title: Proposal for a COUNCIL REGULATION on the implementation of the 11th European Development Fund

text:
           EIROPAS
           KOMISIJA
                                  Briselē, 26.6.2013
                                  COM(2013) 445 final
                                  2013/0211 (NLE)
                      Priekšlikums
                 PADOMES REGULA
   par vienpadsmitā Eiropas Attīstības fonda īstenošanu
LV                                                      LV
 ---pagebreak---                                        PASKAIDROJUMA RAKSTS
   1.        PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
   Nabadzība joprojām ir būtiska problēma Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna
   (ĀKK) valstīs. Daudzās no tām kavējas tūkstošgades attīstības mērķu (TAM) sasniegšana, un
   tās negūst labumu no ilgtspējīgas attīstības. ES palīdz ĀKK valstīm risināt šīs problēmas. Ir
   nepieciešams, lai ES turpinātu atbalstīt ĀKK valstu centienus attiecībā uz nabadzības
   mazināšanu un izskaušanu, vienlaicīgi sasniedzot ilgtspējīgas attīstības mērķus un panākot šo
   valstu pakāpenisku integrāciju pasaules ekonomikā.
   ES uztur privileģētas attiecības ar ĀKK jaunattīstības valstu grupu saskaņā ar Partnerattiecību
   nolīgumu starp ĀKK valstu grupas locekļiem, no vienas puses, un Eiropas Kopienu un tās
   dalībvalstīm, no otras puses, kas uz 20 gadiem noslēgts 2000. gada 23. jūnijā Kotonū1
   (turpmāk "Kotonū nolīgums"). Eiropas Attīstības fonds (EAF) ir galvenais instruments ES
   atbalsta sniegšanā attīstības sadarbībai atbilstīgi Kotonū nolīgumam ar ĀKK valstīm un
   sadarbībai ar aizjūras zemēm un teritorijām (AZT) atbilstīgi Aizjūras asociācijas lēmumam
   (AAL). EAF finansējumu nodrošina ES dalībvalstis, izmantojot īpašu iemaksu sadalījumu —
   ārpus ES budžeta. Katru EAF noslēdz uz daudzgadu periodu.
   Daudzgadu finanšu shēmai pēc 2013. gada Eiropas Komisija paziņojumā "Budžets stratēģijai
   "Eiropa 2020""2 ierosina kopējo apjomu (EUR 30 318,7 miljoni 2011. gada cenās, t. i.,
   EUR 34 275,6 miljoni pašreizējās cenās) sadarbībai ar ĀKK valstīm un AZT 11. EAF
   ietvaros. Komisija ir pieņēmusi arī paziņojumu, kurā aprakstīti galvenie elementi, ko varētu
   iekļaut 11. EAF Iekšējā nolīgumā laikposmam no 2014. gada 1. janvāra līdz 2020. gada
   31. decembrim3. Eiropas Komisija pieņem, ka Eiropas Savienība un tās dalībvalstis vienosies
   par finanšu mehānismu (11. EAF), konkrētu laika periodu (2014.–2020. gads) un minētajam
   mehānismam piešķiramo līdzekļu apjomu ĀKK un ES partnerības īstenošanai, kā arī pieņem,
   ka dalībvalstu valdību pārstāvji vienosies par 11. EAF Iekšējo nolīgumu. Eiropadome savos
   2013. gada 8. februāra secinājumos paredzēja kopējo summu 11. EAF – EUR 30 506 miljoni
   pašreizējās cenās4.
   Jauni uzdevumi līdz ar stratēģijā “Eiropa 2020” noteiktajām prioritātēm pamudināja Komisiju
   ierosināt pieņemt 11. EAF Īstenošanas regulu atbilstīgi 2011. gada 13. oktobra paziņojumam
   “ES attīstības politikas ietekmes palielināšana: Pārmaiņu programma”5. Eiropas Konsenss
   attīstības jomā, kas pieņemts 2005. gada 22. decembrī, un starptautiski atzīti palīdzības
   efektivitātes principi, tostarp Pusanas foruma noslēguma dokuments (2011. gads), arī ir daļa
   no kopējā politikas satvara 11. EAF plānošanai un īstenošanai.
   1
            OV L 317, 15.12.2000., 3. lpp. Nolīgums, kas grozīts ar nolīgumu, kurš 2005. gada 25. jūnijā parakstīts
            Luksemburgā (OV L 287, 28.10.2005., 4. lpp.), un ar nolīgumu, kurš 2010. gada 22. jūnijā parakstīts
            Vagadugu (OV L 287, 4.11.2010., 3. lpp.).
   2
            COM(2011) 500.
   3
            COM(2011) 837.
   4
            EUCO 37/13 + EUCO 37/13 COR 1.
   5
            COM(2011) 637.
LV                                                       2                                                          LV
 ---pagebreak---    2.        APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES
             NOVĒRTĒJUMA REZULTĀTI
   Sabiedriskā apspriešana
   Komisija laikposmā no 2010. gada 26. novembra līdz 2011. gada 31. janvārim rīkoja
   sabiedrisko apspriešanu par ES ārējo darbību turpmāko finansēšanu. Šā procesa pamatā bija
   tiešsaistes aptauja, ko papildināja pamatinformācijas dokuments “ES ārējās darbības
   finansēšanas instrumenti pēc 2013. gada”. Kopumā saņemtās atbildes neliecināja par
   vajadzību veikt būtiskas izmaiņas pašlaik spēkā esošajos īstenošanas mehānismos, lai gan
   ievērojams respondentu vairākums atbalstīja lielāku īstenošanas elastību un vienkāršošanu.
   Ietekmes novērtējums
   Komisija veica ietekmes novērtējumu6, kurā ņēma vērā trīs pamatpolitikas alternatīvas katram
   noteiktajam mērķim (lielāka diferenciācija un koncentrācija, pastiprināta koordinācija ar ES
   dalībvalstīm, intensīvāka inovatīvu finanšu instrumentu izmantošana, vairāk elastības):
   status quo risinājums (bez izmaiņām, salīdzinot ar 10. EAF), un alternatīvs risinājums ar
   diviem apakšrisinājumiem, kuros paredzēts grozīt EAF satvaru. Status quo risinājums netika
   pieņemts, jo tas nebūtu novērsis konstatētās problēmas. Izvēloties apakšrisinājumus,
   konstatētās problēmas tiek risinātas dažādā mērā, un katram apakšrisinājumam ir zināmas
   sekas. Ietekmes novērtējumā secināts, ka katram noteiktajam mērķim būtu jāizvēlas otrais
   apakšrisinājums, kas labāk atbilst jaunajiem, pārskatītajiem ES ārējās darbības stratēģiskajiem
   virzieniem, jo:
             –      konkrētāka ģeogrāfiskā virzība, izmantojot resursus tur, kur tie ir visvairāk
                    nepieciešami, radītu lielāko iespējamo ietekmi un pievienoto vērtību,
             –      konkrētāka ievirze uz nozarēm, koncentrējot resursus noteiktā skaitā nozaru,
                    palielinātu ES palīdzības kritisko masu,
             –      labāka darba dalīšana starp līdzekļu devējiem, kopīga plānošana un ES
                    ieguldījumu fondu izmantošana palielinātu ES palīdzības efektivitāti un
                    politisko ietekmi,
             –      inovatīvu finanšu instrumentu izmantošana palielinātu ES dotāciju resursu
                    finansiālo ietekmi,
             –      palīdzības piešķīrumus varētu ātri pielāgot, lai ņemtu vērā mainīgos apstākļus
                    vai īpašas situācijas (piemēram, krīzes, nestabilas situācijas vai pārejas
                    periodus) vai lai īstenotu pieeju, kas vairāk balstīta uz stimuliem.
   3.        PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI
   ES ārējās darbības galvenie politikas mērķi ir izklāstīti Lisabonas līgumā (LES 21. pants).
   Turklāt ES attīstības sadarbības galvenais mērķis (LESD 208. pants) ir mazināt un ilgtermiņā
   izskaust nabadzību. Šajā sakarā ES izpildīs saistības un ņems vērā mērķus, ko tā ir
   apstiprinājusi saistībā ar Apvienoto Nāciju Organizāciju un citām starptautiskām
   organizācijām.
   6
           http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=SEC:2011:1459:FIN:EN:PDF
LV                                                      3                                          LV
 ---pagebreak---    Attiecībā uz sadarbību ar ĀKK valstīm un reģioniem, šo tiesisko regulējumu papildina
   Kotonū nolīgums.
   Šo priekšlikumu Komisija iesniedz, pamatojoties uz Iekšējo nolīgumu par 11. EAF7, kurā
   paredzēts, ka Padomes Regula par EAF īstenošanu saskaņā ar Kotonū nolīgumu būtu
   jāpieņem ar vienprātīgu lēmumu pēc Komisijas priekšlikuma un pēc apspriešanās ar Eiropas
   Investīciju banku (EIB).
   4.       IETEKME UZ BUDŽETU
   Neattiecas.
   5.       GALVENIE ELEMENTI
   Sagatavojot 11. EAF Īstenošanas regulu, tika noteikti šādi mērķi.
   –        Saskaņā ar galvenajiem vienkāršošanas un uzlabotas efektivitātes principiem pēc
            iespējas saskaņot tekstu ar galvenajiem noteikumiem Komisijas priekšlikumā
            Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai, ar ko izveido finanšu instrumentu
            sadarbībai attīstības jomā (ASI)8, – jo īpaši ar noteikumiem par plānošanu – un ar
            noteikumiem Komisijas priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai, ar ko
            paredz kopīgus noteikumus un procedūras Savienības ārējās darbības instrumentu
            īstenošanai (Kopējā īstenošanas regula)9, – jo īpaši ar noteikumiem par īstenošanu –,
            kurā paredzēti vienkāršoti un saskaņoti īstenošanas noteikumi un procedūras attiecībā
            uz visiem ārējās darbības instrumentiem (izņemot EAF un Grenlandes lēmumu).
            Šajos centienos saskaņot tekstu ņemti vērā arī rezultāti, kas gūti apspriešanā Padomē
            (Pastāvīgo pārstāvju komitejas līmenī) par minētajiem tekstiem, kā arī apspriešanā
            Parlamenta komitejās, kas notika, sagatavojot šo priekšlikumu, izvēloties Komisijai
            pieņemamus kompromisus. Turklāt Komisija patur tiesības apspriešanas ar Padomi
            laikā pēc šā priekšlikuma pieņemšanas pielāgot to, lai turpinātu nodrošināt
            saskaņotību ar ASI regulas un Kopējās īstenošanas regulas tekstiem, par ko sarunas
            notiks vienlaikus. Šāda saskaņošana palīdzēs sagatavot augsni ceļā uz iespējamo
            EAF iekļaušanu ES budžetā un daudzgadu finanšu shēmā pēc 2020. gada atbilstīgi
            Komisijas priekšlikumiem, kas ierosināti iepriekš minētajā paziņojumā "Budžets
            stratēģijai "Eiropa 2020"", un Eiropadomes 2013. gada 8. februāra secinājumiem.
   –        Nodrošināt teksta atbilstību Kotonū nolīguma noteikumiem, jo īpaši tā
            IV pielikumam par īstenošanas un pārvaldības procedūrām, vienlaikus vienkāršojot
            tekstu salīdzinājumā ar 10. EAF Īstenošanas regulu10.
   I sadaļa: Mērķi un vispārējie principi (1. un 2. pants)
   1. pants (Mērķi un atbilstības kritēriji) ir pēc iespējas saskaņots ar Komisijas priekšlikuma
   ASI regulai 2. pantu par mērķiem un atbilstības kritērijiem, iekļaujot arī atsauci uz plašākiem
   mērķiem, principiem un vērtībām, kas aprakstītas Kotonū nolīgumā, kā arī uz attīstības
   mērķiem un sadarbības stratēģijām, kas noteiktas Savienības izstrādātajos politikas virzienos,
   7
           Atsauce uz 11. EAF Iekšējo nolīgumu.
   8
           COM(2011) 840.
   9
           COM(2011) 842.
   10
           Padomes Regula (EK) Nr. 617/2007, OV L 152, 1. lpp., 13.6.2007.
LV                                                  4                                              LV
 ---pagebreak---    tostarp pārmaiņu programmā. Šajā pantā noteikta arī prasība pēc iespējas labāk izpildīt
   ESAO/DAC noteiktos oficiālās attīstības palīdzības (OAP) kritērijus. Tajā arī paskaidrota
   papildināmība starp humānās palīdzības un EAF instrumentiem.
   2. pants (Vispārīgie principi) ir saskaņots ar Komisijas priekšlikuma ASI Regulai 3. panta
   5. – 10. punktu. Tajā paredzēti galvenie regulas īstenošanas principi, kas ir uzlabota ES ārējās
   darbības saskaņotība, uzlabota koordinācija ar dalībvalstīm un citiem divpusējiem vai
   daudzpusējiem līdzekļu devējiem un partnervalstu un reģionu vadīts attīstības process ar
   savstarpēju pārskatatbildību, izmantojot iekļaujošu un uz līdzdalību balstītu pieeju attīstībai,
   kā arī efektīvus un inovatīvus sadarbības noteikumus saskaņā ar ESAO/DAC labāko praksi,
   tādējādi uzlabojot palīdzības ietekmi un samazinot pārklāšanos un dublēšanu.
   II sadaļa: Plānošana un finansējuma piešķiršana (3.–7. pants)
   3. pantā (Vispārējā sistēma finansējuma piešķiršanai) paredzēta finansējuma piešķiršanas
   sistēma EAF ietvaros. Tas ir pēc iespējas saskaņots ar Komisijas priekšlikuma ASI regulai
   3. panta 2. punktu par diferencētas pieejas principiem attiecībā uz partnervalstīm. 3. pantā ir
   noteikta paziņojumā "ES attīstības politikas ietekmes palielināšana: Pārmaiņu programma"
   paredzēto principu piemērošana EAF, tajā pašā laikā nodrošinot, ka ir izpildītas Kotonū
   nolīguma prasības par resursu piešķiršanu (kritēriji, kas noteikti Kotonū nolīguma
   IV pielikuma 3. pantā). Tādēļ piešķiršanas kritēriji ir aprakstīti divos punktos: 1. punktā ir
   noteiktas Kotonū nolīguma prasības par vajadzībām un izpildi, bet 2. punktā precīzāk noteikti
   pārmaiņu programmā paredzētie diferenciācijas principi attiecībā uz valstu indikatīvo
   piešķīrumu noteikšanu (vajadzības, spējas, saistības, izpilde un ietekme).
   4. pants (Vispārējā plānošanas sistēma) nosaka vispārējo sistēmu EAF plānošanai saskaņā
   ar šo regulu. Šajā pantā ir noteikti Kotonū nolīguma partnerības un saskaņošanas principi, t, i.,
   noteikums, ka plānošana pēc iespējas būtu jāveic kopā ar attiecīgo partnervalsti vai reģionu un
   aizvien vairāk saskaņojot ar to nabadzības mazināšanas stratēģijām. Šajā pantā iekļauti arī
   Komisijas priekšlikuma ASI regulai 10. panta 2. punkta elementi: lai nodrošinātu Savienības
   un dalībvalstu pasākumu sinerģiju un papildināmību, dalībvalstis pilnībā iesaistīs plānošanas
   procesā, izmantojot kopīgu plānošanu. Visu dalībvalstu iesaistīšanās, tostarp to, kas nav
   vietēji pārstāvētas, ir paredzēta EAF finansējuma īpatnību dēļ. Apspriešanas procesos
   iesaistīties arī citi līdzekļu devēji un attīstības dalībnieki, kā arī pilsoniskā sabiedrība un
   reģionālās un vietējās iestādes.
   Regulas 4. panta 3. punktā ir aprakstīti Kotonū nolīgumā paredzētie apstākļi, kuros Komisija
   var paredzēt īpašus noteikumus par vienpusēju attīstības palīdzības plānošanu un īstenošanu.
   Regulas 4. panta 4. punktā ir atsauce uz ES mērķi koncentrēt palīdzību, kas iekļauts
   paziņojumā "ES attīstības politikas ietekmes palielināšana: Pārmaiņu programma", divpusējās
   plānošanas ietvaros attiecinot tos uz trim intervences nozarēm atbilstoši Komisijas
   priekšlikuma ASI regulai 5. panta 4. punktam.
   5. pants (Plānošanas dokumenti) ir pēc iespējas saskaņots ar Komisijas priekšlikuma ASI
   regulai 11. pantu. Tajā uzsvērtas prasības un principi attiecībā uz valstu un reģionu stratēģijas
   dokumentu sagatavošanu un uz tiem balstītu daudzgadu indikatīvo programmu sagatavošanu.
   Šajā pantā uzskaitīti arī gadījumi, kad stratēģijas dokumenti nav jāsagatavo, lai vienkāršotu un
   racionalizētu plānošanas procesu, kā arī veicinātu kopīgo plānošanu ar dalībvalstīm un
   saskaņošanu ar jaunattīstības valstu programmām. Pantā arī paredzēta iespēja izstrādāt kopīgu
   pamatdokumentu, kurā definētu vispārēju Savienības stratēģiju, ietverot arī attīstības politiku.
   Atbilstoši Kotonū nolīguma partnerības principam, lai izmantotu alternatīvus plānošanas
LV                                                  5                                                LV
 ---pagebreak---    dokumentus, ir nepieciešama partnervalsts valdības atļauja; pretējā gadījumā ir jāsagatavo
   stratēģijas dokuments.
   Regulas 5. panta 5. un 6. punktā noteikti EAF plānošanas īpašie veidi, kā paredzēts Kotonū
   nolīgumā, t. i., ĀKK iekšējā sadarbība un īpašas atbalsta programmas.
   6. pants (Plānošana valstīm un reģioniem krīzes, pēckrīzes vai nestabilā situācijā) ir
   saskaņots ar Komisijas priekšlikuma ASI regulai 12. pantu. Tajā uzsvērtas krīzes, pēckrīzes
   vai nestabilā situācijā esošu valstu īpašās vajadzības un apstākļi, kas jāņem vērā plānošanas
   dokumentu izstrādes laikā.
   7. pants (Plānošanas dokumentu apstiprināšana un grozīšana) ir pēc iespējas saskaņots ar
   Komisijas priekšlikuma ASI regulai 14. pantu par stratēģijas dokumentu apstiprināšanu un
   daudzgadu indikatīvo programmu pieņemšanu. Šajā pantā paredzēts, ka plānošanas
   dokumentus (t. i., stratēģijas dokumentus, daudzgadu indikatīvās programmas un īpašas
   atbalsta programmas) Komisija apstiprina saskaņā ar šīs regulas 14. pantu. Tajā arī
   atspoguļoti Kotonū nolīguma noteikumi par dokumentu nosūtīšanu Apvienotajai
   parlamentārajai asamblejai un plānošanas dokumentu apstiprināšanu, ko veic ĀKK valsts vai
   reģions pēc tam, kad tos ir pieņēmusi Komisija. Pantā paredzēta plānošanas pārskatīšana un,
   vajadzības gadījumā, attiecīgo dokumentu pārskatīšana (ja stratēģija vai plānotās prioritātes
   tiek būtiski pilnveidotas). Šajā pantā paredzēta elastība un vienkāršošana, definējot
   nenozīmīgu izmaiņu gadījumus, par kurām ir informēta EAF komiteja. Tajā paredzēta arī
   īpaša procedūra steidzamiem gadījumiem, lai grozītu plānošanas dokumentus pienācīgi
   pamatotos steidzamības gadījumos, kas ir līdzvērtīga Regulas Nr. 182/201111 8. pantā
   paredzētajai komitejas procedūrai, kā tas paredzēts šīs regulas 14. panta 10. punktā.
   III sadaļa: Īstenošana (8.–13. pants)
   8. pantā (Vispārējā īstenošanas sistēma) noteikta vispārējā sistēma ES atbalsta īstenošanai
   saistībā ar 11. EAF Finanšu regulu.
   9. pants (Rīcības programmu, atsevišķu pasākumu un īpašu pasākumu pieņemšana) ir
   pēc iespējas saskaņots ar Komisijas priekšlikuma Kopējās īstenošanas regulai 2. pantu. Tajā ir
   paredzēts princips, ka Komisijas pieņemtajiem lēmumiem par finansējumu ir jābūt
   sagatavotiem rīcības programmu veidā, balstoties uz daudzgadu plānošanas dokumentiem.
   Tomēr atbilstīgi daudzgadu plānošanas dokumentiem atsevišķus pasākumus var arī pieņemt
   ārpus rīcības programmas ietvariem. Īpašos gadījumos (ārkārtas apstākļos vai neparedzētu
   vajadzību gadījumos), kas paredzēti Kotonū nolīgumā, Komisija var arī pieņemt īpašus
   pasākumus, kuri nav paredzēti daudzgadu plānošanas dokumentos. Šajā pantā noteiktas
   procedūras iepriekš minēto lēmumu par finansējumu pieņemšanai. Tajā paredzēts arī īpašs
   vides pētījums, tostarp par klimata pārmaiņām un ietekmi uz bioloģisko daudzveidību.
   10. pantā (Dalībvalstu papildu iemaksas) aprakstīti nosacījumi brīvprātīgu iemaksu
   pārvaldībai, kuras dalībvalstis saskaņā ar 11. EAF Iekšējo nolīgumu var veikt Komisijai vai
   EIB.
   11. pantā (Nodokļi, nodevas un maksājumi) aprakstīti iespējamie noteikumi par nodokļiem,
   nodevām un maksājumiem atbilstoši Komisijas priekšlikuma Kopējai īstenošanas regulai
   5. pantam, vienlaikus ņemot vērā Kotonū nolīguma IV pielikuma 31. panta noteikumus.
   11
           Eiropas Parlamenta un Padomes Regula, ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu
           kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu.
LV                                                     6                                                     LV
 ---pagebreak---    12. pants (Savienības finansiālo interešu aizsardzība) ir saskaņots ar Komisijas
   priekšlikuma Kopējai īstenošanas regulai 7. pantu. Tajā ir izklāstīti pasākumi, kuru mērķis ir
   aizsargāt Savienības finansiālās intereses un jo īpaši sniegt tai (galvenokārt Komisijai,
   Revīzijas palātai un Eiropas Birojam krāpšanas apkarošanai (OLAF)) iespēju veikt visas
   vajadzīgās īstenoto pasākumu kontroles un pārbaudes.
   13. pants (Noteikumi par valstspiederību un izcelsmi attiecībā uz publiskā iepirkuma,
   dotāciju un citām piešķiršanas procedūrām) nav saskaņots ar Komisijas priekšlikuma
   Kopējai īstenošanas regulai 8. un 9. pantu, jo tas attiecas uz valstspiederības un izcelsmes
   noteikumu normām, kas definētas Kotonū nolīguma IV pielikuma 20. pantā.
   IV sadaļa: Lēmumu pieņemšanas procedūras (14.–16. pants)
   14. pantā (EAF komitejas pienākumi) aprakstīti EAF komitejas uzdevumi un iesaistīšanās
   šīs regulas īstenošanā. Tajā EAF procedūras saskaņotas ar Komisijas priekšlikuma Kopējās
   īstenošanas regulai 15. pantu, kurā ir atsauces uz regulu par komitejas procedūrām. Šīs
   procedūras mutatis mutandis ir līdzvērtīgas procedūrām, kas paredzētas Regulas Nr. 182/2011
   par komitejas procedūrām 3. pantā (kopīgi noteikumi), 5. pantā (pārbaudes procedūra) un
   8. pantā (steidzamības procedūra).
   15. pantā (Āfrikas Miera nodrošināšanas fonds) ir noteiktas ad hoc procedūras Āfrikas
   Miera nodrošināšanas fonda pārvaldībai.
   16. pantā (Ieguldījumu mehānisma komiteja) ir aprakstīta Ieguldījumu mehānisma
   komitejas, kas šīs regulas īstenošanas ietvaros izveidota EIB pakļautībā saskaņā ar Iekšējo
   nolīgumu, struktūra un darbība. Tajā arī aprakstīts darbības veids un nosacījumi par EIB
   darījumiem.
   V sadaļa: Nobeiguma noteikumi (17. –22. pants)
   17. pants (Trešās valsts vai reģiona līdzdalība) balstās uz 10. EAF Īstenošanas regulu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikuma ASI regulai 15. pantu. Tajā paredzēta iespēja tiesības
   saņemt finansējumu EAF budžeta ietvaros, kas paredzēts ĀKK valstīm, attiecināt arī uz
   jaunattīstības valstīm, kas nav ĀKK valstis, un reģionālajām integrācijas struktūrām ar ĀKK
   līdzdalību. Tajā arī sekmēta programmu pastiprināšana reģionālajai sadarbībai starp ĀKK
   valstīm, AZT un Savienības tālākajiem reģioniem.
   18. pants (EAF palīdzības uzraudzība, ziņojumu sniegšana un novērtēšana) ir saskaņots
   ar Komisijas priekšlikuma Kopējai īstenošanas regulai 12. un 13. pantu. Tajā noteikts
   Komisijas un EIB pienākums regulāri novērtēt īstenotās politikas, programmu un projektu
   rezultātus, un Komisijas pienākums uzraudzīt plānošanas efektivitāti un ik pēc diviem gadiem
   sagatavot ziņojumu par panākumiem un šīs regulas īstenošanu. Tajā paredzēts arī darbības
   pārskats, lai novērtētu saistību un maksājumu izpildes līmeni un sniegtās palīdzības rezultātus
   un ietekmi, kā arī ĀKK Ieguldījumu mehānisma vidēja termiņa un nobeiguma novērtējumi,
   kā tas paredzēts Kotonū nolīguma II pielikumā.
   19. pants (Klimata politika un izdevumi saistībā ar bioloģisko daudzveidību) ir saskaņots
   ar Komisijas priekšlikuma Kopējai īstenošanas regulai 14. pantu. Tajā ir paredzēta īpaša
   izsekošanas sistēma, kas ir balstīta uz ESAO metodiku (“Rio politikas rādītāji”).
   20. pants (Eiropas Ārējās darbības dienests) ir horizontāls pants, kas ir iekļauts visos
   Komisijas priekšlikumos regulām par ārējo darbību, piemēram, Komisijas priekšlikuma ASI
   regulai 21. pants. Tajā norādīts, ka šī regula jāpiemēro saskaņā ar Padomes Lēmumu, ar ko
LV                                                7                                                LV
 ---pagebreak---    nosaka Eiropas Ārējās darbības dienesta organizatorisko struktūru un darbību12, un jo īpaši tā
   9. pantu.
   21. pantā (Pārejas pasākumi) paredzēts pagaidu mehānisms, lai nodrošinātu līdzekļu
   pieejamību gadījumā, ja 11. EAF stāsies spēkā novēloti, jo īpaši ņemot vērā 11. EAF Iekšējā
   nolīguma ratifikācijas procesa iespējamos kavējumus. Tādējādi līdz laikam, kad stāsies spēkā
   11. EAF, rīcības programmas, atsevišķi pasākumi, īpaši pasākumi un īpašas rīcības
   programmas atbalsta izdevumiem būtu jāfinansē, nepārsniedzot atlikumus no iepriekšējiem
   EAF un izmantojot līdzekļus, kas pārcelti no projektiem šo EAF ietvaros. Līdzekļi, kas
   piešķirti13 pagaidu mehānisma ietvaros, būtu jāuzskaita 11. EAF. Pieņemot šo regulu
   vienprātīgi, Padome pieņem lēmumu par iepriekšējo EAF atlikumu izmantošanu, kā tas
   paredzēts 10. EAF Iekšējā nolīguma 1. panta 5. punktā un Kotonū nolīguma Ib pielikuma
   5. pantā. Šajā pantā arī paredzēts, ka 10. EAF Finanšu regula paliek spēkā līdz brīdim, kamēr
   spēkā stājas 11. EAF Finanšu regula.
   22. pantā (Stāšanās spēkā) paredzēts, ka šo regulu piemēro no 2014. gada 1. janvāra līdz
   11. EAF Iekšējā nolīguma piemērošanas pēdējai dienai.
   12
           Padomes Lēmums (ES) 2010/427.
   13
           "Apstiprināti" atbilstoši EIB terminoloģijai.
LV                                                       8                                        LV
 ---pagebreak---                                                                  2013/0211 (NLE)
                                                 Priekšlikums
                                           PADOMES REGULA
                       par vienpadsmitā Eiropas Attīstības fonda īstenošanu
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienību un Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Partnerattiecību nolīgumu starp Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna
   valstu grupas locekļiem, no vienas puses, un Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no otras
   puses, kas parakstīts Kotonū, 2000. gada 23. jūnijā14 (turpmāk "Kotonū Nolīgums"),
   ņemot vērā Padomē sanākušo dalībvalstu valdību pārstāvju Iekšējo nolīgumu par Eiropas
   Savienības palīdzības finansēšanu saskaņā ar daudzgadu finanšu shēmu laikposmam no
   2014. gada līdz 2020. gadam atbilstīgi Kotonū nolīgumam un par finansiālās palīdzības
   piešķiršanu aizjūras zemēm un teritorijām, uz ko attiecas Līguma par Eiropas Savienības
   darbību ceturtā daļa15 (“Iekšējais nolīgums”), un jo īpaši tā 10. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Investīciju bankas ("EIB") atzinumu,
   tā kā:
   (1)     Ar ĀKK un EK Ministru padomes Lēmumu Nr. (...)16 ir izveidota daudzgadu finanšu
           shēma sadarbībai ar ĀKK valstīm laikposmam no 2014. līdz 2020. gadam, pieņemot
           jaunu Kotonū nolīguma Ic pielikumu.
   (2)     Iekšējā nolīgumā paredz dažādus 11. Eiropas Attīstības fonda (turpmāk "11. EAF")
           finansējumus, iemaksu sadalījumu un iemaksas 11. EAF, ar minēto nolīgumu izveido
           EAF komiteju un Ieguldījumu mehānisma komiteju (turpmāk "IM komiteja") un
           nosaka balsu sadalījumu un noteikumu par kvalificētu balsu vairākumu minētajās
           komitejās.
   (3)     Iekšējā nolīgumā turklāt paredz kopējo Savienības atbalsta apjomu Āfrikas, Karību
           jūras reģiona un Klusā okeāna valstīm (turpmāk "ĀKK valstis") (izņemot
           Dienvidāfrikas Republiku) un aizjūras zemēm un teritorijām (turpmāk "AZT") septiņu
           gadu laikposmam no 2014. līdz 2020. gadam, un šis apjoms ir EUR 30 506 miljoni, ko
           iemaksā dalībvalstis. No šīs summas EUR (...) miljoni ir piešķirti ĀKK valstīm, kā
   14
           OV L 317, 15.12.2000., 3. lpp. Nolīgums, kas grozīts ar nolīgumu, kurš 2005. gada 25. jūnijā parakstīts
           Luksemburgā (OV L 287, 28.10.2005., 4. lpp.), un ar nolīgumu, kurš 2010. gada 22. jūnijā parakstīts
           Vagadugu (OV L 287, 4.11.2010., 3. lpp.).
   15
           Atsauce uz 11. EAF Iekšējo nolīgumu: OV (...).
   16
           Atsauce uz ĀKK un EK Ministru padomes lēmumu: OV (...).
LV                                                      9                                                          LV
 ---pagebreak---        norādīts daudzgadu finanšu shēmā 2014.–2020. gadam, kas minēta Kotonū nolīguma
       Ic pielikumā, EUR (...) miljoni ir piešķirti AZT un EUR (...) miljoni ir piešķirti
       Komisijai atbalsta izdevumiem, kas saistīti ar Komisijas veikto EAF plānošanu un
       īstenošanu.
   (4) Piešķīrumu AZT no 11. EAF regulē Padomes (...) Lēmums (...) par AZT asociāciju ar
       Eiropas Savienību17 un tā īstenošanas noteikumi, kā arī visi to vēlākie atjauninājumi.
   (5) Pasākumus, uz kuriem attiecas Padomes Regula (EK) Nr. 1257/96 (1996. gada
       20. jūnijs) par humāno palīdzību18 un kuri saskaņā ar minēto regulu var pretendēt uz
       finansējuma saņemšanu, būtu jāfinansē no 11. EAF tikai ārkārtas apstākļos, ja šāda
       palīdzība ir vajadzīga, lai nodrošinātu to, ka, pārvarot krīzi un panākot stabilus
       attīstības apstākļus, tiek turpināta sadarbība, turklāt šo palīdzību nevar finansēt no
       Eiropas Savienības vispārējā budžeta.
   (6) Padome 2006. gada 11. aprīlī pieņēma principu finansēt Āfrikas Miera nodrošināšanas
       fondu, izmantojot 11. EAF.
   (7) ĀKK valstis varēs arī saņemt Savienības palīdzību, kas paredzēta tematiskajās
       programmās, kuras noteiktas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (...) (...), ar ko
       izveido finanšu instrumentu sadarbībai attīstības jomā, Eiropas Parlamenta un
       Padomes Regulā (...) (...), ar ko izveido Partnerības instrumentu sadarbībai ar trešām
       valstīm, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (...) (...), ar ko izveido Stabilitātes
       instrumentu, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (...) (...), ar ko izveido finanšu
       instrumentu demokrātijas un cilvēktiesību atbalstam visā pasaulē. Minētajām
       programmām būtu jānodrošina pievienotā vērtība, jābūt saskaņā ar 11. EAF
       finansētajām programmām un jāpapildina tās.
   (8) Kā minēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas [.../...], ar ko izveido Savienības
       programmu izglītībai, apmācībai, jaunatnei un sportam "Erasmus visiem"19, 13. panta
       2. punktā, lai veicinātu augstākās izglītības starptautisko dimensiju, indikatīvu naudas
       līdzekļu summu EUR 1 812 100 000 apmērā no dažādiem ārējiem instrumentiem
       (Finanšu instruments sadarbībai attīstības jomā, Eiropas kaimiņattiecību politikas
       instruments, Pirmspievienošanās palīdzības instruments, Partnerības instruments un
       Eiropas Attīstības fonds), piešķirs mobilitātes veicināšanai mācību nolūkos uz un no
       valstīm, kas nav ES dalībvalstis, un sadarbībai un politiskajam dialogam ar šo valstu
       iestādēm/institūcijām/organizācijām. Uz minēto finansējumu attiecas Regulas (ES)
       Nr. [.../...] ["Erasmus visiem"] noteikumi. Finansējums būtu jānodrošina, izmantojot
       divus daudzgadu piešķīrumus, kas attiecīgi aptver tikai pirmos četrus gadus un pārējos
       trīs gadus. Finansējums būtu jāatspoguļo indikatīvajā daudzgadu plānošanā saskaņā ar
       šo regulu atbilstīgi attiecīgo valstu konstatētajām vajadzībām un prioritātēm.
       Piešķīrumi būtu jāpārskata atbilstoši ES ārējām prioritātēm svarīgu neparedzētu
       apstākļu vai ievērojamu politisku pārmaiņu gadījumā.
   (9) Būtu jāturpina sekmēt reģionālo sadarbību starp ĀKK valstīm un Savienības
       tālākajiem reģioniem.
   17
       Atsauce uz pārskatīto AAL: OV (...).
   18
       OV L 163, 2.7.1996., 1. lpp.
   19
       OV L […].
LV                                             10                                               LV
 ---pagebreak---    (10) Lai īstenotu 11. EAF, būtu jānosaka atbalsta plānošanas, pārbaudes un apstiprināšanas
        procedūra, kā arī būtu jāparedz sīki izstrādāti noteikumi par atbalsta izlietojuma
        uzraudzību. Padomē sanākušo dalībvalstu valdību pārstāvji (...) pieņēma Lēmumu (...)
        par Iekšējā nolīguma pagaidu piemērošanu20, lai pieņemtu Īstenošanas regulu un
        Finanšu regulu un lai cita starpā izveidotu EAF komiteju un IM komiteju.
   (11) Eiropas Konsensam attīstības jomā, kas pieņemts 2005. gada 22. decembrī21, un
        Padomes secinājumiem par Komisijas paziņojumiem "ES attīstības politikas ietekmes
        palielināšana: Pārmaiņu programma"22 un "Turpmāka pieeja saistībā ar ES budžeta
        atbalstu trešām valstīm"23 būtu jānosaka kopējais politikas satvars 11. EAF plānošanai
        un īstenošanai, tostarp starptautiski atzītus palīdzības efektivitātes principus,
        piemēram, tos, kas noteikti Parīzes deklarācijā par palīdzības efektivitāti (2005. gads),
        ES Rīcības kodeksā attiecībā uz darba dalīšanu attīstības politikā (2007. gads), ES
        pamatnostādnēs attiecībā uz Akras rīcības programmu (2008. gads), Pusanas foruma
        noslēguma dokumentā (2011. gads) un Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijā
        par personu ar invaliditāti tiesībām, kuras dalībniece ir Savienība.
   (12) Savienības mērķis ir arī nodrošināt saskaņotību ar citām ārējās darbības jomām,
        formulējot Savienības attīstības sadarbības politiku un tās pasākumu stratēģisko
        plānošanu un īstenošanu.
   (13) Cīņa pret klimata pārmaiņām un vides aizsardzība ir to lielāko uzdevumu vidū, kuri
        jārisina Savienībai un attiecībā uz kuriem steidzami vajadzīga starptautiska darbība.
        Saskaņā ar Komisijas 2011. gada 29. jūnija paziņojumā “Budžets stratēģijai “Eiropa
        2020”” pausto nodomu ar šo regulu pēc iespējas būtu jāveicina mērķa īstenošana,
        atbilstoši kuram vismaz 20 % no kopējiem ES līdzekļiem jānovirza klimata politikas
        mērķu sasniegšanai, tajā pašā laikā ievērojot Kotonū nolīgumā paredzēto partnerības
        principu attiecībā uz ĀKK valstīm. Zemas oglekļa emisijas un pret klimata pārmaiņām
        noturīgas sabiedrības veidošanas darbībām vajadzētu būt pēc iespējas savstarpēji
        atbalstošām, lai stiprinātu to ietekmi.
   (14) Savienībai un dalībvalstīm būtu jāuzlabo to attiecīgās attīstības sadarbības politikas
        saskanība un papildināmība, īpaši attiecībā uz atbilstību partnervalstu un reģionu
        prioritātēm valsts un reģionālā līmenī. Lai nodrošinātu, ka Savienības un dalībvalstu
        attīstības sadarbības politika papildina un pastiprina viena otru, ir lietderīgi paredzēt
        kopīgas plānošanas procedūras, kas būtu jāīsteno visos iespējamos un attiecīgos
        gadījumos.
   (15) ES un Āfrikas samitā 2007. gada decembrī tika pieņemta Āfrikas un ES stratēģiskā
        partnerība24, ko apstiprināja ES un Āfrikas samitā 2010. gada novembrī. Padome
        2012. gada 19. novembrī pieņēma arī secinājumus par kopīgo Karību jūras valstu un
        ES partnerības stratēģiju25, ar ko aizstāj Padomes 2006. gada 11. aprīļa secinājumus
        par ES un Karību jūras valstu partnerību. Attiecībā uz Klusā okeāna valstīm Padome
        2012. gada 14. maijā pieņēma secinājumus par atjauninātu partnerību attīstības jomā26,
   20
        Atsauce uz lēmumu par pagaidu piemērošanu.
   21
        OV C 46, 24.2.2006., 1. lpp.
   22
        Padomes dokuments 9369/12 (2012. gada 14. maijs).
   23
        Padomes dokuments 9371/12 (2012. gada 14. maijs).
   24
        Padomes dokuments 16344/07.
   25
        Padomes dokuments 16455/12.
   26
        Padomes dokuments 9877/12.
LV                                                11                                              LV
 ---pagebreak---          ar ko atjaunina un papildina 2006. gadā pieņemto stratēģiju (Padomes 2006. gada
         17. jūlija secinājumi).
   (16)  Eiropas Savienības finansiālās intereses būtu jāaizsargā visā izdevumu ciklā, veicot
         samērīgus pasākumus, tostarp pasākumus pārkāpumu novēršanai, atklāšanai un
         izmeklēšanai, zaudēto, nepareizi izmaksāto vai nepareizi izmantoto līdzekļu atgūšanai
         un, vajadzības gadījumā, piemērojot arī sodus. Šie pasākumi būtu jāveic atbilstīgi
         piemērojamiem nolīgumiem, kas noslēgti ar starptautiskajām organizācijām un trešām
         valstīm.
   (17)  Saskaņā ar 10. EAF Iekšējā nolīguma 1. panta 5. punktu un Kotonū nolīguma
         Ib pielikuma 5. pantu 10. EAF līdzekļi (izņemot summas, kas piešķirtas Ieguldījumu
         mehānismam, bet ne ar to saistītās procentu likmju subsīdijas) pēc 2013. gada
         31. decembra vairs nebūtu jāpiešķir, ja vien Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar
         vienprātīgu lēmumu nenolemj citādi. Tādēļ ir lietderīgi paredzēt, ka minētie līdzekļi
         būtu jāizmanto, lai nodrošinātu nepārtrauktību gadījumā, ja 11. EAF stāsies spēkā
         novēloti. Papildus 11. EAF Iekšējā nolīguma 10. pantam, kurā paredzēts, ka 10. EAF
         Īstenošanas regulai būtu jāpaliek spēkā līdz 11. EAF Īstenošanas regulas pieņemšanai,
         būtu jāparedz arī, ka 10. EAF Finanšu regula paliek spēkā līdz 11. EAF Finanšu
         regulas pieņemšanai.
   (18)  Eiropas Ārējās darbības dienesta organizatoriskā struktūra un darbība ir izklāstīta
         Padomes Lēmumā 2010/427/ES,
   IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
                                            I SADAĻA
                           MĒRĶI UN VISPARĒJIE PRINCIPI
                                               1. pants
                                     Mērķi un atbilstības kritēriji
   1.      Ģeogrāfiskā sadarbība ar ĀKK valstīm un reģioniem saistībā ar 11. EAF balstās uz
           mērķiem, pamatprincipiem un vērtībām, kas izklāstītas Kotonū nolīguma vispārējos
           noteikumos.
   2.      Jo īpaši un saskaņā ar Savienības ārējās darbības principiem un mērķiem, Eiropas
           Konsensā attīstības jomā un tā vēlākajos grozījumos un papildinājumos noteiktajiem
           principiem un mērķiem:
           (a)   galvenais šajā regulā aptvertās sadarbības mērķis ir nabadzības mazināšana un
                 ilgtermiņā — izskaušana;
           (b)   sadarbība šīs regulas ietvaros sniegs ieguldījumu arī
                 i) ilgtspējīgas ekonomiskās, sociālās un vides attīstības sekmēšanā, un
                 ii) demokrātijas, tiesiskuma, labas pārvaldības, cilvēktiesību un attiecīgo
                 starptautisko tiesību principu stiprināšanā un atbalstīšanā.
LV                                                12                                           LV
 ---pagebreak---        Šo mērķu īstenošanu vērtē, izmantojot attiecīgus rādītājus, tostarp sabiedrības
       attīstības rādītājus, jo īpaši pirmo tūkstošgades attīstības mērķi (TAM) attiecībā uz
       a) apakšpunktu un no pirmā līdz astotajam TAM attiecībā uz b) apakšpunktu, un pēc
       2015. gada – arī citus rādītājus, par kuriem starptautiskā līmenī vienojusies Savienība
       un tās dalībvalstis.
   3.  Plānošanu veic tā, lai pēc iespējas labāk atbilstu ESAO/APK noteiktajiem oficiālās
       attīstības palīdzības (turpmāk "OAP") kritērijiem.
   4.  Padomes Regulā (EK) Nr. 1257/96 (1996. gada 20. jūnijs) par humāno palīdzību27
       iekļautās darbības, kas ietver tiesības pretendēt uz finansējumu saskaņā ar minēto
       regulu, principā nefinansē saskaņā ar šo regulu, neskarot vajadzību nodrošināt
       sadarbības nepārtrauktību, sākoties krīzei, līdz tiek panākti stabili, attīstībai piemēroti
       apstākļi. Minētajos gadījumos īpašu uzmanību pievērš tam, lai tiktu nodrošināts, ka
       humānā palīdzība, rehabilitācija un attīstības palīdzība ir cieši saistītas.
                                           2. pants
                                      Vispārējie principi
   1.  Īstenojot šo regulu, nodrošina saskaņotību ar citām Savienības ārējās darbības jomām
       un citām attiecīgām Savienības politikas jomām, kā arī attīstības politikas
       saskaņotību atbilstoši Līguma par ES darbību 208. pantam. Tāpēc saskaņā ar šo
       regulu finansētu, tostarp Eiropas Investīciju bankas (EIB) pārvaldītu, pasākumu
       pamatā ir sadarbības politika, kas noteikta tādos dokumentos kā vienošanās,
       deklarācijas un rīcības plāni, par kuriem vienojušies Savienība un attiecīgās trešās
       valstis un reģioni, kā arī Savienības lēmumi, konkrētās intereses, politikas prioritātes
       un stratēģijas.
   2.  Savienība un dalībvalstis cenšas regulāri un bieži apmainīties ar informāciju, tostarp
       ar citiem līdzekļu devējiem, kā arī veicināt līdzekļu devēju labāku koordināciju un
       papildināmību, veicot kopīgu daudzgadu plānošanu, pamatojoties uz partnervalstu
       nabadzības samazināšanas vai līdzīgām attīstības stratēģijām. Tās var veikt kopīgus
       pasākumus, tostarp minēto stratēģiju kopīgu analīzi un kopīgu rīcību saistībā ar tām,
       nosakot prioritārās intervences jomas un darba sadalījumu valstī, veicot kopīgas
       līdzekļu devēju misijas un slēdzot līdzfinansējuma izmantošanas un deleģētas
       sadarbības nolīgumus.
   3.  Savienība veicina daudzpusēju pieeju globāliem uzdevumiem un sadarbojas ar
       dalībvalstīm un partnervalstīm šajā sakarā. Vajadzības gadījumā tā sekmē sadarbību
       ar starptautiskām organizācijām un iestādēm, kā arī citiem divpusējiem līdzekļu
       devējiem.
   4.  ES, tās dalībvalstu un partnervalstu attiecību pamatā ir kopīgas vērtības –
       cilvēktiesības, demokrātija un tiesiskums, kā arī atbildības un savstarpējas
       pārskatatbildības princips, un ar tām šīs vērtības tiks veicinātas.
       Turklāt attiecībās ar partnervalstīm vērā tiek ņemta to apņēmība un rezultāti,
       īstenojot starptautiskos nolīgumus un līgumattiecības ar Savienību.
   27
      OV L 163, 2.7.1996., 1. lpp.
LV                                            13                                                   LV
 ---pagebreak---    5. Savienība veicina efektīvu sadarbību ar partnervalstīm un reģioniem saskaņā ar
      labāko starptautisko praksi. Tā pēc iespējas pielāgo savu atbalstu partnervalstu vai
      reģionu attīstības stratēģijām, reformu politikai un procedūrām, atbalsta
      demokrātisko atbildību un valstu iekšējo pārskatatbildību. Tādējādi tā veicina:
      (a)    pārredzamu attīstības procesu, kuru vada partnervalsts vai reģions, tostarp
             vietējās zinātības sekmēšanu;
      (b)    partnervalstu iedzīvotāju lomas palielināšanu, iekļaujošu un uz līdzdalību
             balstītu pieeju attiecībā uz attīstību un plašu visu sabiedrības segmentu iesaisti
             attīstības procesā, kā arī valsts un reģionāla mēroga dialogā, tostarp politiskā
             dialogā. Īpaša uzmanība tiek pievērsta parlamentu, vietējo iestāžu un
             pilsoniskās sabiedrības attiecīgajai lomai, cita starpā attiecībā uz līdzdalību,
             pārraudzību un pārskatatbildību;
      (c)    efektīvu sadarbības kārtību un instrumentus saskaņā ar ESAO/APK labāko
             praksi, tostarp tādu inovatīvu instrumentu izmantošanu kā dotāciju un
             aizdevumu, kā arī citu riska dalīšanas mehānismu sapludināšana atlasītās
             nozarēs un valstu un privātā sektora iesaiste, pienācīgi ņemot vērā parāda
             atmaksājamības jautājumus un šādu mehānismu skaitu. Visas programmas,
             intervenci un sadarbības kārtību pielāgo konkrētiem katras partnervalsts vai
             reģiona apstākļiem, galveno uzmanību pievēršot uz plānošanu balstītām
             pieejām, paredzama palīdzības finansējuma īstenošanai, privāto līdzekļu
             piesaistei, tostarp no vietējā privātā sektora, vispārējai un nediskriminējošai
             piekļuvei pamatpakalpojumiem un valsts sistēmu izstrādei un izmantošanai;
      (d)    iekšzemes ieņēmumu mobilizāciju un partnervalstu fiskālās politikas
             pastiprināšanu, lai mazinātu nabadzību un atkarību no palīdzības;
      (e)    politikas un plānošanas ietekmes palielināšanos, izmantojot līdzekļu devēju
             koordināciju, konsekvenci un saskaņošanu, lai veidotu sinerģiju un novērstu
             pārklāšanos un dublēšanos, uzlabotu papildināmību un atbalstītu līdzekļu
             devēju iniciatīvas;
      (f)    koordināciju partnervalstīs un reģionos, izmantojot saskaņotas pamatnostādnes
             un labākās prakses principus koordinācijas un palīdzības efektivitātes jomā;
      (g)    uz rezultātiem balstītas pieejas attīstības jomā, tostarp izmantojot pārredzamas
             un valstu vadītas rezultātu sistēmas, kas vajadzības gadījumā balstās uz tādiem
             starptautiski saskaņotiem mērķiem un rādītājiem kā TAM, lai novērtētu un
             paziņotu rezultātus, tostarp attīstības palīdzības tiešos rezultātus, iznākumu un
             ietekmi.
   6. Savienība vajadzības gadījumā atbalsta to, ka tiek īstenota divpusēja, reģionāla un
      daudzpusēja sadarbība un dialogs, un partnerības nolīgumu un trīspusējas sadarbības
      attīstības dimensiju. Savienība veicina jaunattīstības valstu sadarbību.
   7. Savās attīstības sadarbības darbībās Savienība atbilstīgā gadījumā balstās uz
      dalībvalstu reformu un pārejas pieredzi un gūtajām atziņām, kā arī tajās dalās.
   8. Savienība cenšas regulāri veikt informācijas apmaiņu ar pilsonisko sabiedrību.
LV                                             14                                               LV
 ---pagebreak---                                         II SADAĻA
             PLĀNOŠANA UN FINANSĒJUMA PIEŠĶIRŠANA
                                           3. pants
                         Vispārējā sistēma finansējuma piešķiršanai
   1. Komisija nosaka daudzgadu indikatīvos piešķīrumus katrai ĀKK valstij un reģionam
      un ĀKK starpvalstu sadarbībai, pamatojoties uz kritērijiem, kas paredzēti Kotonū
      nolīguma IV pielikuma 3., 9. un 12.c pantā, ievērojot Iekšējā nolīguma 2. pantā
      noteiktos finansiālos ierobežojumus.
   2. Nosakot valstu indikatīvos piešķīrumus, īsteno diferencētu pieeju, lai partnervalstis
      saņemtu konkrētu, pielāgotu sadarbību, kuras pamatā ir:
      (a)    to vajadzības;
      (b)    to spējas radīt finanšu līdzekļus un piekļūt tiem, un to absorbcijas spēja;
      (c)    to saistības un darbības rezultāti; un
      (d)    potenciālā Savienības palīdzības ietekme.
      Līdzekļu piešķiršanas procesā priekšroka tiek dota valstīm, kam tā visvairāk
      vajadzīga, īpaši vismazāk attīstītajām valstīm, valstīm ar zemiem ienākumiem un
      valstīm krīzes, pēckrīzes, nestabilā vai neaizsargātā situācijā.
                                           4. pants
                                Vispārējā plānošanas sistēma
   1. Palīdzības ĀKK valstīm un reģioniem plānošanas procesu saskaņā ar Kotonū
      nolīgumu veic atbilstoši vispārējiem principiem, kas noteikti minētā nolīguma
      IV pielikuma 1.–14. pantā un šīs regulas 1. un 2. pantā.
   2. Izņemot 3. punktā paredzētos apstākļus, plānošanu veiks kopā ar attiecīgo
      partnervalsti vai reģionu, aizvien vairāk saskaņojot darbības ar attiecīgās
      partnervalsts vai reģiona nabadzības mazināšanas vai tamlīdzīgām stratēģijām.
      Plānošanas procesa agrīnā posmā Savienība un dalībvalstis savstarpēji apspriežas, lai
      sekmētu sadarbības pasākumu papildināmību un saskaņotību.
      Savienība apspriežas ar EIB par jautājumiem, kas attiecas uz tās kompetences jomām
      un darbībām, un ar citiem līdzekļu devējiem un attīstības dalībniekiem, tostarp
      pilsoniskās sabiedrības pārstāvjiem un reģionālajām un vietējām iestādēm.
      Komisija un vietēji pārstāvētās dalībvalstis tiecas pēc iespējas un vajadzības veikt
      kopīgu plānošanu. Visas pārējās dalībvalstis tiek aicinātas dot savu ieguldījumu, lai
      stiprinātu kopīgo Savienības ārējo darbību. Kopīgā plānošanā izmanto visu
      Savienības līdzekļu devēju salīdzinošās priekšrocības.
LV                                            15                                            LV
 ---pagebreak---    3. Tādos apstākļos, kas paredzēti Kotonū nolīguma IV pielikuma 3. panta 3. punktā un
      4. panta 5. punktā, Komisija var paredzēt īpašus noteikumus par vienpusēju attīstības
      palīdzības plānošanu un īstenošanu saskaņā ar attiecīgajām Savienības politikas
      jomām.
   4. Savienība principā piešķirs divpusēju palīdzību ne vairāk kā trim nozarēm.
                                           5. pants
                                    Plānošanas dokumenti
   1. Stratēģijas dokumenti ir dokumenti, kurus izstrādā Savienība un attiecīgā
      partnervalsts vai reģions, lai nodrošinātu saskaņotu politisko regulējumu attīstības
      sadarbībai atbilstīgi Kotonū nolīguma vispārējam pamatmērķim un darbības jomai,
      mērķiem un vispārējiem principiem un saskaņā ar minētā nolīguma IV pielikuma 2.,
      8. un 12.a pantā paredzētajiem principiem.
      Stratēģijas dokumentu sagatavošanai un īstenošanai jāatbilst palīdzības efektivitātes
      principiem: valsts atbildība, partnerība, koordinācija, saskaņošana, pielāgošana
      saņēmējai valstij vai reģionālajām sistēmām, pārredzamība, savstarpēja
      pārskatatbildība un orientēšanās uz rezultātiem, kā paredzēts šīs regulas 2. pantā.
      Plānošanas posmam principā ir jābūt sinhronizētam ar partnervalsts stratēģiskajiem
      cikliem.
   2. Ja attiecīgā partnervalsts vai reģions tam piekrīt, stratēģijas dokuments nav vajadzīgs
      (a)    valstīm vai reģioniem, kuros ir valsts attīstības stratēģija, kas izstrādāta kā
             attīstības plāns, vai līdzīgs attīstības dokuments, kuru kā attiecīgās daudzgadu
             indikatīvās programmas pamatu ir apstiprinājusi Komisija, pieņemot minēto
             dokumentu;
      (b)    valstīm vai reģioniem, par kuru kopīgu daudzgadu plānošanas dokumentu ir
             vienojusies Savienība un tās dalībvalstis;
      (c)    valstīm vai reģioniem, kuros jau ir kopīgs pamatdokuments, kurā paredzēta
             vispārēja Savienības pieeja attiecībām ar attiecīgo partnervalsti vai reģionu,
             tostarp Savienības attīstības politika;
      (d)    reģioniem, kam ir ar Savienību kopīgi saskaņota stratēģija;
      (e)    valstīm, kurās Savienība ir iecerējusi savu stratēģiju sinhronizēt ar jauno valsts
             ciklu, kas sākas pirms 2017. gada 1. janvāra; šādos gadījumos daudzgadu
             indikatīvajā programmā, kas paredzēta starpposmam no 2014. gada līdz jaunā
             valsts cikla sākumam, būs izklāstīta Savienības rīcība attiecībā uz šo valsti.
   3. Stratēģijas dokumenti nav vajadzīgi valstīm un reģioniem, kas saskaņā ar šo regulu
      saņem Savienības finansējuma sākotnējo piešķīrumu, kurš nepārsniedz
      EUR 50 miljonus laikposmā no 2014. līdz 2020. gadam. Šādos gadījumos daudzgadu
      indikatīvajās programmās būs izklāstīta Savienības rīcība attiecībā uz šīm valstīm vai
      reģioniem.
LV                                             16                                               LV
 ---pagebreak---       Ja 2. un 3. punktā minētie varianti partnervalstij vai reģionam nav pieņemami,
      sagatavo stratēģijas dokumentu.
   4. Izņemot gadījumus, kas minēti 4. panta 3. punktā, daudzgadu indikatīvās
      programmas būs balstītas uz dialogu ar partnervalsti vai reģionu un izstrādātas,
      pamatojoties uz stratēģijas dokumentiem vai līdzīgiem šajā pantā minētiem
      dokumentiem, un par tām slēgs nolīgumu ar attiecīgo valsti vai reģionu.
      Šajā regulā kopīgu daudzgadu plānošanas dokumentu, kas paredzēts 2. punkta
      b) apakšpunktā, ja tas atbilst šajā punktā noteiktajiem principiem un nosacījumiem,
      tostarp par indikatīvo līdzekļu piešķīrumiem, saskaņā ar 14. pantā paredzēto
      procedūru var uzskatīt par daudzgadu indikatīvo programmu, vienojoties ar
      partnervalsti vai reģionu.
      Daudzgadu indikatīvajās programmās noteiks prioritārās jomas, kas izvēlētas
      Savienības finansējumam, konkrētus mērķus, paredzamos rezultātus, darbības
      rezultātu rādītājus un indikatīvo finanšu piešķīrumu gan kopumā, gan katrai
      prioritārajai jomai.
   5. Papildus valstu un reģionu plānošanas dokumentiem Komisija un ĀKK, ko pārstāv
      ĀKK sekretariāts, saskaņā ar Kotonū nolīguma IV pielikuma 12.–14. pantā
      paredzētajiem principiem kopīgi sagatavos ĀKK iekšējās stratēģijas dokumentu un
      ar to saistītu daudzgadu indikatīvo programmu.
   6. Šīs regulas 4. panta 3. punktā minētie īpašie noteikumi var būt paredzēti īpašas
      atbalsta programmas veidā, ņemot vērā īpašus apstākļus, kas minēti šīs regulas
      6. panta 1. punktā.
                                          6. pants
         Plānošana valstīm un reģioniem krīzes, pēckrīzes vai nestabilā situācijā
   1. Izstrādājot plānošanas dokumentus valstīm un reģioniem krīzes, pēckrīzes vai
      nestabilā situācijā, pienācīgi tiks ņemta vērā neaizsargātība, konkrētas vajadzības un
      attiecīgo valstu un reģionu apstākļi.
      Pienācīga uzmanība jāpievērš konflikta novēršanai, valsts un miera veidošanai,
      pēckonflikta izlīgumam un atjaunošanas pasākumiem, kā arī sieviešu lomai šajos
      procesos.
      Ja partnervalstis vai reģioni ir tieši iesaistīti krīzes, pēckrīzes vai nestabilā situācijā
      vai tos ietekmē krīzes, pēckrīzes vai nestabila situācija, attiecībā uz visiem
      attiecīgajiem dalībniekiem īpašs uzsvars tiek likts uz tādu jomu koordinēšanas
      uzsākšanu kā palīdzība, rehabilitācija un attīstība, lai sekmētu pāreju no ārkārtas
      situācijas uz attīstības posmu un palielinātu izturētspēju. Plānošanā valstīm un
      reģioniem nestabilā situācijā vai valstīm un reģioniem, kur regulāri notiek dabas
      katastrofas, tiks paredzēta sagatavotība katastrofām un to novēršana, kā arī šādu
      katastrofu seku pārvarēšana.
   2. Valstīm un reģioniem krīzes, pēckrīzes vai nestabilā situācijā var veikt valsts vai
      reģiona sadarbības stratēģijas ad hoc pārskatu. Šādos pārskatos var ierosināt
      konkrētas un pielāgotas stratēģijas, lai nodrošinātu pāreju uz ilgtermiņa sadarbību un
LV                                            17                                                  LV
 ---pagebreak---             attīstību, veicinot labāku koordinēšanu un pāreju starp humanitārās un attīstības
            politikas instrumentiem.
                                                7. pants
                         Plānošanas dokumentu apstiprināšana un grozīšana
   1.       Plānošanas dokumentus, tostarp tajos ietvertos indikatīvos piešķīrumus Komisija
            apstiprina saskaņā ar 14. pantā paredzēto procedūru.
            Vienlaikus ar plānošanas dokumentu nosūtīšanu 14. pantā minētajai EAF komitejai
            Komisija informēšanas nolūkā nosūta tos arī Apvienotajai parlamentārajai
            asamblejai.
            Vēlāk plānošanas dokumentus apstiprina attiecīgā ĀKK valsts vai reģions. Valstis
            vai reģioni, kas nav parakstījuši plānošanas dokumentus, ir tiesīgi pretendēt uz
            finansējumu atbilstoši nosacījumiem, kas paredzēti šīs regulas 4. panta 3. punktā.
   2.       Stratēģijas dokumentus un daudzgadu indikatīvās programmas, tostarp tajos ietvertos
            indikatīvos piešķīrumus, var pielāgot, ņemot vērā Kotonū nolīguma IV pielikuma 5.,
            11. un 14. pantā paredzētos pārskatus.
   3.       Procedūru, kas paredzēta 14. pantā, piemēro arī būtiskiem grozījumiem, kuru
            rezultātā ievērojami tiek mainīta stratēģija, tās plānošanas dokumenti un/vai
            plānojamais resursu piešķīrums. Attiecīgos gadījumos ĀKK valsts vai reģions vēlāk
            apstiprina attiecīgos plānošanas dokumentu papildinājumus.
   4.       Procedūru, kas minēta 1. punktā, nepiemēro nebūtiskiem plānošanas dokumentu
            grozījumiem, veicot tehniskas korekcijas, no jauna piešķirot finansējumu indikatīvajā
            piešķīrumā katrai prioritārajai jomai vai palielinot/samazinot sākotnējā indikatīvā
            piešķīruma apjomu par mazāk nekā 20 %, ja šie grozījumi neskar šajos dokumentos
            noteiktās prioritārās jomas un mērķus. Šādā gadījumā Komisija par grozījumiem
            paziņo EAF komitejai viena mēneša laikā.
   5.       Pienācīgi pamatotu, nenovēršamu un steidzamu iemeslu dēļ, piemēram, krīzes vai
            demokrātijas, tiesiskuma, cilvēktiesību vai pamatbrīvību apdraudējuma gadījumā,
            tostarp gadījumos, kas minēti 6. panta 2. punktā, var izmantot 14. panta 10. punktā
            minēto procedūru, lai grozītu 5. pantā minētos plānošanas dokumentus.
                                           III SADAĻA
                                          ĪSTENOŠANA
                                                8. pants
                                     Vispārējā īstenošanas sistēma
   ĀKK valstīm un reģioniem sniegto palīdzību, ko saskaņā ar Kotonū nolīgumu pārvalda
   Komisija un EIB, īsteno saskaņā ar Iekšējā nolīguma 10. panta 2. punktā minēto Finanšu
   regulu (turpmāk "EAF Finanšu regula").
LV                                                 18                                             LV
 ---pagebreak---                                           9. pants
        Rīcības programmu, atsevišķu pasākumu un īpašu pasākumu pieņemšana
   1. Komisija attiecīgos gadījumos pieņem gada rīcības programmas, pamatojoties uz
      indikatīvās plānošanas dokumentiem, kas minēti 5. pantā.
      Ja darbības ir periodiskas, tā var pieņemt daudzgadu rīcības programmas laikposmam
      līdz trim gadiem.
      Ja nepieciešams, pirms vai pēc gada vai daudzgadu rīcības programmu pieņemšanas
      darbību var pieņemt kā atsevišķu pasākumu.
   2. Komisija sagatavo rīcības programmas un atsevišķus pasākumus kopā ar attiecīgo
      partnervalsti vai reģionu, iesaistot vietējās dalībvalstis un vajadzības gadījumā
      saskaņojot ar citiem līdzekļu devējiem, īpaši saistībā ar kopējām programmām, un ar
      EIB.
      Rīcības programmās katrai darbībai precizē paredzētos mērķus, gaidāmos rezultātus
      un galvenās darbības, īstenošanas metodes, budžetu un indikatīvo grafiku, visus
      saistītos atbalsta pasākumus un darbības rezultātu uzraudzības pasākumus.
      Programmās norāda, kā tiek ņemtas vērā esošās vai plānotās EIB darbības.
   3. Gadījumos, kas minēti 4. panta 3. punktā, un neparedzētu vajadzību gadījumos
      Komisija var pieņemt īpašus pasākumus.
   4. Šā panta 1. punktā noteiktās rīcības programmas un atsevišķos pasākumus, kam
      Savienības finanšu palīdzība pārsniedz EUR 10 miljonus, un īpašos pasākumus,
      kuriem Savienības palīdzība pārsniedz EUR 30 miljonus, Komisija pieņem atbilstīgi
      šīs regulas 14. pantā minētajai pārbaudes procedūrai.
      Šī procedūra nav jāpiemēro rīcības programmām un pasākumiem, kuru finansējums
      nesasniedz minētos sliekšņus, un to nebūtiskiem grozījumiem. Nebūtiski grozījumi ir
      tehniskas korekcijas, piemēram, pagarinot īstenošanas periodu, no jauna piešķirot
      līdzekļus prognozētajā budžetā vai palielinot vai samazinot budžeta apjomu mazāk
      nekā par 20 % no sākotnējā budžeta apjoma, ja šādi grozījumi būtiski neietekmē
      sākotnējos rīcības programmas vai pasākuma mērķus. Šādā gadījumā Komisija
      pieņem rīcības programmas un pasākumus, kā arī to nebūtiskus grozījumus un viena
      mēneša laikā paziņo par tiem EAF komitejai.
      Pienācīgi pamatotu, nenovēršamu un steidzamu iemeslu dēļ, piemēram, krīzes vai
      demokrātijas, tiesiskuma, cilvēktiesību vai pamatbrīvību apdraudējuma gadījumā,
      Komisija saskaņā ar 14. panta 10. punktā minēto procedūru var pieņemt atsevišķus
      vai īpašus pasākumus vai esošo rīcības programmu un pasākumu grozījumus.
   5. Komisija saskaņā ar 14. pantā paredzēto procedūru pieņem īpašas rīcības
      programmas attiecībā uz atbalsta izdevumiem, kas minēti Iekšējā nolīguma 6. panta
      2. punktā. Visas izmaiņas rīcības programmās atbalsta izdevumiem pieņem saskaņā
      ar minēto procedūru.
   6. Projekta līmenī veic piemērotu vides pētījumu, tostarp par klimata pārmaiņām un
      ietekmi uz bioloģisko daudzveidību, kā arī attiecīgos gadījumos ietekmes uz vidi
LV                                           19                                           LV
 ---pagebreak---             novērtējumu videi jutīgiem projektiem, jo īpaši svarīgiem jauniem infrastruktūras
            objektiem. Ja nepieciešams, sektorālo programmu īstenošanā izmanto stratēģisko
            ietekmes uz vidi novērtējumu. Nodrošina vides novērtējumā ieinteresēto personu
            iesaistīšanos un sabiedrībai pieejamus rezultātus.
                                               10. pants
                                    Dalībvalstu papildu iemaksas
   1.       Dalībvalstis pēc savas ierosmes var sniegt Komisijai vai EIB brīvprātīgas iemaksas
            saskaņā ar Iekšējā nolīguma 1. panta 9. punktu, lai palīdzētu sasniegt Kotonū
            nolīguma mērķus veidā, kas nav saistīts ar līdzfinansējumu. Šīs iemaksas neietekmē
            vispārējo fondu sadali saskaņā ar 11. EAF. Tās pielīdzina dalībvalstu kārtējām
            iemaksām, kas minētas Iekšējā nolīguma 1. panta 2. punktā, izņemot Iekšējā
            nolīguma 6. un 7. panta noteikumus, kuriem nosaka īpašus noteikumus divpusēju
            iemaksu nolīgumā.
   2.       Rezervēšanu veic vienīgi pienācīgi pamatotos apstākļos, kā, piemēram, reaģējot uz
            4. panta 3. punktā minētajiem izņēmuma apstākļiem. Tādā gadījumā Komisijai vai
            EIB uzticētās brīvprātīgās iemaksas uzskata par piešķirtajiem ieņēmumiem saskaņā
            ar EAF Finanšu regulu.
   3.       Papildu līdzekļus iekļauj plānošanas un pārskatīšanas procesā un gada rīcības
            programmās, atsevišķajos pasākumos un īpašajos pasākumos, kas minēti šajā regulā,
            un tie atspoguļo partnervalsts vai reģiona atbildību.
   4.       Visas tā rezultātā radušās izmaiņas rīcības programmās, atsevišķajos pasākumos un
            īpašajos pasākumos Komisija pieņem saskaņā ar 9. panta noteikumiem.
   5.       Dalībvalstis, kas uztic Komisijai vai EIB papildu brīvprātīgās iemaksas, lai palīdzētu
            sasniegt Kotonū nolīguma mērķus, iepriekš informē Padomi un EAF/IM komiteju
            par šīm iemaksām.
                                               11. pants
                                   Nodokļi, nodevas un maksājumi
   Savienības palīdzība nerada īpašus nodokļus, nodevas vai maksājumus un neizraisa to
   iekasēšanu.
   Neskarot Kotonū nolīguma IV pielikuma 31. pantu, šādi nodokļi, nodevas un maksājumi var
   būt atbilstīgi saskaņā ar noteikumiem, kas paredzēti Iekšējā nolīguma 10. panta 2. punktā
   minētajā EAF Finanšu regulā.
                                               12. pants
                              Savienības finansiālo interešu aizsardzība
   1.       Komisija veic atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu, ka, īstenojot saskaņā ar šo
            regulu finansētas darbības, Savienības finansiālās intereses tiek aizsargātas,
            piemērojot aizsargpasākumus pret krāpšanu, korupciju un jebkādām citām
            nelikumīgām darbībām, veicot efektīvas pārbaudes un, ja ir atklāti pārkāpumi,
            atgūstot vai attiecīgā gadījumā pieprasot kompensēt nepamatoti izmaksātās summas
LV                                                 20                                              LV
 ---pagebreak---             un attiecīgā gadījumā piemērojot              iedarbīgus, samērīgus  un   preventīvus
            administratīvus un finansiālus sodus.
   2.       Komisijai vai tās pārstāvjiem un Revīzijas palātai ir tiesības, pārbaudot dokumentus
            un veicot pārbaudes uz vietas, revidēt un pārbaudīt visus dotāciju saņēmējus,
            līgumslēdzējus un apakšuzņēmējus, kuri šīs regulas ietvaros ir saņēmuši Savienības
            līdzekļus.
   3.       Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) var veikt izmeklēšanu, tostarp
            klātienes pārbaudes un inspekcijas, saskaņā ar noteikumiem un procedūrām, kas
            izklāstītas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 1073/199928 un
            Padomes Regulā (Euratom, EK) Nr. 2185/9629, lai noteiktu, vai saistībā ar dotāciju
            līgumu vai dotāciju lēmumu, vai līgumu, kas finansēts šīs regulas ietvaros, ir notikusi
            krāpšana, korupcija vai jebkādas citas nelikumīgas darbības, kas ietekmē Savienības
            finansiālās intereses.
   4.       Neskarot 1., 2. un 3. punktu, sadarbības nolīgumos ar trešām valstīm un
            starptautiskām organizācijām, līgumos, dotāciju nolīgumos un dotāciju lēmumos, kas
            izriet no šīs regulas īstenošanas, ir iekļauti noteikumi, kas nepārprotami nosaka
            Komisijas, Revīzijas palātas un OLAF pilnvaras veikt šādas revīzijas, inspekcijas un
            pārbaudes uz vietas saskaņā ar to attiecīgajām kompetencēm.
                                                  13. pants
    Noteikumi par valstspiederību un izcelsmi attiecībā uz publiskā iepirkuma, dotāciju un citām
                                          piešķiršanas procedūrām
   Noteikumi par valstspiederību un izcelsmi attiecībā uz publiskā iepirkuma, dotāciju un citām
   piešķiršanas procedūrām ir noteikti Kotonū nolīguma IV pielikuma 20. pantā.
                                                IV SADAĻA
                            LĒMUMU PIEŅEMŠANAS PROCEDŪRAS
                                                  14. pants
                                          EAF komitejas pienākumi
   1.       Eiropas Attīstības fonda komiteja (EAF komiteja), kas izveidota ar Iekšējā nolīguma
            8. pantu, sniedz atzinumus saskaņā ar 3.–10. punktā paredzēto procedūru.
            EIB novērotājs piedalās EAF komitejas darbā attiecībā uz jautājumiem, kas saistīti ar
            banku.
   2.       EAF komitejas uzdevumi attiecas uz pienākumiem, kas minēti šīs regulas II un
            III sadaļā:
            (a)    Savienības palīdzības plānošana saistībā ar 11. EAF un plānošanas pārskats,
                   īpaši veltot uzmanību valsts, reģionālām un ĀKK iekšējām stratēģijām; un
   28
           OV L 136, 31.5.1999., 1. lpp.
   29
           OV L 292, 15.11.1996., 2. lpp.
LV                                                    21                                            LV
 ---pagebreak---       (b)   Savienības un tās dalībvalstu palīdzības īstenošanas pārraudzība, kas cita starpā
            ietver palīdzības ietekmi uz nabadzības mazināšanu, nozaru aspektus,
            transversālus jautājumus, izpildes vietas līmeņa koordināciju ar dalībvalstīm un
            citiem līdzekļu devējiem un 2. pantā minēto palīdzības efektivitātes principu
            izpildi.
   3. Kad EAF komiteja ir aicināta sniegt savu atzinumu, Komisijas pārstāvis EAF
      komitejai iesniedz projektu par veicamajiem pasākumiem, ievērojot termiņu, kas
      paredzēts tās reglamentā. EAF komiteja sniedz atzinumu termiņā, kuru priekšsēdētājs
      var noteikt atbilstīgi jautājuma steidzamībai, bet kas nepārsniedz 30 dienas.
      Kamēr EAF komiteja nav sniegusi atzinumu, ikviens EAF komitejas loceklis var
      ierosināt grozījumus, un priekšsēdētājs var iesniegt pasākuma projekta grozītas
      redakcijas.
      Priekšsēdētājs cenšas rast tādus risinājumus, kuriem ir visplašākais iespējamais
      atbalsts EAF komitejā. Priekšsēdētājs informē EAF komiteju par to, kādā veidā ir
      ņemtas vērā apspriedes un ierosinājumi grozījumu veikšanai, jo īpaši attiecībā uz
      tiem ierosinājumiem, kuri saņēmuši plašu atbalstu EAF komitejā.
   4. Atzinuma iesniegšanu apstiprina ar kvalificētu balsu vairākumu, kas paredzēts
      Iekšējā nolīguma 8. panta 3. punktā, pamatojoties uz dalībvalstu balsu svēršanu, kā
      izklāstīts Iekšējā nolīguma 8. panta 2. punktā.
   5. Ja EAF komiteja sniedz pozitīvu atzinumu, Komisija pieņem pasākumus, ko piemēro
      nekavējoties.
   6. Ja EAF komiteja sniedz negatīvu atzinumu, Komisija pasākumus nepieņem. Ja
      pasākumi tiek uzskatīti par nepieciešamiem, priekšsēdētājs var vai nu divu mēnešu
      laikā pēc negatīva atzinuma sniegšanas iesniegt EAF komitejai pasākumu projekta
      grozītu redakciju, vai viena mēneša laikā pēc šāda atzinuma sniegšanas iesniegt
      pasākumu projektu 9. punktā minētajai pārsūdzības komitejai turpmākai
      apspriešanai.
   7. Ja atzinums netiek sniegts, Komisija pasākumu projektu var pieņemt, izņemot
      turpmāk otrajā daļā paredzēto gadījumu. Ja Komisija pasākumus nepieņem,
      priekšsēdētājs var iesniegt EAF komitejai to grozītas redakcijas.
      Komisija nepieņem pasākumus, ja vienkāršs EAF komitejas locekļu vairākums pret
      to iebilst. Tādā gadījumā, ja pasākumi tiek uzskatīti par nepieciešamiem,
      priekšsēdētājs var divu mēnešu laikā pēc balsošanas iesniegt EAF komitejai
      pasākumu projekta grozītu redakciju, vai viena mēneša laikā pēc negatīva atzinuma
      sniegšanas iesniegt pasākumu projektu 9. punktā minētajai pārsūdzības komitejai
      turpmākai apspriešanai.
   8. Ja EAF komitejas atzinums ir jāsaņem rakstiskā procedūrā, šādu procedūru beidz bez
      rezultāta, ja atzinuma sniegšanai noteiktajā termiņā tā nolemj EAF komitejas
      priekšsēdētājs vai to pieprasa EAF komitejas locekļi ar vienkāršu balsu vairākumu.
   9. Pārsūdzības komiteja savu reglamentu pieņem ar savu locekļu vienkāršu balsu
      vairākumu pēc Komisijas priekšlikuma. Ja tiek lūgts pārsūdzības komitejas atzinums,
      tā sanāk ne agrāk kā 14 dienas, izņemot pienācīgi pamatotus gadījumus, un ne vēlāk
LV                                           22                                               LV
 ---pagebreak---             kā 6 nedēļas pēc jautājuma iesniegšanas komitejā. Neskarot 3. punkta pirmo daļu,
            pārsūdzības komiteja sniedz atzinumu divu mēnešu laikā pēc jautājuma iesniegšanas
            ar kvalificētu balsu vairākumu, kas paredzēts Iekšējā nolīguma 8. panta 3. punktā,
            pamatojoties uz dalībvalstu balsu vērtējumu, kā izklāstīts Iekšējā nolīguma 8. panta
            2. punktā. Pārsūdzības komiteju vada Komisijas pārstāvis.
            Priekšsēdētājs nosaka pārsūdzības komitejas sanāksmes datumu, cieši sadarbojoties
            ar komitejas locekļiem, lai dalībvalstis, Komisija un EIB attiecībā uz jautājumiem,
            kas saistīti ar banku, varētu nodrošināt pienācīgu pārstāvības līmeni.
            Ja pārsūdzības komiteja sniedz pozitīvu atzinumu, Komisija pieņem pasākumus. Ja
            pārsūdzības komiteja atzinumu nesniedz, Komisija var pieņemt pasākumus. Ja
            pārsūdzības komiteja sniedz negatīvu atzinumu, Komisija pasākumus nepieņem.
   10.      Ja ir atsauce uz šo punktu, Komisija pieņem pasākumus, ko bez iepriekšējas
            iesniegšanas EAF komitejai piemēro nekavējoties un kas paliek spēkā pieņemta vai
            grozīta dokumenta, rīcības programmas vai pasākuma darbības laikā.
            Vēlākais 14 dienas pēc tā pieņemšanas priekšsēdētājs iesniedz pasākumus EAF
            komitejai, lai saņemtu tās atzinumu.
            Ja EAF komiteja sniedz negatīvu atzinumu saskaņā ar šā panta 3. un 4. punktu,
            Komisija nekavējoties atceļ saskaņā ar pirmo daļu pieņemtos pasākumus.
                                               15. pants
                                  Āfrikas Miera nodrošināšanas fonds
   ĀKK iekšējās indikatīvajās programmās rezervē finansējumu Āfrikas Miera nodrošināšanas
   fondam. Šo finansējumu var papildināt reģionālo indikatīvo programmu ietvaros. Piemēro
   šādu īpašu procedūru, kas paredzēta turpmākajos punktos:
   (a)      pēc Āfrikas Savienības pieprasījuma, ko apstiprinājusi ĀKK Vēstnieku komiteja,
            Komisija sagatavo daudzgadu rīcības programmas, precizējot paredzētos mērķus,
            iespējamo pasākumu jomu un veidu un īstenošanas noteikumus. Katras rīcības
            programmas pielikumā apraksta katra iespējamā pasākuma veida konkrētās lēmumu
            pieņemšanas procedūras atbilstīgi pasākuma veidam, apjomam un steidzamībai;
   (b)      rīcības programmas, tostarp a) punktā minēto pielikumu un jebkādas tā izmaiņas,
            apspriež Padomes attiecīgās sagatavošanas darba grupas un Politikas un drošības
            komiteja, un to ar kvalificētu balsu vairākumu pieņem Pastāvīgo pārstāvju komiteja,
            kā noteikts Iekšējā nolīguma 8. panta 3. punktā, pirms tās pieņem Komisija;
   (c)      rīcības programmas, izņemot a) punktā minēto pielikumu, ir pamats finansēšanas
            nolīgumam, ko noslēdz starp Komisiju un Āfrikas Savienību;
   (d)      katru iesaistīšanās pasākumu, ko paredzēts īstenot saskaņā ar finansēšanas nolīgumu,
            iepriekš apstiprina Politikas un drošības komiteja; atbilstīgās Padomes darba
            sagatavošanas grupas laikus tiek informētas vai ar tām apspriežas pirms pasākumu
            nosūtīšanas Politikas un drošības komitejai saskaņā ar b) punktā minētajām
            konkrētām lēmumu pieņemšanas procedūrām, lai nodrošinātu, ka līdztekus
LV                                                 23                                            LV
 ---pagebreak---             militāriem un drošības aspektiem ir ņemti vērā arī paredzēto pasākumu attīstības
            aspekti;
   (e)      Komisija katru gadu informatīvos nolūkos sagatavo Padomei un EAF komitejai
            darbības pārskatu par līdzekļu izmantojumu un — pēc Padomes vai EAF komitejas
            pieprasījuma — precizē saistības un izmaksas, kas ir vai nav saistītas ar OAP.
   Savienība turpina izskatīt iespējas izmantot alternatīvus turpmākus finansēšanas avotus,
   tostarp kopējās ārpolitikas un drošības politikas finansēšanas avotus.
                                               16. pants
                                   Ieguldījumu mehānisma komiteja
   1.       Ieguldījumu mehānisma (IM) komitejā, kas izveidota EIB pakļautībā ar Iekšējā
            nolīguma 9. pantu, ir dalībvalstu pārstāvji un Komisijas pārstāvis. Uzaicina
            piedalīties Padomes Ģenerālsekretariāta pārstāvi un EĀDD pārstāvi. Katra
            dalībvalsts, kā arī Komisija ieceļ vienu pārstāvi un vienu ieceltu aizstājēju. Lai
            saglabātu nepārtrauktību, IM komitejas priekšsēdētāju ievēlē IM komitejas locekļi no
            sava vidus uz divu gadu laikposmu. EIB nodrošina komitejas sekretariātu un
            palīgdienestus. Balso tikai IM komitejas locekļi, ko iecēlušas dalībvalstis, vai to
            aizstājēji.
            Padome ar vienbalsīgu lēmumu pieņem IM komitejas reglamentu, pamatojoties uz
            priekšlikumu, ko EIB izstrādā pēc apspriešanās ar Komisiju.
            IM komiteja pieņem lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu. Balsu sadalījums ir
            tāds, kā noteikts Iekšējā nolīguma 8. pantā.
            IM komitejas sanāksmes notiek vismaz četras reizes gadā. Papildu sanāksmes sasauc
            pēc EIB vai komitejas locekļu pieprasījuma, kā izklāstīts reglamentā. Turklāt IM
            komiteja var sniegt atzinumu, izmantojot rakstisku procedūru atbilstīgi tās
            reglamentam.
   2.       IM komiteja apstiprina:
            (a)    darbības pamatnostādnes par IM īstenošanu;
            (b)    IM ieguldījumu stratēģijas un uzņēmējdarbības plānus, pamatojoties uz Kotonū
                   nolīguma mērķiem un Savienības attīstības politikas vispārējiem principiem;
            (c)    IM gada ziņojumus;
            (d)    visus vispārējās politikas dokumentus, tostarp novērtējuma ziņojumus, kuri
                   attiecas uz IM.
   3.       IM komiteja sniedz atzinumu par:
            (a)    priekšlikumiem piešķirt procentu subsīdijas saskaņā ar Kotonū nolīguma
                   II pielikuma 2. panta 7. punktu un 4. panta 2. punkta b) apakšpunktu. Minētajos
                   gadījumos IM komiteja sniedz atzinumu arī par šādas procentu subsīdijas
                   izmantošanu;
LV                                                 24                                              LV
 ---pagebreak---       (b)    priekšlikumiem par IM ieguldījumu jebkurā projektā, par ko Komisija sniegusi
             negatīvu atzinumu;
      (c)    citiem priekšlikumiem saistībā ar IM, pamatojoties uz vispārējiem principiem,
             kuri noteikti IM darbības pamatnostādnēs.
      Lai racionalizētu apstiprināšanas gaitu nelielām darbībām, IM komiteja var sniegt
      labvēlīgu atzinumu par EIB priekšlikumiem attiecībā uz vispārējiem piešķīrumiem
      (procentu subsīdijām, tehnisko palīdzību) vai vispārējām atļaujām (aizdevumiem,
      pašu kapitālu), ko pēc tam bez turpmāka IM komitejas un/vai Komisijas atzinuma
      EIB piešķir atsevišķiem projektiem saskaņā ar vispārējo piešķīrumu/atļauju
      kritērijiem, iekļaujot maksimālo apakšpiešķīrumu katram projektam.
      Turklāt EIB pārvaldes iestādes var dažkārt pieprasīt, lai IM komiteja sniedz atzinumu
      par visiem finansējuma priekšlikumiem vai dažām finansējuma priekšlikumu
      kategorijām.
   4. EIB pienākums ir laikus iesniegt IM komitejai visus jautājumus, kam vajadzīgs IM
      komitejas apstiprinājums vai atzinums, kā paredzēts attiecīgi 2. un 3. punktā. Jebkuru
      priekšlikumu, ko iesniedz IM komitejai atzinumam, izstrādā saskaņā ar attiecīgajiem
      kritērijiem un principiem, kuri izklāstīti IM darbības pamatnostādnēs.
   5. EIB cieši sadarbojas ar Komisiju un vajadzības gadījumā saskaņo savas darbības ar
      citiem līdzekļu devējiem. Jo īpaši:
      (a)    EIB kopīgi ar Komisiju sagatavo vai pārskata 2. punkta a) apakšpunktā minētās
             darbības pamatnostādnes. EIB ir atbildīga par atbilstību pamatnostādnēm un
             nodrošina, ka tās atbalstītajos projektos ievēro starptautiskos sociālos un vides
             standartus un ka šie projekti ir saskaņoti ar Kotonū nolīguma mērķiem,
             Savienības attīstības politikas vispārējiem principiem, kā arī attiecīgās valsts
             vai reģionālās sadarbības stratēģijām;
      (b)    EIB, izstrādājot ieguldījumu stratēģijas, uzņēmējdarbības plānus un vispārējās
             politikas dokumentus, lūdz Komisijas atzinumu;
      (c)    EIB informē Komisiju par tās pārvaldītajiem projektiem saskaņā ar 18. panta
             1. punktu. Projekta novērtēšanas posmā tā lūdz Komisijas atzinumu par
             projekta saskaņotību ar attiecīgo valsts sadarbības stratēģiju vai reģionālās
             sadarbības stratēģiju, vai, vajadzības gadījumā, ar IM vispārējiem mērķiem;
      (d)    izņemot procentu subsīdijas, kas iekļautas vispārējā piešķīrumā, kā minēts
             3. punkta a) apakšpunktā, projekta novērtēšanas posmā EIB lūdz arī Komisijas
             piekrišanu par jebkuru priekšlikumu, kas iesniegts IM komitejai par procentu
             subsīdiju — attiecībā uz tā atbilstību Kotonū nolīguma II pielikuma 2. panta
             7. punktam un 4. panta 2. punktam un kritērijiem, kas noteikti IM darbības
             pamatnostādnēs.
      Ja Komisija nav sniegusi negatīvu atzinumu par minēto priekšlikumu trīs nedēļas pēc
      priekšlikuma iesniegšanas, uzskata, ka tā ir sniegusi labvēlīgu atzinumu vai ir
      piekritusi priekšlikumam. Attiecībā uz atzinumiem par finanšu vai valsts sektora
      projektiem, kā arī vienošanos par procentu likmju subsīdijām Komisija var pieprasīt,
LV                                            25                                               LV
 ---pagebreak---           lai tai iesniedz galīgo projekta priekšlikumu atzinuma sniegšanai vai apstiprināšanai
          divas nedēļas pirms tā nosūtīšanas IM komitejai.
   6.     EIB neveic nevienu 3. punktā minēto darbību, ja IM komiteja nav sniegusi labvēlīgu
          atzinumu.
          Pēc IM komitejas labvēlīga atzinuma saņemšanas EIB lemj par priekšlikumu saskaņā
          ar savām procedūrām. Jo īpaši tā var nolemt nevirzīt priekšlikumu tālāk. EIB regulāri
          informē IM komiteju un Komisiju par gadījumiem, kad tā nolemj nevirzīt
          priekšlikumu tālāk.
          Par aizdevumiem no saviem līdzekļiem un par IM ieguldījumiem, par ko netiek lūgts
          IM komitejas atzinums, EIB lemj saskaņā ar savām procedūrām un — Ieguldījumu
          mehānisma gadījumā — saskaņā ar Ieguldījumu mehānisma darbības
          pamatnostādnēm un ieguldījumu stratēģijām, ko apstiprinājusi IM komiteja.
          Neatkarīgi no IM komitejas negatīva atzinuma par priekšlikumu piešķirt procentu
          subsīdiju EIB var turpināt priekšlikumu ar konkrēto aizdevumu bez procentu
          subsīdijas guvuma. EIB regulāri informē IM komiteju un Komisiju par katru
          gadījumu, kad tā tādējādi nolemj turpināt virzīt priekšlikumu tālāk.
          Ievērojot IM darbības pamatnostādnēs noteiktos nosacījumus un ja konkrētā
          aizdevuma vai IM ieguldījuma būtiskais mērķis paliek nemainīgs, EIB var pieņemt
          lēmumu grozīt noteikumus IM aizdevumam vai ieguldījumam, par ko IM komiteja
          sniegusi labvēlīgu atzinumu saskaņā ar 3. punktu, vai jebkuram aizdevumam, par ko
          IM komiteja sniegusi labvēlīgu atzinumu par procentu subsīdijām. Jo īpaši EIB var
          pieņemt lēmumu palielināt aizdevuma vai IM ieguldījuma summu līdz pat 20 %.
          Tāda palielinājuma rezultātā attiecībā uz projektiem ar procentu subsīdijām, kas
          minētas Kotonū nolīguma II pielikuma 2. panta 7. punktā, var proporcionāli pieaugt
          procentu subsīdijas vērtība. EIB regulāri informē IM komiteju un Komisiju par katru
          gadījumu, kad tā tādējādi nolemj virzīt priekšlikumu tālāk. Par projektiem, uz ko
          attiecas Kotonū nolīguma II pielikuma 2. panta 7. punkts, ja tiek pieprasīts subsīdijas
          vērtības palielinājums, tad IM komitejai lūdz sniegt atzinumu, pirms EIB veic
          turpmākus pasākumus.
   7.     EIB pārvalda IM ieguldījumus un visus līdzekļus, kas ir IM kontā saskaņā ar Kotonū
          nolīguma mērķiem. Tā jo īpaši var piedalīties to juridisko personu pārvaldības un
          uzraudzības struktūrās, kurās veikti ieguldījumi, izmantojot IM, un tā saskaņā ar IM
          darbības pamatnostādnēm var īstenot, nodot citiem un grozīt tiesības, kas saistītas ar
          IM.
                                            V SADAĻA
                                   NOBEIGUMA NOTEIKUMI
                                              17. pants
                                Trešās valsts vai reģiona līdzdalība
   Lai nodrošinātu Savienības palīdzības saskaņotību un efektivitāti, Komisija var pieņemt
   lēmumu, ka jaunattīstības valstis, kas nav ĀKK valstis, un reģionālās integrācijas struktūras ar
LV                                                26                                                LV
 ---pagebreak---    ĀKK līdzdalību, kuras veicina reģionālu sadarbību un integrāciju, par ko ir tiesības pretendēt
   uz Savienības palīdzību citu Savienības ārējās darbības finansēšanas instrumentu ietvaros, ir
   tiesīgas pretendēt uz līdzekļiem, kas minēti Iekšējā nolīguma 1. panta 2. punkta
   a) apakšpunkta i) daļā, ja attiecīgais projekts vai programma ir reģionāla vai pārrobežu un
   atbilst Kotonū nolīguma IV pielikuma 6. pantam. Aizjūras zemes un teritorijas ("AZT"), kas
   ir tiesīgas pretendēt uz Savienības palīdzību saskaņā ar Lēmumu [...], un Savienības tālākie
   reģioni arī var piedalīties reģionālās sadarbības projektos vai programmās; finansējums, kas
   paredzēts, lai nodrošinātu šo teritoriju un tālāko reģionu līdzdalību, ir papildus tiem
   līdzekļiem, kas minēti Iekšējā nolīguma 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta i) daļā. Būtu jāņem
   vērā dalībvalstu, to tālāko reģionu, AZT un ĀKK valstu pastiprinātas sadarbības mērķis un,
   vajadzības gadījumā, jāizveido koordinēšanas mehānismi. Pasākumus šāda finansējuma un
   11. Finanšu regulā minēto finansējuma veidu nodrošināšanai var paredzēt stratēģijas
   dokumentos un daudzgadu indikatīvajās programmās, kā arī šīs regulas 9. pantā minētajās
   rīcības programmās un pasākumos.
                                                 18. pants
                     EAF palīdzības uzraudzība, ziņojumu sniegšana un novērtēšana
   1.        Komisija un EIB regulāri uzrauga savas darbības un pārskata progresu, kas panākts
             ceļā uz iecerēto rezultātu sasniegšanu. Komisija veiks arī novērtējumus par savas
             nozaru politikas un darbību ietekmi un efektivitāti, kā arī plānošanas efektivitāti,
             attiecīgos gadījumos veicot neatkarīgu ārēju novērtējumu. Novērtējumos būtu
             jāvadās pēc ESAO/DAC paraugprakses principiem, lai pārliecinātos, vai ir sasniegti
             īpašie mērķi, attiecīgā gadījumā ņemot vērā dzimumu līdztiesību, un lai sagatavotu
             ieteikumus nolūkā uzlabot turpmākās darbības.
             EIB regulāri informē Komisiju par to projektu īstenošanu, kas tiek finansēti no tās
             pārvaldītajiem 11. EAF resursiem, atbilstoši Ieguldījuma mehānisma darbības
             pamatnostādnēs noteiktajām procedūrām.
   2.        Komisija ar EAF komitejas un EIB starpniecību informatīvos nolūkos nosūta savus
             novērtējuma ziņojumus dalībvalstīm. Rezultātus izmantos kā atgriezenisko saiti
             programmas izstrādē un resursu piešķiršanā.
   3.        Saskaņā ar šo regulu sniegtās Savienības palīdzības novērtēšanas posmā Komisija
             atbilstīgi iesaista visas ieinteresētās personas, un attiecīgā gadījumā tā var mēģināt
             veikt kopīgus novērtējumus ar ES dalībvalstīm, citiem līdzekļu devējiem un attīstības
             partneriem.
   4.        Komisija novērtē panākumus, kas gūti, īstenojot 11. EAF, un reizi divos gados, sākot
             ar 2016. gadu, iesniedz Padomei ziņojumu par īstenošanu un rezultātiem un, ciktāl
             iespējams, par Savienības finanšu palīdzības galvenajiem rezultātiem un ietekmi.
             Minēto ziņojumu nosūta arī Eiropas Parlamentam, Eiropas Ekonomikas un sociālo
             lietu komitejai un Reģionu komitejai.
   5.        Ziņojumā, ko sagatavo reizi divos gados, ietver informāciju par iepriekšējā gadā
             finansētajiem pasākumiem, uzraudzības un novērtējuma rezultātiem, attiecīgo
             attīstības partneru iesaistīšanu, kā arī saistību un maksājumu apropriāciju izpildi,
             norādot sadalījumu pa valstīm, reģioniem un sadarbības jomām.
LV                                                   27                                             LV
 ---pagebreak---    6.        Ziņojumā novērtē palīdzības rezultātus, pēc iespējas vairāk izmantojot īpašus un
             izmērāmus šīs palīdzības nozīmes rādītājus attiecībā uz Kotonū nolīguma mērķu
             sasniegšanu. Tajā ietver galvenās gūtās atziņas un turpmākus pasākumus pēc
             ieteikumiem iepriekšējo gadu novērtējumos.
   7.        Savienība un tās dalībvalstis veic darbību izvērtēšanu, novērtējot saistību un
             maksājumu izpildes līmeni un sniegtās palīdzības nodrošinātos rezultātus un ietekmi.
             Izvērtēšanu veic, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumu.
   8.        EIB informē IM komiteju par panākumiem saistībā ar IM mērķu sasniegšanu.
             Saskaņā ar Kotonū nolīguma II pielikuma 6.B pantu IM vispārējos darbības
             rezultātus kopīgi pārskata 11. EAF termiņa vidusposmā un nobeigumā. Vidusposma
             pārskatu veic neatkarīgi ārējie eksperti sadarbībā ar EIB, un to dara pieejamu IM
             komitejai.
                                              19. pants
                   Klimata politika un izdevumi saistībā ar bioloģisko daudzveidību
   Kopējo izdevumu ikgadēju novērtējumu saistībā ar klimata politiku un bioloģisko
   daudzveidību veic, pamatojoties uz pieņemtajiem indikatīvās plānošanas dokumentiem. EAF
   kontekstā piešķirtajam finansējumam piemēro ikgadēju izsekošanas sistēmu, kas ir balstīta uz
   ESAO metodiku (“Rio politikas rādītāji”) (neizslēdzot precīzāku metodiku izmantošanu, kad
   tās ir pieejamas), kura integrēta esošajā Savienības programmu darbības pārvaldības
   metodikā, lai noteiktu ar klimata politiku, bioloģisko daudzveidību un 9. pantā minētajiem
   īpašajiem pasākumiem saistīto izdevumu apjomu rīcības programmu līmenī, un to reģistrē
   novērtējumos un divgadu ziņojumos.
                                              20. pants
                                   Eiropas Ārējās darbības dienests
   Šo regulu piemēro saskaņā ar Padomes Lēmumu 2010/427/ES, ar ko nosaka Eiropas Ārējās
   darbības dienesta organizatorisko struktūru un darbību.
                                              21. pants
                                           Pārejas pasākumi
   Līdz Iekšējā nolīguma par 11. EAF spēkā stāšanās brīdim pārejas pasākumus 9. pantā minēto
   rīcības programmu, atsevišķu pasākumu, īpašu pasākumu un īpašu rīcības programmu
   attiecībā uz atbalsta izdevumiem veidā finansē no 11. EAF pagaidu mehānisma, kas sastāv no
   iepriekšējo EAF atlikuma un līdzekļiem, kas pārcelti no projektiem minēto EAF ietvaros. Šo
   pagaidu mehānismu var arī izmantot dotācijām procentu subsīdiju un ar projektiem saistītas
   tehniskās palīdzības finansēšanai, kā minēts Iekšējā nolīguma 2. panta d) punktā. Šo pārejas
   pasākumu mērķis ir atvieglot plānošanas dokumentu īstenošanu.
   Līdzekļus, kas piešķirti šā pagaidu mehānisma ietvaros, uzskaita 11. EAF. Attiecīgi samazina
   9. un 10. EAF Iekšējo nolīgumu 1. panta 2. punkta a) apakšpunktā noteiktās dalībvalstu
   iemaksu daļas.
   Šos pārejas pasākumu īstenošanas nolūkā 10. EAF Finanšu regulu turpina piemērot, līdz
   stājas spēkā 11. EAF Finanšu regula.
LV                                                28                                              LV
 ---pagebreak---                                                22. pants
                                           Stāšanās spēkā
   Šī regula stājas spēkā trešajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā
   Vēstnesī.
   To piemēro no 2014. gada 1. janvāra līdz Iekšējā nolīguma piemērošanas pēdējai dienai.
   Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
   Briselē,
                                                 Padomes vārdā —
                                                 priekšsēdētājs
LV                                                 29                                      LV