               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 13.7.2017
            COM(2017) 375 final
            2017/0158(COD)
            Priekšlikums
            EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA
            par kultūras priekšmetu importu
            {SWD(2017) 262 final}{SWD(2017) 263 final}

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               •Priekšlikuma pamatojums un mērķi

               Komisija 2015. gada Eiropas drošības programmas
                  1
                un 2016. gada rīcības plāna par pastiprinātu cīņu pret teroristu finansēšanu
                  2
                ietvaros paziņoja, ka tā sagatavos priekšlikumu par tiesību aktu attiecībā uz cīņu pret kultūras priekšmetu nelikumīgu tirdzniecību. Eiropas Parlaments un Padome atzinīgi novērtēja Eiropas drošības programmu
                  3
                un rīcības plānu un aicināja intensificēt darbu
                  4
               . 2017. gada 15. martā tika pieņemta Terorisma apkarošanas direktīva, tai skaitā noteikumi par kriminālām sankcijām pret fiziskām vai juridiskām personām, kas sniedz materiālu atbalstu teroristiem
                  5
               .

               Nodoms sagatavot tiesību akta priekšlikumu tika minēts arī Eiropas Komisijas un Savienības Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos kopīgajā paziņojumā Eiropas Parlamentam un Padomei “Starptautisko kultūras attiecību ES stratēģijas veidošana”
                  6
               .

               Pasaules mērogā šis priekšlikums ir jāskata arī G20 valstu vadītāju 2017. gada 8. jūlija deklarācijas kontekstā
                  7
               , kurā viņi apstiprināja savu apņemšanos vērsties pret terorisma finansēšanas alternatīviem avotiem, tostarp senlietu laupīšanu un kontrabandu.

               Regula un turpmāk izklāstītie pasākumi ir reakcija arī uz Eiropas Parlamenta 2015. gada 30. aprīļa rezolūciju par ISIS/Da’esh veikto kultūras pieminekļu iznīcināšanu, kurā tas citstarp aicina veikt stingrus pasākumus, lai pārtrauktu kultūras priekšmetu nelikumīgo tirdzniecību, un izstrādāt Eiropas apmācību programmu tiesnešiem, policijas un muitas darbiniekiem, publiskām iestādēm un tirgus dalībniekiem, kā arī informētības veicināšanas kampaņas, lai tādējādi atturētu no nelikumīgā tirdzniecībā iegūto kultūras priekšmetu pirkšanu un pārdošanu.

                  Padome savos 2016. gada 12. februāra secinājumos atgādināja to, cik svarīgi ir steidzami pastiprināt cīņu pret kultūras priekšmetu nelikumīgo tirdzniecību un aicināja Komisiju pēc iespējas drīz ierosināt likumdošanas pasākumus par šo tēmu.

               ANO Drošības padome savā 2017. gada 24. marta rezolūcijā 2347(2017)
                  8
                pieprasīja dalībvalstīm veikt pasākumus, lai ierobežotu kultūras priekšmetu nelikumīgo tirdzniecību, kuru izcelsme ir saistīta ar valstīm, kur norisinās bruņots konflikts, un kuru veic teroristu grupējumi. Arī G7 grupas valstu kultūras ministri 2017. gada martā aicināja visas valstis aizliegt nolaupīto kultūras priekšmetu pārrobežu tirdzniecību, vienlaikus uzsverot, cik svarīga ir ciešāka sadarbība starptautisko tiesu un tiesībaizsardzības iestāžu vidū.
                  9

               27 dalībvalstu un ES iestāžu vadītāji 2017. gada 25. marta Romas deklarācijā arī no jauna apstiprināja savu apņemšanos aizsargāt kultūras mantojumu un kultūras dažādību. Cīņa pret kultūras priekšmetu nelikumīgo tirdzniecību būs viens no galvenajiem Eiropas pasākumiem 2018. gada Eiropas Kultūras mantojuma gada ietvaros.

                  Iniciatīvas mērķis ir novērst nelikumīgi no trešām valstīm izvestu kultūras priekšmetu ievešanu un uzglabāšanu Eiropas Savienībā, tādējādi samazinot kultūras priekšmetu nelikumīgo tirdzniecību, apkarojot terorisma finansēšanu un aizsargājot kultūras mantojumu, it īpaši arheoloģiskos priekšmetus izcelsmes valstīs, kuras skāris bruņots konflikts. Šajā nolūkā tā ierosina: formulēt kopīgu definīciju attiecībā uz ievestiem kultūras priekšmetiem; nodrošināt, ka importētāji, pērkot kultūras priekšmetus no trešām valstīm, ievēro piesardzību; noteikt standartizētu informāciju, ar kuru iespējams apliecināt, ka priekšmetam ir likumīga izcelsme; paredzēt preventīvus pasākumus nelikumīgas tirdzniecības ierobežošanai; un veicināt ieinteresēto personu aktīvu iesaistīšanos kultūras mantojuma aizsardzībā.

                  Priekšlikums nav saistīts ar REFIT.

               •Saskanība ar spēkā esošajiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā

               Līdz šim vēl nav pieņemti kopīgi noteikumi par kultūras priekšmetu importu no trešām valstīm, izņemot Padomes 2003. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1210/2003 par konkrētiem īpašiem ierobežojumiem attiecībā uz ekonomikas un finanšu sakariem ar Irāku
                  10
                un Padomes Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā
                  11
               , kurās noteikts aizliegums veikt kultūras priekšmetu tirdzniecību ar šīm valstīm. Šīs iniciatīvas mērķis ir papildināt šos divus pasākumus un arī spēkā esošo ES tiesību aktu par kultūras priekšmetu izvešanu (Regula (EK) Nr. 116/2009
                  12
               ).

               •Saskanība ar citām ES politikas jomām

               Ierosinātā regula papildina ES tiesisko regulējumu par kultūras priekšmetu tirdzniecību, kas līdz šim ietvēra tikai tiesību aktus par kultūras priekšmetu eksportu
                  13
                un par tādu kultūras priekšmetu atdošanu, kas nelikumīgi izvesti no dalībvalsts teritorijas
                  14
               . Attiecībā uz importu tas ietvēra tikai ierobežojošus pasākumus par tādu kultūras priekšmetu tirdzniecību, kuri izvesti no Irākas un Sīrijas.

               Regulas normu īstenošana tiks papildināta ar virkni ES pasākumu – jau notiekošu vai vēl tikai uzsākamu, pievēršoties faktoriem, kas virza gan piedāvājumu, gan pieprasījumu kultūras priekšmetu nelikumīgajā tirdzniecībā, piem., nevienādajai pienācīgas rūpības standartu gatavības un piemērošanas pakāpei dalībvalstīs, un ierobežotā spēja dažās valstīs, kur sākas kravu plūsmas, it īpaši nestabilā vidē.

               Cīņa pret kultūras priekšmetu nelikumīgo tirdzniecību ir daļa no ES cīņas pret organizēto noziedzību. Pēc Tieslietu un iekšlietu padomes 2017. gada 18. maija lēmuma
                  15
                pastiprināta sadarbība pamatdarbības jomā starp tiesībaizsardzības iestādēm turpināsies ES politikas cikla organizētas un smagas starptautiskas noziedzības jomā (2018.–2021. gadam) ietvaros.

               ES 2017.–2018. gadā pilotprojekta ietvaros sadarbosies ar Apvienoto Nāciju Izglītības, zinātnes un kultūras organizāciju (UNESCO), lai izstrādātu apmācību moduļus par kultūras priekšmetu nelikumīgo tirdzniecību nozīmīgām profesionālām grupām, tostarp policijas darbiniekiem. Ar to pašu pilotprojektu tiks finansēts arī vispusīgs pētījums par kultūras priekšmetu nelikumīgās tirdzniecības dimensijām, kurā galvenā uzmanība pievērsta nelikumīgās tirdzniecības maršrutiem, apjomiem un darbības režīmiem un jaunu tehnoloģiju izmantošanai, lai cīnītos pret to.

               Tiesībaizsardzības iestāžu spēju veidošana tiek nodrošināta, izmantojot arī ES Tehniskās palīdzības un informācijas apmaiņas instrumentu (TAIEX). Pēdējo gadu laikā tika rīkoti vairāki darbsemināri par cīņu pret kultūras priekšmetu nelikumīgo tirdzniecību: piemēram, bijušajā Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikā, Turcijā, Kosovā, Bosnijā un Hercegovinā un Serbijā. TAIEX palīdzība, kas sākotnēji bija pieejama tikai Eiropas kaimiņreģiona valstīs, tagad var tikt izmantota arī citviet pasaulē.

                  Kultūras mantojuma lietpratēji arvien lielākā mērā piedalās ES, ANO un Pasaules bankas kopīgās pēckrīžu un pēckatastrofu vajadzību novērtēšanas un atlabšanas, un miera veidošanas novērtējumu misijās, ar kurām paredzēts palīdzēt novērtēt kaitējumu kultūras mantojumam un tā apdraudējumu, tai skaitā nelikumīgo tirdzniecību.

                  Šis iniciatīvu uzskaitījums nav izsmeļošs. Tuvākajā nākotnē tiks ieviesti papildu pasākumi, kuru mērķis ir atvieglot ierosinātās regulas īstenošanu un atbalstīt tās mērķus.

                  Priekšlikums atbilst arī citām Savienības politikas jomām un papildina tās, proti:

                  –
                        Eiropas Drošības programma
                     16
                  , kurā uzsvērts, cik svarīga ir cīņa pret terorismu un organizēto noziedzību;

                  –
                        Rīcības plāns par pastiprinātu cīņu pret teroristu finansēšanu, kurā uzskaitīta virkne politikas un juridisku iniciatīvu (tostarp šis priekšlikums), kas kopā veido visaptverošu pieeju šajā jomā; un

                  –
                        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva par terorisma apkarošanu un ar ko aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2002/475/TI par terorisma apkarošanu, kurā ietverti noteikumi par kriminālām sankcijām pret personām vai vienībām, kas sniedz materiālu atbalstu terorismam.

               2.TIESISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN SAMĒRĪGUMS

               •Tiesiskais pamats

               Viena no ES ekskluzīvās kompetences jomām ir tirdzniecības politika un tiesību akti muitas jomā, piem., muitas kontroles pasākumi ievešanas laikā saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 3. un 207. pantu.

                  Ar LESD 207. pantu Eiropas Parlaments un Padome ir pilnvaroti, pieņemot regulas saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, paredzēt pasākumus, kas nosaka kopējās tirdzniecības politikas īstenošanu. Tāds gadījums ir, piemēram, Regula (EK) Nr. 116/2009 par kultūras priekšmetu izvešanu, kas pieņemta, pamatojoties uz LESD 207. pantu.

               •Subsidiaritāte (neekskluzīvas kompetences gadījumā)

               Neattiecas.

               •Samērīgums

               Vēlamajā politikas risinājuma variantā ir apvienots regulatīvs politikas risinājuma variants un neregulatīvs politikas risinājuma variants. Ierosinātā regulatīvā pasākuma tvērums attiecas uz daudziem kultūras priekšmetu veidiem, bet tas šo preču minimālā vecuma sliekšņa (250 gadi) dēļ neierobežo likumiski pamatotās tirdzniecības intereses. Šis vecuma slieksnis ir uzskatāms par līdzsvarotu pieeju atbilstoši dažās citās tiesību sistēmās ieviestajiem noteikumiem, un tas līdzēs nodrošināt saskaņotu pieeju starptautiskā mērogā. Turklāt pārbaužu pamatīguma pakāpe pirms ievešanas Savienības muitas teritorijā tiek dažādota, balstoties uz viedokli par izlaupīšanas risku saistībā ar konkrētām kultūras priekšmetu kategorijām, piem., arheoloģiskiem atradumiem vai pieminekļu daļām.

               Skatīt norādi par samērīguma apsvērumiem ietekmes novērtējuma ziņojumā, konkrētāk, tā iedaļās 7.3.5. un 7.4.4.

               •Juridiskā instrumenta izvēle

               Šajā gadījumā atbilstošais instruments ir Eiropas Parlamenta un Padomes regula, pieņemta, pamatojoties uz LESD 207. pantu, kas ir šā priekšlikuma tiesiskais pamats.

               3.EX POST NOVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANAS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI

               •Ex post novērtējumi / spēkā esošo tiesību aktu atbilstības pārbaude

               Pašlaik vēl nav pieņemti ES tiesību akti, kas attiektos uz kultūras priekšmetu importu, tādēļ šis priekšlikums nav saistīts nedz ar ex-post izvērtējumiem, nedz atbilstības pārbaudēm.

               •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām

               Komisija rīkoja šādas apspriešanās ar ieinteresētajām personām:

               1. Atvērtā sabiedriskā apspriešana
                  17
                serverī “Europa”, kurā laikā no 2016. gada 23. oktobra līdz 2017. gada 23. janvārim ikviena ieinteresētā persona varēja iesniegt savas piezīmes. Aptaujas veidlapa tika izstrādāta tā, lai aptvertu šādu ieinteresēto personu kategoriju viedokļus: iedzīvotāji, uzņēmumi, profesionālās apvienības un interešu pārstāvji, NVO un pilsoniskā sabiedrība, kā arī publiskās iestādes. Tās galvenā tēma bija kultūras priekšmetu nelikumīgā tirdzniecība; attiecībā uz kultūras priekšmetu importu veicamie pasākumi, lai cīnītos pret nelikumīgo tirdzniecību un teroristu finansēšanu, kā arī iespējamo likumdošanas pasākumu ietekme un raksturlielumi. Komisija kopumā saņēma 305 atbildes.

                  Lai gan Savienībā ir vērojams stingrs atbalsts tam, ka tiktu pieņemti muitas noteikumi attiecībā uz importu, viedokļi ir dažādi jautājumā par to, vai šādi pasākumi veicinātu cīņu pret organizēto noziedzību un teroristu finansēšanu; uzņēmumi pārsvarā uzskata, ka neveicinātu. Par pašreizējās sistēmas trūkumu tiek uzskatīts tas, ka ir sarežģīti konstatēt likumīgu izcelsmi. Retums, vēsturiskā/izglītības vērtība, vecums un tas, vai kultūras priekšmeta izcelsme ir saistīta ar konfliktu zonu, tiek uzskatīti par galvenajiem kritērijiem, pēc kuriem konstatē, kurām precēm piemērojami šādi pasākumi. Šķiet, ka uzņēmumi vairāk atbalsta to, ka pasākumus galvenokārt veiktu eksportētājvalstis, lai aizsargātu savu mantojumu – ar palīdzību no ES —, savukārt publiskās iestādes un pilsoniskā sabiedrība stingri atbalsta Savienības tiesību aktus, ar kuriem muita tiek pilnvarota novērst nelikumīgi tirgotu kultūras priekšmetu ievešanu Eiropas Savienībā.

                  Attiecībā uz prasībām iesniegt dokumentus, lai pierādītu likumīgu izcelsmi, šķiet, ka uzņēmumi galvenokārt atbalsta pašdeklarēšanas veidlapu (affidavit), savukārt publiskās iestādes vairāk atbalsta eksporta licenci (sertifikātu) (faktiski rakstveida komentāri liecina, ka tās labprātāk izsniegtu importa licences, pamatojoties uz eksporta licenci (sertifikātu)).

                  2. Komisija rīkoja arī trīs ar kultūras priekšmetiem saistīto muitas lietu ekspertu grupas tikšanās (pārstāvji no dalībvalstu muitas un kultūras iestādēm), kurās tā iepazīstināja ar iniciatīvu, pēc tam notika padziļināta viedokļu apmaiņa un diskusija par dažādajiem uzdevumiem un mērķiem. Dalībvalstu pārstāvji tika aicināti arī rakstveidā iesniegt nostājas dokumentus par dažādajiem risinājuma variantiem, un vairāki no viņiem to arī izdarīja. Lai gan visas dalībvalstis piekrīt tam, ka pasākumi būtu jāveic attiecībā uz ievešanas posmu, atbalsts par labu konkrētai pasākuma izvēlei nebija viendabīgs. Liela dalībvalstu grupa norāda uz atbalstu importa licencēm attiecībā uz ierobežotu skaitu kultūras priekšmetu kategoriju, proti, tiem, kuri pašreizējā ģeopolitiskajā kontekstā ir visvairāk apdraudēti.

               3. Dalībvalstu muitas un kultūras iestādes tika arī apsekotas attiecībā uz dažādo regulatīvo variantu potenciālo vai sagaidāmo ietekmi uz valsts pārvaldi (izmaksas vai citāds slogs).

               No 16 saņemtajām atbildēm 12 tika sniegta daļēja informācija par to, cik daudz laika būtu nepieciešams, lai pabeigtu ar regulatīvajiem politikas risinājuma variantiem saistītās formalitātes. Lielākā daļa dalībvalstu nespēja sniegt nekādas aplēses, norādot, ka pašreizējās sistēmas struktūra un procedūras liedz to darīt. Rezultāti (atbildes ekstrapolētas, izmantojot standarta izmaksu modeli) lielā mērā bija nepārliecinoši, jo sniegtās aplēses attiecās tikai uz dažiem politikas risinājuma variantiem, bet citiem ne.

               4. Tika veikts arī ārēja darbuzņēmēja apsekojums pētījuma par cīņu pret kultūras priekšmetu nelikumīgo tirdzniecību (ar Eiropas Savienībā pastāvošo muitas problēmu izvērtējumu)
                  18
                ietvaros. Detalizētas aptaujas veidlapas tika adresētas uzņēmumiem, apvienībām, publiskajām iestādēm un starptautiskajām organizācijām. Apsekojuma secinājumi, kas iekļauti pētījumā, tika izmantoti ietekmes novērtējuma ziņojumā, pārsvarā secinājumi attiecībā uz pieredzi, kas gūta ES regulas par kultūras priekšmetu izvešanu un abu sankciju regulu (par Irāku un Sīriju) īstenošanā.

               •Ietekmes novērtējums

                  Tika veikta ietekmes novērtēšana
                     19
                  , un Regulējuma kontroles padome sākotnēji sniedza negatīvu atzinumu
                     20
                  , pēc tam atkārtotajā iesniegumā – pozitīvu atzinumu
                     21
                   (pēc problēmu skaidrojuma pārstrādāšanas, mērķu identificēšanas un apsvērto politikas risinājuma variantu satura skaidrākas un strukturētākas atspoguļošanas).

                  Risinājuma varianti, kas izraudzīti, lai ar tiem vērstos pret apzinātajām problēmām, ir atbilstoši, lai ar tiem tiktu novērsta tādu kultūras priekšmetu ievešanu un uzglabāšana Eiropas Savienībā, kuri nelikumīgi izvesti no trešām valstīm; tādējādi tiks samazināts kultūras priekšmetu nelikumīgās tirdzniecības apjoms, apkarota terorisma finansēšana un aizsargāts kultūras mantojums, it īpaši izcelsmes valstīs, kuras skāruši bruņoti konflikti. Ir sagaidāms, ka šis galvenais mērķi tiks sasniegts, izvairoties no lieka administratīvā sloga radīšanas. Konkrētāk, tas tiks darīts ar šādiem līdzekļiem.

               1. Tiks palielināta potenciālo pircēju, it īpaši tūristu un ceļotāju, kā arī muitas un citu tiesībaizsardzības iestāžu informētība.

               2. Tiks pieņemta regula, kas paredz muitas kontroles pasākumus attiecībā uz kultūras priekšmetiem, kuri deklarēti laišanai brīvā apgrozībā vai kuriem piemērojama cita īpaša muitas procedūra (piemēram, novietošana brīvzonā), izņemot tranzītpreces. Kontroles attiecas uz kultūras priekšmetiem, kas definēti UNIDROIT 1995. gada Konvencijā par zagtiem vai nelikumīgi eksportētiem kultūras priekšmetiem un kas ir vismaz 250 gadus veci. Attiecībā uz šiem kultūras priekšmetiem, personai, kas vēlas tos ievest Savienības muitas teritorijā, ir jāiesniedz šādi dokumenti, lai pierādītu to likumīgu izcelsmi, t. i., to, ka eksports no izcelsmes valsts ir bijis likumīgs:

               - attiecībā uz arheoloģiskiem priekšmetiem, pieminekļu atsevišķām sastāvdaļām un attiecībā uz retiem rokrakstiem un inkunābulām, personai ir jāiesniedz pieteikums kompetentajai iestādei, ko šim nolūkam ir izraudzījusi ievešanas dalībvalsts, importa licence, sniedzot pierādījumus par to, ka preču eksports no to izcelsmes valsts ir bijis likumīgs;

               - attiecībā uz visiem citiem kultūras priekšmetiem, personai ir jāiesniedz muitai parakstīts apliecinājums (affidavit), ar ko apliecina, ka preces tika likumīgi izvesti no izcelsmes valsts, un to papildina ar standartizēto priekšmeta identifikācijas dokumentu, kurā priekšmets detalizēti aprakstīts. Muita reģistrē un uzglabā šo dokumentu eksemplārus.

               Ir sagaidāms, ka ar izraudzītajiem politikas risinājuma variantiem tiks sasniegti galvenais iepriekš minētais mērķis, kā arī vairāki konkrētāki mērķi.

               Izvēloties UNIDROIT 1995. gada konvencijā iekļauto definīciju par kultūras priekšmetiem un to papildinot ar minimālo vecumu – 250 gadiem, ar šo variantu tiek izveidota kopīga kultūras priekšmetu definīcija to importa kontekstā, kas ir samērīga ar nepieciešamo aizsardzību (preču plaša tipoloģija), izvairoties no likumiski pamatotu tirdzniecības interešu aizskaršanas. Prasība par to, ka jāsniedz informācija par kultūras priekšmetiem un to izcelsmi, iesniedzot pieteikumu importa licences saņemšanai vai aizpildot standartizētu priekšmeta identifikācijas veidlapu, nodrošina, ka ES pircēji un importētāji ievēro piesardzību attiecībā uz ES teritorijā ievesto kultūras priekšmetu likumīgumu. Vienlaikus standartizētās dokumentēšanas prasības importa posmā attiecībā uz ES ievesto kultūras priekšmetu identitāti lielā mērā atvieglo muitas kontroles. Paredzētie sodi par pārkāpumiem (kurus uzliek dalībvalstis) iedarbīgāk atturēs no kultūras priekšmetu nelikumīgās tirdzniecības.

               Šā politikas risinājuma varianta izvēle ir pilnīgi saskanīga ar apzināto nepieciešamību pēc stingras reakcijas uz palielināto risku attiecībā uz dažām kultūras priekšmetu kategorijām, kuras pēc savas būtības, ir tieši pakļautas zaudēšanai vai izkliedēšanai, proti, uz arheoloģisko mantojumu. Tieši šiem kultūras priekšmetiem galvenokārt pievēršas teroristi un citi bruņoti grupējumi, lai finansētu savu darbību. No atbilstības nodrošināšanas izmaksu skatpunkta varētu būt dažas izmaksas saistībā ar importa licences pieteikuma sagatavošanu, tomēr tās veido tikai ļoti nelielu daļu
                  22
                no kultūras priekšmetu importa gadījumu.

                  Šis variants būtu samērīgs ar izvirzītajiem mērķiem, jo tajā importa sertificēšanas prasības tiek organizētas atbilstoši saistītajiem riskiem, un tas ir gatavs pielāgošanai, reaģējot uz mainīgajiem apstākļiem un nelikumīgās tirdzniecības profiliem.

               Visbeidzot, potenciāliem pircējiem un muitas un citu tiesībaizsardzības iestāžu darbiniekiem paredzētu informētības palielināšanas kampaņu rīkošana veicinās ieinteresēto personu aktīvu iesaistīšanos nelikumīgās tirdzniecības mazināšanā.

               •Pamattiesības

               Paredzētie pasākumi, domājams, skars šādas tiesības, kas ir iedibinātas turpmāk minētajos ES Pamattiesību hartas (ESPH) pantos:

               –
                     darījumdarbības brīvība (ESPH 16. pants); un

               –
                     tiesības uz īpašumu (ESPH 17. pants).

               Gadījumos, kad pastāv aizdomas par nepatiesu apliecinājumu attiecībā uz kultūras priekšmetiem, iestādes var izlemt uz laiku aizturēt preces, tādējādi aizskarot tiesības uz īpašumu un darījumdarbības brīvību.

               ESPH 52. pantā ir noteikts, ka jebkāds atzīto tiesību un brīvību ierobežojums ir jāparedz tiesību aktā, ņemot vērā tiesību un brīvību būtību, tam jābūt saskaņā ar vispārējas nozīmes mērķiem, kas atzīti Savienībā, un proporcionālam.

               Ar pasākumiem ir mēģināts panākt piesardzīgu līdzsvaru starp attiecīgajām tiesībām un sabiedrības likumīgajām interesēm, izmantojot tādu pieeju, kas ir iedarbīga (sasniedz mērķi), bet pēc iespējas mazāk aizskar tiesības.

               4.IETEKME UZ BUDŽETU

                  Šim priekšlikumam nav būtiskas ietekmes uz Eiropas Savienības budžetu.

               5.CITI ELEMENTI

               •Īstenošanas plāni un uzraudzīšanas, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība

               Komisija būs pilnvarota pieņemt īstenošanas aktus, kuros noteiktas konkrētas izmantojamas veidlapas (piem., licences veidlapas, piemērošanas veidlapas, affidavit teksts) un attiecīgas procesuālas ziņas.

               Komisija ciešā sadarbībā ar dalībvalstīm uzraudzīs juridiskā instrumenta darbību un tā īstenošanas noteikumus. Nepārtraukta un sistemātiska uzraudzīšana dos iespēju konstatēt, vai politikas priekšlikums tiek piemērots tā, kā tika sagaidīts, un laikus risināt īstenošanas problēmas.

               Balstoties uz dalībvalstu ievāktajiem faktiskajiem datiem, regula turpmāk tiks izvērtēta, vadoties pēc šādiem uzraudzības rādītājiem:

               - statistikas dati par reģistrētajiem importētāju apliecinājumiem;

               - kontroles pārbaudes gadījumos, kad tiek pausts importētāja apliecinājums, tomēr ir šaubas par to patiesumu;

               - iesniegto importa licences pieteikumu skaits un noraidīto pieteikumu skaits;

               - nozīmīga statistikas informācija par kultūras priekšmetu tirdzniecības plūsmām (piem., valstis, no kurām kultūras priekšmeti pārsvarā tiek nosūtīti uz ES);

               - to gadījumu skaits, kuros kultūras priekšmeti ir aizturēti papildu kontroles, tostarp ekspertīzes, veikšanai; un

               - sodi, kurus nosaka un uzliek dalībvalstis.

               Turpmāka atbilstošu muitas nomenklatūras apakšnodaļu izstrāde
                  23
                dos iespēju precīzāk uzraudzīt tirdzniecības plūsmas un ievākt konkrētākus statistikas datus par to kultūras priekšmetu skaitu un veidu, kuri tiek ievesti Savienības muitas teritorijā.

               Komisija trīs gadus pēc regulas piemērošanas sākumdienas un pēc tam ik pēc pieciem gadiem sagatavos izvērtēšanas ziņojumu, balstoties uz dalībvalstu sniegto informāciju, un iesniegs to Eiropas Parlamentam un Padomei. Regulas izvērtējumā tiktu novērtēts tas, kādā mērā ir sasniegti tās mērķi. Izvērtēšanas rezultātus varētu darīt zināmus citām Eiropas iestādēm ziņojuma veidā.

                  Papildinošo (neleģislatīvo) iniciatīvu iedarbīgums tiks novērtēts ex post izvērtējumos par informētības palielināšanas kampaņām un apmācībām.

               •Konkrēto priekšlikuma noteikumu detalizēts skaidrojums

               1. pantā ir formulēts regulas priekšmets un tās piemērošanas tvērums.

               2. pantā ir izklāstīta virkne regulā lietoto definēto terminu.

               3. pantā ir formulēts princips, saskaņā ar kuru kultūras priekšmetu ievešana Savienības muitas teritorijā ir atļauta vienīgi tad, ja par tiem ir saņemta importa licence vai ir iesniegts importētāja apliecinājums. Kultūras priekšmeti joprojām var tikt ievesti pagaidu izmantošanai izstāžu, akadēmiskās un zinātniskās pētniecības nolūkos vai gadījumos, kad tiem nepieciešams pagaidu patvērums no iznīcināšanas un zaudēšanas vai kad izcelsmes valsts pakļauta bruņotam konfliktam vai dabas katastrofai.

               4. pantā paredzēti gadījumi, kad ir nepieciešama importa licence, norādīts, kurai personai jāiesniedz pieteikums par tās izsniegšanu, nosacījumi, kārtība un tas, no kuras dalībvalsts iestādes to var saņemt. Lai novērstu prasību apiešanu, kad eksportētājvalsts nav valsts, kurā priekšmets atklāts vai radīts (turpmāk “izcelsmes valsts”), tiek izmantotas atšķirīgas pieejas atkarībā no tā, vai eksportētājvalsts ir valsts, kas parakstījusi UNESCO 1970. gada konvenciju. Ja tā to ir parakstījusi un tādējādi arī apņēmusies cīnīties pret kultūras priekšmetu nelikumīgu tirdzniecību, pieteikuma iesniedzējam ir jāpierāda, ka eksports no minētās valsts ir likumīgs; ja ne, pieteikuma iesniedzējam ir jāpierāda, ka eksports no izcelsmes valsts ir likumīgs.

               5. pantā ir paredzēti gadījumi, kad nepieciešams importētāja apliecinājums, un standartizētais dokuments, kurā aprakstītas preces. Standartizētais dokuments būs priekšmeta identifikācija, kas ir starptautisks standarts kultūras priekšmetu aprakstīšanai. To atbalsta lielākās tiesībaizsardzības aģentūras, muzeji, kultūras mantojuma organizācijas, mākslas tirdzniecības un mākslas vērtētāju organizācijas un apdrošināšanas sabiedrības. UNESCO to atbalsta kā starptautisko standartu datu minimuma ierakstīšanai attiecībā uz kustamu kultūras īpašumu. Priekšmeta identifikācija ir zināma daudzām dalībvalstīm, un tās to izmanto, lai priekšmetus kataloģizētu digitālās datubāzēs, ko veic to specializētās policijas vienības, nodrošinot ātru veidu, kā darīt zināmu informāciju, un lai noteiktu minimālās informācijas prasības muzejiem. Līdzīgi kā 4. pantā tiek nošķirtas eksportētājvalstis, kas parakstījušas UNESCO 1970. gada konvenciju, un eksportētājvalstis, kuras to nav parakstījušas.

               6. pantā runa ir par uz muitas veiktiem kontroles un pārbaudes pasākumiem.

               7. pants paredz, ka Komisija regulāri publicē to kompetento muitas iestāžu sarakstus, kuras dalībvalstis izraudzījušās regulas vajadzībām. Šī publikācija tiek uzskatīta par nepieciešamu, lai informētu tirgus dalībniekus.

               8. pantā paredzēts gadījums, kad muita var aizturēt kultūras priekšmetus, jo nevar tikt pierādīts, ka attiecīgie kultūras priekšmeti ir likumīgi izvesti no izcelsmes valsts.

               9. pantā dalībvalstis tiek aicinātas organizēt sadarbību starp savām kompetentajām iestādēm, un tas paredz nākotnē izveidot elektronisku datubāzi, lai atvieglotu informācijas uzglabāšanu un apmaiņu, it īpaši par izsniegtajiem importētāja apliecinājumiem un importa licencēm.

               10. pantā ir noteikts, ka dalībvalstis paredz savai attiecīgajai tiesību sistēmai atbilstošus sodus par šīs regulas pārkāpumiem.

               11. pantā dalībvalstis tiek aicinātas organizēt atbilstošas apmācību nodarbības iestādēm, kuras tās izraudzījušas regulas īstenošanas vajadzībām, kā arī informētības uzlabošanas kampaņas, lai informētu potenciālos pircējus par tiesisko regulējumu un atturētu viņus pirkt nezināmas izcelsmes kultūras priekšmetus no trešām valstīm.

               12. pants paredz Komisijas pilnvaras pieņemt deleģētos aktus. Šis pilnvarojums dos Komisijai iespēju nepieciešamības gadījumā pielāgot minimālā vecuma slieksni vai kultūras priekšmetu kategorijas, uz kurām attiecas prasība par importa licenci (mainīgo apstākļu dēļ un balstoties uz gūto pieredzi). Tā kā Pasaules Muitas organizācija ir nepārprotami paudusi nodomu Harmonizētās sistēmas (HS) 97. nodaļu (kurā tarifu un statistikas vajadzībām tiek klasificēts absolūtais vairākums kultūras priekšmetu) papildināt ar vairākām apakšnodaļām, Komisijai ir jāspēj atbilstoši tam atjaunināt regulas pielikumā minētos attiecīgos tarifu kodus.

               13. pantā paredzēts izraudzīties komiteju, kas Komisijai palīdzēs īstenot regulu. Saskaņotības un efektivitātes labad ir atbilstoši šajā nolūkā izraudzīties komiteju, kas jau palīdz Komisijai Regulas (EK) Nr. 116/2009 par kultūras priekšmetu izvešanu kontekstā.

               14. pants attiecas uz ziņojumu iesniegšanu un izvērtēšanu. Komisija, balstoties uz vairākiem rādītājiem, regulāri apkopos dalībvalstu informāciju par regulas īstenošanu un darbību. Dalībvalstīm tiks nosūtītas atbilstošas aptaujas veidlapas, lai apkopotu tāda paša veida informāciju, balstoties uz kuru Komisija sagatavos ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei. Pirmais ziņojums tiks iesniegts, kad būs apritējuši trīs gadi no šīs regulas īstenošanas sākumdienas.

               15. pantā ir reglamentēta regulas stāšanās spēkā.

               2017/0158 (COD)

               Priekšlikums

               EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA

               par kultūras priekšmetu importu

               EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 207. pantu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               pēc tiesību akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,

               saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru,

               tā kā:

               (1)Ņemot vērā Padomes 2016. gada 12. februāra secinājumus par cīņu pret terorisma finansēšanu, Komisijas paziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei par rīcības plānu par pastiprinātu cīņu pret teroristu finansēšanu
                  24
                un Terorisma apkarošanas direktīvu
                  25
               , būtu jāpieņem kopīgi noteikumi par tirdzniecību ar trešām valstīm, lai nodrošinātu iedarbīgu aizsardzību pret kultūras priekšmetu zaudēšanu, cilvēces kultūras mantojuma saglabāšanu un novērstu to, ka, pārdodot nolaupīto kultūras mantojumu pircējiem Savienībā, tiek finansēti teroristi.

               (2)Kultūras mantojums ir uzskatāms par vienu no civilizācijas pamatelementiem; tas bagātina visu tautu kultūras dzīvi, un tādēļ tas ir jāaizsargā no nelikumīgas piesavināšanās un nolaupīšanas. Atbilstoši tam Savienībai būtu jāaizliedz no trešām valstīm nelikumīgi izvestu kultūras priekšmetu ievešana Savienības muitas teritorijā.

               (3)Ņemot vērā dažādus noteikumus, kas dalībvalstīs piemērojami attiecībā uz kultūras priekšmetu ievešanu Savienības muitas teritorijā, būtu jāveic pasākumi, it īpaši tādēļ, lai nodrošinātu, ka ievedamie kultūras priekšmeti ir pakļauti ievešanas laikā veiktām saskaņotām kontrolēm.

               (4)Kopīgajiem noteikumiem būtu jāaptver režīms, ko muita piemēro ārpussavienības izcelsmes kultūras priekšmetiem, kas tiek ievesti Savienības muitas teritorijā, t. i., gan to laišana brīvā apgrozībā, gan īpašas, no tranzīta atšķirīgas procedūras piemērošana.

               (5)Ņemot vērā brīvzonu (un tā dēvēto brīvostu) zināmo potenciālu kultūras priekšmetu uzglabāšanas jomā, ieviešamajiem kontroles pasākumiem vajadzētu būt pēc iespējas plašam tvērumam attiecīgo muitas procedūru ziņā. Tāpēc šiem kontroles pasākumiem būtu jāattiecas ne tikai uz precēm, kas laistas brīvā apgrozībā, bet arī precēm, kurām piemērota īpaša, no tranzīta atšķirīga procedūra. Tomēr šādam plašam tvērumam nevajadzētu būt pretrunā preču brīva tranzīta principam, nedz arī pārsniegt mērķi – novērst nelikumīgi izvestu kultūras priekšmetu ievešanu Savienības muitas teritorijā. Attiecīgi, lai gan kontroles pasākumi aptver īpašas muitas procedūras, kuras var piemērot precēm, ko ieved Savienības muitas teritorijā, tie nebūtu jāpiemēro tranzītam.

               (6)Regulā būtu jāizmanto definēti termini, kas balstīti uz terminiem, kuri lietoti 1970. gada 14. novembrī Parīzē parakstītajā UNESCO Konvencijā par kultūras īpašuma nelikumīga importa, eksporta un īpašumtiesību nodošanas aizlieguma un novēršanas līdzekļiem un 1995. gada 24. jūnijā Romā parakstītajā UNIDROIT Konvencijā par zagtiem vai nelikumīgi eksportētiem kultūras priekšmetiem, kurām pievienojies arī ievērojams skaits dalībvalstu, ņemot vērā, ka daudzām trešām valstīm un lielākajai daļai dalībvalstu ir pazīstamas to normas.

               (7)Eksporta likumība būtu jāpārbauda, balstoties uz tās valsts normatīvajiem aktiem, kurā kultūras priekšmeti tika atklāti vai radīti (turpmāk “izcelsmes valsts”). Lai novērstu prasību apiešanu, kad kultūras priekšmeti tiek ievesti Savienībā no citas trešās valsts, personai, kura vēlas tos ievest Savienības muitas teritorijā, būtu jāpierāda, ka tie no tās izvesti likumīgi, ja attiecīgā trešā valsts ir parakstījusi UNESCO 1970. gada konvenciju un tādējādi ir apņēmusies cīnīties pret kultūras priekšmetu nelikumīgu tirdzniecību. Citos gadījumos personai būtu jāpierāda, ka eksports no izcelsmes valsts ir bijis likumīgs.

               (8)Lai nesamērīgi neapgrūtinātu preču tirdzniecību pāri ārējām robežām, šai regulai būtu jāattiecas vienīgi uz precēm, kuras pārsniedz konkrētu vecuma slieksni. Šķiet, ka šajā nolūkā būtu atbilstīgi noteikt, ka visām kultūras priekšmetu kategorijām minimālā vecuma slieksnis ir 250 gadi. Ar šādu minimālā vecuma slieksni tiks nodrošināts, ka šajā regulā paredzētajos pasākumos galvenā uzmanība tiek pievērsta kultūras priekšmetiem, kurus, visticamāk, vēlas iegūt izlaupītāji konflikta skartās teritorijās, neizslēdzot citas preces, kuras ir nepieciešams kontrolēt, lai nodrošinātu kultūras mantojuma aizsardzību.

               (9)Pārvalstiska risku novērtējuma kontekstā attiecībā uz riskiem saistībā ar nelikumīgi iegūtu naudas līdzekļu legalizāciju un teroristu finansēšanu, kas ietekmē iekšējo tirgu, nelikumīga tirdzniecība ar izlaupītiem artefaktiem un senlietām ir identificēta kā iespējams teroristu finansēšanas un nelikumīgi iegūtu naudas līdzekļu legalizācijas avots.
                  26

               (10)Tā kā dažas kultūras priekšmetu kategorijas, proti, arheoloģiskie priekšmeti, pieminekļu elementi, reti rokraksti un inkunābulas, ir īpaši neaizsargātas no izlaupīšanas un iznīcināšanas, šķiet, ir nepieciešams paredzēt sistēmu, saskaņā ar kuru tos drīkst ievest Savienības muitas teritorijā vienīgi pēc pastiprinātām pārbaudēm. Šādā sistēmā būtu jāparedz, ka ir jāuzrāda ievešanas dalībvalsts kompetentās iestādes izsniegta licence pirms šo preču laišanas brīvā apgrozībā vai īpašas, no tranzīta atšķirīgas procedūras piemērošanas tām. Personām, kuras vēlas iegūt šādu licenci, vajadzētu spēt pierādīt, ka eksports no izcelsmes valsts ir likumīgs, proti, ar atbilstošiem apliecinošiem dokumentiem un citiem pierādījumiem, konkrētāk, ar eksporta licencēm (sertifikātiem), ko izsniegusi trešā valsts (eksportētājvalsts), īpašumu apliecībām, rēķiniem, pirkuma līgumiem, apdrošināšanas dokumentiem, transporta dokumentiem un ekspertu vērtējumiem. Balstoties uz pilnīgu un precīzu pieteikumu, dalībvalstu kompetentajām iestādēm būtu jāizlemj, vai bez liekas kavēšanās būtu izsniedzama licence.

               (11)Attiecībā uz citām kultūras priekšmetu kategorijām personām, kuras vēlas tos ievest Savienības muitas teritorijā, ar attiecīgu apliecinājumu būtu jāapliecina un jāuzņemas atbildība par to, ka eksports no trešās valsts ir likumīgs, un būtu jāsniedz pietiekama informācija, lai muita varētu identificēt šīs preces. Lai atvieglotu procedūru un tiesiskās noteiktības labad informācija par kultūras priekšmetiem būtu jāsniedz, izmantojot standartizētu dokumentu. Kultūras priekšmetu aprakstīšanai būtu jāizmanto UNESCO ieteiktais priekšmeta identifikācijas standarts. Muitai būtu jāreģistrē šo kultūras priekšmetu ievešana, jāglabā attiecīgo dokumentu oriģināli un jāizsniedz deklarētājam to kopijas, lai nodrošinātu preču izsekojamību pēc to ievešanas iekšējā tirgū.

               (12)Kultūras priekšmetu pagaidu ievešana izglītības, zinātnes vai akadēmiskas pētniecības nolūkā nebūtu jāpakļauj prasībai uzrādīt licenci vai apliecinājumu.

               (13)Uzglabāšana bez licences vai apliecinājuma uzrādīšanas būtu jāatļauj arī attiecībā uz tādiem kultūras priekšmetiem, kas ievesti no valstīm, kuras skāris bruņots konflikts vai dabas katastrofa, lai nodrošinātu to drošumu un saglabāšanu.

               (14)Lai ņemtu vērā ar šīs regulas īstenošanu saistīto pieredzi un mainīgos ģeopolitiskos un citus apstākļus, kas kultūras priekšmetus pakļauj riskam, nekavējot (nesamērīgi) tirdzniecību ar trešām valstīm, pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai attiecībā uz minimālā vecuma sliekšņa kritērija izmaiņām dažādajās kultūras priekšmetu kategorijās. Šādā deleģējumā būtu jāparedz arī iespēja Komisijai pēc kombinētās nomenklatūras grozījumiem atjaunināt pielikumu. Sevišķi svarīgi ir Komisijai sagatavošanas darba gaitā pienācīgi apspriesties, tostarp ar ekspertiem, un šo apspriešanos īstenot saskaņā ar principiem, kas noteikti 2016. gada 13. aprīļa Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu
                  27
               . Konkrētāk, lai deleģēto aktu sagatavošanā nodrošinātu vienādu dalību, Eiropas Parlaments un Padome visus dokumentus saņem vienlaicīgi ar dalībvalstu ekspertiem, un minēto iestāžu ekspertiem ir sistemātiska piekļuve Komisijas ekspertu grupu sanāksmēm, kurās notiek deleģēto aktu sagatavošana.

               (15)Lai nodrošinātu vienādus apstākļus šīs regulas īstenošanai, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras pieņemt konkrētu kārtību par kultūras priekšmetu pagaidu ievešanu un uzglabāšanu Savienības muitas teritorijā, importa licences pieteikumu veidnēm un veidlapām, par importētāja apliecinājumiem un to pavaddokumentiem, kā arī papildu procesuāliem noteikumiem par to iesniegšanu un izskatīšanu. Komisijai būtu jāpiešķir arī īstenošanas pilnvaras noteikt kārtību par elektroniskas datubāzes izveidi informācijas uzglabāšanai un apmaiņai starp dalībvalstīm. Minētās pilnvaras būtu jāizmanto saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011
                  28
               .

               (16)Būtu jāievāc nozīmīga informācija par kultūras priekšmetu tirdzniecības plūsmām, lai atbalstītu regulas efektīvu īstenošanu un lai radītu pamatu tās turpmākai izvērtēšanai. Kultūras priekšmetu tirdzniecības plūsmas nevar tikt efektīvi uzraudzītas tikai pēc to vērtības vai masas, jo šie divi mērījumi var svārstīties. Ir būtiski ievākt informāciju par deklarēto priekšmetu skaitu. Tā kā kombinētajā nomenklatūrā attiecībā uz kultūras priekšmetiem nav norādīta papildu mērvienība, ir nepieciešams paredzēt, ka tiek deklarēts priekšmetu skaits.

               (17)ES muitas riska pārvaldības stratēģijas un rīcības plāna
                  29
                mērķis citstarp ir stiprināt muitas iestāžu spējas uzlabot reakciju uz riskiem kultūras priekšmetu jomā. Būtu jāizmanto Regulā (ES) Nr. 952/2013 izklāstītais kopīgais risku pārvaldības regulējums, un muitas iestādēm būtu jāveic apmaiņa ar nozīmīgu informāciju par riskiem.

               (18)Dalībvalstīm būtu jāievieš iedarbīgi, samērīgi un preventīvi sodi, kas uzliekami par šīs regulas normu neievērošanu, un šie sodi jādara zināmi Komisijai.

               (19)Komisijai būtu nepieciešams pietiekami ilgs laiks, lai pieņemtu šīs regulas īstenošanas noteikumus, konkrētāk, noteikumus par atbilstošām veidlapām, kas izmantojamas pieteikumam par importa licenci vai importētāja apliecinājuma sagatavošanai. Līdz ar to šīs regulas piemērošana būtu jāatliek.

               (20)Saskaņā ar proporcionalitātes principu, kas noteikts Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā, šajā regulā paredzēti vienīgi tie pasākumi, kas vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai.

               (21)Šajā regulā ir ievērotas pamattiesības un principi, kas atzīti 6. pantā Līgumā par Eiropas Savienību un ietverti arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, jo īpaši tās II sadaļā,

               IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.

               1. pants

               Priekšmets un darbības joma

               Šajā regulā ir noteikti nosacījumi un kārtība kultūras priekšmetu ievešanai Savienības muitas teritorijā.

               Šī regula neattiecas uz kultūras priekšmetiem, kuras kā tranzītpreces šķērso Savienības muitas teritoriju.

               2. pants

               Definīcijas

               1. Šajā regulā ir lietoti šādi definēti termini:

               a) “kultūras priekšmets” ir jebkurš priekšmets, kas nozīmīgs arheoloģijai, aizvēsturei, vēsturei, literatūrai, mākslai vai zinātnei un kas ietilpst kādā no kategorijām, kuras minētas pielikuma tabulā un atbilst tajā konkretizētajam minimālā vecuma slieksnim;

               b) “izcelsmes valsts” ir valsts, kuras pašreizējā teritorijā kultūras priekšmeti tika radīti vai atklāti;

               c) “eksportētājvalsts” ir pēdējā valsts, kurā kultūras priekšmeti tika pastāvīgi turēti saskaņā ar šīs valsts normatīvajiem aktiem pirms to nosūtīšanas uz Savienību;

               d) “pastāvīgi” nozīmē vismaz vienu mēnesi ilgu laikposmu, kas nav saistīts ar pagaidu izmantošanu, tranzītu, eksportu vai nosūtīšanu;

               e) “laišana brīvā apgrozībā” ir muitas procedūra, kas minēta Regulas (ES) Nr. 952/2013 201. pantā;

               f) “īpašas, no tranzīta atšķirīgas procedūras piemērošana” ir vienas no Regulas (ES) Nr. 952/2013 210. panta b), c) vai d) punktā minētās īpašās muitas procedūras piemērošana precēm;

               g) “preču valdītājs” ir Regulas (ES) Nr. 952/2013 5. panta 34. punktā minētā persona;

               h) “deklarētājs” ir Regulas (ES) Nr. 952/2013 5. panta 15. punktā minētā persona.

               2. Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 12. pantu, lai pēc grozījumiem kombinētajā nomenklatūrā grozītu pielikuma tabulas otro aili un minimālā vecuma slieksni pielikuma tabulas trešajā ailē, ņemot vērā šīs regulas īstenošanas gaitā gūto pieredzi.

               3. pants

               Kultūras priekšmetu ievešana Savienības muitas teritorijā

               1. Kultūras priekšmetu laišana brīvā apgrozībā un īpašas, no tranzīta atšķirīgas procedūras piemērošana kultūras priekšmetiem ir pieļaujama vienīgi tad, ja tiek uzrādīta importa licence, kura izsniegta saskaņā ar 4. pantu, vai importētāja apliecinājums, kas sniegts saskaņā ar 5. pantu.

               2. Šā panta 1. punkts neattiecas uz:

                  a) kultūras priekšmetu pagaidu ievešanu (Regulas (ES) Nr. 952/2013 250. panta izpratnē) Savienībā muitas teritorijā izglītības, zinātnes un akadēmiskās pētniecības vajadzībām;

                  b) kultūras priekšmetu uzglabāšanu (Regulas (ES) Nr. 952/2013 237. panta izpratnē) tieši formulētā nolūkā nodrošināt to saglabāšanu vai uzraudzību, ko veic publiska iestāde.

               3. Komisija ar īstenošanas aktiem var pieņem konkrētu kārtību, kādā veic 2. punktā minēto kultūras priekšmetu pagaidu ievešanu vai uzglabāšanu. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes procedūru, kas minēta 13. pantā.

               4. Šā panta 1. punkts neskar citus pasākumus, kurus Savienība pieņem saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 215. pantu.

               4. pants

               Importa licence

               1. Lai pielikuma c), d) un h) punktā minētos kultūras priekšmetus laistu brīvā apgrozībā Savienībā un piemērotu īpašu, no tranzīta atšķirīgu procedūru, ir jāuzrāda importa licence muitas iestādēm.

               2. Preču valdītājs pieteikumu par importa licenci iesniedz ievešanas dalībvalsts kompetentajai iestādei. Pieteikumam pievieno dokumentārus pierādījumus un citu informāciju, ar ko pierāda, ka attiecīgie kultūras priekšmeti no izcelsmes valsts tika izvesti saskaņā ar tās normatīvajiem aktiem. Tomēr, ja eksportētājvalsts ir viena no UNESCO 1970. gada 14. novembrī Parīzē parakstītās Konvencijas par kultūras īpašuma nelikumīga importa, eksporta un īpašumtiesību nodošanas aizlieguma un novēršanas līdzekļiem (turpmāk “UNESCO 1970. gada konvencija”), pieteikumam pievieno dokumentārus pierādījumus un citu informāciju, ar ko pierāda, ka kultūras priekšmeti no šīs valsts tika izvesti saskaņā ar tās normatīvajiem aktiem.

               3. Ievešanas dalībvalsts kompetentā iestāde pārbauda, vai pieteikums ir pilnīgs. Tā 30 dienu laikā pēc pieteikuma saņemšanas no pieteikuma iesniedzēja pieprasa trūkstošo informāciju vai dokumentu.

               4. Kompetentā iestāde 90 dienu laikā pēc pilnīga pieteikuma iesniegšanas pārbauda pieteikumu un lemj par importa licences izsniegšanu vai pieteikuma noraidīšanu. Tā var noraidīt pieteikumu ar šādu pamatojumu:

               a) ja eksportētājvalsts nav UNESCO 1970. gada konvencijas dalībvalsts un ja nav pierādīts, ka kultūras priekšmeti no izcelsmes valsts tika izvesti saskaņā ar tās normatīvajiem aktiem;

               b) ja eksportētājvalsts ir UNESCO 1970. gada konvencijas dalībvalsts un nav pierādīts, ka kultūras priekšmeti no eksportētājvalsts tika izvesti saskaņā ar tās normatīvajiem aktiem;

               c) kompetentajai iestādei ir pietiekams pamats uzskatīt, ka preču valdītājs nav tās iegādājies likumīgi.

               5. Dalībvalstis izraugās publiskās iestādes, kas ir kompetentas saskaņā ar šo pantu izsniegt importa licences. Tās dara zināmu Komisijai informāciju par šīm iestādēm, kā arī jebkuras izmaiņas tajā.

               Komisija ziņas par minētajām kompetentajām iestādēm un jebkuras to izmaiņas publicē Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša C sērijā.

               6. Komisija ar īstenošanas aktiem var izveidot veidni pieteikumam par importa licenci, kā arī procesuālus noteikumus par šāda pieteikuma iesniegšanu un izskatīšanu. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes procedūru, kas minēta 13. pantā.

               5. pants

               Importētāja apliecinājums

               1. Lai pielikuma a), b), e), f), g), i), j), k) un l) punktā minētos kultūras priekšmetus laistu brīvā apgrozībā Savienībā un piemērotu īpašu, no tranzīta atšķirīgu procedūru, ir jāiesniedz importētāja apliecinājums ievešanas dalībvalsts muitas iestādēm.

               2. Importētāja apliecinājums ietver preču valdītāja parakstītu deklarāciju par to, ka preces no izcelsmes valsts izvestas saskaņā ar tās normatīvajiem aktiem. Tomēr, ja eksportētājvalsts ir UNESCO 1970. gada konvencijas dalībvalsts, importētāja apliecinājums ietver preču valdītāja parakstītu deklarāciju par to, ka preces no šīs valsts izvestas saskaņā ar tās normatīvajiem aktiem.

               Importētāja apliecinājums ietver standartizētu dokumentu, kuros attiecīgie kultūras priekšmeti aprakstīti pietiekami detalizēti, lai muitas iestādes varētu tos identificēt.

               3. Komisija var ar īstenošanas aktiem pieņemt veidni importētāja apliecinājumam, kā arī procesuālus noteikumus par importētāja apliecinājuma iesniegšanu un izskatīšanu. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes procedūru, kas minēta 13. pantā.

               6. pants

               Muitas kontrole un pārbaude

               1. Muitas iestādei, kas kompetenta laist kultūras priekšmetus brīvā apgrozībā vai piemērot tiem īpašu, no tranzīta atšķirīgu procedūru, iesniedz attiecīgi 4. pantā minēto importa licenci vai 5. pantā minēto importētāja apliecinājumu.

               2. Attiecībā uz kultūras priekšmetiem, kuru ievešanai Savienības muitas teritorijā nepieciešama importa licence, muitas iestādes pārbauda, vai importa licence atbilst uzrādītajām precēm. Šajā nolūkā tās var veikt kultūras priekšmetu fizisku pārbaudi, tai skaitā ekspertīzi.

               3. Attiecībā uz kultūras priekšmetiem, kuru ievešanai Savienības muitas teritorijā nepieciešams importētāja apliecinājums, muitas iestādes pārbauda, vai importētāja apliecinājums atbilst 5. pantā vai uz tā pamata noteiktajām prasībām un vai tas atbilst uzrādītajām precēm. Šajā nolūkā tās var pieprasīt no deklarētāja papildu informāciju un veikt kultūras priekšmetu fizisku pārbaudi, tai skaitā ekspertīzi. Tās reģistrē importētāja apliecinājumu, piešķirot tam sērijas numuru un reģistrācijas datumu un, veicot preču laišanu apgrozībā, izsniedz deklarētājam reģistrētā importētāja apliecinājuma kopiju.

               4. Iesniedzot deklarāciju saistībā ar kultūras priekšmetu laišanu brīvā apgrozībā vai īpašas, no tranzīta atšķirīgas procedūras piemērošanu tiem, izstrādājumu daudzumu norāda, izmantojot pielikumā minēto papildu mērvienību.

               7. pants

               Kompetentās muitas iestādes

               Ja dalībvalstis ierobežo to muitas iestāžu skaitu, kuras ir kompetentas laist kultūras priekšmetus brīvā apgrozībā vai piemērot tiem īpašu, no tranzīta atšķirīgu procedūru, tās Komisijai dara zināmu informāciju par šīm muitas iestādēm, kā arī jebkuras izmaiņas tajā.

               Komisija ziņas par kompetentām muitas iestādēm un jebkuras to izmaiņas publicē Eiropas Savienības Oficiālais Vēstneša C sērijā.

               8. pants

               Muitas iestāžu veikta pagaidu aizturēšana

               1. Muitas iestādes konfiscē un pagaidu kārtā aiztur kultūras priekšmetus, kas ievesti Savienības muitas teritorijā, ja attiecīgie kultūras priekšmeti ievesti Savienības muitas teritorijā, neievērojot 3. panta 1. un 2. punktā minētos nosacījumus.

               2. Administratīvajam lēmumam, kas minēts 1. punktā, pievieno pamatojumu, to nosūta deklarētājam un uz to attiecina iedarbīgu aizsardzību saskaņā ar procedūrām, kuras ir paredzētas valsts tiesību aktos.

               3. Pagaidu aizturēšanas ilgums katrā ziņā nepārsniedz laiku, kas nepieciešams muitas iestādēm vai citām tiesībaizsardzības iestādēm, lai konstatētu, vai lietas faktiskie apstākļi attaisno aizturēšanu saskaņā ar citiem Savienības vai valsts tiesību aktiem. Maksimālais šajā pantā paredzētās pagaidu aizturēšanas ilgums ir 6 mēneši. Ja noteiktajā laikposmā nav pieņemts lēmums par kultūras priekšmetu turpmāku aizturēšanu vai ja ir pieņemts lēmums, ka lietas apstākļi nerada pamatu turpināt aizturēšanu, tad kultūras priekšmetus dara pieejamus deklarētājam.

               9. pants

               Administratīvā sadarbība

               1. Šīs regulas īstenošanas vajadzībām dalībvalstis nodrošina sadarbību starp savām kompetentajām iestādēm, kas minētas 3. panta 4. punktā.

               2. Var tikt izstrādāta elektroniska sistēma informācijas uzglabāšanai un apmaiņai starp dalībvalstu iestādēm, it īpaši attiecībā uz importētāja apliecinājumiem un importa licencēm.

               3. Komisija ar īstenošanas aktiem var noteikt:

               a) 2. punktā minētās elektroniskās sistēmas ieviešanas, darbības un uzturēšanas kārtību;

               b) detalizētus noteikumus par informācijas uzglabāšanu un apmaiņu starp dalībvalstu iestādēm, izmantojot 2. punktā minēto elektronisko sistēmu.

               Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 13. pantā minēto procedūru.

               10. pants

               Sodi

               Dalībvalstis ievieš noteikumus par sodiem, kas uzliekami par 3., 4. un 5. panta pārkāpumiem, konkrētāk, par nepatiesu apliecinājumu sniegšanu un nepatiesas informācijas iesniegšanu nolūkā iegūt atļauju ievest kultūras priekšmetus Savienības muitas teritorijā, un veic visus pasākumus, kas nepieciešami, lai nodrošinātu šo noteikumu īstenošanu. Paredzētie sodi ir iedarbīgi, samērīgi un preventīvi. Dalībvalstis 18 mēnešu laikā no šīs regulas spēkāstāšanās dienas informē Komisiju par šādiem noteikumiem un pasākumiem un nekavējoties paziņo tai par turpmākiem grozījumiem, kas tos skar.

               11. pants

               Apmācība, spēju veidošana un informētības veicināšana

               Dalībvalstis rīko apmācības un spēju veidošanas pasākumus, lai nodrošinātu, ka attiecīgās iestādes iedarbīgi īsteno šo regulu. Tās var arī izmantot informētības veicināšanas kampaņas, lai pievērstu kultūras priekšmetu pircēju uzmanību šiem jautājumiem.

               12. pants

               Deleģēšanas īstenošana

               1. Pilnvaras pieņemt deleģētos aktus Komisijai piešķir, ievērojot šajā pantā izklāstītos nosacījumus.

               2. Pilnvaras pieņemt 2. panta 2. punktā minētos deleģētos aktus Komisijai piešķir uz nenoteiktu laiku no [Publikāciju birojs ieraksta šā tiesību akta spēkāstāšanās datumu].

               3. Eiropas Parlaments vai Padome jebkurā laikā var atsaukt 2. panta 2. punktā minēto pilnvaru deleģējumu. Ar lēmumu par atsaukšanu izbeidz tajā norādīto pilnvaru deleģējumu. Lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī vai vēlākā dienā, kas tajā norādīta. Tas neskar jau spēkā esošo deleģēto aktu spēkā esību.

               4. Pirms deleģētā akta pieņemšanas Komisija apspriežas ar ekspertiem, kurus katra dalībvalsts iecēlusi saskaņā ar principiem, kas noteikti 2016. gada 13. aprīļa Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu.

               5. Tiklīdz Komisija pieņem deleģētu aktu, tā par to paziņo vienlaikus Eiropas Parlamentam un Padomei.

               6. Saskaņā ar 2. panta 2. punktu pieņemts deleģētais akts stājas spēkā tikai tad, ja divu mēnešu laikā no dienas, kad minētais akts paziņots Eiropas Parlamentam un Padomei, ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikuši iebildumus vai ja pirms minētā laikposma beigām gan Eiropas Parlaments, gan Padome ir informējuši Komisiju par savu nodomu neizteikt iebildumus. Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo laikposmu pagarina par diviem mēnešiem.

               13. pants

               Komitejas procedūra

               1. Komisijai palīdz komiteja, kas izveidota saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 116/2009
                  30
                8. pantu.

               2. Ja izdara atsauci uz šo pantu, piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. pantu.

               14. pants

               Ziņojumu iesniegšana un izvērtēšana

               1. Dalībvalstis sniedz Komisijai informāciju par šīs regulas īstenošanu. Konkrētāk, šajā informācijā ir iekļaujama:

               a) statistikas informācija par reģistrētajiem importētāja apliecinājumiem;

               b) informācija par šīs regulas pārkāpumiem;

               c) iesniegto importa licences pieteikumu un noraidīto importa licences pieteikumu skaits;

               d) nozīmīga statistikas informācija par kultūras priekšmetu tirdzniecību;

               e) kultūras priekšmetu aizturēšanas gadījumu skaits un

               f) to gadījumu skaits, kad no kultūras priekšmetiem atsakās par labu valstij saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 952/2013 199. pantu.

               Šajā nolūkā Komisija dalībvalstīm nosūta attiecīgas aptaujas veidlapas. Dalībvalstu rīcībā ir 6 mēneši, lai darītu zināmu Komisijai pieprasīto informāciju.

               2. Kad apritējuši trīs gadi no šīs regulas piemērošanas sākumdienas, un pēc tam ik pēc pieciem gadiem Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par šīs regulas īstenošanu.

               15. pants

               Stāšanās spēkā

               Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

               To piemēro no 2019. gada 1. janvāra.

               Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

               Briselē,

                  Eiropas Parlamenta vārdā –
                        Padomes vārdā –

                  priekšsēdētājs
                        priekšsēdētājs

                     (1)
                  COM(2015) 185 final, 2015. gada 28. aprīlis.

                     (2)
                  Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par rīcības plānu par pastiprinātu cīņu pret teroristu finansēšanu [COM(2016) 50 final], 2016. gada 2. februāris.

                     (3)
                  Eiropas Parlamenta 2015. gada 9. jūlija rezolūcija par Eiropas drošības programmu (2015/2697(RSP)).

                     (4)
                  Eiropadomes 2015. gada 18. decembra sanāksmes secinājumi.

                     (5)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2017/541 (2017. gada 15. marts) par terorisma apkarošanu un ar ko aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2002/475/TI un groza Padomes Lēmumu 2005/671/TI; OV L 88, 31.3.2017., 6.–21. lpp.

                     (6)
                  JOIN(2016) 29 final.

                     (7)

                     https://www.g20.org/gipfeldokumente/G20-leaders-declaration.pdf

                  .

                     (8)
                  http://unscr.com/en/resolutions/doc/2347.

                     (9)

                     http://www.beniculturali.it/mibac/multimedia/MiBAC/documents/1490881204940_DECLARATION-Dichiarazione.pdf

                  .

                     (10)
                  OV L 169, 8.7.2003., 6. lpp.

                     (11)
                  OV L 16, 19.1.2012., 1. lpp.

                     (12)
                  Padomes Regula (EK) Nr. 116/2009 (2008. gada 18. decembris) par kultūras priekšmetu izvešanu; OV L 39, 10.2.2009., 1. lpp.

                     (13)
                  OV L 324, 22.11.2012., 1. lpp.

                     (14)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/60/ES (2014. gada 15. maijs) par no dalībvalsts teritorijas nelikumīgi izvestu kultūras priekšmetu atgriešanu un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 1024/2012 (pārstrādāta redakcija); OV L 159, 28.5.2014., 1.–10. lpp.

                     (15)

                     http://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-8654-2017-INIT/lv/pdf.

                     (16)
                  COM(2015) 185 final.

                     (17)
                  Apspriešanas kopsavilkuma ziņojumu skatīt šeit:

                     https://ec.europa.eu/info/consultations_lv.

                     (18)
                  Vēl nav publicēts.

                     (19)
                  Skatīt:

                     http://ec.europa.eu/transparency/regdoc/?fuseaction=ia

                     (20)
                  Skatīt:

                     http://ec.europa.eu/transparency/regdoc/?fuseaction=ia

                     (21)
                  Skatīt:

                     http://ec.europa.eu/transparency/regdoc/?fuseaction=ia

                     (22)
                  Tā kā muitas nomenklatūrā trūkst detalizētu apakšnodaļu attiecībā uz kultūras priekšmetiem, pieejamā statistika, tātad kvantitatīvie dati ir ierobežoti un nepietiekami precīzi. Harmonizētās sistēmas 97. nodaļa par mākslas darbiem, kolekcionāru lietām un senlietām neietver pietiekami daudz apakšnodaļas, lai būtu iespējams ievākt tirdzniecības datus par konkrētām kultūras priekšmetu kategorijām. Līdz ar to veiktais novērtējums ir galvenokārt kvalitatīvs.

                     (23)
                  Vispirms ES tarifu nomenklatūras mērogā, radot atbilstošas TARIC apakšnodaļas – nolūkā piemērot ES muitas pasākumus, bet pēc tam starptautiskā mērogā – Pasaules muitas organizācijā, kas ir nepārprotami norādījusi par saviem plāniem grozīt Harmonizētās sistēmas 97. nodaļu un izveidot tajā vairākas apakšnodaļas.

                     (24)
                  COM(2016) 50 final.

                     (25)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2017/541 (2017. gada 15. marts) par terorisma apkarošanu un ar ko aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2002/475/TI un groza Padomes Lēmumu 2005/671/TI; OV L 88, 31.3.2017., 6.–21. lpp.

                     (26)
                  Komisijas paziņojums COM(2017) 340.

                     (27)
                  OV L 123, 12.5.2016., 1. lpp.

                     (28)
                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 182/2011 (2011. gada 16. februāris) ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu (OV L 55, 28.2.2011., 13. lpp.).

                     (29)
                  COM/2014/0527 final. Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai par ES muitas riska pārvaldības stratēģiju un rīcības plānu.

                     (30)
                  Padomes Regula (EK) Nr. 116/2009 (2008. gada 18. decembris) par kultūras priekšmetu izvešanu (OV L 39, 10.2.2009., 1. lpp.).

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 13.7.2017
            COM(2017) 375 final
            PIELIKUMS
            Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai
            par kultūras priekšmetu importu
            {SWD(2017) 262 final}{SWD(2017) 263 final}

               PIELIKUMS

               Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai

               par kultūras priekšmetu importu

               Kultūras priekšmeti, uz kuriem attiecas 2. panta 1. punkts

                        Kultūras priekšmetu kategorijas

                        Kombinētās nomenklatūras (KN) nodaļa, pozīcija vai apakšpozīcija

                        Minimālā vecuma slieksnis

                        Papildu vienības

                        a) retas kolekcijas un faunas, floras, minerālu un anatomijas paraugi, kā arī paleontoloģijā nozīmīgi priekšmeti;

                        ex 9705

                        vecāki par 250 gadiem

                        vienumu skaits (p/st)

                        b) priekšmeti, kas saistīti ar vēsturi, tai skaitā zinātnes un tehnikas vēsturi un militāro un sociālo vēsturi, valsts vadītāju, domātāju, zinātnieku un mākslinieku dzīvi, kā arī ar valsts mērogā nozīmīgiem notikumiem;

                        ex 9705

                        vecāki par 250 gadiem

                        vienumu skaits (p/st)

                        c) atradumi no arheoloģiskiem izrakumiem (likumīgiem vai nelikumīgiem, sauszemes vai zemūdens);

                        ex 9705 ex 9706

                        vecāki par 250 gadiem

                        vienumu skaits (p/st)

                        d) mākslas vai vēstures pieminekļu elementi vai nepilnīgi arheoloģijas objekti;

                        ex 9705 ex 9706

                        vecāki par 250 gadiem

                        vienumu skaits (p/st)

                        e) senlietas, piem., uzraksti, monētas un iegravēti zīmogi/spiedogi;

                        ex 9706

                        vecāki par 250 gadiem

                        vienumu skaits (p/st)

                        f) etnoloģijai nozīmīgi priekšmeti;

                        ex 9705

                        vecāki par 250 gadiem

                        vienumu skaits (p/st)

                        g) mākslai nozīmīgi priekšmeti, piemēram:

                        /

                        /

                        /

                        i) attēli, gleznas un zīmējumi, kas veidoti tikai ar roku, uz jebkuras virsmas un no jebkura materiāla, izņemot rūpnieciskos dizainparaugus un izstrādājumus, kas rotāti ar roku;

                        ex 9701

                        vecāki par 250 gadiem

                        vienumu skaits (p/st)

                        ii) oriģinālskulptūras un statuetes no jebkura materiāla;

                        ex 9703

                        vecāki par 250 gadiem

                        vienumu skaits (p/st)

                        iii) oriģinālgravīras, estampi un litogrāfijas;

                        ex 49. nodaļa ex 9702

                        vecāki par 250 gadiem

                        vienumu skaits (p/st)

                        iv) oriģināli mākslas darbu kopumi un montāžas no jebkura materiāla;

                        ex 9701

                        vecāki par 250 gadiem

                        vienumu skaits (p/st)

                        h) reti rokraksti un inkunābulas,

                        ex 9702 ex 9706 ex 4901 10 un ex 4901 99; ex 4904 ex 4905 91 un ex 4905 99; ex 4906

                        vecāki par 250 gadiem

                        vienumu skaits (p/st)

                        i) sevišķi ievērojamas senas grāmatas, dokumenti un publikācijas (atsevišķi vai kolekcijas sastāvā);

                        ex 9705 ex 9706

                        vecāki par 250 gadiem

                        vienumu skaits (p/st)

                        j) pastmarkas, zīmogmarkas vai tamlīdzīgas markas (atsevišķi vai kolekcijas sastāvā);

                        ex 9704

                        vecāki par 250 gadiem

                        vienumu skaits (p/st)

                        k) arhīvi, tostarp skaņierakstu, foto un kino arhīvi;

                        ex 3704; ex 3705; ex 3706; ex 4901; ex 4906;

                        ex 9705; ex 9706

                        vecāki par 250 gadiem

                        vienumu skaits (p/st)

                        l) mēbeles un seni mūzikas instrumenti.

                        ex 9706

                        vecāki par 250 gadiem

                        vienumu skaits (p/st)


Avis juridique important

|

52004PC0732

Priekšlikums Padomes regulaI ar ko groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3906/1989, (EK) Nr. 1267/1999, (EK) Nr. 1268/1999 un (EK) Nr. 2666/2000, lai ņemtu vērā Horvātijas kandidātvalsts statusu  /* COM/2004/0732 galīgā redakcija - CNS 2004/0260 */

Briselē, 29.10.2004COM(2004) 732 galīgā redakcija2004/0260 (CNS)PriekšlikumsPADOMES REGULAIar ko groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3906/1989, (EK) Nr. 1267/1999, (EK) Nr. 1268/1999 un (EK) Nr. 2666/2000, lai ņemtu vērā Horvātijas kandidātvalsts statusu(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTSHorvātijai kandidātvalsts statuss tika piešķirts 2004. gada 17. un 18. jūnija Eiropadomes sanāksmē Briselē, un Eiropadome lūdza Komisijai sagatavot Horvātijas pirmspievienošanās stratēģiju, ietverot vajadzīgo finanšu instrumentu.Komisija noteica, ka Horvātijai kā kandidātvalstij būtu jānodrošina piekļuve ne tikai PHARE, bet tā varētu gūt labumu arī no piekļuves ISPA un SAPARD jau šajā finanšu plānā, jo īpaši tādēļ, ka tā varētu sagatavot vadības struktūras, apgūt noteikumus un kārtību, kā arī izstrādāt projektu sistēmu nākamajiem finanšu plāniem, kad tai būs pilnībā pieejami strukturālie un lauksaimniecības komponenti, kas paredzēti Pirmspievienošanās palīdzības instrumentā (IPA) nākotnē. Tādēļ tika nolemts piešķirt Horvātijai piekļuvi visiem trim pirmspievienošanās instrumentiem un ierosināt piešķirt noteiktu apjomu līdzekļu pašreizējā finanšu plānā. Tā kā finansējums nepārsniegs to, kas paredzēts pašreizējā finanšu plānā, jāveic atkāpe arī no ISPA regulas 4. pantā minētajiem finansējuma noteikšanas kritērijiem. Šā iemesla dēļ tiek ierosināts attiecīgi grozīt PHARE, ISPA, SAPARD un CARDS regulas.Lai nodrošinātu to pasākumu nepārtrauktību, ar kuriem atbalsta reģionālo sadarbību starp Rietumbalkāniem, kas uzsākta ar CARDS regulu, un sekmē stabilizācijas un asociācijas procesu, kā noteikts Kopienas Rietumbalkānu politikā, CARDS regulas grozījumā izskaidrots, ka Horvātija turpinās piedalīties CARDS reģionālajā programmā, ciktāl tas attiecas uz jautājumiem, kurus neaptver pirmspievienošanās instrumenti.Attiecīgajās regulās tika izdarīti arī nelieli labojumi, lai pielāgotos terminoloģijai, ko tagad lieto Finanšu regulā. Šajā kontekstā jāatzīmē, ka Finanšu regulas īstenošanas noteikumu 269. pantā noteikto atkāpi, ar ko pirmspievienošanās atbalstam [1] nepiemēro Finanšu regulas 164. pantā noteikto prasību, turpina piemērot Rumānijai un Bulgārijai (skat. arī Finanšu regulas 155. pantu), bet nepiemēro Horvātijai. Sakarā ar to, ka šis jautājums tādējādi jau ir izsmeļoši izskatīts Finanšu regulā un tās īstenošanas noteikumos, attiecīgie dienesti ir secinājuši, ka ISPA regulā nav no jauna jāatkārto, ka, lai gan attiecībā uz Rumāniju un Bulgāriju novērtējums netiek veikts, tas tiešām ir bijis nepieciešams Horvātijai, pirms tā varētu pāriet uz decentralizētu vadību.2004/0260 (CNS)PriekšlikumsPADOMES REGULAIar ko groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3906/1989, (EK) Nr. 1267/1999, (EK) Nr. 1268/1999 un (EK) Nr. 2666/2000, lai ņemtu vērā Horvātijas kandidātvalsts statusuEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 181.a panta 2. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [2],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [3],tā kā:(1) Eiropadome savā 2004. gada 17. un 18. jūnija sanāksmē Briselē nolēma, ka Horvātija ir kandidātvalsts dalībai ES, un lūdza Komisijai sagatavot Horvātijas pirmspievienošanās stratēģiju, ietverot vajadzīgo finanšu instrumentu.(2) Lai Horvātijai sniegtu pirmspievienošanās palīdzību, tā jāiekļauj kā saņēmēja Padomes 1989. gada 18. decembra Regulā (EEK) Nr. 3906/1989 par ekonomisku atbalstu dažām Centrāleiropas un Austrumeiropas valstīm (PHARE) [4], Padomes Regulā (EK) Nr. 1267/1999, kas izveido pirmspievienošanās struktūrpolitikas programmu (ISPA) [5], un Padomes 1999. gada 21. jūnija Regulā (EK) Nr. 1268/1999 par Kopienas atbalstu pirmspievienošanās pasākumiem lauksaimniecības un lauku apvidu attīstībai Centrāleiropas un Austrumeiropas kandidātvalstīs (SAPARD) [6].(3) Stabilizācijas un asociācijas nolīguma starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm un Horvātijas Republiku, kas parakstīts 2001. gada 29. oktobrī, III sadaļā Horvātijai lūgts aktīvi veicināt reģionālo sadarbību Rietumbalkānos.(4) Kopienas palīdzības Rietumbalkāniem reģionālajai dimensijai tiek piešķirta īpaša uzmanība Padomes 2000. gada 5. decembra Regulā (EK) Nr. 2666/2000 (CARDS) ar mērķi sekmēt reģionālo sadarbību, un Horvātijai jāturpina būt atbilstīgai projektiem un programmām ar reģionālu dimensiju.(5) Padomes 2004. gada 13. septembra Lēmumā 2004/648/EK noteikti principi, prioritātes un nosacījumi, kas ietverti Eiropas partnerībā ar Horvātiju [7].(6) Saprašanās memorandam par Dienvidaustrumeiropas galvenā reģionālā transporta tīkla attīstību pirmspievienošanās periodā jāveicina atlases process prioritārajiem pasākumiem, lai izveidotu Eiropas transporta tīklu.(7) Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 (Finanšu regula) stāšanās spēkā liek izdarīt dažus pielāgojumus regulās, lai pieskaņotu to terminoloģiju un pašreizējo praksi minētajai regulai.(8) Lai gan jaunās dalībvalstis šajā regulā nav minētas, Pievienošanās akta 33. pantā paredzēts šīm valstīm pārejas periodā piemērot Padomes Regulas (EEK) Nr. 3906/1989 un (EK) Nr. 1267/1999.(9) Komisija ir pieņēmusi Regulas (EK) Nr. 1419/2004 un (EK) Nr. 447/2004, kuras ir juridiskais pamats pasākumu finansēšanai SAPARD atbilstīgi saistībām, kas ar pievienošanās datumu vēl nav beigušās. Komisijas lēmumi, kas joprojām varētu būt vajadzīgi līdz šo saistību izpildes pabeigšanai un kas nevar balstīties uz abām minētajām regulām, joprojām var balstīties uz Regulu (EK) Nr. 1268/1999, jo tā bija spēkā pirms tās grozīšanas ar šo regulu.(10) Attiecīgi jāgroza Regulas (EEK) Nr. 3906/89, (EK) Nr. 1267/1999, (EK) Nr. 1268/1999 un (EK) Nr. 2666/2000,IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.1. pantsPadomes Regulu (EEK) Nr. 3906/89 groza šādi.Regulas 3. pantu groza šādi:tās 3. punktu aizstāj ar šādu punktu:"3. Kandidātvalstīm, kam ir pievienošanās partnerības ar Eiropas Savienību, PHARE programmas finansējums koncentrējas uz galvenajām prioritātēm acquis communautaire pieņemšanai, t.i., kandidātvalstu administratīvās un organizatoriskās jaudas palielināšanai un ieguldījumiem, izņemot tos ieguldījumus, kurus finansē saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1267/1999 un Regulu (EK) Nr. 1268/1999, ja ir izpildīti nosacījumi pasākumu finansēšanai atbilstīgi abām šīm regulām. PHARE finansējumu var izmantot arī, lai finansētu pasākumus vides, transporta un lauksaimniecības un lauku apvidu attīstības jomā, kas ir mazāk svarīga, tomēr neaizstājama sastāvdaļa integrētā rūpniecības pārstrukturēšanā vai reģionālās attīstības programmās.";pievieno šādu 4. un 5. punktu:"4. Palīdzību var izmantot, lai segtu saņēmējvalstu atbilstīgi šai regulai dalību reģionālā, pārrobežu un, ja vajadzīgs, starptautiskā vai starpreģionu sadarbībā, kas norisinās starp šīm valstīm, kā arī starp šīm valstīm un ES dalībvalstīm.5. Ja vajadzīgs, atbalstu var izmantot arī, lai segtu saņēmējvalsts dalību reģionālās programmās atbilstīgi citiem juridiskajiem instrumentiem."Regulas 8. pantu papildina ar šādu 2. punktu:"2. Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 [8] 54. pantā noteiktajās robežās Komisija var lemt uzticēt publiskas varas uzdevumus un jo īpaši budžeta izpildes uzdevumus minētās regulas 54. panta 2. punktā uzskaitītajām struktūrām. Struktūrām, kas definētas Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 54. panta 2. punkta c) apakšpunktā, var uzticēt publiskas varas uzdevumus, ja tās ir starptautiski atzītas, atbilst starptautiski atzītām vadības un kontroles sistēmām un tās uzrauga valsts iestāde."Sarakstu pielikumā aizstāj ar šādu sarakstu:"BulgārijaHorvātijaRumānija".2. pantsPadomes Regulu (EK) Nr. 1267/1999 groza šādi.Regulas 1. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:"1. Ar šo ir izveidota pirmspievienošanās struktūrpolitikas programma, turpmāk tekstā - "ISPA".Saskaņā ar šīs regulas noteikumiem, lai palīdzētu sagatavoties iestājai Eiropas Savienībā Bulgārijai, Horvātijai un Rumānijai, turpmāk tekstā - "saņēmējvalstis", ISPA nodrošina palīdzību ekonomiskās un sociālas kohēzijas jomā attiecībā uz vides un transporta politiku.".Šādu 3. punktu pievieno 3. panta beigās:"3. Neskatoties uz iepriekš minēto, Kopienas palīdzību Horvātijai piešķir laika posmā no 2005. gada līdz 2006. gadam.".Šādu 3. punktu pievieno 4. panta beigās:"3. Atkāpjoties no šā panta 1. un 2. teikuma, piešķīrumu Horvātijai 2005. un 2006. gadam atbilstīgi šim instrumentam nosaka Komisija, pamatojoties uz novērtējumu par šīs saņēmējvalsts administratīvās absorbcijas jaudu un vajadzībām pēc ieguldījumiem, ko nosaka pievienošanās.".Regulas 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā svītro vārdus "sākot ar 2000. gada 1. janvāri un ne vēlāk par 2002. gada 1. janvāri".3. pantsPadomes Regulu (EK) Nr. 1268/99 groza šādi.(1) Regulas 1. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:"1. Šī regula izveido režīmu Kopienas atbalstam noturīgai lauksaimniecībai un pastāvīgai lauku apvidu attīstībai pirmspievienošanās periodā Bulgārijai, Horvātijai un Rumānijai. Regulu turpina piemērot arī, lai pabeigtu programmas, kas saskaņā ar to uzsāktas Čehijā, Igaunijā, Latvijā, Lietuvā, Polijā, Slovākijā un Slovēnijā pirms šīs valstis kļuva par Eiropas Savienības dalībvalstīm.".(2) Regulas 4. panta 2. punkta beigās pievieno šādu daļu:"Atkāpjoties no pirmās daļas noteikumiem, Horvātijai saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem, kas izstrādāti pirmajā daļā, plāns aptver laika posmu līdz pat diviem gadiem, sākot no 2005. gada.".(3) Regulas 5. panta 1. punkta beigās pievieno šādu teikumu:"Tomēr Horvātijai attiecīgo programmu vidējā termiņā nevērtē.".(4) Regulas 7. pantu groza šādi:tā 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:"1. Kopienas palīdzību atbilstīgi šai regulai piešķir laika posmā no 2000. gada līdz 2006. gadam, izņemot Kopienas palīdzību Horvātijai, ko piešķir laika posmā no 2005. gada līdz 2006. gadam. Atļaujas gada asignējumiem, ievērojot finanšu perspektīvu, piešķir budžeta lēmējinstitūcija.";b) tā 3. punktam pievieno šādu daļu:"Tomēr Horvātijai gada finanšu asignējumu nosaka atsevišķi.".(5) Regulas 11. pantu formulē šādi:"Komisija kandidātvalstīm piešķir pieejamos līdzekļus 7. panta 2. punkta īstenošanai. Trīs mēnešu laikā no lēmuma, ar ko valsts kļūst atbilstīga palīdzības saņemšanai saskaņā ar šo regulu, Komisija šai kandidātvalstij paziņo savu lēmumu par paredzamo finanšu asignējumu patreizējā finanšu plānā.".4. pantsPadomes Regulu (EK) Nr. 2666/2000 groza šādi.(1) Regulas 1. panta 1. punkta beigās pievieno šādu teikumu:"No 2005. gada Horvātija ir saņēmējvalsts tikai projektos un programmās ar reģionālu dimensiju, kā izklāstīts 2. panta 2. punktā. Neskatoties uz iepriekšējo teikumu, Horvātija joprojām paliek atbilstīga attiecībā uz projektiem un programmām saskaņā ar Padomes Lēmumu 311/1999.".(2) Regulas 7. pantu groza šādi:tā 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:"1. Komisija īsteno Kopienas palīdzību saskaņā ar Padomes 2002. gada 25. jūnija Regulu (EK) Nr. 1605/2002.";iekļauj šādu 2.a punktu:"2.a Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 noteiktajās robežās Komisija var lemt uzticēt publiskas varas uzdevumus un jo īpaši budžeta īstenošanas izdevumus minētās regulas 54. panta 2. punktā uzskaitītajām struktūrām. Struktūrām, kas definētas minētās regulas 54. panta 2. punkta c) apakšpunktā, var uzticēt publiskas varas uzdevumus, ja tās ir starptautiski atzītas, atbilst starptautiski atzītām vadības un kontroles sistēmām un tās uzrauga valsts iestāde.".5. pantsLai īstenotu pirmspievienošanās instrumentus un Padomes Regulu (EK) Nr. 1266/1999 par atbalsta koordināciju kandidātvalstīm sakarā ar pirmspievienošanās stratēģiju [9], ja izdarīta atsauce uz pievienošanās partnerību [10] un Eiropas nolīgumu, to attiecībā uz Horvātiju saprot kā atsauci uz Eiropas partnerību [11] un Stabilizācijas un asociācijas nolīgumu.6. pantsŠī regula stājas spēkā trešajā dienā pēc tās publicēšanas "Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī".Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.Briselē, [...]Padomes vārdā priekšsēdētājsLEGISLATIVE FINANCIAL STATEMENT+++++ TABLE +++++1. BUDGET LINES + HEADINGS05 01 04 03 The SAPARD pre-accession Instrument - Expenditure on administrative management05 05 01 01 The SAPARD pre-accession Instrument13 01 04 02 Instrument for structural policies for pre-accession (ISPA) - Expenditure on administrative management13 05 01 01 Instrument for structural policies for pre-accession22 01 04 01 Pre-accession assistance for countries of central and eastern Europe - Expenditure on administrative management22 01 04 05 Technical Assistance Information Exchange Office (TAIEX) actions in the framework of the pre-accession instruments - Expenditure on administrative management22 02 01 Pre-accession assistance for countries of central and eastern Europe22 02 02 Cross-border co-operation for central and eastern Europe22 02 06 Technical Assistance Information Exchange Office (TAIEX) actions in the framework of the pre-accession instruments22 02 10 Pre-accession multi-country horizontal programmes2. OVERALL FIGURES2.1. Total allocation for action (Part B):  million for commitment 245.0 million2.2. Period of application:(start and expiry years)2005 - 20062.3. Overall multi-annual estimate of expenditure:(a) Schedule of commitment appropriations/payment appropriations (financial intervention) (see point 6.1.1) million+++++ TABLE +++++(b.1) Technical and administrative assistance: of which staff (see point 6.1.2)+++++ TABLE +++++(b.2) Technical and administrative assistance: of which support expenditure (see point 6.1.2)+++++ TABLE ++++++++++ TABLE +++++(c) Overall financial impact of human resources and other administrative expenditure(see points 7.2 and 7.3)+++++ TABLE ++++++++++ TABLE +++++2.4. Compatibility with financial programming and financial perspectiveProposal is compatible with existing financial programming, as set out in the Financial Perspective for 2000 -2006.2.5. Financial impact on revenueProposal has no financial implications (involves technical aspects regarding implementation of a measure)3. BUDGET CHARACTERISTICS+++++ TABLE +++++4. LEGAL BASIS(Show main legal basis only.)3906/19891267/19991268/19995. DESCRIPTION AND GROUNDS5.1. Need for Community intervention5.1.1. Objectives pursuedThe European Council has decided to accept Croatia as a candidate country for membership, to launch the accession process, and to convene a bilateral intergovernmental conference with Croatia in early 2005 to begin negotiations, and has requested the Commission to prepare a pre-accession strategy, including the necessary financial instrument.Further to that request, the Commission is proposing that Croatia should benefit from the current pre-accession instruments - Phare, ISPA and SAPARD - to finance the corresponding pre-accession strategy under heading 7 of the financial perspective. The proposed inclusion of Croatia under heading 7 is in accordance with the revision of the financial perspective of 19 May 2003 which states that "The European Parliament and the Council may decide, on a proposal from the Commission, the inclusion of other candidate countries under heading 7".These instruments - Phare, ISPA and SAPARD - will also help Croatia prepare for the unified Instrument for Pre-accession (IPA), which will apply from 2007.The Phare allocation will build on the work already started under CARDS - i.e. to promote the Copenhagen political criteria, help Croatia align with the acquis communautaire, strengthen administrative and judicial capacity - and to start to prepare for Structural Funds after accession. The allocation for ISPA will co-finance technical assistance and infrastructure projects in the fields of transport and environment, and help Croatia prepare for Cohesion and Structural Funds after accession. The allocation for SAPARD will contribute to the sustainable adaptation of the agricultural sector and rural areas in Croatia and to Croatia's preparations for the implementation of the acquis concerning the Common Agricultural Policy and related policies. A part of these appropriations will be used to cover the necessary administrative support expenditure entailed by these programmes.5.1.2. Measures taken in connection with ex ante evaluation5.1.3. Measures taken following ex post evaluation5.2. Action envisaged and budget intervention arrangementsIn 2004, under CARDS, the national programme to Croatia was  76 million. Under Phare, in 2005 and 2006, it is proposed to maintain a programme of about  80 million a year, to promote the Copenhagen political criteria, help Croatia align with the acquis communautaire, strengthen administrative and judicial capacity, and start to prepare for Structural Funds after accession.Under ISPA, support will be given to align Croatia's infrastructure with Community standards in two key sectors, environment and transport, and to familiarise the Croatian authorities with the principles of structural policies. Through ISPA, Croatia will thus obtain the twin benefits of accelerated infrastructure investment and enhanced capacity for project preparation and implementation, which must commence without delay ("learning by doing") and of becoming acquainted with Commission procedures and rules, similar to those that apply to Member States.A preliminary assessment of funding opportunities, involving IFIs, indicates that preparatory work is sufficiently advanced to allow the Commission to decide on a sufficient number of high-quality projects in both sectors already in 2005. About  60 million in total, phased in over the two years, is considered a reasonable allocation for ISPA. This will allow for a real commitment towards core infrastructure investment, but also take account of administrative capacity.In addition, and given the necessity for Croatia to strengthen its capacity as well as to catch up with other candidate countries, there is the need to launch under ISPA a number of technical assistance projects for institutional strengthening, including for sector planning, and project preparation for these two sectors for IPA.In the case of SAPARD,  25 million for 2006 seems appropriate, applying the same criteria which were applied for the current SAPARD countries provided for in Article 7(3) of the Regulation 1268/1999.According to the information provided by Croatia there are 64 (industrial) establishments in the food processing sector not yet EU approved. On the basis of experiences from the current SAPARD countries the average project size is between  250,000 and  500,000. The size of rural infrastructure projects has been similar.Farm investment projects tend to be smaller (average  50,000). Croatia's farm structure (approx. 1million farms) is dominated by family farms, with 86% farming less than 5ha, and 22% of the rural population currently employed in agriculture. Increasing the competitiveness of the agri-food sector to enable it to prepare for participation in the EU single market will require support for modernisation of farms, in particular to implement acquis standards in relation to health and hygiene and animal welfare.The accreditation of the SAPARD agency is planned to be completed during 2005 to enable Croatia to start with project selection and disbursement under SAPARD in 2006.5.3. Methods of implementationThe three pre-accession instruments employ a wide range of implementation methods (from centralised to partial or full decentralisation of financial management to the beneficiary countries, as well as joint management with international organisations). It is, nonetheless, important that the highest level of decentralisation possible for Croatia should be pursued as soon as feasible. A move to partially decentralised management will, therefore, be made in 2005, with full decentralisation (a requirement for SAPARD) planned for 2006.6 FINANCIAL IMPACT6.1. Total financial impact on Part B (over the entire programming period)6.1.1. Financial interventionCommitments (in  million)+++++ TABLE +++++6.1.2. Technical and administrative assistance, support expenditure and IT expenditure (commitment appropriations)+++++ TABLE +++++7. IMPACT ON STAFF AND ADMINISTRATIVE EXPENDITURE7.1. Impact on human resources+++++ TABLE ++++++++++ TABLE +++++The needs for human and administrative resources shall be covered within the allocation granted to the managing DG in the framework of the annual allocation procedure7.2. Overall financial impact of human resources+++++ TABLE +++++The amounts are total expenditure for twelve months.7.3. Other administrative expenditure deriving from the action+++++ TABLE +++++The amounts are total expenditure for twelve months.+++++ TABLE +++++8. FOLLOW-UP AND EVALUATION8.1. Follow-up arrangementsArt. 27 (4) of the Financial Regulation obliges the Commission to undertake both ex ante and ex post evaluations, to be applied to all programmes and activities which entail significant spending. Evaluation results are to be disseminated to spending, legislative and budgetary authorities.Provisions will be made within the Framework Agreement with Croatia to ensure the necessary arrangements to enable independent monitoring and evaluation. In outline, the system operates as follows:Project implementation will be monitored through a Joint Monitoring Committee (JMC). This includes the NAO, the NAC and the Commission services. The JMC will meet at least once a year to review all programmes to assess their progress towards meeting the objectives set out in the Financing Agreements and the Accession/European Partnership. The JMC may recommend a change of priorities and/or reallocation of funds..The JMC will be assisted by Sectoral Monitoring Sub-Committees (SMSC), which will include all relevant institutions and partners involved, including the Commission Services, in accordance with the specific monitoring arrangements established for each Instrument. The SMSC, inter alia, will, review in detail the progress made towards achieving the objectives set out in its relevant programme and will report to the JMC on all programmes in its sector.The Commission services shall ensure that an ex-post evaluation is carried out after completion of the programme.8.2. Arrangements and schedule for the planned evaluationIn application of current rules, an evaluation system covering the different levels of intervention and types of instruments has been set up for each instrument.Notably, the financial regulation, as well as the internal control standards, calls for regular evaluation of all (sizable) activities. This is translated into the evaluation of single operations (e.g. projects), of programmes (e.g. national programmes) and policy sectors or themes (e.g. transport or gender issues). Evaluations of are also necessary and ongoing of wider legal obligations such as the 3 Cs (Coherence, Complementarity, Coordination).As set out above, project implementation will be monitored through the Joint Monitoring Committee (JMC), assisted by Sectoral Monitoring Sub-Committees (SMSC). Each Instrument has its own specific evaluation scheme. For Phare, there is an ongoing scheme of Interim Evaluation, and these interim evaluations, prepared by independent evaluators, are reviewed by the JMC. This Interim Evaluation scheme generates over 130 individual country, sectoral and thematic reports a year. Thematic reports covering such issues as nuclear issues, civil society, public administration, justice and home affairs, national aid coordination, twinning, SMEs, and statistics have been prepared.These works will be complemented by relevant works on databases, meta-analyses, methodology and training.9. ANTI-FRAUD MEASURESThe Framework Agreement with Croatia will contain provisions ensuring the protection of the Community's financial interests.These Framework agreements expressly provide for the Commission and the Court of Auditors to have the power of audit, on the basis of documents and on the spot, over all contractors and subcontractors who have received Community funds. They shall also expressly authorise the Commission to carry out on-the-spot checks and inspections as those set down in Council Regulation (EC, Euratom) 2185/96.All contracts resulting from the implementation of pre-accession assistance shall ensure the right of the Commission and the Court of Auditors during and after the implementation of contracts.In practise, this means that the Framework Agreement will contain provisions making reference notably to the following:- Definitions of the notions of irregularity, fraud, active and passive corruption and conflict of interest;- Measures in the field of financial control by the contracting authority, the Commission and the Court of Auditors;- The possibility for OLAF to conduct on-the-spot checks equivalent to the ones foreseen by Regulation (EC) 2185/96- The obligation of the contracting authority of the third country to take preventive measures in the field of corruption- The procedure for the communication of cases of suspected fraud and irregularities to the Commission;- The procedures for the clearance of accounts in the case of decentralised management- The application of administrative and financial sanctions (including the exclusion of non-reliable candidates and tenderers)- Enforceability of Commission decisions in the area of recovery in case of centralised management.[1] SAPARD un ISPA regula 269. pantā nav skaidri minēta, bet norādīts, ka "saistībā ar pirmspievienošanās atbalstu, kas paredzēts Padomes Regulā (EEK) Nr. 3906/89 (...), noteikumi par iepriekšējām pārbaudēm (...) neietekmē decentralizētu vadību, kas jau tiek īstenota ar attiecīgo kandidātvalsti". Tādējādi tiek aptverti ISPA un SAPARD, jo uz tiem ir atsauce Phare regulā (skat. Regulas 3906/89 3. panta 3. punktu).[2] OV C , , . lpp.[3] OV C , , . lpp.[4] OV L 375, 23.12.1989., 11. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 769/2004 (OV L 123, 27.4.2004., 1. lpp.).[5] OV L 161, 26.6.1999., 73. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 769/2004 (OV L 123, 27.4.2004., 1.lpp.).[6] OV L 161, 26.6.1999, 87. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 769/2004 (OV L 123, 27.4.2004., 1. lpp.).[7] OV L 297, 22.9.2004., 19.-28. lpp.[8] OV L 248, 16.9. 2002., 1. lpp.[9] OV L 161, 26.6.1999., 68. lpp.[10] OV L85, 20.3.1998., 1. lpp.[11] OV L 86, 23.3.2004., 1. lpp.