nosaka atteikšanās no saistību izpildes izslēgšanu attiecībā uz šajā priekšlikumā paredzētajām tiesībām.II nodaļaŠajā nodaļā iekļauti noteikumi attiecībā uz autobusu transporta uzņēmumu atbildību par pasažieriem un viņu bagāžu. Pasažieriem būs tiesības uz vienotiem kompensāciju līmeņiem, un viņi varēs gūt labumu no saskaņotiem noteikumiem attiecībā uz autobusu transporta uzņēmumu atbildību. Uzņēmumu atbildība nav ierobežota. Turklāt noteiktos apstākļos, ja ir noticis nelaimes gadījums, transporta uzņēmumi nav tiesīgi apstrīdēt zaudējumus, kas nav sasnieguši noteiktu apmēru. Nelaimes gadījumā cietušajiem pasažieriem ir tiesības saņemt avansa maksājumus, lai risinātu finansiālās problēmas, kas viņiem vai viņu ģimenēm varētu rasties viņu nāves vai ievainojuma gadījumā. Šajā nodaļā arī paredzēti noteikumi attiecībā uz kompensācijām par nozaudētu vai bojātu bagāžu.6. pantsŠajā pantā noteikta atbildība par pasažieru nāvi vai ievainojumiem.7. pantsŠajā pantā paredzēti vispārīgi noteikumi attiecībā uz zaudējumiem.8. pantsŠajā pantā noteikts autobusu transporta uzņēmumu pienākums izmaksāt avansa maksājumus, ja ir noticis nelaimes gadījums.9. pantsŠajā pantā paredzēti noteikumi attiecībā uz kompensāciju par nozaudētu vai bojātu bagāžu.III nodaļaŠī nodaļa būtībā attiecas uz invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām, kas izmanto šo transporta veidu. Šī pasažieru kategorija bieži vien nevar ceļot ar autobusu, jo šie pakalpojumi viņiem nav pieejami un autobusu transporta uzņēmumi nepiedāvā nepieciešamo palīdzību. Šī nodaļa koncentrējas uz šīm problēmām, aizliedzot jebkādu diskrimināciju invaliditātes vai ierobežotu pārvietošanās spēju dēļ attiecībā uz brauciena rezervēšanu un iekāpšanu transportlīdzeklī. Šie noteikumi neierobežo noteiktus izņēmumus un atkāpes, kas noteiktas tiesību aktos, jo īpaši tādas, kuru pamatā ir drošības apsvērumi.Tās obligātās palīdzības darbības joma, kas sniedzama termināļos un transportlīdzekļos, norādīta I pielikumā. Šī palīdzība tiek sniegta bez maksas, ja pasažieris par tās nepieciešamību ir iepriekš informējis un ieradies terminālī noteiktajā laikā pirms paredzētās izbraukšanas. Autobusu transporta uzņēmumu un termināļu personālam jābūt atbilstošām zināšanām par palīdzības sniegšanu invalīdiem.10. pantsŠajā pantā paredzēti noteikumi, lai nepieļautu pārvadāšanas atteikumu invaliditātes vai ierobežotu pārvietošanās spēju dēļ.11. pantsŠis pants attiecas uz atkāpēm, īpašiem nosacījumiem un informāciju attiecībā uz noteikumiem, kas paredzēti šajā nodaļā.12. pantsŠajā pantā paredzēti vispārīgi noteikumi par pieejamību invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām.13. pantsŠajā pantā paredzētas tiesības uz palīdzību invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām.14. pantsŠajā pantā paredzēti noteikumi par palīdzības sniegšanu termināļos.15. pantsŠis pants attiecas uz palīdzības sniegšanu transportlīdzeklī.16. pantsŠajā pantā noteikti apstākļi, kādos tiek sniegta palīdzība.17. pantsŠajā pantā noteikts, kā autobusu transporta uzņēmumi vai biļešu pārdevēji nosūta trešām personām paziņojumus par to, ka invalīdiem vai personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām ir vajadzība pēc palīdzības.18. pantsŠajā pantā noteikts pienākums nodrošināt personālam pienācīgu apmācību attiecībā uz jautājumiem, kas saistīti ar invaliditāti.19. pantsŠajā pantā paredzēti vispārīgi noteikumi attiecībā uz kompensāciju par nozaudētām vai bojātām pārvietošanās palīgierīcēm.IV nodaļaŠī nodaļa attiecas uz autobusu transporta uzņēmumu pienākumiem pārtrauktu ceļojumu gadījumā, kad ir atcelta pakalpojuma sniegšana vai tā kavējas. Jo īpaši gadījumos, kad brauciens tiek atcelts, un regulāriem braucieniem, kas ilgst vismaz trīs stundas, izbraukšana kavējas par vairāk nekā divām stundām, uzņēmumam ir pienākums nodrošināt atbilstošus alternatīvus pakalpojumus salīdzināmos termiņos vai, ja tas nav iespējams, sniegt pasažieriem informāciju par citiem pieejamajiem pakalpojumiem. Ja uzņēmumi neizpilda šo prasību, tiem jāizmaksā kompensācija 50 % apmērā no biļetes cenas. Visos gadījumos pasažieriem ir tiesības uz informāciju par braucienu.20. pantsŠajā pantā paredzēti vispārīgi noteikumi attiecībā uz atbildību par brauciena atcelšanu un ilgstošu kavēšanos. Tajā noteikta tiesību uz informāciju darbības joma, maršruta maiņa un/vai atlīdzināšana, kā arī kompensācija brauciena atcelšanas vai ilgstošas kavēšanās gadījumā.21. pantsŠajā pantā noteiktas tiesības uz informāciju par braucienu.22. pantsŠajā pantā sagatavota augsne turpmākas kompensācijas piedziņai.23. pantsŠajā pantā izvirzīts pienākums autobusu transporta uzņēmumiem sadarboties, lai pieņemtu pasākumus pasažieru tiesību nostiprināšanai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai.V nodaļaŠajā nodaļā noteikts pienākums autobusu transporta uzņēmumiem izveidot iekšējas sūdzību izskatīšanas procedūras. Pasažieru sūdzību izskatīšanai jānorit stingros termiņos. Pienākums informēt pasažierus par viņu tiesībām ir uzņēmumu un termināļu pārvaldes iestāžu ziņā.24. pantsŠis pants attiecas uz informāciju, kuru autobusu transporta uzņēmumi un termināļu pārvaldes iestādes sniedz pasažieriem par braucienu.25. pantsŠajā pantā autobusu transporta uzņēmumiem un termināļu pārvaldes iestādēm noteikts pienākums sniegt pasažieriem informāciju par viņu tiesībām saskaņā ar šo regulu.26. pantsŠajā pantā paredzēti noteikumi attiecībā uz sūdzību izskatīšanas procedūruVI nodaļaŠī nodaļa paredz izpildes noteikumus un atbilstošo iestāžu sistēmu. Dalībvalstīm jānorīko to izpildiestādes, kurām pasažieri var iesniegt sūdzības par iespējamiem savu tiesību pārkāpumiem saskaņā ar šo regulu. Šīm izpildiestādēm ir savstarpēji jāsadarbojas. Turklāt dalībvalstīm jāsagatavo noteikumi par preventīviem sodiem saistībā ar pasažieru tiesību neievērošanu.27. pantsŠis pants attiecas uz šīs regulas izpildi, tostarp arī uz dalībvalstu izpildiestāžu izveidi.28. pantsŠajā pantā izpildiestādēm noteikts pienākums publicēt gada pārskatus par to darbībām.29. pantsŠajā pantā noteikts dalībvalstu izpildiestāžu sadarbības princips.30. pantsŠis pants attiecas uz sodiem, ko piemēro dalībvalstis.VII nodaļaŠis pants paredz, ka Komisijai jāziņo Padomei un Parlamentam par Regulas darbību trīs gadus pēc tās stāšanās spēkā. Regula stāsies spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas ES Oficiālajā Vēstnesī un tiks piemērota pēc gada kopš šī datuma.31. pantsŠajā pantā noteikti Komisijas pienākumi ziņot.32. pantsŠis pants attiecas uz grozījumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 2006/2004 par sadarbību starp valstu iestādēm, kas atbildīgas par tiesību aktu īstenošanu patērētāju tiesību aizsardzības jomā.33. pantsŠajā pantā noteikts Regulas spēkā stāšanās datums.I pielikumsŠajā pielikumā noteikta darbības joma palīdzībai, ko piedāvā invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām a) termināļos un b) autobusos.II pielikumsŠis pielikums attiecas uz to, kādam būtu jābūt invaliditātes jautājumiem veltīto apmācību saturam.2008/0237 (COD)PriekšlikumsEIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULApar autobusu pasažieru tiesībām un par grozījumiem Regulā (EK) Nr. 2006/2004 par sadarbību starp valstu iestādēm, kas atbildīgas par tiesību aktu īstenošanu patērētāju tiesību aizsardzības jomā (Dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 71. panta 1. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[17],ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[18],ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu[19],saskaņā ar Līguma 251. pantā paredzēto procedūru,tā kā:1.  Kopienas rīcībai autobusu pārvadājumu jomā cita starpā būtu jābūt vērstai uz pasažieru augsta līmeņa aizsardzības nodrošināšanu, kas salīdzināma ar citos pārvadājumu veidos un galamērķos piemērojamo. Turklāt ir jāņem vērā vispārējās patērētāju aizsardzības prasības.2.  Ņemot vērā to, ka autobusu pasažieris ir pārvadājuma līguma vājākā puse, pasažieru tiesības šajā ziņā būtu jāaizsargā neatkarīgi no viņu valsts piederības vai pastāvīgās dzīvesvietas Kopienā.3.  Ja notiek nelaimes gadījumi, kuru rezultātā iestājas nāve vai tiek gūti ievainojumi, uz pasažieriem būtu jāattiecina noteikumi par atbildību, kas ir salīdzināmi ar citos pārvadājumu veidos piemērojamajiem.4.  Pasažieriem jābūt tiesīgiem uz avansa maksājumiem, lai pēc nelaimes gadījuma apmierinātu viņu tūlītējās finansiālās vajadzības.5.  Autobusu transporta uzņēmumiem būtu jāuzņemas atbildība par pasažieru bagāžas nozaudēšanu vai bojājumiem ar noteikumiem, kas salīdzināmi ar citos pārvadājumu veidos piemērojamajiem.6.  Autobusu pasažieriem paredzētajiem pakalpojumiem būtu jāsniedz labums pilsoņiem kopumā. Tāpēc invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām neatkarīgi no tā, vai tās iestājušās invaliditātes, vecuma vai jebkāda cita faktora dēļ, jābūt tādām iespējām izmantot autobusu pārvadājumu pakalpojumus, kas salīdzināmas ar citiem pilsoņiem piemērojamām. Invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām ir tādas pašas tiesības uz pārvietošanās brīvību, izvēles brīvību un nediskrimināciju kā visiem citiem pilsoņiem.7.  Ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijas par personu ar invaliditāti tiesībām 9. pantu un ar mērķi nodrošināt invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām iespējas pārvietoties ar autobusu, kas salīdzināmas ar citiem pilsoņiem nodrošinātajām, jāizveido noteikumi par nediskrimināciju un palīdzību brauciena laikā. Tāpēc šīm personām jāatļauj pārvietoties ar autobusu un tām nedrīkst liegt transportu viņu invaliditātes vai ierobežoto pārvietošanās spēju dēļ, izņemot, ja ir piemērojami iemesli, kuru pamatā ir drošības apsvērumi un tiesību aktu noteikumi. Tām piemērojamas tiesības uz palīdzību autobusu termināļos un transportlīdzekļos, tostarp iekāpjot un izkāpjot. Sociālās integrācijas interesēs šīm personām vajadzētu saņemt palīdzību bez papildu samaksas. Autobusu transporta uzņēmumiem būtu jāizveido noteikumi attiecībā uz pieejamību, vēlams, izmantojot Eiropas Standartizācijas sistēmu.8.  Lemjot par jaunu termināļu projektēšanu un veicot ievērojamu renovāciju, pārvaldes iestādēm vajadzētu iespēju robežās ņemt vērā invalīdu un personu ar ierobežotām pārvietošanās spējām vajadzības. Jebkurā gadījumā autobusu termināļu pārvaldes iestādēm vajadzētu izveidot punktus, kur šādas personas var ziņot par savu ierašanos un nepieciešamību pēc palīdzības.9.  Autobusu pasažieru tiesībās būtu jāietilpst informācijas saņemšanai attiecībā uz pakalpojumu pirms brauciena un tā laikā. Visai būtiskajai informācijai, kas tiek sniegta autobusu pasažieriem, vajadzētu tikt nodrošinātai arī alternatīvos formātos, kas pieejami invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām.10.  Šī regula neierobežo autobusu transporta uzņēmumu tiesības pieprasīt kompensāciju no kādas personas, tostarp trešām personām, saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem.11.  Ir jāmazina neērtības, kas pasažieriem rodas brauciena atcelšanas vai ilgstošas kavēšanās dēļ. Tāpēc pasažieriem jānodrošina pietiekama aprūpe un informācija. Pasažieriem jābūt iespējai braucienu atcelt, saņemot atlīdzību par biļetēm, doties braucienā ar mainītu maršrutu ar viņus apmierinošiem nosacījumiem vai saņemt informāciju par alternatīviem pārvadājumu pakalpojumiem. Ja autobusu transporta uzņēmums nenodrošina pasažieriem nepieciešamo palīdzību, pasažieriem jābūt tiesībām saņemt finansiālu kompensāciju.12.  Autobusu transporta uzņēmumiem jāsadarbojas, lai pieņemtu valsts un Eiropas līmeņa pasākumus pasažieriem sniegtās aprūpes un palīdzības uzlabošanai, kad brauciens ir pārtraukts un jo īpaši ilgstošas kavēšanās gadījumā.13.  Šī regula neietekmē pasažieru tiesības, ko nosaka Direktīva 90/314/EEK par kompleksiem ceļojumiem, kompleksām brīvdienām un kompleksām ekskursijām[20]. Gadījumos, kad ceļojuma kompleksu atceļ tādu iemeslu dēļ, kas nav saistīti ar autobusu pārvadājumu pakalpojuma atcelšanu, šo regulu nepiemēro.14.  Pasažieri pilnībā jāinformē par viņu tiesībām, kas noteiktas šajā regulā, lai viņi tās varētu efektīvi izmantot.15.  Pasažieriem jābūt iespējām izmantot viņu tiesības ar atbilstošu sūdzību iesniegšanas procedūru palīdzību, ko ieviesuši autobusu transporta uzņēmumi, vai, ja nepieciešams, iesniedzot sūdzības iestādei vai iestādēm, ko šim nolūkam norīkojusi attiecīgā dalībvalsts.16.  Dalībvalstīm jānodrošina un jāuzrauga autobusu transporta uzņēmumu vispārējā atbilstība šai regulai un jāizraugās piemērota iestāde šādu izpildes funkciju veikšanai. Minētajai uzraudzībai nav jāietekmē pasažieru tiesības vērsties tiesā ar prasību saņemt likumīgu atlīdzību saskaņā ar attiecīgās valsts procedūrām.17.  Dalībvalstīm jānosaka sodi, kas piemērojami šīs regulas noteikumu pārkāpumu gadījumā, un jānodrošina šo sodu piemērošana. Šiem sodiem vajadzētu būt iedarbīgiem, samērīgiem un preventīviem.18.  Šajā regulā noteiktos pienākumus, proti, nodrošināt autobusu pārvadājumos visās dalībvalstīs augstu un līdzvērtīgu pasažieru aizsardzības un palīdzības līmeni, dalībvalstis nevar pietiekamā mērā veikt atsevišķi, tāpēc to ievērojamās starptautiskās dimensijas dēļ tie labāk veicami Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus atbilstoši subsidiaritātes principam, kas noteikts Līguma 5. pantā. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šī regula nosaka tikai to, kas ir vajadzīgs šo mērķu sasniegšanai.19.  Šai regulai nevajadzētu ierobežot noteikumus, kas paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvā 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti[21].20.  Šīs regulas izpildei jānotiek, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 27. oktobra Regulu (EK) Nr. 2006/2004 par sadarbību starp valstu iestādēm, kas atbildīgas par tiesību aktu īstenošanu patērētāju tiesību aizsardzības jomā (Regula par sadarbību patērētāju tiesību aizsardzības jomā)[22]. Tādēļ šī regula attiecīgi jāgroza.21.  Šī regula respektē pamattiesības un ievēro principus, kas jo īpaši ir atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā,IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.I nodaļa Vispārīgi noteikumi1. pants TematsAr šo regulu paredz noteikumus par22.  pasažieru nediskrimināciju attiecībā uz nosacījumiem, ar kuriem saskaņā autobusu transporta uzņēmums nodrošina pārvadājumu;23.  autobusu transporta uzņēmumu atbildību par pasažieru nāvi vai ievainojumiem nelaimes gadījumos un viņu bagāžas nozaudēšanu vai bojājumiem;24.  invalīdu un personu ar ierobežotām pārvietošanās spējām, kas pārvietojas ar autobusu, nediskriminēšanu un viņiem sniedzamo obligāto palīdzību;25.  autobusu transporta uzņēmumu pienākumus pret pasažieriem brauciena atcelšanas vai kavēšanās gadījumā;26.  minimālo informāciju, kas jāsniedz pasažieriem;27.  sūdzību izskatīšanu;28.  pasažieru tiesību izpildi.2. pants Darbības joma1. Šī regula ir spēkā attiecībā uz pasažieru pārvadājumiem, kurus kā regulārus pakalpojumus nodrošina autobusu transporta uzņēmumi.2. Dalībvalstis var atbrīvot no šīs regulas noteikumiem pilsētas, piepilsētas un reģionālo transportu, uz ko attiecas dalībvalstu līgumi par sabiedriskajiem pakalpojumiem, ja šādi līgumi nodrošina tādu pasažieru tiesību līmeni, kāds paredzēts šajā regulā.3. Attiecībā uz neregulārajiem pakalpojumiem piemēro tikai II nodaļu.3. pants DefinīcijasŠajā regulā piemēro šādas definīcijas:29.  “autobusu transporta uzņēmums” ir transporta uzņēmums, kam tā reģistrācijas valstī ir atļauts veikt pārvadājumus ar autobusu saskaņā ar valsts tiesību aktos paredzētajiem tirgus pieejamības nosacījumiem, un transporta uzņēmums, kuram ir derīga Kopienas licence, kas izdota atbilstoši Padomes Regulai (EEK) Nr. 684/92, lai veiktu starptautiskus pasažieru pārvadājumu pakalpojumus;30.  “neregulāri pakalpojumi” ir pakalpojumi Regulas (EEK) Nr. 684/92 2. panta 3. punkta izpratnē;31.  “regulāri pakalpojumi” ir pakalpojumi Regulas (EEK) Nr. 684/92 2. panta 1. punkta izpratnē;32.  “pārvadājuma līgums” ir līgums par pārvadājumu veikšanu, kuru autobusu transporta uzņēmums vai tā pilnvarots biļešu pārdevējs un pasažieris noslēdz par viena vai vairāku pārvadājumu pakalpojumu sniegšanu;33.  “biļete” ir derīgs dokuments, kas dod tiesības saņemt pārvadājuma pakalpojumu, vai līdzīgs neizdrukāts dokuments, tostarp elektroniskā formā, un ko izdevis vai apstiprinājis autobusu transporta uzņēmums vai tā pilnvarots biļešu pārdevējs;34.  “biļešu pārdevējs” ir jebkurš autobusu pārvadājumu pakalpojumu mazumtirgotājs, kas noslēdz pārvadājuma līgumus un pārdod biļetes vai nu autobusu transporta uzņēmumu vārdā, vai pats savā vārdā;35.  “ceļojuma rīkotājs” ir organizētājs vai mazumtirgotājs Direktīvas 90/314/EEK 2. panta 2. un 3. punkta izpratnē;36.  “invalīds” vai “persona ar ierobežotām pārvietošanās spējām” ir ikviena persona, kuras pārvietošanās spējas, izmantojot transportlīdzekļus, ir ierobežotas kādu fizisku (sensorisku vai kustību, pastāvīgu vai pagaidu) traucējumu, garīgu traucējumu vai jebkādu citu invaliditātes iemeslu dēļ, vai vecuma dēļ, un kuras stāvoklis prasa īpašu uzmanību un visiem pasažieriem pieejamo pakalpojumu pielāgojumus šīs personas vajadzībām;37.  “rezervācija” ir atļauja papīra vai elektroniskā formā, kas dod tiesības tikt pārvadātam saskaņā ar iepriekš apstiprinātu personalizētu pārvadāšanas vienošanos;38.  “termināļa pārvaldes iestāde” ir dalībvalsts organizatoriska vienība, kas atbild par autobusu termināļa pārvaldi;39.  “atcelšana” ir tāda pakalpojuma nesniegšana, kurš bijis iepriekš paredzēts un kuru rezervējis vismaz viens pasažieris;40.  “kavējums” ir starpība starp publicētajā autobusu sarakstā norādīto pasažiera izbraukšanas vai ierašanās laiku un viņa faktisko vai paredzēto izbraukšanas vai ierašanās laiku.4. pants Pārvadājuma līgums un nediskriminējoši līguma noteikumi1. Autobusu transporta uzņēmumi nodrošina pasažieriem pārvadājuma līguma noslēgšanas apliecinājumu, izsniedzot vienu vai vairākas biļetes. Līdz nav pierādīts pretējais, biļete apliecina līguma noslēgšanu un tādējādi piešķir šajā regulā paredzētās tiesības.2. Neierobežojot sabiedrisko pakalpojumu sniedzēju pienākumus nodrošināt sociālos tarifus, līguma noteikumus, ko piemēro autobusu transporta uzņēmumi vai biļešu pārdevēji, piedāvā plašākai sabiedrībai bez jebkādas diskriminācijas gala patērētāju valsts piederības vai pastāvīgās dzīvesvietas dēļ vai autobusu transporta uzņēmuma vai biļešu pārdevēja reģistrācijas vietas Kopienā dēļ.5. pants Atteikšanās no saistību izpildes izslēgšana1. Šajā regulā noteiktās saistības nedrīkst ierobežot vai atcelt, cita starpā paredzot atkāpi vai ierobežojošu noteikumu pārvadājuma līgumā.2. Autobusu transporta uzņēmumi var piedāvāt pasažieriem izdevīgākus līguma nosacījumus nekā tie, kas noteikti šajā regulā.II nodaļa Autobusu transporta uzņēmumu atbildība attiecībā uz pasažieriem un viņu bagāžu6. pants Atbildība pasažieru ievainojumu vai nāves gadījumā1. Saskaņā ar šo nodaļu autobusu transporta uzņēmumi ir atbildīgi par zaudējumiem vai bojājumiem, ko izraisījusi pasažiera nāve, viņam radīts miesas bojājums vai garīgs kaitējums, ko nodarījuši nelaimes gadījumi, kas notikuši autobusu transporta pakalpojumu darbības rezultātā un laikā, kad pasažieris atradies transportlīdzeklī, kā arī iekāpšanas un izkāpšanas laikā.2. Autobusu transporta uzņēmumu atbildībai par kaitējumu nav piemērojami nekādi finansiāli ierobežojumi neatkarīgi no tā, vai tie noteikti likumā, konvencijā vai līgumā.3. Autobusu transporta uzņēmums neizslēdz un neierobežo tā atbildību par jebkādiem kaitējumiem līdz EUR 220 000 apmērā, pierādot, ka tas veicis nepieciešamos piesardzības pasākumus atbilstoši 4. punkta a) apakšpunktam.4. Autobusu transporta uzņēmums atbilstoši 1. punktam nav atbildīgs:41.  ja nelaimes gadījumu izraisījuši apstākļi, kas nav saistīti ar autobusu transporta pakalpojumu darbību un no kura autobusu transporta uzņēmums nebūtu varējis izvairīties, neraugoties uz to, ka tas gadījuma attiecīgajos apstākļos veicis nepieciešamos piesardzības pasākumus, un kura sekas tas nav spējis novērst;42.  ciktāl nelaimes gadījumā vainojams pats pasažieris, vai tas noticis tā nolaidības rezultātā.5. Nekas šajā regulā43.  nenorāda, ka autobusu transporta uzņēmums būtu vienīgā puse, kas atbildīga par kaitējuma atlīdzināšanu; un44.  neierobežo jebkādas autobusu transporta uzņēmuma tiesības pieprasīt atlīdzinājumu no jebkuras citas puses atbilstoši dalībvalstī piemērojamajiem tiesību aktiem.7. pants Kaitējuma atlīdzināšana1. Pasažiera nāves gadījumā atbildība par kaitējuma atlīdzināšanu, ko paredz 6. pants, ietver45.  jebkādas radušās izmaksas pēc nāves, jo īpaši mirušā pārvešanas izmaksas un bēru izdevumus;46.  ja nāve neiestājas uzreiz — atlīdzināšanu, kas paredzēta šī panta 2. punktā.2. Ja pasažierim radušies miesas bojājumi vai nodarīts jebkāds cits fizisks vai garīgs kaitējums, kaitējuma atlīdzināšana ietver47.  jebkādas radušās izmaksas, jo īpaši tās, kas radušās ārstēšanas un pārvešanas gaitā;48.  kompensāciju par finansiālajiem zaudējumiem, kas radušies pilnīgas vai daļējas darba nespējas vai pieaugušu vajadzību dēļ.3. Ja pasažiera nāves gadījumā persona, kuru šim pasažierim bija vai būtu bijis juridisks pienākums uzturēt, zaudē atbalstu, tad arī minētajai personai ir jāatlīdzina par kaitējumu.8. pants Avansa maksājumi1. Pasažieru nāves, miesas bojājuma vai jebkāda cita pasažieriem nodarīta fiziska vai garīga kaitējuma gadījumā, ko izraisījis nelaimes gadījums, kas noticis autobusu transporta pakalpojumu darbības dēļ, autobusu transporta uzņēmums bez kavēšanās un ne vēlāk kā piecpadsmit dienu laikā pēc uz kompensāciju tiesīgās fiziskās personas identitātes noskaidrošanas izmaksā tādus avansa maksājumus, kādi nepieciešami, lai apmierinātu tūlītējās finansiālās vajadzības, pamatojoties uz proporcionalitāti nodarītajam kaitējumam.2. Neierobežojot 1. punkta noteikumus, nāves gadījumā avansa maksājums nav mazāks kā EUR 21 000 par vienu pasažieri.3. Avanss nenozīmē atbildības atzīšanu, un to var atskaitīt no summām, ko izmaksā vēlāk saskaņā ar šo regulu, bet avanss nav jāatlīdzina, izņemot gadījumus, kad kaitējums ticis nodarīts pasažiera nolaidības vai vainas dēļ, vai ja avansu saņēmusī persona nav tā persona, kura ir tiesīga saņemt kompensāciju.9. pants Atbildība par nozaudētu vai bojātu bagāžu1. Autobusu transporta uzņēmumi ir atbildīgi par tiem uzticētās bagāžas nozaudēšanu vai bojājumiem. Maksimālā kompensācija ir EUR 1800 par vienu pasažieri.2. Autobusu transporta uzņēmumu sniegtu pakalpojumu darbības rezultātā notikušā negadījumā autobusu transporta uzņēmums ir atbildīgs par pasažiera rokas bagāžā esošo vai līdzi paņemto personiskās lietošanas priekšmetu nozaudēšanu vai bojājumiem. Maksimālā kompensācija ir EUR 1300.3. Ja autobusu transporta uzņēmums pierāda, ka kaitējums nodarīts vai veicināts pasažiera vainas vai nolaidības dēļ, autobusu transporta uzņēmums tiek pilnībā vai daļēji atbrīvots no atbildības pret kompensācijas prasītāju tādā mērā, kādā šī vaina vai nolaidība izraisījusi vai veicinājusi kaitējumu.III nodaļa Invalīdu un personu ar ierobežotām pārvietošanās spējām tiesības10. pants Pārvadāšanas atteikuma novēršana1. Autobusu transporta uzņēmumi, to biļešu pārdevēji un ceļojuma rīkotāji neatsaka personām to invaliditātes vai ierobežotu pārvietošanās spēju dēļ49.  pieņemt transporta pakalpojuma rezervāciju vai izsniegt biļeti braucienam, uz kuru attiecas šī regula;50.  uzņemt transportlīdzeklī invalīdu vai personu ar ierobežotām pārvietošanās spējām, ja šai personai ir derīga biļete vai rezervācija.2. Invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām rezervācijas un biļetes piedāvā, nepieprasot papildu samaksu.11. pants Atkāpes un īpaši apstākļi1. Neraugoties uz 10. panta noteikumiem, autobusu transporta uzņēmumi vai to biļešu pārdevēji, vai ceļojuma rīkotāji var personas invaliditātes vai ierobežoto pārvietošanās spēju dēļ atteikties veikt rezervāciju, izsniegt biļeti vai uzņemt transportlīdzeklī invalīdu vai personu ar ierobežotām pārvietošanās spējām,51.  lai pildītu piemērojamās drošības prasības, ko paredz starptautiski, Kopienas vai dalībvalstu tiesību akti, vai lai pildītu drošības prasības, ko noteikusi iestāde, kas attiecīgajam autobusu transporta uzņēmumam izdevusi darbības atļauju,52.  gadījumos, kad transportlīdzekļa izmēra dēļ invalīda vai personas ar ierobežotām pārvietošanās spējām uzņemšana vai pārvadāšana ir fiziski neiespējama.Atsakoties pieņemt rezervāciju pirmās daļas a) vai b) apakšpunktā minēto iemeslu dēļ, pārvadātāji, biļešu pārdevēji vai ceļojumu rīkotāji pēc iespējas cenšas, lai attiecīgajai personai piedāvātu pieņemamu alternatīvu.2. Invalīdam vai personai ar ierobežotām pārvietošanās spējām, kurai atteikta uzņemšana transportlīdzeklī tās invaliditātes vai ierobežoto pārvietošanās spēju dēļ, piedāvā tiesības uz atlīdzinājumu un atbilstošus alternatīvus transporta pakalpojumus braucienam līdz galamērķim salīdzināmā termiņā.3. Saskaņā ar noteikumiem, kas atbilst 1. punkta a) apakšpunktā minētajiem, autobusu transporta uzņēmumi, biļešu pārdevēji vai ceļojumu rīkotāji var pieprasīt, lai invalīdus vai personas ar ierobežotām pārvietošanās spējām pavada kāda cita persona, kura spēj sniegt šim invalīdam vai personai ar ierobežotām pārvietošanās spējām nepieciešamo palīdzību.4. Ja autobusu transporta uzņēmums vai biļešu pārdevēji, vai ceļojuma rīkotājs piemēro 1. punktā noteikto atkāpi, tie nekavējoties informē invalīdu vai personu ar ierobežotām pārvietošanās spējām par iemesliem vai pēc pieprasījuma informē to rakstveidā piecu dienu laikā pēc atteikuma veikt rezervāciju.12. pants Pieejamība un informācija1. Autobusu transporta uzņēmumi ar invalīdu un personu ar ierobežotām pārvietošanās spējām organizāciju pārstāvju un 27. pantā minēto izpildiestāžu aktīvu līdzdalību izveido nediskriminējošus pieejamības noteikumus attiecībā uz invalīdu un personu ar ierobežotām pārvietošanās spējām pārvadāšanu, lai nodrošinātu atbilstību piemērojamām drošības prasībām. Šajos noteikumos ietilpst visu attiecīgā autobusu pārvadājumu pakalpojuma piekļuves nosacījumi, tostarp attiecībā uz ekspluatēto transportlīdzekļu pieejamību un aprīkojumu autobusā.2. Šā panta 1. punktā paredzētos noteikumus autobusu transporta uzņēmumi vai biļešu pārdevēji dara publiski pieejamus vismaz rezervācijas brīdī, pienācīgā veidā un tajā pašā valodā, kurā parasti sniedz informāciju pasažieriem. Sniedzot minēto informāciju, īpaša uzmanība jāvelta invalīdu un personu ar ierobežotām pārvietošanās spējām vajadzībām.3. Pēc pieprasījuma autobusu pārvadājumu uzņēmumi dara pieejamus starptautiskos, Kopienas vai valsts tiesību aktus, kas nosaka drošības prasības, uz kurām balstīti nediskriminējošas piekļuves noteikumi.4. Ceļojumu rīkotāji dara pieejamus 1. punktā minētos noteikumus, kurus piemēro braucieniem, kas ietilpst to organizētajos, pārdotajos vai pārdošanai piedāvātajos kompleksajos ceļojumos, kompleksajās brīvdienās un kompleksajās ekskursijās.5. Autobusu transporta uzņēmumi, to biļešu pārdevēji un ceļojuma rīkotāji nodrošina, lai invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām piemērotā un pieejamā formātā būtu piekļuve visai atbilstošajai informācijai attiecībā uz pārvadāšanas apstākļiem, informācijai par braucienu un informācijai par pakalpojumu pieejamību, tostarp tiešsaistes rezervācijai un informācijai.13. pants Tiesības uz palīdzību1. Termināļu pārvaldes iestādes un autobusu transporta uzņēmumi nodrošina invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām atbilstošu bezmaksas palīdzību, kā noteikts I pielikumā, pirms brauciena, tā laikā un pēc brauciena.2. Termināļu pārvaldes iestādes un autobusu transporta uzņēmumi var palīdzību sniegt paši, vai arī var noslēgt līgumu ar vienu vai vairākām personām par šādas palīdzības nodrošināšanu. Tie šādu līgumu vai līgumus var noslēgt pēc pašu iniciatīvas vai pēc pieprasījuma.Ja termināļu pārvaldes iestādes un autobusu transporta uzņēmumi slēdz līgumu ar vienu vai vairākām personām par palīdzības nodrošināšanu, termināļu pārvaldes iestādes un autobusu transporta uzņēmumi joprojām saglabā savu atbildību par palīdzības sniegšanu.3. Šīs nodaļas noteikumi neliedz termināļu pārvaldes iestādēm un autobusu transporta uzņēmumiem sniegt palīdzību, pamatojoties uz augstākiem standartiem nekā I pielikumā noteiktie, kā arī sniegt citus pakalpojumus papildus I pielikumā noteiktajiem.14. pants Tiesības uz palīdzību termināļos1. Ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc šīs regulas stāšanās spēkā dalībvalstis izraugās autobusu termināļus, kur būtu jāsniedz atbalsts invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām, ņemot vērā nepieciešamību nodrošināt piekļuvi pakalpojumiem vairumā ģeogrāfisko atrašanās vietu. Dalībvalstis par to informē Komisiju.2. Dalībvalsts atbilstoši 1. punktam izraudzītā termināļa pārvaldes iestāde ir atbildīga par atbalsta nodrošināšanu, kas precizēts I pielikuma a) daļā, bez papildu samaksas invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām, ja šīs personas izpilda 16. pantā paredzētos nosacījumus.15. pants Tiesības uz palīdzību autobusāAutobusu transporta uzņēmumi invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām autobusos, kā arī iekāpjot tajos un izkāpjot no tiem, bez maksas sniedz vismaz to palīdzību, kas noteikta I pielikuma b) daļā, ja šīs personas izpilda 16. pantā paredzētos nosacījumus.16. pants Nosacījumi, ar kādiem tiek sniegta palīdzība1. Autobusu transporta uzņēmumi, termināļu pārvaldes iestādes, biļešu pārdevēji un ceļojuma rīkotāji sadarbojas, lai sniegtu palīdzību invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām, ja par šo personu vajadzību pēc palīdzības autobusu transporta uzņēmumiem, termināļu pārvaldes iestādēm, biļešu pārdevējiem un ceļojuma rīkotājiem ir paziņots vismaz 48 stundas, pirms palīdzība ir nepieciešama.2. Autobusu transporta uzņēmumi, biļešu pārdevēji un ceļojuma rīkotāji veic visus nepieciešamos pasākumus, lai vienkāršotu veidu, kā saņemt invalīda vai personas ar ierobežotām pārvietošanās spējām veikto paziņojumu par vajadzību pēc palīdzības. Šis pienākums attiecas uz visiem to tirdzniecības punktiem, tostarp pārdošanu pa telefonu un pārdošanu internetā.3. Ja nav nosūtīts 1. punktā paredzētais paziņojums, autobusu transporta uzņēmumi, termināļu pārvaldes iestādes, biļešu pārdevēji vai ceļojuma rīkotāji pieliek visas atbilstošās pūles, lai nodrošinātu palīdzību tā, lai invalīds vai persona ar ierobežotām pārvietošanās spējām varētu iekāpt izbraucošajā transportlīdzeklī, mainīt to uz atbilstošu transportlīdzekli vai izkāpt no atbraukušā transportlīdzekļa, braucienam ar kuru šī persona ir iegādājusies biļeti.4. Palīdzība tiek sniegta ar nosacījumu, ka attiecīgā persona ierodas noteiktajā punktā:-  laikā, ko iepriekš norādījis autobusu transporta uzņēmums, kas ir ne agrāk kā 60 minūtes pirms publicētā izbraukšanas laika; vai,-  ja laiks nav norādīts, — ne vēlāk kā 30 minūtes pirms publicētā izbraukšanas laika.5. Dalībvalsts atbilstoši 14. panta 1. punktam izraudzītā termināļa pārvaldes iestāde, ņemot vērā vietējos apstākļus un neierobežojot citu personu pilnvaras attiecībā uz teritorijām, kas atrodas ārpus termināļa teritorijas, izraugās ierašanās un izbraukšanas punktus terminālī vai vietās, kas ir termināļa pārvaldes iestādes tiešā pārziņā, gan termināļa ēkā, gan ārpus tās, kuros invalīdi un personas ar ierobežotām pārvietošanās spējām var paziņot par savu ierašanos un pieprasīt palīdzību.6. Punktus, kas minēti 5. pantā, skaidri atzīmē, un tajos pieejamā formātā piedāvā pamatinformāciju par termināli un sniegto palīdzību.17. pants Informācijas nosūtīšana trešai personai1. Ja par palīdzības sniegšanu ir noslēgs apakšlīgums un ja autobusu transporta uzņēmums, biļešu pārdevējs vai ceļojumu rīkotājs vismaz 48 stundas pirms publicētā izbraukšanas laika saņem paziņojumu par vajadzību pēc palīdzības, tad šis uzņēmums, biļešu pārdevējs vai ceļojumu rīkotājs vismaz 36 stundas pirms publicētā izbraukšanas laika attiecīgo informāciju nosūta minētajam apakšuzņēmējam.2. Ja par palīdzības sniegšanu ir noslēgts apakšlīgums un ja autobusu transporta uzņēmums, biļešu pārdevējs vai ceļojumu rīkotājs vismaz 48 stundas pirms publicētā izbraukšanas laika paziņojumu par vajadzību pēc palīdzības nesaņem, tad šis pārvadātājs, biļešu pārdevējs vai ceļojumu rīkotājs nekavējoties par to ziņo apakšuzņēmējam.18. pants ApmācībaAutobusu transporta uzņēmumi53.  nodrošina, lai visam to personālam, tostarp apakšuzņēmēju nodarbinātajam personālam, kas sniedz tiešu palīdzību invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām, būtu zināšanas par to, kā apmierināt to personu vajadzības, kurām ir dažāda veida invaliditāte vai kustību traucējumi;54.  nodrošina visam to personālam, kas tieši strādā ar pasažieriem, apmācību par palīdzību invalīdiem un informētību par invaliditātes jautājumiem, kā aprakstīts II pielikumā;55.  pieņemot darbā jaunus darbiniekus, nodrošina viņiem invaliditātes jautājumiem veltītu apmācību un vajadzības gadījumā nodrošina personālam zināšanu pilnveidošanas apmācību kursus.19. pants Kompensācija attiecībā uz ratiņkrēsliem un pārvietošanās palīgierīcēm1. Ja ratiņkrēslus vai citas pārvietošanās palīgierīces vai to daļas, ar tiem rīkojoties terminālī vai pārvadājot autobusā, nozaudē vai sabojā, tad pasažierim, kam pieder šis aprīkojums, ir tiesības saņemt kompensāciju no autobusu transporta uzņēmuma vai termināļa pārvaldes iestādes atkarā no tā, kas bijis atbildīgs par aprīkojumu tā nozaudēšanas vai sabojāšanas laikā.Vajadzības gadījumā ir jādara viss, lai nekavējoties sagādātu rezerves aprīkojumu.2. Saskaņā ar šo pantu izmaksājamajai kompensācijai maksimālā summa nav noteikta.IV nodaļaAutobusu transporta uzņēmumu pienākumi pārtraukta brauciena gadījumā20. pants Atbildība atcelšanas un ilgstošas kavēšanās gadījumāAutobusu transporta uzņēmumi ir atbildīgi par braucienu atcelšanu un, ja brauciena paredzētais ilgums pārsniedz trīs stundas, izbraukšanas kavēšanos par vairāk nekā divām stundām. Šādos gadījumos iesaistītajiem pasažieriem vismaz56.  jāpiedāvā alternatīvi transporta pakalpojumi ar atbilstošiem nosacījumiem vai, ja tas ir nepraktiski, jāinformē pasažieri par atbilstošiem alternatīviem transporta pakalpojumiem, ko piedāvā citi pārvadājumu operatori;57.  jāatlīdzina biļetes cena, izņemot gadījumus, kad pasažieri piekrīt alternatīviem transporta pakalpojumiem, kas norādīti a) apakšpunktā;58.  jānodrošina tiesības uz kompensāciju 100 % apmērā no biļetes cenas, ja autobusu transporta uzņēmums nespēj piedāvāt alternatīvus pakalpojumus vai informāciju, kas norādīta a) apakšpunktā. Kompensāciju izmaksā viena mēneša laikā pēc kompensācijas pieprasījuma iesniegšanas.21. pants Informācijas sniegšana1. Kavēšanās gadījumā, autobusu transporta uzņēmumi vai, ja nepieciešams, termināļu pārvaldes iestādes informē pasažierus par plānoto izbraukšanas vai ierašanās laiku, līdzko šāda informācija ir pieejama, taču ne vēlāk kā attiecīgi 30 minūtes pēc sarakstā paredzētā izbraukšanas laika vai stundu pirms sarakstā paredzētā ierašanās laika.2. Ja pasažieri brauciena kavēšanās dēļ nokavē pārsēšanos citā transportlīdzeklī, autobusu transporta uzņēmumi pieliek atbilstošas pūles, lai informētu šos pasažierus par alternatīvām pārsēšanās iespējām.22. pants Turpmākas prasībasNekas šajā regulā neliedz pasažieriem dalībvalstu tiesās pieprasīt kaitējuma atlīdzināšanu, kas radies brauciena atcelšanas vai kavēšanās dēļ.23. pants Papildu pasākumi pasažieru labāAutobusu transporta uzņēmumi sadarbojas un kopīgi ar ieinteresētajām personām, profesionālajām asociācijām un patērētāju, pasažieru un invalīdu asociācijām pieņem dalībvalstu vai Eiropas līmeņa pasākumus. Šiem pasākumiem vajadzētu būt vērstiem uz to, lai uzlabotu rūpes par pasažieriem, jo īpaši ilgstošas kavēšanās un pārtraukta vai atcelta brauciena gadījumā.V nodaļa Informācija pasažieriem un sūdzību izskatīšana24. pants Tiesības uz informāciju par braucienuTermināļu pārvaldes iestādes un autobusu transporta uzņēmumi visa brauciena laikā vispiemērotākajā veidā sniedz pasažieriem attiecīgu informāciju. Īpaša uzmanība jāvelta invalīdu un personu ar ierobežotām pārvietošanās spējām vajadzībām.25. pants Informācija par pasažieru tiesībām1. Autobusu pārvadājumu uzņēmumi un termināļu pārvaldes iestādes nodrošina to, ka visiem pasažieriem ne vēlāk kā pirms izbraukšanas un brauciena laikā sniedz pienācīgu un saprotamu informāciju par viņu tiesībām saskaņā ar šo regulu. Šo informāciju sniedz vispiemērotākajā veidā. Sniedzot minēto informāciju, īpaša uzmanība jāvelta invalīdu un personu ar ierobežotām pārvietošanās spējām vajadzībām. Šajā informācijā jāiekļauj arī dalībvalstu atbilstoši 27. panta 1. punktam izraudzīto izpildiestāžu kontaktinformācija.26. pants Sūdzības1. Autobusu transporta uzņēmumi izveido sūdzību izskatīšanas sistēmu attiecībā uz tiesībām un pienākumiem, kas paredzēti šajā regulā.2. Pasažieri autobusu transporta uzņēmumiem var iesniegt sūdzību viena mēneša laikā no dienas, kad pakalpojums tika sniegts vai kad tam bija jātiek sniegtam. Sūdzības saņēmējs 20 darba dienu laikā vai nu sniedz pamatotu atzinumu, vai pamatotos gadījumos informē pasažieri par datumu, līdz kuram gaidāma atbilde. Laiks, kas nepieciešams, lai atbildētu, nedrīkst pārsniegt divus mēnešus no sūdzības saņemšanas datuma.3. Ja atbilde nav saņemta 2. punktā noteiktajā termiņā, sūdzība uzskatāma par pieņemtu.VI nodaļa Izpilde un dalībvalstu izpildiestādes27. pants Dalībvalstu izpildiestādes1. Katra dalībvalsts norīko iestādi vai iestādes, kas atbildīgas par šīs regulas izpildi. Katra iestāde veic pasākumus, kas nepieciešami, lai nodrošinātu pasažieru tiesību ievērošanu, tostarp atbilstību pieejamības noteikumiem, kas paredzēti 12. pantā. Katra iestāde savā organizācijā, finansējuma saņemšanā, juridiskajā formā un lēmumu pieņemšanā nav atkarīga no autobusu transporta uzņēmumiem.2. Dalībvalstis informē Komisiju par iestādi vai iestādēm, kas izraudzītas atbilstoši šim pantam, un par to attiecīgajiem pienākumiem.3. Visi pasažieri var iesniegt sūdzības attiecīgajai iestādei, kas izraudzīta atbilstoši 1. punktam, par iespējamiem šīs regulas noteikumu pārkāpumiem.4. Dalībvalstis, kas izvēlējušās izslēgt noteiktus pakalpojumus atbilstoši 2. panta 2. punktam, nodrošina salīdzināmu sistēmu pasažieru tiesību izpildei.28. pants Ziņošana par izpildi1. Katru gadu 1. jūnijā izpildiestādes, kas izraudzītas atbilstīgi 27. panta 1. punktam, publicē pārskatu par savu iepriekšējā gada darbību, kurā cita starpā iekļauj59.  darbību aprakstu, kas veiktas, lai izpildītu šīs regulas noteikumus;60.  norādi uz procedūru, ko piemēro, lai atbildētu uz individuālām sūdzībām;61.  kopsavilkumu par pieejamības noteikumiem invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām, kas piemērojami attiecīgajā dalībvalstī;62.  apkopotus datus par sūdzībām;63.  sīku informāciju par piemērotajām sankcijām;64.  citus jautājumus, kas svarīgi labākai šīs regulas izpildei.2. Lai varētu izstrādāt šādu pārskatu, izpildiestādes uzglabā statistikas datus par individuālām sūdzībām atbilstoši attiecīgajiem tematiem un iesaistītajiem uzņēmumiem. Šādus datus saglabā pieejamus Komisijai vai dalībvalstu izmeklēšanas iestādēm pēc to pieprasījuma līdz trim gadiem pēc notikuma datuma.29. pants Izpildiestāžu sadarbībaDalībvalstu izpildiestādes, kas izraudzītas atbilstoši 27. panta 1. punktam, apmainās ar informāciju par to darbu un lēmumu pieņemšanas principiem un praksi, lai nodrošinātu saskaņotu pasažieru aizsardzību visā Kopienā. Komisija tām palīdz veikt šo uzdevumu.30. pants SankcijasDalībvalstis paredz noteikumus par sankcijām, ko piemēro par šīs regulas noteikumu pārkāpumiem, un veic visus pasākumus, kas nepieciešami, lai nodrošinātu to īstenošanu. Paredzētajiem sodiem jābūt efektīviem, samērīgiem un preventīviem. Dalībvalstis informē Komisiju par šiem noteikumiem un nekavējoties ziņo tai par jebkādiem turpmākiem grozījumiem, kas skar šos noteikumus.VII nodaļa Nobeiguma noteikumi31. pants ZiņojumsNe vēlāk kā trīs gadus pēc šīs regulas stāšanās spēkā Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par tās darbību un ietekmi. Ziņojumam vajadzības gadījumā pievieno tiesību aktu projektus, ar kuriem detalizētāk ievieš šīs regulas noteikumus vai to groza.32. pants Grozījumi Regulā (EK) Nr. 2006/2004Regulas (EK) Nr. 2006/2004 pielikumā pievieno šādu punktu:“18. Eiropas Parlamenta un Padomes Regula … par starptautisko autobusu pasažieru tiesībām un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004[23]”.33. pants Stāšanās spēkā1. Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.2. To piemēro no [nākamais gads pēc tās stāšanās spēkā].Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.Briselē,Eiropas Parlamenta vārdā — Padomes vārdā —priekšsēdētājs priekšsēdētājsI PIELIKUMSPalīdzība invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējāma) Palīdzība termināļosPalīdzība un priekšdarbi, kas nepieciešami, lai invalīdi un personas ar ierobežotām pārvietošanās spējām varētu-  paziņot par savu ierašanos terminālī un pieprasīt palīdzību noteiktos punktos;-  pārvietoties no noteiktā punkta līdz kases galdam, uzgaidāmai telpai un iekāpšanas zonai.b) Palīdzība transportlīdzeklīPalīdzība un priekšdarbi, kas nepieciešami, lai invalīdi un personas ar ierobežotām pārvietošanās spējām varētu-  iekāpt transportlīdzeklī, izmantojot viņiem nodrošinātos pacēlājus, ratiņkrēslus vai citu atbilstošu aprīkojumu;-  nodot bagāžu;-  saņemt bagāžu;-  izkāpt no transportlīdzekļa;-  ja nepieciešams, pārvietoties uz tualetes telpām;-  pārvadāt autobusā suni, kas identificējams kā suns pavadonis;-  nokļūt līdz sēdekļiem;-  sev pieejamā formātā saņemt būtisku informāciju par braucienu;-  ja iespējams, iekāpt/izkāpt no transportlīdzekļa brauciena pārtraukumos.II PIELIKUMSInvaliditātes jautājumiem veltīta apmācībaa) Apmācība par invaliditātes izpratniApmācot personālu, kas tieši rūpējas par pasažieriem, mācību programmā jāiekļauj šādi temati:-  izpratne par tādiem pasažieriem, kam ir kustību, maņu orgānu (dzirdes vai redzes) traucējumi, slēpti traucējumi vai ierobežotas apguves spējas, un zināšanas par to, kā adekvāti apieties ar šādiem pasažieriem, tostarp kā diferencēt dažādas tādu personu spējas, kuru kustības, orientācija vai saziņa varētu būt ierobežotas;-  šķēršļi, ar kuriem jāsaskaras invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām, tostarp attieksmes, vides/materiālā un organizācijas aspektu ziņā;-  atzīti dzīvnieki, kas apmācīti palīdzības sniegšanai, tostarp šāda “palīdzības sniegšanas dzīvnieka” nozīme un vajadzības;-  reaģēšana neprognozētās situācijās;-  lietpratība cilvēkattiecībās un metodes, kā sazināties ar nedzirdīgajiem un ar vājdzirdīgām personām, ar vājredzīgiem cilvēkiem, cilvēkiem ar runas traucējumiem un ierobežotām apguves spējām;-  kā uzmanīgi rīkoties ar ratiņkrēsliem un citām pārvietošanās palīgierīcēm, lai izvairītos no kaitējuma (tas attiecas uz visu personālu, kas atbildīgs par apiešanos ar bagāžu).b) Apmācība par palīdzību personām ar invaliditātiApmācot personālu, kas tieši palīdz invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām, mācību programmā jāiekļauj šādi temati:-  kā palīdzēt ratiņkrēsla lietotājiem iesēsties ratiņkrēslā un kā no ratiņkrēsla tos pārvietot;-  iemaņas, kā palīdzēt invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām, kas ceļo ar atzītiem, palīdzības sniegšanai apmācītiem dzīvniekiem, tostarp izpratne par šo dzīvnieku nozīmi un vajadzībām;-  paņēmieni, kā pavadīt neredzīgus un vājredzīgus pasažierus un kā apieties ar atzītiem, palīdzības sniegšanai apmācītiem dzīvniekiem un kā tos pārvadāt;-  zināšanas par aprīkojuma veidiem, kas var palīdzēt invalīdiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām, un zināšanas par to, kā ar šādu aprīkojumu rīkoties;-  iecelšanas un izcelšanas palīdzības aprīkojuma izmantošana un zināšanas par piemērotām iecelšanas un izcelšanas palīdzības procedūrām, kas ļauj saglabāt invalīdu un personu ar ierobežotām pārvietošanās spējām drošību un personas cieņu;-  pietiekama izpratne par vajadzību pēc uzticamas un profesionālas palīdzības; arī izpratne par iespēju, ka ceļojuma laikā daži invalīdi var justies ievainojami (un paust šīs izjūtas) sakarā ar savu atkarību no sniegtās palīdzības;-  zināšanas par pirmās palīdzības sniegšanu.[1] Sk. arī: Priekšlikums par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu par kopīgiem noteikumiem starptautiskajos pasažieru pārvadājumos ar autobusu (pārstrādāts) COM(2007) 264.[2] COM(2001) 370.[3] COM(2005) 46.[4] Pasažieru ar ierobežotām pārvietošanās spējām tiesības, automātiski un tūlītēji risinājumi gadījumos, kad ceļojums tiek pārtraukts, atbildība pasažieru nāves vai ievainojumu gadījumos, rīcība sūdzību gadījumā un pārsūdzēšanas līdzekļi, pasažieru informēšana un citas iniciatīvas.[5] COM(2006) 314.[6] Avots: ES Enerģētika un transports skaitļos, Statistikas izdevums 2006.[7] Avots: ES Enerģētika un transports skaitļos, Statistikas izdevums 2006.[8] ANO Eiropas Ekonomikas komisijas 1973. gada 1. marta Konvencija par starptautisko pasažieru un bagāžas autopārvadājumu līgumu ( CVR ).[9] Padomes 1997. gada 9. oktobra Regula (EK) Nr. 2027/97 par gaisa pārvadātāju atbildību nelaimes gadījumos ( OV L 285, 17.10.1997., 1. lpp. ), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 13. maija Regulu (EK) Nr. 889/2002 ( OV L 140, 30.5.2002., 2. lpp. ). Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 785/2004 par apdrošināšanas prasībām, kas attiecas uz gaisa pārvadātājiem un gaisa kuģu ekspluatantiem ( OV L 138, 30.4.2004., 1. lpp. ); Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. oktobra Regula (EK) Nr. 1371/2007 par dzelzceļa pasažieru tiesībām un pienākumiem ( OV L 315, 3.12.2007., 14. lpp. ).[10] Problēmas sarežģītības ilustrēšanai iespējams minēt šādu piemēru: Beļģijas autobuss, kura vadītājs ir no Marokas un kas iekļūst nelaimes gadījumā Francijā.[11] Padomes 1992. gada 16. marta Regula (EEK) Nr. 684/92 par kopējiem noteikumiem attiecībā uz starptautiskiem pasažieru pārvadājumiem ar autobusiem.[12] COM(2007) 99.[13] Starpposma ziņojums Eiropadomes 2007. gada pavasara sanāksmei Briselē “Vienotais tirgus pilsoņiem”, COM(2007) 60, 21.2.2007.[14] Ziņojums par sabiedriskās apspriešanas rezultātiem ir pieejams angļu, franču un vācu valodā tīmekļa vietnē http://ec.europa.eu/transport/road/consultations/passengers_rights_en.htm.[15] Sanāksmes protokols pieejams tīmekļa vietnē http://ec.europa.eu/transport/road/consultations/passengers_rights_en.htm.[16] Pieejams tīmekļa vietnē http://ec.europa.eu/consumers/topics/facts_en.htm[17][18][19] OV C [...], [...]., [...]. lpp.[20] OV L 158, 23.6.1990., 59. lpp.[21] OV L 281, 23.11.1995., 31. lpp.[22] OV L 364, 9.12.2004., 1. lpp.[23] OV L […], […]., […]. lpp.


				|

		52014PC0707

			Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA, ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 3030/93 par kopīgiem noteikumiem konkrētu tekstilizstrādājumu importam no trešām valstīm /* COM/2014/0707 final - 2014/0334 (COD) */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
1.           PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
Padomes Regula (EEK) Nr. 3030/93 par
kopīgiem noteikumiem konkrētu tekstilizstrādājumu importam
no trešām valstīm attiecas uz trešo tādu valstu izcelsmes
tekstilizstrādājumu importu, ar kurām Eiropas Kopiena ir
noslēgusi divpusējos nolīgumus, parakstījusi protokolus vai
citas vienošanās.
Pēdējos gados Eiropas Savienība
ir saglabājusi divpusējos nolīgumus par
tekstilizstrādājumu tirdzniecību tikai ar Krieviju un Serbiju.
Pēc Krievijas pievienošanās PTO un Stabilizācijas un
asociācijas nolīguma ar Serbiju stāšanās spēkā
Padomes Regula (EEK) Nr. 3030/93 zaudēja tās galveno mērķi.
Turklāt Regula (EEK) Nr. 3030/93 tika
lietota, lai noteiktu kvanitatīvus ierobežojumos ierobežotā laika
periodā konkrētiem tekstilizstrādājumiem, kuru izcelsme ir
Ķīnas Tautas Republikā, un lai beidzot attiecībā uz
Ķīnu pielietotu pagaidu aizsardzības mehānismu. Šī
mehānisma termiņš beidzās 2013. gada 11. decembrī.

Tādējādi šajā
priekšlikumā paredzēts atcelt Padomes Regulu (EEK) Nr. 3030/93, lai
veicinātu juridisko noteiktību.
2014/0334 (COD)
Priekšlikums
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA,
ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 3030/93 par
kopīgiem noteikumiem konkrētu tekstilizstrādājumu importam
no trešām valstīm
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS
SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 207. pantu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta
projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
saskaņā ar parasto
likumdošanas  procedūru,
tā kā:
(1)       Padomes Regula (EEK) Nr.
3030/93[1]
stājās spēkā 1993. gada 9. novembrī un tika
piemērota no 1993. gada 1. janvāra.
(2)       Krievijas Federācija
2012. gada 22. augustā pievienojās Pasaules
Tirdzniecības organizācijai. Līdz
ar to Serbijas Republika palika pēdējā valsts, ar kuru Eiropas
Savienībai bija tekstilizstrādājumu divpusējais
nolīgums.
(3)       Stabilizācijas un
asociācijas nolīgums tika parakstīts starp Eiropas Kopienām
un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Serbijas Republiku, no otras
puses[2],
2008. gada 29. aprīlī. Tas stājās spēkā 2013.
gada 1. septembrī. Pagaidu nolīgums par tirdzniecību un ar
tirdzniecību saistītiem jautājumiem stājās
spēkā starp Eiropas Kopienu, no vienas puses, un Serbijas Republiku,
no otras puses[3],
2010. gada 1. februārī. Kopš tā laika Regula (EEK) Nr. 3030/93
vairs nav piemērojama Serbijas Republikai.
(4)       Padomes Regula (EK) Nr.
427/2003[4]
zaudēja spēku 2013. gada 11. decembrī. Tādēļ
noteikt aizsardzības pasākumus ar šo mehānismu vairs nav
iespējams.
(5)       Balstoties uz 1.–4.
apsvērumā minētajiem apstākļiem, Padomes Regula (EEK)
Nr. 3030/93 būtu jāatceļ, lai veicinātu juridisko
noteiktību,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.
1. pants
Regulas
(EEK) Nr. 3030/93 atcelšana
Regulu (EEK) Nr. 3030/93 atceļ.
2. pants
Stāšanās
spēkā un piemērošana
Šī regula stājas spēkā
nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas
Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības
kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē,
Eiropas Parlamenta vārdā                            Padomes
vārdā
priekšsēdētājs
priekšsēdētājs
[1]               Padomes Regula (EEK)
Nr. 3030/93 (1993. gada 12. oktobris) par kopīgiem
noteikumiem konkrētu tekstilizstrādājumu importam no trešām
valstīm (OV L 275, 8.11.1993., 1. lpp.)
[2]               Stabilizācijas un asociācijas nolīgums
starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un
Serbijas Republiku, no otras puses (OV L 278, 18.10.2013., 16. lpp.).
[3]               Pagaidu nolīgums par
tirdzniecību un ar tirdzniecību saistītiem jautājumiem
starp Eiropas Kopienu, no vienas puses, un Serbijas Republiku, no otras puses (OV
L 28, 30.1.2010, 2.lpp).
[4]               Padomes Regula (EK)
Nr. 427/2003, ar ko paredz pagaidu aizsardzības mehānismu
attiecībā uz konkrētu preču importu no Ķīnas
Tautas Republikas (OV L 65, 8.3.2003, 1.lpp).


|

52010PC0772

Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULAI, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 378/2007 attiecībā uz noteikumu par brīvprātīgas modulācijas tiešajiem maksājumiem īstenošanu saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku  /* COM/2010/0772 galīgā redakcija - COD 2010/0372 */

	[pic] | EIROPAS KOMISIJA |Briselē, 22.12.2010COM(2010) 772 galīgā redakcija2010/0372 (COD)PriekšlikumsEIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULAI,ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 378/2007 attiecībā uz noteikumu par brīvprātīgas modulācijas tiešajiem maksājumiem īstenošanu saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politikuPASKAIDROJUMA RAKSTSPRIEKŠLIKUMA KONTEKSTSPielīdzināšana Līgumam par Eiropas Savienības darbību (LESD):Līgumā par Eiropas Savienības darbību (Līgums) noteikta atšķirība starp Komisijai deleģētajām pilnvarām pieņemt vispārēji piemērojamus neleģislatīvus aktus, lai papildinātu vai grozītu dažus nebūtiskus leģislatīvu aktu elementus (deleģētos aktus), kā noteikts Līguma 290. panta 1. punktā, un Komisijai uzticētajām pilnvarām pieņemt vienotus nosacījumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu juridiski saistošos Savienības aktus (īstenošanas aktus), kā noteikts Līguma 291. panta 2. punktā.Deleģēto aktu gadījumā likumdevējs deleģē Komisijai pilnvaras pieņemt kvazileģislatīvus aktus. Īstenošanas aktu gadījumā apstākļi ir pilnībā atšķirīgi. Proti, par juridiski saistošo Eiropas Savienības aktu īstenošanu galvenokārt atbild dalībvalstis. Tomēr, ja leģislatīvā akta piemērošanai nepieciešami vienoti īstenošanas nosacījumi, šādus aktus drīkst pieņemt Komisija.Mēģinājuma saskaņot Regulu (EK) Nr. 378/2007 ar Līguma jaunajiem noteikumiem pamatā ir jaunā pieeja attiecībā uz pašreizējo Komisijas īstenošanas pilnvaru dalījumu. Šis dalījums liecina, ka visas ar šo regulu Komisijai piešķirtās pilnvaras saistāmas ar īstenošanas aktu pieņemšanu.Pēc šīs saskaņošanas sagatavots priekšlikuma projekts par grozījumiem Regulā (EK) Nr. 378/2007. Vispārējos principus, aprēķina metodes, reģionālo pielietojumu un modulēto daudzumu izmantošanu nosaka likumdevējs.Saskaņā ar Līguma 291. pantu dalībvalstis atbild par likumdevēja izveidotā režīma īstenošanu. Tomēr šķiet nepieciešami nodrošināt vienotu brīvprātīgās modulācijas shēmas īstenošanu. Tāpēc saskaņā ar Līguma 291. panta 2. punktu likumdevējs uztic Komisijai noteikt neto summas, ko iegūst no brīvprātīgas modulācijas (4. panta 1. punkts), un pieņemt sīki izstrādātus noteikumus par brīvprātīgas modulācijas iekļaušanu lauku attīstības programmās (6. panta a) apakšpunkts), kā arī brīvprātīgas modulācijas finanšu pārvaldību (6. panta b) apakšpunkts).APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMS-  Apspriešanās ar ieinteresētajām personām-  Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošanaApspriešanās ar ieinteresētajām personām un neatkarīgu ekspertu atzinums nebija vajadzīgs.-  Ietekmes novērtējumsIetekmes novērtējums nebija vajadzīgs.PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI-  Ierosināto pasākumu kopsavilkumsIdentificēt Padomes Regulā (EK) Nr. 378/2007 noteiktās Komisijas deleģētās un īstenošanas pilnvaras un noteikt atbilstošu kārtību šo aktu pieņemšanai.-  Juridiskais pamatsLīguma par Eiropas Savienības darbību 43. pants.-  Subsidiaritātes principsPriekšlikums ir saskaņā ar subsidiaritātes principu.-  Proporcionalitātes principsPriekšlikums ir saskaņā ar proporcionalitātes principu.-  Juridisko instrumentu izvēleIerosinātais juridiskais instruments: Eiropas Parlamenta un Padomes regula. Citi instrumenti nebūtu piemēroti šāda iemesla dēļ: regula ir jāgroza ar regulu.IETEKME UZ BUDŽETUŠis pasākums Savienībai nerada papildu izdevumus.2010/0372 (COD)PriekšlikumsEIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULAI,ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 378/2007 attiecībā uz noteikumu par brīvprātīgas modulācijas tiešajiem maksājumiem īstenošanu saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politikuEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 43. panta 2. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[1],pēc tiesību akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[2],ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu[3],saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru,tā kā:1.  Ar Padomes 2007. gada 27. marta Regulu (EK) Nr. 378/2007, ar ko paredz noteikumus par brīvprātīgu modulāciju tiešajiem maksājumiem, kuri noteikti Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem[4], Komisijai tiek piešķirtas pilnvaras, lai īstenotu dažus minētās regulas noteikumus.2.  Tāpēc, stājoties spēkā Lisabonas līgumam, ar Regulu (EK) Nr. 378/2007 Komisijai piešķirtās pilnvaras jāsaskaņo ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (Līgums) 290. un 291. pantu.3.  Lai garantētu vienotu brīvprātīgas modulācijas tiešajiem maksājumiem piemērošanu visās dalībvalstīs, Komisijai būtu jābūt pilnvarām pieņemt īstenošanas aktus saskaņā ar Līguma 291. pantu. Ja nav skaidri norādīts citādāk, Komisijai būtu jāpieņem šie īstenošanas akti saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EU) Nr. [xxxx/yyyy] par [ jāaizpilda pēc tam, kad pieņemta regula par kontroles mehānismiem, kā norādīts LESD 291. panta 3. punktā; pašlaik to apspriež Eiropas Parlaments un Padome ]4.  Lai nodrošinātu brīvprātīgas modulācijas efektīvu īstenošanu, Komisijai, izmantojot īstenošanas aktus, būtu jānosaka neto summas, ko iegūst no brīvprātīgas modulācijas piemērošanas. Ņemot vērā paredzētos īstenošanas aktus, Komisijai minētie akti būtu jāpieņem bez komitejas palīdzības.5.  Tā paša iemesla dēļ Komisijai būtu jāpiešķir pilnvaras pieņemt īstenošanas aktus brīvprātīgas modulācijas iekļaušanai lauku attīstības programmās ar palīdzību no Lauku attīstības komitejas, kas izveidota saskaņā ar 91.c pantu Padomes 2005. gada 20. septembra Regulā (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA)[5]. Turklāt Komisijai būtu jāpiešķir pilnvaras pieņemt īstenošanas aktus brīvprātīgas modulācijas finanšu pārvaldības nodrošināšanai ar palīdzību no Lauksaimniecības fondu komitejas, kas izveidota saskaņā ar 42.d panta 1. punktu Padomes 2005. gada 21. jūnija Regulā (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu[6].6.  Tāpēc Regula (EK) Nr. 378/2007 ir attiecīgi jāgroza,IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.1. pantsRegulu (EK) Nr. 378/2007 groza šādi.7.  Regulas 4. panta 1. punkta ievaddaļu aizstāj ar šādu tekstu:“Neto summas, ko iegūst no brīvprātīgas modulācijas piemērošanas, nosaka Komisija, izmantojot īstenošanas aktus, un bez komitejas palīdzības, balstoties:”.8.  Regulas 6. pantu aizstāj ar šādu pantu:“6. pants1. Komisija, izmantojot īstenošanas aktus, saskaņā ar kārtību, kas noteikta Regulas (EK) Nr. 1698/2005 91.c pantā, pieņem īpašus noteikumus brīvprātīgas modulācijas iekļaušanai lauku attīstības programmās.2. Komisija, izmantojot īstenošanas aktus, saskaņā ar kārtību, kas noteikta Regulas (EK) Nr. 1290/2005 42.d panta 3. punktā, pieņem īpašus noteikumus brīvprātīgas modulācijas finanšu pārvaldībai.”2. pantsŠī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī .Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.Briselē,Eiropas Parlamenta vārdā — Padomes vārdā —FINANŠU PĀRSKATS | AGRI/I.1-D/852099(MB/tm) 6.15.2010.1 |DATUMS: 3.11.2010. |1. | BUDŽETA POZĪCIJA 05 03 Tiešais atbalsts 05 04 Lauku attīstība | APROPRIĀCIJAS |2. | NOSAUKUMS Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 378/2007 attiecībā uz noteikumu par brīvprātīgas modulācijas tiešajiem maksājumiem īstenošanu saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku |3. | JURIDISKAIS PAMATS Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 43. pants |4. | MĒRĶI Pielāgot Komisijas pilnvaras, kas tai piešķirtas Padomes Regulā (EK) Nr. 378/2007, lai tās atbilstu Līgumā par Eiropas Savienības darbību (LESD) 290. un 291. pantā noteiktajai atšķirībai starp deleģētajām un īstenošanas pilnvarām. |5. | FINANSIĀLĀS SEKAS | 12 MĒNEŠU PERIODS (miljoni euro) | KĀRTĒJAIS FINANŠU GADS 2010 (miljoni euro) | NĀKAMAIS FINANŠU GADS 2011 (miljoni euro) |5.0 | IZDEVUMI, - KO SEDZ NO EK BUDŽETA (KOMPENSĀCIJAS/ INTERVENCES PASĀKUMI) - VALSTS IESTĀDES - CITI | - | - | - |5.1 | IEŅĒMUMI - EK PAŠU RESURSI (ATSKAITĪJUMI/MUITAS NODOKĻI) - VALSTS | - | - | - |2010 | 2011 | 2012 | 2013 |5.0.1 | PAREDZĒTIE IZDEVUMI | - | - | - | - |5.1.1 | PAREDZĒTIE IEŅĒMUMI | - | - | - | - |5.2 | APRĒĶINA METODE: - |6.0 | VAI PROJEKTU VAR FINANSĒT NO APROPRIĀCIJĀM, KAS IERAKSTĪTAS KĀRTĒJĀ BUDŽETA ATTIECĪGAJĀ NODAĻĀ? | JĀ NĒ |6.1 | VAI PROJEKTU VAR FINANSĒT, VEICOT KĀRTĒJĀ BUDŽETA STARPNODAĻU PĀRVEDUMUS? | JĀ NĒ |6.2 | VAI BŪS VAJADZĪGS PAPILDU BUDŽETS? | JĀ NĒ |6.3 | VAI APROPRIĀCIJAS BŪS JĀIERAKSTA NĀKAMO GADU BUDŽETOS? | JĀ NĒ |PIEZĪMES Priekšlikuma mērķis ir pielāgot Komisijas pilnvaras, kas tai piešķirtas Padomes Regulā (EK) Nr. 378/2007, lai tās atbilstu Līgumā par Eiropas Savienības darbību (LESD) 290. un 291. pantā noteiktajai atšķirībai starp deleģētajām un īstenošanas pilnvarām. Šis pasākums Kopienas budžetā nerada nekādas izmaiņas. |[1] OV C […], […], […]. lpp.[2] OV C […], […], […]. lpp.[3] OV C […], […], […]. lpp.[4] OV L 95, 5.4.2007., 1. lpp.[5] OV L 277, 21.10.2005., 1. lpp[6] OV L 209, 11.8.2005., 1. lpp.


				|

		52012PC0383

			Priekšlikums PADOMES REGULA, ar ko groza Regulu (ES) Nr. 44/2012 attiecībā uz moivas zvejas iespējām Grenlandes ūdeņos /* COM/2012/0383 final - 2012/0187 (NLE) */

			   	PASKAIDROJUMA RAKSTS
1.           PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
Padomes Regula (ES) Nr. 44/2012[1] attiecībā uz
2012. gadu nosaka ES ūdeņos pieejamās zvejas iespējas
un ES kuģu zvejas iespējas ūdeņos, kas nav ES
ūdeņi, no konkrētiem zivju krājumiem un zivju krājumu
grupām, kuras ir starptautisku sarunu vai nolīgumu priekšmets. Zvejas
iespēju spēkā esības laikposmā tās parasti tiek
vairākkārt grozītas.
2.           APSPRIEŠANĀS AR
IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU
REZULTĀTI
Nepiemēro.
3.           PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI
Ierosināto grozījumu
mērķis ir ieviest šādas izmaiņas iepriekš
minētajā regulā.
Moiva Grenlandes ūdeņos
Saskaņā ar 5. panta
3. punktu Padomes Regulā (ES) Nr. 44/2012 Komisija nosaka
Savienības kvotu attiecībā uz moivu Grenlandes ūdeņos ICES
V un XIV zonā. Saskaņā ar minēto pantu, pamatojoties uz
Grenlandes iedalītajām zvejas iespējām un saskaņā
ar Partnerattiecību nolīgumu zivsaimniecības nozarē (ZPN)
starp Eiropas Kopienu, no vienas puses, un Dānijas valdību un
Grenlandes Autonomijas valdību, no otras puses, un tam pievienoto
protokolu Savienībai pienākas 7,7 % no moivas KPN Grenlandes
ūdeņos ICES V un XIV zonā. Komisija ir saņēmusi
Grenlandes iestāžu informāciju, ka Grenlande iedalīs
Savienībai pm tonnas
saskaņā ar minētajā protokolā noteikto daļu, un
šis daudzums jānozvejo līdz 2013. gada 30. aprīlim.
Kad 2012. gada 17. janvārī
pieņēma Regulu (ES) Nr. 44/2012, Komisija
attiecībā uz Grenlandes ūdeņos V un XIV zonā zvejojamo
moivu apņēmās apspriest ar dalībvalstīm iespēju
iepriekš minētā ES un Grenlandes ZPN un protokola satvarā
sadalīt tām Grenlandes piedāvātās moivas zvejas
iespējas.
Tā kā 2004.–2010. gada
laikposmā neviens ES kuģis nebija iesaistījies moivas
zvejniecībā saskaņā ar ES un Grenlandes
Zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumu un
2011. gadā (no nesadalītas kvotas) zvejoja tikai Dānija,
Komisija kā atsauces periodu kvotu iedalījuma noteikšanai iesaka
izmantot 1998.–2003. gada laikposmu.
Visbeidzot, ņemot vērā Eiropas
Savienības un Norvēģijas 2012. gada apspriedes par
zvejniecībām un jo īpaši Eiropas Savienības apņemšanos
papildus parastajam daudzumam darīt Norvēģijai pieejamas
vēl 20 000 tonnas moivas, tiklīdz kļūst iespējama
moivu zveja Grenlandes ūdeņos, ir lietderīgi paredzēt šo
daudzumu no iepriekš minētās pm
tonnu lielās Savienības kvotas.
2012/0187 (NLE)
Priekšlikums
PADOMES REGULA,
ar ko groza Regulu (ES) Nr. 44/2012
attiecībā uz moivas zvejas iespējām Grenlandes
ūdeņos
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par
Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 43. panta
3. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas
priekšlikumu[2],
tā kā:
(1)       Partnerattiecību
nolīgums zivsaimniecības nozarē starp Eiropas Kopienu, no vienas
puses, un Dānijas valdību un Grenlandes Autonomijas valdību, no
otras puses[3], un tam pievienotais
protokols[4] paredz, ka Savienībai
pienākas 7,7 % no moivas kopējās pieļaujamās
nozvejas (KPN) Grenlandes ūdeņos ICES V un XIV zonā.
(2)       Padomes Regula (ES)
Nr. 44/2012[5]
laikposmam no 2012. gada 1. janvāra līdz
30. aprīlim noteica provizorisku Savienības kvotu zvejai no
moivas krājuma minētajos Grenlandes ūdeņos, neparedzot
šīs kvotas sīkāku iedalījumu konkrētām
dalībvalstīm.
(3)       [datums] Savienība saņēma Grenlandes iestāžu
informāciju, ka moivas KPN Grenlandes ūdeņos ICES V un
XIV zonā laikposmam no 2012. gada 1. maija līdz
2013. gada 30. aprīlim ir noteikta […] tonnu apmērā. Attiecīgā Savienības
kvota šim laikposmam tāpēc jānosaka pm tonnu apmērā.
(4)       Eiropas Savienības un
Norvēģijas ikgadējo zvejniecības apspriežu satvarā
Savienība apņēmās 2012. gadā darīt
Norvēģijai pieejamas papildu 20 000 tonnas moivas
Grenlandes ūdeņos ICES V un XIV zonā. Ir
lietderīgi iedalīt šo daudzumu no Savienības kvotas, kas pieejama
minētajos ūdeņos.
(5)       Turklāt ir
lietderīgi paredzēt Savienības kvotas sīkāku
iedalījumu konkrētām dalībvalstīm. Tā kā
2004.–2010. gada laikposmā Savienības kuģi nebija
iesaistījušies moivas zvejniecībā saskaņā ar ES un
Grenlandes Zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumu un
2011. gadā tikai viena dalībvalsts izmantoja sīkāk
neiedalīto Savienības kvotu, par atsauces periodu Savienības
kvotas sīkāka iedalījuma noteikšanai būtu jāizmanto
1998.–2003. gada laikposms.
(6)       Savienības kvotas
sadalīšana dalībvalstīm pārsniedz īstenošanas
pilnvaras, kas Komisijai piešķirtas ar Regulas (ES) Nr. 44/2012
5. panta 3. punktu. Lai novērstu noteikumu atkārtošanos
Komisijas un Padomes pieņemtos tiesību aktos, ar šo regulu būtu
jānosaka gan Savienības kvota, gan sīkāks tās
iedalījums dalībvalstīm.
(7)       Moivas nozvejas limiti, kas
noteikti ar šo regulu, būtu jāpiemēro no 2012. gada
1. maija. Šāda piemērošana ar atpakaļejošu spēku
neskar tiesiskās noteiktības un tiesiskās
paļāvības aizsardzības principu, jo attiecīgās zvejas
iespējas vēl nav pilnībā apgūtas. Tā kā nozvejas limiti ietekmē
Savienības kuģu saimniecisko darbību un zvejas sezonas
plānojumu, šai regulai būtu jāstājas spēkā
tūlīt pēc tās publicēšanas.
(8)       Regula (ES) Nr. 44/2012
būtu attiecīgi jāgroza,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
1. pants
Grozījumi Regulā (ES) Nr. 44/2012
Regulas (ES) Nr. 44/2012
IB pielikumu groza saskaņā ar šīs regulas pielikumu.
2. pants
Stāšanās spēkā
Šī regula stājas spēkā
nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas
Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
To piemēro no 2012. gada 1. maija.
Šī regula uzliek saistības
kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē,
                                                                       Padomes
vārdā —
                                                                       priekšsēdētājs
PIELIKUMS
Regulas (ES) Nr. 44/2012
IB pielikumā ierakstu par moivu Grenlandes ūdeņos V un XIV zonā
aizstāj ar šādu:
 "Suga: || Moiva Mallotus villosus || Zona: || Grenlandes ūdeņi V un XIV zonā (CAP/514GRN)
 Dānija || pm ||   ||
 Apvienotā Karaliste || pm ||
 Zviedrija || pm ||
 Vācija || pm ||
 Visas dalībvalstis || pm || (1) (2)
 ES || pm || (3) (4) ||
 KPN || Nepiemēro ||   ||
   (1) Izņemot dalībvalstis, kurām iedalīti vairāk nekā 10 % no Savienības kvotas. (2) Dalībvalstis, kurām iedalīta kvota, "visu dalībvalstu" kvotu drīkst izmantot tikai tad, ja tās ir pilnībā apguvušas savu kvotu. (3) No tās 20 000 tonnas ir iedalītas Norvēģijai. (4) Atkāpjoties no šīs regulas 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta, jānozvejo līdz 2013. gada 30. aprīlim."
[1]               Padomes 2012. gada 17. janvāra
Regula (ES) Nr. 44/2012, ar ko 2012. gadam nosaka ES
ūdeņos pieejamās zvejas iespējas un ES kuģu zvejas
iespējas ūdeņos, kas nav ES ūdeņi, no konkrētiem
zivju krājumiem un zivju krājumu grupām, kuras ir starptautisku
sarunu vai nolīgumu priekšmets (OV L 25, 27.1.2012.,
55.−147. lpp.).
[2]               [atsauce uz OV].
[3]               OV L 172, 30.6.2007., 4. lpp.
[4]               OV L 172, 30.6.2007., 9. lpp.
[5]               OV L 25, 27.1.2012., 55. lpp.