               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 12.6.2018
            COM(2018) 454 final
            2018/0240(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu Nolīgumu attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               •Priekšlikuma pamatojums un mērķi

               Pamatodamās uz attiecīgajām sarunu norādēm
                  1
               , Komisija ar delegācijām no Kanādas, Ķīnas Tautas Republikas, Dānijas Karalistes attiecībā uz Fēru Salām un Grenlandi, Islandes, Japānas, Korejas Republikas, Norvēģijas Karalistes, Krievijas Federācijas un Amerikas Savienotajām Valstīm ir risinājusi sarunas ar mērķi noslēgt saistošu nolīgumu attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā (“nolīgums”).

               Nolīgums novērsīs neregulētu komerciālo zveju Ziemeļu Ledus okeāna centrālās daļas atklātās jūras teritorijās, kas aizņem aptuveni 2,8 miljonus kvadrātkilometru. Nav zināms, ka šajā apgabalā jelkad būtu notikusi komerciālā zveja, un arī tuvākajā nākotnē tā, visticamāk, nenotiks. Tomēr, ņemot vērā mainīgos apstākļus Ziemeļu Ledus okeānā, attiecīgās valdības ir izstrādājušas šo nolīgumu saskaņā ar piesardzīgu pieeju zvejniecības pārvaldībā.

               Ar nolīgumu izveido un darbina kopīgu zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmu, kuras mērķis ir uzlabot izpratni par ekosistēmu (ekosistēmām) šajā apgabalā un jo īpaši noteikt, vai šajā apgabalā varētu būt zivju krājumi, kurus varētu izmantot ilgtspējīgā veidā.  Nolīgumā ir paredzēta iespēja, ka nākotnē varētu tikt izveidota vēl viena vai vairākas reģionālas zvejniecības pārvaldības organizācijas vai režīmi, kas aptvertu šo apgabalu.

               •Saskanība ar esošajiem rīcībpolitikas noteikumiem konkrētās rīcībpolitikas jomā

               2009. gada secinājumos par ES Arktikas politiku
                  2
                Padome pauda gatavību izskatīt priekšlikumu par to, lai, paplašinot attiecīgo reģionālo zvejniecības pārvaldības organizāciju pilnvarojumu, tiktu ieviests tiesiskais regulējums attiecībā uz atklātās jūras daļu, uz kuru vēl neattiecas starptautiska saglabāšanas sistēma, vai jebkuru citu šādā nolūkā izstrādātu priekšlikumu, par kuru vienojušās attiecīgās puses. Padome arī norādīja, ka tā dod priekšroku pagaidu aizliegumam attiecībā uz jaunām zvejniecībām minētajos ūdeņos, kamēr šāds satvars vēl nav ieviests.

               2012. gada secinājumos par Komisijas paziņojumu par kopējās zivsaimniecības politikas ārējo dimensiju
                  3
                Padome cita starpā uzsvēra, ka vienlīdzīgu apstākļu nodrošināšanai gadījumos, kad krājumi ir kopīgi ar trešām valstīm, ir vajadzīgas kopīgas pārvaldības iniciatīvas, un atkārtoti apstiprināja, ka starptautiskā līmenī notiekošajā zvejas resursu pārvaldībā būtiska nozīme ir reģionālām zvejniecības pārvaldības organizācijām.

               Stājies spēkā, nolīgums likvidētu būtisku regulējuma nepilnību pašreizējā starptautiskās okeānu pārvaldības satvarā.

               •Saskanība ar citām Savienības rīcībpolitikām

               Priekšlikums ir saskanīgs ar Eiropas Savienības kopējo zivsaimniecības politiku un starptautisko okeānu pārvaldību, tostarp ar ES Arktikas politiku.

               2.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI

               •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām

               2016. gada 31. martā Padome pieņēma sarunu norādes, kas pilnvaroja Komisiju Eiropas Savienības vārdā sākt sarunas par starptautisku nolīgumu attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā. Dalībvalstis sanāksmēs tika informētas par sarunu gaitu.

               •Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana

                  Komisija katras sarunu kārtas sagatavošanā, kā arī tās laikā pamatojās uz dalībvalstu speciālajām zināšanām. Pēdējās divās sarunu kārtās ES delegācijas sastāvā bija arī ārējais juridiskais eksperts.

               3.IETEKME UZ BUDŽETU

               Šis priekšlikums nerada papildu izmaksas ES budžetā.

               2018/0240 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu Nolīgumu attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 43. panta 2. punktu saistībā ar tā 218. panta 5. punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               tā kā:

               (1)Savienībai ir ekskluzīva kompetence pieņemt jūras bioloģisko resursu saglabāšanas pasākumus un slēgt nolīgumus ar trešām valstīm un starptautiskām organizācijām.

               (2)Atbilstīgi Padomes Lēmumam 98/392/EK
                  4
                un Padomes Lēmumam 98/414/EK
                  5
                Savienība ir līgumslēdzēja puse attiecīgi Apvienoto Nāciju Organizācijas 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijai (“konvencija”) un Apvienoto Nāciju Organizācijas Nolīgumam par 1982. gada 10. decembra Apvienoto Nāciju Jūras tiesību konvencijas īstenošanu attiecībā uz transzonālo zivju krājumu un tālu migrējošo zivju krājumu saglabāšanu un pārvaldību (“Nolīgums par zivju krājumiem”). Konvencijā un Nolīgumā par zivju krājumiem prasīts valstīm sadarboties dzīvo jūras resursu saglabāšanā un pārvaldībā. Nolīgums attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā (“nolīgums”) izpilda minēto prasību.

               (3)Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1380/2013
                  6
                paredzēts, ka ārējās attiecības zivsaimniecības jomā Savienība īsteno saskaņā ar savām starptautiskajām saistībām un rīcībpolitikas mērķiem, kā arī ar minētās regulas 2. un 3. pantā noteiktajiem mērķiem un principiem, lai tādā veidā nodrošinātu jūras bioloģisko resursu un jūras vides ilgtspējīgu izmantošanu, pārvaldību un saglabāšanu. Nolīgums ir saskanīgs ar šiem mērķiem.

               (4)2016. gada 31. martā Padome
                  7
                pilnvaroja Eiropas Komisiju Eiropas Savienības vārdā risināt sarunas par starptautisku nolīgumu attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā. 2017. gada 30. novembrī sarunas tika sekmīgi noslēgtas.

               (5)Savienības kļūšana par nolīguma pusi veicinās Savienības īstenotās saglabāšanas pieejas saskanību dažādos okeānos un stiprinās tās apņemšanos atbalstīt jūras bioloģisko resursu ilgtermiņa saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanai visā pasaulē.

               (6)Tāpēc nolīgums būtu jāparaksta Savienības vārdā, ņemot vērā, ka tas vēl noslēdzams,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Ar šo tiek atļauts Savienības vārdā parakstīt Nolīgumu attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā (“nolīgums”), ņemot vērā minētā nolīguma noslēgšanu.

               Nolīguma teksts ir pievienots šim lēmumam.

               2. pants

               Padomes Ģenerālsekretariāts izveido instrumentu, ar ko nolīguma sarunu vadītāja norādītajai personai vai personām piešķir visas pilnvaras parakstīt nolīgumu, ņemot vērā tā noslēgšanu.

               3. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        Padome pieņēmusi 31.03.2016.

                     (2)

                        Dok. 16857/09 + CORI.

                     (3)

                        Dok. 7087/12 REV 1 ADD 1 COR 1.

                     (4)

                        Padomes 1998. gada 23. marta Lēmums 98/392/EK par Eiropas Kopienas parakstīto ANO 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvenciju un 1994. gada 28. jūlija Nolīgumu par minētās konvencijas XI daļas īstenošanu (OV L 179, 23.6.1998., 1. lpp.).

                     (5)

                        Padomes 1998. gada 8. jūnija Lēmums 98/414/EK par Nolīguma par ANO 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijas noteikumu īstenošanu attiecībā uz mainīgas dislokācijas un tālu migrējošo zivju sugu krājumu saglabāšanu un apsaimniekošanu Eiropas Kopienas ratifikāciju (OV L 189, 3.7.1998., 14. lpp.).

                     (6)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 11. decembra Regula (ES) Nr. 1380/2013 par kopējo zivsaimniecības politiku un ar ko groza Padomes Regulas (EK) Nr. 1954/2003 un (EK) Nr. 1224/2009 un atceļ Padomes Regulas (EK) Nr. 2371/2002 un (EK) Nr. 639/2004 un Padomes Lēmumu 2004/585/EK (OV L 354, 28.12.2013., 22. lpp.).

                     (7)

                        Padome pieņēmusi 31.03.2016. ar dokumentu Nr. ST 7411 2016 ADD 1.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē,12.6.2018
            COM(2018) 454 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            Priekšlikums Padomes lēmumam
            par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu Nolīgumu attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā

               PIELIKUMS

               NOLĪGUMS ATTIECĪBĀ UZ NEREGULĒTAS ZVEJNIECĪBAS NOVĒRŠANU ATKLĀTĀS JŪRAS TRITORIJĀS

               ZIEMEĻU LEDUS OKEĀNA CENTRĀLAJĀ DAĻĀ

               Šā nolīguma Puses,

               atzīstot, ka līdz nesenam laikam atklātās jūras teritoriju Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā visu gadu parasti klāja ledus, kas zveju šajos ūdeņos padarīja neiespējamu, bet ka ledus segums šajā apgabalā pēdējo gadu laikā ir samazinājies;

               atzīstot, ka Ziemeļu Ledus okeāna centrālās daļas ekosistēmas ir cilvēka darbības nosacīti neskartas, tomēr šīs ekosistēmas mainās klimata pārmaiņu un citu parādību dēļ un ka šo pārmaiņu ietekme nav labi izprasta;

               atzīstot veselīgu un ilgtspējīgu jūras ekosistēmu un zvejniecību izšķirošo nozīmi pārtikas un uztura aspektā;

               atzīstot Ziemeļu Ledus okeāna centrālās daļas piekrastes valstu īpašos pienākumus un īpašās intereses, kas saistītas ar zivju krājumu saglabāšanu un ilgtspējīgu pārvaldību Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā;

               atzīmējot šajā sakarā Ziemeļu Ledus okeāna centrālās daļas piekrastes valstu iniciatīvu, kas atspoguļota Deklarācijā par neregulētas zvejas novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā, kura parakstīta 2015. gada 16. jūlijā;

               atgādinot līgumu un citu starptautisku instrumentu principus un normas, kas attiecas uz jūras zvejniecībām, jau tiek piemēroti atklātās jūras teritorijā Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā un cita starpā ietverti:

               Apvienoto Nāciju Organizācijas 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijā (“konvencija”),

               1995. gada 4. augusta Nolīgumā par Apvienoto Nāciju Organizācijas 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijas noteikumu īstenošanu attiecībā uz transzonālo zivju krājumu un tālu migrējošo zivju krājumu saglabāšanu un pārvaldību (“1995. gada Nolīgums”) un

               1995. gada Atbildīgas zivsaimniecības rīcības kodeksā un citos attiecīgos instrumentos, ko pieņēmusi Apvienoto Nāciju Organizācijas Pārtikas un lauksaimniecības organizācija;

               uzsverot to, cik svarīgi ir nodrošināt sadarbību un koordināciju starp Pusēm un Ziemeļaustrumu Atlantijas zvejniecības komisiju, kas ir kompetenta pieņemt saglabāšanas un pārvaldības pasākumus attiecībā uz daļu no atklātās jūras teritorijas Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā, un citus relevantus zvejniecības pārvaldības mehānismus, kas ir izveidoti un darbojas saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, kā arī ar attiecīgajām starptautiskajām struktūrām un programmām;

               ticot, ka komerciālā zveja atklātās jūras teritorijā Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā tuvākajā nākotnē, visticamāk, nekļūs dzīvotspējīga un tāpēc ir pāragri pašreizējos apstākļos izveidot jebkādas papildu reģionālas vai apakšreģionālas zvejniecības pārvaldības organizācijas vai režīmus attiecībā uz atklātās jūras teritoriju Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā;

               vēloties saskaņā ar piesardzīgo pieeju nepieļaut neregulētas zvejas uzsākšanu atklātās jūras teritorijā Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā, vienlaikus regulāri apsverot vajadzību pēc papildu saglabāšanas un pārvaldības pasākumiem;

               atgādinot 2007. gada Apvienoto Nāciju Organizācijas Pamatiedzīvotāju tiesību deklarāciju;

               atzīstot Arktikas iedzīvotāju, tostarp Arktikas pamatiedzīvotāju, ieinteresētību dzīvo jūras resursu ilgtermiņa saglabāšanā un ilgtspējīgā izmantošanā un veselīgu jūras ekosistēmu saglabāšanā Ziemeļu Ledus okeānā un uzsverot to, cik svarīga ir viņu un viņu kopienu iesaistīšana; un

               vēloties veicināt to, ka par pamatu zvejniecību saglabāšanai un pārvaldībai atklātās jūras teritorijā Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā tiek izmantota gan zinātniskā informācija, gan pamatiedzīvotāju un vietējās zināšanas par Ziemeļu Ledus okeāna dzīvajiem jūras resursiem un ekosistēmām, kurās tie sastopami,

               ir vienojušās šādi.

               1. pants

               Terminu lietojums

               Šajā nolīgumā:

               a)
                     “nolīguma apgabals” ir vienota atklātās jūras teritorija, kura atrodas Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā un kuru apņem ūdeņi, kas ir Kanādas, Dānijas Karalistes attiecībā uz Grenlandi, Norvēģijas Karalistes, Krievijas Federācijas un Amerikas Savienoto Valstu zvejniecības jurisdikcijā;

               b)
                     “zivis” ir zivju, gliemju un vēžveidīgo sugas, izņemot tās, kas pieder pie konvencijas 77. pantā definētajām nometnieku sugām;

               c)
                     “zveja” ir zivju meklēšana, pievilināšana, atrašana, nozvejošana, notveršana vai ieguve vai jebkāda darbība, kuras pamatoti sagaidāmais rezultāts ir zivju pievilināšana, atrašana, nozvejošana, notveršana vai ieguve;

               d)
                     “komerciāla zveja” ir zveja komerciālos nolūkos;

               e)
                     “izpētes zveja” ir zveja, ko veic, lai novērtētu komerciālās zvejniecības ilgtspēju un īstenojamību nākotnē, papildinot ar šādām zvejniecībām saistītos zinātniskos datus;

               f)
                     “kuģis” ir ikviens kuģis, ko izmanto zvejā vai kas ir aprīkots vai paredzēts izmantošanai zvejā.

               2. pants

               Šā nolīguma mērķis

               Šā nolīguma mērķis ir, piemērojot piesardzīgus saglabāšanas un pārvaldības pasākumus kā daļu no ilgtermiņa stratēģijas, kuras nolūks ir aizsargāt veselīgas jūras ekosistēmas un nodrošināt zivju krājumu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu, novērst neregulētu zveju atklātās jūras teritorijā Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā.

               3. pants

               Pagaidu saglabāšanas un pārvaldības pasākumi attiecībā uz zveju

               1.
                     Katra Puse atļauj kuģiem, kam ir tiesības kuģot ar to karogu, komerciālu zveju nolīguma apgabalā veikt tikai saskaņā ar:

               a)
                     ilgtspējīgai zivju krājumu pārvaldībai paredzētiem saglabāšanas un pārvaldības pasākumiem, ko pieņēmusi viena vai vairākas reģionālas vai apakšreģionālas zvejniecības pārvaldības organizācijas vai režīmi, kuri ir vai varētu tikt izveidoti un darboties saskaņā ar starptautiskām tiesībām nolūkā pārvaldīt šādu zveju saskaņā ar atzītiem starptautiskiem standartiem, vai

               b)
                     pagaidu saglabāšanas un pārvaldības pasākumiem, ko Puses var izveidot saskaņā ar 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta ii) punktu.

               2.
                     Puses tiek mudinātas veikt zinātnisko pētniecību atbilstīgi 4. pantam izveidotās Kopīgās zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmas satvarā un saskaņā ar savām attiecīgajām nacionālajām zinātniskajām programmām.

               3.
                     Puse var atļaut kuģiem, kam ir tiesības kuģot ar to karogu, izpētes zveju nolīguma apgabalā veikt tikai saskaņā ar saglabāšanas un pārvaldības pasākumiem, ko Puses izveidojušas uz 5. panta 1. punkta d) apakšpunkta pamata.

               4.
                     Puses nodrošina to, ka to veiktās zinātniskās pētniecības darbības, kas ietver zivju nozvejošanu nolīguma apgabalā, nemazina iespēju novērst neregulētu komerciālo zveju un izpētes zveju un aizsargāt veselīgas jūras ekosistēmas. Puses tiek mudinātas informēt cita citu par saviem plāniem atļaut šādas zinātniskās pētniecības darbības.

               5.
                     Puses nodrošina atbilstību pagaidu pasākumiem, kas izveidoti saskaņā ar šo pantu, un jebkuriem citiem papildu vai atšķirīgiem pagaidu pasākumiem, kurus tās var noteikt, ievērojot 5. panta 1. punkta c) apakšpunktu.

               6.
                     Saskaņā ar 1995. gada nolīguma 7. pantu Puses, kas ir piekrastes valstis, un citas Puses sadarbojas, lai nodrošinātu to saglabāšanas un pārvaldības pasākumu savietojamību, ko attiecībā uz zivju krājumiem, kuri Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā sastopami valstu jurisdikcijā un ārpus valstu jurisdikcijas esošos apgabalos, īsteno, lai nodrošinātu minēto krājumu saglabāšanu un pārvaldību kopumā.

               7.
                     Izņemot iepriekš 4. pantā noteikto, nekas šajā nolīgumā nav interpretējams kā tāds, kas ierobežo konvencijā atspoguļotās Pušu tiesības saistībā ar jūras zinātnisko pētniecību.

               4. pants

               Kopīgā zinātniskās pētniecības un uzraudzības programma

               1.
                     Puses sekmē sadarbību zinātniskajās darbībās ar mērķi paplašināt zināšanas par dzīvajiem jūras resursiem Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā un ekosistēmām, kurās tie sastopami.

               2.
                     Puses piekrīt divu gadu laikā no šā nolīguma spēkā stāšanās dienas izveidot Kopīgu zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmu ar mērķi uzlabot savu izpratni par ekosistēmām nolīguma apgabalā un jo īpaši konstatēt to, vai nolīguma apgabalā tagad vai nākotnē varētu eksistēt zivju krājumi, kurus varētu iegūt ilgtspējīgā veidā, un šādu zvejniecību iespējamo ietekmi uz nolīguma apgabala ekosistēmām.

               3.
                     Puses virza Kopīgās zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmas izstrādi, koordinēšanu un īstenošanu.

               4.
                     Puses nodrošina, ka Kopīgajā zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmā ņem vērā relevanto zinātnisko un tehnisko organizāciju, struktūru un programmu darbu, kā arī pamatiedzīvotāju un vietējās zināšanas.

               5.
                     Kopīgās zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmas satvarā Puses divu gadu laikā no šā nolīguma spēkā stāšanās dienas pieņem datu koplietošanas protokolu un attiecīgos datus saskaņā ar minēto protokolu koplieto tieši vai ar attiecīgo zinātnisko un tehnisko organizāciju, struktūru un programmu starpniecību.

               6.
                     Puses vismaz reizi divos gados un vismaz divus mēnešus pirms Pušu sanāksmēm, kas notiek atbilstīgi 5. pantam, personiski vai citādā veidā rīko kopīgas zinātniskas sanāksmes, kurās iepazīstina ar savas pētniecības rezultātiem, izskata labāko pieejamo zinātnisko informāciju un laikus sniedz zinātniskus ieteikumus Pušu sanāksmēm. Puses divu gadu laikā no šā nolīguma spēkā stāšanās dienas pieņem darba uzdevumus un citas procedūras, kas vajadzīgas kopīgo zinātnisko sanāksmju norisei.

               5. pants

               Izskatīšana un turpmāka īstenošana

               1.
                     Puses tiekas reizi divos gados vai biežāk, ja tās tā nolemj. Savu sanāksmju laikā Puses cita starpā:

               a)
                     izskata šā nolīguma īstenošanu un vajadzības gadījumā apsver visus jautājumus saistībā ar šā nolīguma darbības ilgumu saskaņā ar 13. panta 2. punktu;

               b)
                     izskata visu pieejamo zinātnisko informāciju, kas iegūta Kopīgajā zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmā, no nacionālajām zinātniskajām programmām un no jebkādiem citiem relevantiem avotiem, tostarp no pamatiedzīvotāju un vietējām zināšanām;

               c)
                     balstoties uz zinātnisko informāciju, kas iegūta Kopīgajā zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmā, no nacionālajām zinātniskajām programmām un no jebkādiem citiem relevantiem avotiem, un ņemot vērā attiecīgos zvejniecības pārvaldības un ekosistēmas apsvērumus, tostarp piesardzīgu pieeju un zvejas potenciālo nelabvēlīgo ietekmi uz ekosistēmām, cita starpā apsver, vai zivju izplatība, migrācija un skaitliskums nolīguma apgabalā spētu uzturēt ilgtspējīgu komerciālo zveju, un uz minētā pamata nosaka:

               i)
                     vai sākt sarunas par to, lai izveidotu vienu vai vairākas papildu reģionālas vai apakšreģionālas zvejniecības pārvaldības organizācijas vai režīmus zvejas pārvaldībai nolīguma apgabalā, un

               ii)
                     vai, kad ir sākušās sarunas atbilstīgi i) punktam un tiklīdz Puses ir vienojušās par zivju krājumu ilgtspējas nodrošināšanas mehānismiem, nolīguma apgabalā iedibināt papildu vai atšķirīgus pagaidu saglabāšanas un pārvaldības pasākumus attiecībā uz minētajiem krājumiem;

               d)
                     trīs gadu laikā pēc šā nolīguma stāšanās spēkā nosaka saglabāšanas un pārvaldības pasākumus, kas piemērojami izpētes zvejai nolīguma apgabalā. Puses šādus pasākumus var laiku pa laikam grozīt. Šajos pasākumos cita starpā nosaka, ka:

               i)
                     izpētes zveja netraucē sasniegt šā nolīguma mērķi,

               ii)
                     izpētes zveja ilguma, tvēruma un mēroga ziņā ir ierobežota, lai minimalizētu ietekmi uz zivju krājumiem un ekosistēmām, un ir pakļauta standarta prasībām, kas noteiktas datu koplietošanas protokolā, kurš pieņemts saskaņā ar 4. panta 5. punktu,

               iii)
                     Puse var atļaut izpētes zveju tikai uz stabilas zinātniskās pētniecības pamata un tad, ja tā ir saskanīga ar Kopīgo zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmu un attiecīgās valsts nacionālo zinātnisko programmu vai programmām,

               iv)
                     Puse var atļaut izpētes zveju tikai pēc tam, kad tā citām Pusēm ir paziņojusi savus plānus veikt šādu zveju un devusi tām iespēju iesniegt piezīmes par minētajiem plāniem, un

               v)
                     Pusei ir pienācīgi jāuzrauga izpētes zveja, ko tā ir atļāvusi, un jāziņo citām Pusēm par šādas zvejas rezultātiem.

               2.
                     Lai veicinātu šā nolīguma īstenošanu, arī attiecībā uz Kopīgo zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmu un citām darbībām, ko veic, ievērojot 4. pantu, Puses var veidot komitejas vai līdzīgas struktūras, kurās var piedalīties pārstāvji no Arktikas kopienām, tostarp Arktikas pamatiedzīvotāji.

               6. pants

               Lēmumu pieņemšana

               1.
                     Pušu lēmumus jautājumos par procedūru pieņem, Pušu vairākumam balsojot “par” vai “pret”.

               2.
                     Pušu lēmumus jautājumos pēc būtības pieņem vienprātīgi. Šajā nolīgumā “vienprātīgi” nozīmē to, ka lēmuma pieņemšanas brīdī nav saņemti nekādi oficiāli iebildumi.

               3.
                     Jautājumu uzskata par jautājumu pēc būtības, ja kāda no Pusēm to uzskata par jautājumu pēc būtības.

               7. pants

               Strīdu izšķiršana

               Visiem Pušu strīdiem, kas saistīti ar šā nolīguma interpretāciju vai piemērošanu, 1995. gada nolīguma VIII daļā izklāstītos noteikumus par strīdu izšķiršanu piemēro mutatis mutandis neatkarīgi no tā, vai attiecīgās Puses ir arī 1995. gada nolīguma puses.

               8. pants

               Valstis, kas nav Puses

               1.
                     Puses mudina valstis, kas nav šā nolīguma Puses, veikt pasākumus, kuri ir saskanīgi ar šā nolīguma normām.

               2.
                     Valstis veic ar starptautiskajām tiesībām saskanīgus pasākumus, lai kuģus, kam ir tiesības kuģot ar to valstu karogu, kuras nav nolīguma Puses, atturētu no tādu darbību veikšanas, kas apdraud šā nolīguma faktisku īstenošanu.

               9. pants

               Parakstīšana

               1.
                     Šis nolīgums no [datums] [vietā] ir pieejams parakstīšanai Kanādai, Ķīnas Tautas Republikai, Dānijas Karalistei attiecībā uz Fēru Salām un Grenlandi, Islandei, Japānai, Korejas Republikai, Norvēģijas Karalistei, Krievijas Federācijai, Amerikas Savienotajām Valstīm un Eiropas Savienībai, un paliek atvērts parakstīšanai 12 mēnešus pēc minētā datuma.

               2.
                     Šā nolīguma parakstītājiem nolīgums paliek atvērts ratifikācijai, pieņemšanai vai apstiprināšanai jebkurā laikā.

               10. pants

               Pievienošanās

               1.
                     Valstīm, kas uzskaitītas 9. panta 1. punktā, bet nav parakstījušas šo nolīgumu, un Eiropas Savienībai, ja tā nav parakstījusi šo nolīgumu, šis nolīgums paliek atvērts, lai tam pievienotos jebkurā laikā.

               2.
                     Pēc šā nolīguma stāšanās spēkā Puses var uzaicināt citas valstis, kurām ir patiesa interese, pievienoties šim nolīgumam.

               11. pants

               Stāšanās spēkā

               1.
                     Šis nolīgums stājas spēkā 30 dienas pēc datuma, kad depozitārs no 9. panta 1. punktā uzskaitītajām valstīm un Eiropas Savienības ir saņēmis visus dokumentus par šā nolīguma ratifikāciju, pieņemšanu vai apstiprināšanu, vai pievienošanos šim nolīgumam.

               2.
                     Pēc šā nolīguma stāšanās spēkā nolīgums katrā valstī, kas uzaicināta tam pievienoties, ievērojot 10. panta 2. punktu, un kas deponējusi pievienošanās dokumentu, stājas spēkā 30 dienas pēc minētā instrumenta deponēšanas datuma.

               12. pants

               Izstāšanās

               Puse var izstāties no šā nolīguma jebkurā laikā, pa diplomātiskiem kanāliem nosūtot depozitāram rakstisku paziņojumu par izstāšanos, kurā norāda faktisko izstāšanās datumu, kas ir vismaz seši mēneši pēc paziņojuma datuma. Izstāšanās no šā nolīguma neietekmē tā piemērošanu pārējām Pusēm vai Puses, kura izstājas, pienākumu pildīt jebkādu šajā nolīgumā ietvertu pienākumu, ko tai neatkarīgi no šā nolīguma uzliktu starptautisko tiesību normas.

               13. pants

               Nolīguma darbības ilgums

               1.
                     Šis nolīgums sākotnēji ir spēkā 16 gadus pēc tā stāšanās spēkā.

               2.
                     Pēc 1. punktā noteiktā sākotnējā perioda beigām nolīgums paliek spēkā uz vienu vai vairākiem secīgiem piecu gadu pagarinājuma periodiem, izņemot tad, ja kāda no Pusēm:

               a)
                     pēdējā Pušu sanāksmē, kas notiek pirms sākotnējā vai jebkura turpmākā pagarinājuma perioda beigām, iesniedz oficiālu iebildumu pret šā nolīguma pagarinājumu, vai

               b)
                     ne vēlāk kā sešus mēnešus pirms attiecīgā perioda beigām nosūta depozitāram oficiālu rakstisku iebildumu pret pagarinājumu.

               3.
                     Puses nodrošina efektīvu pāreju starp šo nolīgumu un jebkuru potenciālu jaunu nolīgumu, ar kuru izveido papildu reģionālu vai apakšreģionālu zvejniecības pārvaldības organizāciju vai režīmu zvejas pārvaldībai nolīguma apgabalā ar mērķi saglabāt veselīgas jūras ekosistēmas un nodrošināt zivju krājumu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu nolīguma apgabalā.

               14. pants

               Saistība ar citiem nolīgumiem

               1.
                     Puses atzīst, ka tām ir un arī turpmāk būs saistoši pienākumi, kuri uzlikti atbilstoši attiecīgajām starptautisko tiesību normām, tostarp tām, kas atspoguļotas konvencijā un 1995. gada nolīgumā, un atzīst, ka ir svarīgi turpināt sadarbību, lai šos pienākumus pildītu arī gadījumā, ja šā nolīguma termiņš beidzas vai nolīgums tiek izbeigts, jo nepastāv neviens nolīgums, ar ko izveido papildu reģionālu vai apakšreģionālu zvejniecības pārvaldības organizāciju vai režīmu zvejas pārvaldībai nolīguma apgabalā.

               2.
                     Nekas šajā nolīgumā neskar nevienas Puses nostāju attiecībā uz tās tiesībām un pienākumiem saskaņā ar starptautiskiem nolīgumiem un nostāju jebkurā jautājumā, kas saistīts ar jūras tiesībām, tostarp nostāju, kas saistīta ar tiesību un jurisdikcijas īstenošanu Ziemeļu Ledus okeānā.

               3.
                     Nekas šajā nolīgumā neskar nevienas Puses tiesības, jurisdikciju un pienākumus saskaņā ar attiecīgajām starptautisko tiesību normām, kas atspoguļotas konvencijā vai 1995. gada nolīgumā, tostarp tiesības ierosināt sākt sarunas par vienas vai vairāku papildu reģionālu vai apakšreģionālu zvejniecības pārvaldības organizāciju vai režīmu izveidošanu nolīguma apgabalā.

               4.
                     Šis nolīgums nemaina tā Pušu tiesības un pienākumus, kas rodas no citiem ar šo nolīgumu savietojamiem nolīgumiem un netraucē citām Pusēm izmantot savas tiesības vai pildīt pienākumus saskaņā ar šo nolīgumu. Šis nolīgums nekaitē un nav pretrunā neviena esoša starptautiska zvejniecības pārvaldības mehānisma uzdevumiem un pilnvarojumam.

               15. pants

               Depozitārs

               1.
                     Šā nolīguma depozitārs ir Kanādas valdība.

               2.
                     Ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokumentus nodod glabāšanā depozitāram.

               3.
                     Depozitārs informē visus parakstītājus un visas Puses par visu ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanās vai pievienošanās dokumentu deponēšanu un veic citas funkcijas, kas noteiktas 1969. gada Vīnes Konvencijā par starptautisko līgumu tiesībām.

               Sagatavots _________________________ [vieta], 201X. gada _________ [datums], vienā oriģināleksemplārā ķīniešu, angļu, franču un krievu valodā, un visi teksti ir vienlīdz autentiski.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 12.6.2018
            COM(2018) 453 final
            2018/0239(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS
            par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Nolīgumu attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               •Priekšlikuma pamatojums un mērķi

               Pamatodamās uz attiecīgajām sarunu norādēm
                  1
               , Komisija ar delegācijām no Kanādas, Ķīnas Tautas Republikas, Dānijas Karalistes attiecībā uz Fēru Salām un Grenlandi, Islandes, Japānas, Korejas Republikas, Norvēģijas Karalistes, Krievijas Federācijas un Amerikas Savienotajām Valstīm ir risinājusi sarunas ar mērķi noslēgt saistošu nolīgumu attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā (“nolīgums”).

               Nolīgums novērsīs neregulētu komerciālo zveju Ziemeļu Ledus okeāna centrālās daļas atklātās jūras teritorijās, kas aizņem aptuveni 2,8 miljonus kvadrātkilometru. Nav zināms, ka šajā apgabalā jelkad būtu notikusi komerciālā zveja, un arī tuvākajā nākotnē tā, visticamāk, nenotiks. Tomēr, ņemot vērā mainīgos apstākļus Ziemeļu Ledus okeānā, attiecīgās valdības ir izstrādājušas šo nolīgumu saskaņā ar piesardzīgu pieeju zvejniecības pārvaldībā.

               Ar nolīgumu izveido un darbina kopīgu zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmu, kuras mērķis ir uzlabot izpratni par ekosistēmu (ekosistēmām) šajā apgabalā un jo īpaši noteikt, vai šajā apgabalā varētu būt zivju krājumi, kurus varētu izmantot ilgtspējīgā veidā. Nolīgumā ir paredzēta iespēja, ka nākotnē varētu tikt izveidota vēl viena vai vairākas reģionālas zvejniecības pārvaldības organizācijas vai režīmi, kas aptvertu šo apgabalu.

               •Saskanība ar esošajiem rīcībpolitikas noteikumiem konkrētās rīcībpolitikas jomā

                  2009. gada secinājumos par ES Arktikas politiku
                     2
                   Padome pauda gatavību izskatīt priekšlikumu par to, lai, paplašinot attiecīgo reģionālo zvejniecības pārvaldības organizāciju pilnvarojumu, tiktu ieviests tiesiskais regulējums attiecībā uz atklātās jūras daļu, uz kuru vēl neattiecas starptautiska saglabāšanas sistēma, vai jebkuru citu šādā nolūkā izstrādātu priekšlikumu, par kuru vienojušās attiecīgās puses.

                  Padome arī norādīja, ka tā dod priekšroku pagaidu aizliegumam attiecībā uz jaunām zvejniecībām minētajos ūdeņos, kamēr šāds satvars vēl nav ieviests.

                  2012. gada secinājumos par Komisijas paziņojumu par kopējās zivsaimniecības politikas ārējo dimensiju
                     3
                   Padome cita starpā uzsvēra, ka vienlīdzīgu apstākļu nodrošināšanai gadījumos, kad krājumi ir kopīgi ar trešām valstīm, ir vajadzīgas kopīgas pārvaldības iniciatīvas, un atkārtoti apstiprināja, ka starptautiskā līmenī notiekošajā zvejas resursu pārvaldībā būtiska nozīme ir reģionālām zvejniecības pārvaldības organizācijām.

                  Stājies spēkā, nolīgums likvidētu būtisku regulējuma nepilnību pašreizējā starptautiskās okeānu pārvaldības satvarā.

               •Saskanība ar citām Savienības rīcībpolitikām

                  Priekšlikums ir saskanīgs ar Eiropas Savienības kopējo zivsaimniecības politiku un starptautisko okeānu pārvaldību, tostarp ar ES Arktikas politiku.

               2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE

               •Juridiskais pamats

                  Šā priekšlikuma juridiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 43. panta 2. punkts saistībā ar tā 218. panta 6. punkta otrās daļas a) apakšpunkta v) punktu.

                •Proporcionalitāte

                  Šis priekšlikums nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu izvirzīto mērķi, proti, ES noslēgtu nolīgumu.

               3.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI

               •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām

                  2016. gada 31. martā Padome pieņēma sarunu norādes, kas pilnvaroja Komisiju Eiropas Savienības vārdā sākt sarunas par starptautisku nolīgumu attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā. Dalībvalstis sanāksmēs tika informētas par sarunu gaitu.

               •Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana

                  Komisija katras sarunu kārtas sagatavošanā, kā arī tās laikā pamatojās uz dalībvalstu speciālajām zināšanām. Pēdējās divās sarunu kārtās ES delegācijas sastāvā bija arī ārējais juridiskais eksperts.

                4.IETEKME UZ BUDŽETU

                  Šis priekšlikums nerada papildu izmaksas ES budžetā.

               2018/0239 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS

               par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Nolīgumu attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 43. panta 2. punktu saistībā ar tā 218. panta 6. punkta otrās daļas a) apakšpunkta v) punktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu
                  4
               ,

               tā kā:

               (1)Savienībai ir ekskluzīva kompetence pieņemt jūras bioloģisko resursu saglabāšanas pasākumus un slēgt nolīgumus ar trešām valstīm un starptautiskām organizācijām.

               (2)Atbilstīgi Padomes Lēmumam 98/392/EK
                  5
                un Padomes Lēmumam 98/414/EK Savienība ir līgumslēdzēja puse attiecīgi Apvienoto Nāciju Organizācijas 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijai (“konvencija”) un Apvienoto Nāciju Organizācijas Nolīgumam par 1982. gada 10. decembra Apvienoto Nāciju Jūras tiesību konvencijas īstenošanu attiecībā uz transzonālo zivju krājumu un tālu migrējošo zivju krājumu saglabāšanu un pārvaldību
                  6
                (“Nolīgums par zivju krājumiem”). Konvencijā un Nolīgumā par zivju krājumiem prasīts visām valstīm sadarboties dzīvo jūras resursu saglabāšanā un pārvaldībā. Nolīgums attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā (“nolīgums”) izpilda minēto prasību.

               (3)Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1380/2013
                  7
                paredzēts, ka ārējās attiecības zivsaimniecības jomā Savienība īsteno saskaņā ar savām starptautiskajām saistībām un rīcībpolitikas mērķiem, kā arī ar minētās regulas 2. un 3. pantā noteiktajiem mērķiem un principiem, lai tādā veidā nodrošinātu jūras bioloģisko resursu un jūras vides ilgtspējīgu izmantošanu, pārvaldību un saglabāšanu. Nolīgums ir saskanīgs ar šiem mērķiem.

               (4)2016. gada 31. martā Padome
                  8
                pilnvaroja Eiropas Komisiju Eiropas Savienības vārdā risināt sarunas par starptautisku nolīgumu attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā. 2017. gada 30. novembrī sarunas tika sekmīgi noslēgtas. Saskaņā ar Padomes [...] Lēmumu [xxx] Nolīgums attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā tika parakstīts [...], ņemot vērā tā noslēgšanu vēlāk.

               (5)Savienības kļūšana par nolīguma pusi veicinās Savienības īstenotās saglabāšanas pieejas saskanību dažādos okeānos un stiprinās tās apņemšanos atbalstīt jūras bioloģisko resursu ilgtermiņa saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanai visā pasaulē.

               (6)Tāpēc Savienības interesēs ir noslēgt nolīgumu,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               Ar šo Savienības vārdā tiek apstiprināts Nolīgums attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā (“nolīgums”).

               Nolīguma teksts ir pievienots šim lēmumam.

               2. pants

               Padomes priekšsēdētājs norīko personu, kas ir tiesīga Savienības vārdā sniegt nolīguma 15. pantā minēto paziņojumu, lai paustu Savienības piekrišanu uzņemties nolīguma saistības.

               3. pants

               Šis lēmums stājas spēkā trešajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

               Briselē,

                        Padomes vārdā –

                        priekšsēdētājs

                     (1)

                        Padome pieņēmusi 31.03.2016.

                     (2)

                        Dok. 16857/09 +CORI.

                     (3)

                        Dok. 7087/12 REV 1 ADD 1 COR 1.

                     (4)

                        OV C [...], [...], [...]. lpp.

                     (5)

                        Padomes 1998. gada 23. marta Lēmums 98/392/EK par Eiropas Kopienas parakstīto ANO 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvenciju un 1994. gada 28. jūlija Nolīgumu par minētās konvencijas XI daļas īstenošanu (OV L 179, 23.6.1998., 1. lpp.).

                     (6)

                        Padomes 1998. gada 8. jūnija Lēmums 98/414/EK par Nolīguma par ANO 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijas noteikumu īstenošanu attiecībā uz mainīgas dislokācijas un tālu migrējošo zivju sugu krājumu saglabāšanu un apsaimniekošanu Eiropas Kopienas ratifikāciju (OV L 189, 3.7.1998., 14. lpp.).

                     (7)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 11. decembra Regula (ES) Nr. 1380/2013 par kopējo zivsaimniecības politiku un ar ko groza Padomes Regulas (EK) Nr. 1954/2003 un (EK) Nr. 1224/2009 un atceļ Padomes Regulas (EK) Nr. 2371/2002 un (EK) Nr. 639/2004 un Padomes Lēmumu 2004/585/EK (OV L 354, 28.12.2013., 22. lpp.).

                     (8)

                        Padome pieņēmusi 31.03.2016. ar dokumentu Nr. ST 7411 2016 ADD 1.

    ---documentbreak---

               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē,12.6.2018
            COM(2018) 453 final
            PIELIKUMS
            dokumentam
            Priekšlikums Padomes lēmumam
            par to, lai Eiropas Savienības vārdā noslēgtu Nolīgumu attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā

               PIELIKUMS

               NOLĪGUMS ATTIECĪBĀ UZ NEREGULĒTAS ZVEJNIECĪBAS NOVĒRŠANU ATKLĀTĀS JŪRAS TRITORIJĀS

               ZIEMEĻU LEDUS OKEĀNA CENTRĀLAJĀ DAĻĀ

               Šā nolīguma Puses,

               atzīstot, ka līdz nesenam laikam atklātās jūras teritoriju Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā visu gadu parasti klāja ledus, kas zveju šajos ūdeņos padarīja neiespējamu, bet ka ledus segums šajā apgabalā pēdējo gadu laikā ir samazinājies;

               atzīstot, ka Ziemeļu Ledus okeāna centrālās daļas ekosistēmas ir cilvēka darbības nosacīti neskartas, tomēr šīs ekosistēmas mainās klimata pārmaiņu un citu parādību dēļ un ka šo pārmaiņu ietekme nav labi izprasta;

               atzīstot veselīgu un ilgtspējīgu jūras ekosistēmu un zvejniecību izšķirošo nozīmi pārtikas un uztura aspektā;

               atzīstot Ziemeļu Ledus okeāna centrālās daļas piekrastes valstu īpašos pienākumus un īpašās intereses, kas saistītas ar zivju krājumu saglabāšanu un ilgtspējīgu pārvaldību Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā;

               atzīmējot šajā sakarā Ziemeļu Ledus okeāna centrālās daļas piekrastes valstu iniciatīvu, kas atspoguļota Deklarācijā par neregulētas zvejas novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā, kura parakstīta 2015. gada 16. jūlijā;

               atgādinot līgumu un citu starptautisku instrumentu principus un normas, kas attiecas uz jūras zvejniecībām, jau tiek piemēroti atklātās jūras teritorijā Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā un cita starpā ietverti:

               Apvienoto Nāciju Organizācijas 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijā (“konvencija”),

               1995. gada 4. augusta Nolīgumā par Apvienoto Nāciju Organizācijas 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijas noteikumu īstenošanu attiecībā uz transzonālo zivju krājumu un tālu migrējošo zivju krājumu saglabāšanu un pārvaldību (“1995. gada Nolīgums”) un

               1995. gada Atbildīgas zivsaimniecības rīcības kodeksā un citos attiecīgos instrumentos, ko pieņēmusi Apvienoto Nāciju Organizācijas Pārtikas un lauksaimniecības organizācija;

               uzsverot to, cik svarīgi ir nodrošināt sadarbību un koordināciju starp Pusēm un Ziemeļaustrumu Atlantijas zvejniecības komisiju, kas ir kompetenta pieņemt saglabāšanas un pārvaldības pasākumus attiecībā uz daļu no atklātās jūras teritorijas Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā, un citus relevantus zvejniecības pārvaldības mehānismus, kas ir izveidoti un darbojas saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, kā arī ar attiecīgajām starptautiskajām struktūrām un programmām;

               ticot, ka komerciālā zveja atklātās jūras teritorijā Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā tuvākajā nākotnē, visticamāk, nekļūs dzīvotspējīga un tāpēc ir pāragri pašreizējos apstākļos izveidot jebkādas papildu reģionālas vai apakšreģionālas zvejniecības pārvaldības organizācijas vai režīmus attiecībā uz atklātās jūras teritoriju Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā;

               vēloties saskaņā ar piesardzīgo pieeju nepieļaut neregulētas zvejas uzsākšanu atklātās jūras teritorijā Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā, vienlaikus regulāri apsverot vajadzību pēc papildu saglabāšanas un pārvaldības pasākumiem;

               atgādinot 2007. gada Apvienoto Nāciju Organizācijas Pamatiedzīvotāju tiesību deklarāciju;

               atzīstot Arktikas iedzīvotāju, tostarp Arktikas pamatiedzīvotāju, ieinteresētību dzīvo jūras resursu ilgtermiņa saglabāšanā un ilgtspējīgā izmantošanā un veselīgu jūras ekosistēmu saglabāšanā Ziemeļu Ledus okeānā un uzsverot to, cik svarīga ir viņu un viņu kopienu iesaistīšana; un

               vēloties veicināt to, ka par pamatu zvejniecību saglabāšanai un pārvaldībai atklātās jūras teritorijā Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā tiek izmantota gan zinātniskā informācija, gan pamatiedzīvotāju un vietējās zināšanas par Ziemeļu Ledus okeāna dzīvajiem jūras resursiem un ekosistēmām, kurās tie sastopami,

               ir vienojušās šādi.

               1. pants

               Terminu lietojums

               Šajā nolīgumā:

               a)
                     “nolīguma apgabals” ir vienota atklātās jūras teritorija, kura atrodas Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā un kuru apņem ūdeņi, kas ir Kanādas, Dānijas Karalistes attiecībā uz Grenlandi, Norvēģijas Karalistes, Krievijas Federācijas un Amerikas Savienoto Valstu zvejniecības jurisdikcijā;

               b)
                     “zivis” ir zivju, gliemju un vēžveidīgo sugas, izņemot tās, kas pieder pie konvencijas 77. pantā definētajām nometnieku sugām;

               c)
                     “zveja” ir zivju meklēšana, pievilināšana, atrašana, nozvejošana, notveršana vai ieguve vai jebkāda darbība, kuras pamatoti sagaidāmais rezultāts ir zivju pievilināšana, atrašana, nozvejošana, notveršana vai ieguve;

               d)
                     “komerciāla zveja” ir zveja komerciālos nolūkos;

               e)
                     “izpētes zveja” ir zveja, ko veic, lai novērtētu komerciālās zvejniecības ilgtspēju un īstenojamību nākotnē, papildinot ar šādām zvejniecībām saistītos zinātniskos datus;

               f)
                     “kuģis” ir ikviens kuģis, ko izmanto zvejā vai kas ir aprīkots vai paredzēts izmantošanai zvejā.

               2. pants

               Šā nolīguma mērķis

               Šā nolīguma mērķis ir, piemērojot piesardzīgus saglabāšanas un pārvaldības pasākumus kā daļu no ilgtermiņa stratēģijas, kuras nolūks ir aizsargāt veselīgas jūras ekosistēmas un nodrošināt zivju krājumu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu, novērst neregulētu zveju atklātās jūras teritorijā Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā.

               3. pants

               Pagaidu saglabāšanas un pārvaldības pasākumi attiecībā uz zveju

               1.
                     Katra Puse atļauj kuģiem, kam ir tiesības kuģot ar to karogu, komerciālu zveju nolīguma apgabalā veikt tikai saskaņā ar:

               a)
                     ilgtspējīgai zivju krājumu pārvaldībai paredzētiem saglabāšanas un pārvaldības pasākumiem, ko pieņēmusi viena vai vairākas reģionālas vai apakšreģionālas zvejniecības pārvaldības organizācijas vai režīmi, kuri ir vai varētu tikt izveidoti un darboties saskaņā ar starptautiskām tiesībām nolūkā pārvaldīt šādu zveju saskaņā ar atzītiem starptautiskiem standartiem, vai

               b)
                     pagaidu saglabāšanas un pārvaldības pasākumiem, ko Puses var izveidot saskaņā ar 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta ii) punktu.

               2.
                     Puses tiek mudinātas veikt zinātnisko pētniecību atbilstīgi 4. pantam izveidotās Kopīgās zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmas satvarā un saskaņā ar savām attiecīgajām nacionālajām zinātniskajām programmām.

               3.
                     Puse var atļaut kuģiem, kam ir tiesības kuģot ar to karogu, izpētes zveju nolīguma apgabalā veikt tikai saskaņā ar saglabāšanas un pārvaldības pasākumiem, ko Puses izveidojušas uz 5. panta 1. punkta d) apakšpunkta pamata.

               4.
                     Puses nodrošina to, ka to veiktās zinātniskās pētniecības darbības, kas ietver zivju nozvejošanu nolīguma apgabalā, nemazina iespēju novērst neregulētu komerciālo zveju un izpētes zveju un aizsargāt veselīgas jūras ekosistēmas. Puses tiek mudinātas informēt cita citu par saviem plāniem atļaut šādas zinātniskās pētniecības darbības.

               5.
                     Puses nodrošina atbilstību pagaidu pasākumiem, kas izveidoti saskaņā ar šo pantu, un jebkuriem citiem papildu vai atšķirīgiem pagaidu pasākumiem, kurus tās var noteikt, ievērojot 5. panta 1. punkta c) apakšpunktu.

               6.
                     Saskaņā ar 1995. gada nolīguma 7. pantu Puses, kas ir piekrastes valstis, un citas Puses sadarbojas, lai nodrošinātu to saglabāšanas un pārvaldības pasākumu savietojamību, ko attiecībā uz zivju krājumiem, kuri Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā sastopami valstu jurisdikcijā un ārpus valstu jurisdikcijas esošos apgabalos, īsteno, lai nodrošinātu minēto krājumu saglabāšanu un pārvaldību kopumā.

               7.
                     Izņemot iepriekš 4. pantā noteikto, nekas šajā nolīgumā nav interpretējams kā tāds, kas ierobežo konvencijā atspoguļotās Pušu tiesības saistībā ar jūras zinātnisko pētniecību.

               4. pants

               Kopīgā zinātniskās pētniecības un uzraudzības programma

               1.
                     Puses sekmē sadarbību zinātniskajās darbībās ar mērķi paplašināt zināšanas par dzīvajiem jūras resursiem Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā un ekosistēmām, kurās tie sastopami.

               2.
                     Puses piekrīt divu gadu laikā no šā nolīguma spēkā stāšanās dienas izveidot Kopīgu zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmu ar mērķi uzlabot savu izpratni par ekosistēmām nolīguma apgabalā un jo īpaši konstatēt to, vai nolīguma apgabalā tagad vai nākotnē varētu eksistēt zivju krājumi, kurus varētu iegūt ilgtspējīgā veidā, un šādu zvejniecību iespējamo ietekmi uz nolīguma apgabala ekosistēmām.

               3.
                     Puses virza Kopīgās zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmas izstrādi, koordinēšanu un īstenošanu.

               4.
                     Puses nodrošina, ka Kopīgajā zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmā ņem vērā relevanto zinātnisko un tehnisko organizāciju, struktūru un programmu darbu, kā arī pamatiedzīvotāju un vietējās zināšanas.

               5.
                     Kopīgās zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmas satvarā Puses divu gadu laikā no šā nolīguma spēkā stāšanās dienas pieņem datu koplietošanas protokolu un attiecīgos datus saskaņā ar minēto protokolu koplieto tieši vai ar attiecīgo zinātnisko un tehnisko organizāciju, struktūru un programmu starpniecību.

               6.
                     Puses vismaz reizi divos gados un vismaz divus mēnešus pirms Pušu sanāksmēm, kas notiek atbilstīgi 5. pantam, personiski vai citādā veidā rīko kopīgas zinātniskas sanāksmes, kurās iepazīstina ar savas pētniecības rezultātiem, izskata labāko pieejamo zinātnisko informāciju un laikus sniedz zinātniskus ieteikumus Pušu sanāksmēm. Puses divu gadu laikā no šā nolīguma spēkā stāšanās dienas pieņem darba uzdevumus un citas procedūras, kas vajadzīgas kopīgo zinātnisko sanāksmju norisei.

               5. pants

               Izskatīšana un turpmāka īstenošana

               1.
                     Puses tiekas reizi divos gados vai biežāk, ja tās tā nolemj. Savu sanāksmju laikā Puses cita starpā:

               a)
                     izskata šā nolīguma īstenošanu un vajadzības gadījumā apsver visus jautājumus saistībā ar šā nolīguma darbības ilgumu saskaņā ar 13. panta 2. punktu;

               b)
                     izskata visu pieejamo zinātnisko informāciju, kas iegūta Kopīgajā zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmā, no nacionālajām zinātniskajām programmām un no jebkādiem citiem relevantiem avotiem, tostarp no pamatiedzīvotāju un vietējām zināšanām;

               c)
                     balstoties uz zinātnisko informāciju, kas iegūta Kopīgajā zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmā, no nacionālajām zinātniskajām programmām un no jebkādiem citiem relevantiem avotiem, un ņemot vērā attiecīgos zvejniecības pārvaldības un ekosistēmas apsvērumus, tostarp piesardzīgu pieeju un zvejas potenciālo nelabvēlīgo ietekmi uz ekosistēmām, cita starpā apsver, vai zivju izplatība, migrācija un skaitliskums nolīguma apgabalā spētu uzturēt ilgtspējīgu komerciālo zveju, un uz minētā pamata nosaka:

               i)
                     vai sākt sarunas par to, lai izveidotu vienu vai vairākas papildu reģionālas vai apakšreģionālas zvejniecības pārvaldības organizācijas vai režīmus zvejas pārvaldībai nolīguma apgabalā, un

               ii)
                     vai, kad ir sākušās sarunas atbilstīgi i) punktam un tiklīdz Puses ir vienojušās par zivju krājumu ilgtspējas nodrošināšanas mehānismiem, nolīguma apgabalā iedibināt papildu vai atšķirīgus pagaidu saglabāšanas un pārvaldības pasākumus attiecībā uz minētajiem krājumiem;

               d)
                     trīs gadu laikā pēc šā nolīguma stāšanās spēkā nosaka saglabāšanas un pārvaldības pasākumus, kas piemērojami izpētes zvejai nolīguma apgabalā. Puses šādus pasākumus var laiku pa laikam grozīt. Šajos pasākumos cita starpā nosaka, ka:

               i)
                     izpētes zveja netraucē sasniegt šā nolīguma mērķi,

               ii)
                     izpētes zveja ilguma, tvēruma un mēroga ziņā ir ierobežota, lai minimalizētu ietekmi uz zivju krājumiem un ekosistēmām, un ir pakļauta standarta prasībām, kas noteiktas datu koplietošanas protokolā, kurš pieņemts saskaņā ar 4. panta 5. punktu,

               iii)
                     Puse var atļaut izpētes zveju tikai uz stabilas zinātniskās pētniecības pamata un tad, ja tā ir saskanīga ar Kopīgo zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmu un attiecīgās valsts nacionālo zinātnisko programmu vai programmām,

               iv)
                     Puse var atļaut izpētes zveju tikai pēc tam, kad tā citām Pusēm ir paziņojusi savus plānus veikt šādu zveju un devusi tām iespēju iesniegt piezīmes par minētajiem plāniem, un

               v)
                     Pusei ir pienācīgi jāuzrauga izpētes zveja, ko tā ir atļāvusi, un jāziņo citām Pusēm par šādas zvejas rezultātiem.

               2.
                     Lai veicinātu šā nolīguma īstenošanu, arī attiecībā uz Kopīgo zinātniskās pētniecības un uzraudzības programmu un citām darbībām, ko veic, ievērojot 4. pantu, Puses var veidot komitejas vai līdzīgas struktūras, kurās var piedalīties pārstāvji no Arktikas kopienām, tostarp Arktikas pamatiedzīvotāji.

               6. pants

               Lēmumu pieņemšana

               1.
                     Pušu lēmumus jautājumos par procedūru pieņem, Pušu vairākumam balsojot “par” vai “pret”.

               2.
                     Pušu lēmumus jautājumos pēc būtības pieņem vienprātīgi. Šajā nolīgumā “vienprātīgi” nozīmē to, ka lēmuma pieņemšanas brīdī nav saņemti nekādi oficiāli iebildumi.

               3.
                     Jautājumu uzskata par jautājumu pēc būtības, ja kāda no Pusēm to uzskata par jautājumu pēc būtības.

               7. pants

               Strīdu izšķiršana

               Visiem Pušu strīdiem, kas saistīti ar šā nolīguma interpretāciju vai piemērošanu, 1995. gada nolīguma VIII daļā izklāstītos noteikumus par strīdu izšķiršanu piemēro mutatis mutandis neatkarīgi no tā, vai attiecīgās Puses ir arī 1995. gada nolīguma puses.

               8. pants

               Valstis, kas nav Puses

               1.
                     Puses mudina valstis, kas nav šā nolīguma Puses, veikt pasākumus, kuri ir saskanīgi ar šā nolīguma normām.

               2.
                     Valstis veic ar starptautiskajām tiesībām saskanīgus pasākumus, lai kuģus, kam ir tiesības kuģot ar to valstu karogu, kuras nav nolīguma Puses, atturētu no tādu darbību veikšanas, kas apdraud šā nolīguma faktisku īstenošanu.

               9. pants

               Parakstīšana

               1.
                     Šis nolīgums no [datums] [vietā] ir pieejams parakstīšanai Kanādai, Ķīnas Tautas Republikai, Dānijas Karalistei attiecībā uz Fēru Salām un Grenlandi, Islandei, Japānai, Korejas Republikai, Norvēģijas Karalistei, Krievijas Federācijai, Amerikas Savienotajām Valstīm un Eiropas Savienībai, un paliek atvērts parakstīšanai 12 mēnešus pēc minētā datuma.

               2.
                     Šā nolīguma parakstītājiem nolīgums paliek atvērts ratifikācijai, pieņemšanai vai apstiprināšanai jebkurā laikā.

               10. pants

               Pievienošanās

               1.
                     Valstīm, kas uzskaitītas 9. panta 1. punktā, bet nav parakstījušas šo nolīgumu, un Eiropas Savienībai, ja tā nav parakstījusi šo nolīgumu, šis nolīgums paliek atvērts, lai tam pievienotos jebkurā laikā.

               2.
                     Pēc šā nolīguma stāšanās spēkā Puses var uzaicināt citas valstis, kurām ir patiesa interese, pievienoties šim nolīgumam.

               11. pants

               Stāšanās spēkā

               1.
                     Šis nolīgums stājas spēkā 30 dienas pēc datuma, kad depozitārs no 9. panta 1. punktā uzskaitītajām valstīm un Eiropas Savienības ir saņēmis visus dokumentus par šā nolīguma ratifikāciju, pieņemšanu vai apstiprināšanu, vai pievienošanos šim nolīgumam.

               2.
                     Pēc šā nolīguma stāšanās spēkā nolīgums katrā valstī, kas uzaicināta tam pievienoties, ievērojot 10. panta 2. punktu, un kas deponējusi pievienošanās dokumentu, stājas spēkā 30 dienas pēc minētā instrumenta deponēšanas datuma.

               12. pants

               Izstāšanās

               Puse var izstāties no šā nolīguma jebkurā laikā, pa diplomātiskiem kanāliem nosūtot depozitāram rakstisku paziņojumu par izstāšanos, kurā norāda faktisko izstāšanās datumu, kas ir vismaz seši mēneši pēc paziņojuma datuma. Izstāšanās no šā nolīguma neietekmē tā piemērošanu pārējām Pusēm vai Puses, kura izstājas, pienākumu pildīt jebkādu šajā nolīgumā ietvertu pienākumu, ko tai neatkarīgi no šā nolīguma uzliktu starptautisko tiesību normas.

               13. pants

               Nolīguma darbības ilgums

               1.
                     Šis nolīgums sākotnēji ir spēkā 16 gadus pēc tā stāšanās spēkā.

               2.
                     Pēc 1. punktā noteiktā sākotnējā perioda beigām nolīgums paliek spēkā uz vienu vai vairākiem secīgiem piecu gadu pagarinājuma periodiem, izņemot tad, ja kāda no Pusēm:

               a)
                     pēdējā Pušu sanāksmē, kas notiek pirms sākotnējā vai jebkura turpmākā pagarinājuma perioda beigām, iesniedz oficiālu iebildumu pret šā nolīguma pagarinājumu, vai

               b)
                     ne vēlāk kā sešus mēnešus pirms attiecīgā perioda beigām nosūta depozitāram oficiālu rakstisku iebildumu pret pagarinājumu.

               3.
                     Puses nodrošina efektīvu pāreju starp šo nolīgumu un jebkuru potenciālu jaunu nolīgumu, ar kuru izveido papildu reģionālu vai apakšreģionālu zvejniecības pārvaldības organizāciju vai režīmu zvejas pārvaldībai nolīguma apgabalā ar mērķi saglabāt veselīgas jūras ekosistēmas un nodrošināt zivju krājumu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu nolīguma apgabalā.

               14. pants

               Saistība ar citiem nolīgumiem

               1.
                     Puses atzīst, ka tām ir un arī turpmāk būs saistoši pienākumi, kuri uzlikti atbilstoši attiecīgajām starptautisko tiesību normām, tostarp tām, kas atspoguļotas konvencijā un 1995. gada nolīgumā, un atzīst, ka ir svarīgi turpināt sadarbību, lai šos pienākumus pildītu arī gadījumā, ja šā nolīguma termiņš beidzas vai nolīgums tiek izbeigts, jo nepastāv neviens nolīgums, ar ko izveido papildu reģionālu vai apakšreģionālu zvejniecības pārvaldības organizāciju vai režīmu zvejas pārvaldībai nolīguma apgabalā.

               2.
                     Nekas šajā nolīgumā neskar nevienas Puses nostāju attiecībā uz tās tiesībām un pienākumiem saskaņā ar starptautiskiem nolīgumiem un nostāju jebkurā jautājumā, kas saistīts ar jūras tiesībām, tostarp nostāju, kas saistīta ar tiesību un jurisdikcijas īstenošanu Ziemeļu Ledus okeānā.

               3.
                     Nekas šajā nolīgumā neskar nevienas Puses tiesības, jurisdikciju un pienākumus saskaņā ar attiecīgajām starptautisko tiesību normām, kas atspoguļotas konvencijā vai 1995. gada nolīgumā, tostarp tiesības ierosināt sākt sarunas par vienas vai vairāku papildu reģionālu vai apakšreģionālu zvejniecības pārvaldības organizāciju vai režīmu izveidošanu nolīguma apgabalā.

               4.
                     Šis nolīgums nemaina tā Pušu tiesības un pienākumus, kas rodas no citiem ar šo nolīgumu savietojamiem nolīgumiem un netraucē citām Pusēm izmantot savas tiesības vai pildīt pienākumus saskaņā ar šo nolīgumu. Šis nolīgums nekaitē un nav pretrunā neviena esoša starptautiska zvejniecības pārvaldības mehānisma uzdevumiem un pilnvarojumam.

               15. pants

               Depozitārs

               1.
                     Šā nolīguma depozitārs ir Kanādas valdība.

               2.
                     Ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokumentus nodod glabāšanā depozitāram.

               3.
                     Depozitārs informē visus parakstītājus un visas Puses par visu ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanās vai pievienošanās dokumentu deponēšanu un veic citas funkcijas, kas noteiktas 1969. gada Vīnes Konvencijā par starptautisko līgumu tiesībām.

               Sagatavots _________________________ [vieta], 201X. gada _________ [datums], vienā oriģināleksemplārā ķīniešu, angļu, franču un krievu valodā, un visi teksti ir vienlīdz autentiski.


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 6.7.2018
            COM(2018) 527 final
            2018/0277(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS,
            ar ko Austriju pilnvaro Eiropas Savienības interesēs akceptēt Ekvadoras un Ukrainas pievienošanos 1980. gada Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               •Priekšlikuma pamatojums un mērķi

                  1980. gada 25. oktobra Hāgas Konvencijas par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem (turpmāk “1980. gada konvencija”), kuru līdz šim ir ratificējušas 98 valstis, tostarp visas ES dalībvalstis, mērķis ir atjaunot iepriekšējo stāvokli, nodrošinot nelikumīgi aizvestu vai aizturētu bērnu ātru atgriešanu, kas panākams, izmantojot sistēmu sadarbībai starp centrālajām iestādēm, ko norīkojušas līgumslēdzējas puses.

                  Tā kā bērnu nolaupīšanas novēršana ir būtiska ES bērna tiesību sekmēšanas politikas sastāvdaļa, Eiropas Savienība aktīvi darbojas starptautiskajā līmenī, lai uzlabotu 1980. gada konvencijas piemērošanu, un mudina trešās valstis tai pievienoties.

                  Ekvadora savu pievienošanās instrumentu attiecībā uz 1980. gada konvenciju deponēja 1992. gada 22. janvārī. Konvencija Ekvadorā stājās spēkā 1992. gada 1. aprīlī.

                  1980. gada konvencija jau ir spēkā attiecībās starp Ekvadoru un 26 ES dalībvalstīm. Tikai Austrija un Dānija vēl nav akceptējušas Ekvadoras pievienošanos konvencijai.

                  Ukraina savu pievienošanās instrumentu attiecībā uz 1980. gada konvenciju deponēja 2006. gada 2. jūnijā. Konvencija Ukrainā stājās spēkā 2006. gada 1. septembrī.

                  1980. gada konvencija jau ir spēkā attiecībās starp Ukrainu un 26 ES dalībvalstīm. Tikai Austrija un Dānija vēl nav akceptējušas Ukrainas pievienošanos konvencijai.

                  1980. gada konvencijas 38. panta ceturtajā daļā ir noteikts, ka konvencija ir piemērojama attiecībās starp valsti, kas ir pievienojusies konvencijai, un tām līgumslēdzējām valstīm, kas ir deklarējušas, ka akceptē šo pievienošanos.

                  Eiropas Savienības Tiesa, ar kuru notika apspriešanās pēc Komisijas ierosmes, apstiprināja, ka akcepts par kādas trešās valsts pievienošanos 1980. gada konvencijai ietilpst ES ekskluzīvajā kompetencē.

                  Eiropas Savienības Tiesa savā 2014. gada 14. oktobra Atzinumā 1/13 norādīja, ka akcepts par kādas trešās valsts pievienošanos 1980. gada Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem ietilpst Eiropas Savienības ekskluzīvajā kompetencē.

                  Tiesa uzstāja uz nepieciešamību šajā jomā nodrošināt vienotu ES mēroga pieeju, tādējādi izvairoties no pieeju dažādības dalībvalstu vidū.

                  Tā kā starptautiskās bērnu nolaupīšanas jautājums ietilpst Eiropas Savienības ekskluzīvajā ārējā kompetencē, lēmums par to, vai akceptējama Ekvadoras un Ukrainas pievienošanās, ir jāpieņem ES mērogā Padomes lēmuma veidā. Attiecīgi Austrijai būtu jādeklarē, ka tā Eiropas Savienības interesēs akceptē Ekvadoras un Ukrainas pievienošanos.

                  Līdz ar Austrijas akceptu 1980. gada konvencija kļūtu piemērojama Ekvadoras un Ukrainas attiecībās ar visām ES dalībvalstīm, izņemot Dāniju.

               •Atbilstība spēkā esošajiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā

                  Attiecībā uz vecāku veiktu bērnu nolaupīšanu 1980. gada Hāgas konvencija ir starptautiskais ekvivalents Padomes Regulai Nr. 2201/2003 (pazīstama kā regula “Brisele IIa”), kas ir ES tiesu iestāžu sadarbības stūrakmens laulības lietās un lietās par vecāku atbildību.

                  Viens no regulas galvenajiem mērķiem ir novērst bērnu nolaupīšanu dalībvalstīs, ieviešot procedūras, ar kurām nodrošina bērnu ātru atpakaļatdošanu viņu parastās dzīvesvietas valstī. Šajā nolūkā 1980. gada Hāgas konvencijā noteiktā procedūra ir iestrādāta regulas “Brisele IIa” 11. pantā un ir papildināta, precizējot dažus tās aspektus, jo īpaši bērna uzklausīšanu, termiņus lēmuma pieņemšanai pēc atpakaļatdošanas pieteikuma iesniegšanas un bērna atpakaļneatdošanas pamatojumu. Tajā ir ietverti arī noteikumi, kas reglamentē pretrunīgus rīkojumus par atpakaļatdošanu un atpakaļneatdošanu, kuri izdoti dažādās dalībvalstīs.

                  Starptautiskā mērogā Eiropas Savienība atbalsta trešo valstu pievienošanos 1980. gada konvencijai, lai ES dalībvalstis, risinot starptautiskas bērnu nolaupīšanas lietas, varētu paļauties uz kopēju tiesisko regulējumu.

                  Laikā no 2015. gada jūnija līdz 2017. gada decembrim jau ir pieņemti 14 Padomes lēmumi, ar kuriem akceptēta 20 trešo valstu (Marokas, Singapūras, Krievijas Federācijas, Albānijas, Andoras, Seišelu, Armēnijas, Korejas Republikas, Kazahstānas, Peru, Gruzijas, Dienvidāfrikas, Čīles, Islandes, Bahamu Salu, Panamas, Urugvajas, Kolumbijas, Salvadoras un Sanmarīno) pievienošanās 1980. gada Hāgas konvencijai par starptautisko bērnu nolaupīšanu
                     1
                  .

               •Atbilstība pārējiem Savienības politikas virzieniem

                  Šis priekšlikums ir acīmredzami saistīts ar vispārīgo mērķi, kas nostiprināts Līguma par Eiropas Savienību 3. pantā, proti, aizsargāt bērna tiesības. 1980. gada Hāgas konvencijas sistēmas nolūks ir aizsargāt bērnus no vecāku veiktas nolaupīšanas nelabvēlīgās ietekmes un nodrošināt, ka bērni var uzturēt sakarus ar abiem vecākiem, piemēram, nodrošinot saskarsmes tiesību efektīvu īstenošanu.

                  Jāmin arī tas, ka pastāv saikne ar mediācijas izmantojuma veicināšanu pārrobežu ģimenes strīdu izšķiršanā. Kopējā Eiropas tiesiskajā telpā direktīva par konkrētiem mediācijas aspektiem civillietās un komerclietās
                     2
                   attiecas arī uz ģimenes tiesībām. Arī Hāgas 1980. gada konvencija mudina ģimenes strīdus risināt miermīlīgi. Viena no labas prakses rokasgrāmatām attiecībā uz 1980. gada Hāgas konvenciju, ko publicējusi Hāgas Starptautisko privāttiesību konference, ir veltīta mediācijas izmantošanai konvencijas darbības jomā ietilpstošu starptautisko ģimenes strīdu izšķiršanā attiecībā uz bērniem. Lai atbalstītu dialogu ar valstīm, kuras konvenciju vēl nav ratificējušas, un lai palīdzētu rast konkrētus veidus, kā risināt problēmas, ko rada starptautiskā bērnu nolaupīšana valstīs, kas nav ratificējušas konvenciju, pēc Eiropas Komisijas ierosmes šī rokasgrāmata ir pārtulkota visās ES valodās papildus angļu un franču valodai, kā arī arābu valodā
                     3
                  .

               2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE

               •Juridiskais pamats

                  Ņemot vērā, ka lēmums attiecas uz starptautisku nolīgumu, piemērojamais juridiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību 218. pants kopā ar tā 81. panta 3. punktu. Padome pēc apspriešanās ar Eiropas Parlamentu pieņem lēmumu vienprātīgi.

                  Apvienotajai Karalistei un Īrijai Regula (ES) Nr. 2201/2003 ir saistoša, tāpēc tās piedalās šā lēmuma pieņemšanā un piemērošanā.

                  Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un Dānijai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro.

               •Proporcionalitāte

                  Šis priekšlikums ir izstrādāts, balstoties uz jau pieņemtajiem Padomes lēmumiem par šo pašu tematu, un paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai panāktu saskaņotu ES rīcību starptautiskās bērnu nolaupīšanas jautājumā, nodrošinot, ka Austrija noteiktā termiņā akceptē Ekvadoras un Ukrainas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai.

               3.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI

               •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām

                  Komisija apspriedās ar Austriju par tās gatavību akceptēt Ekvadoras un Ukrainas pievienošanos 1980. gada konvencijai, un Austrija sniedza labvēlīgu atzinumu.

                  Diskusijās ekspertu 2018. gada 18. aprīļa sanāksmē noskaidrojās, ka pašlaik dalībvalstīm nav iebildumu pret to, ka Austrija akceptē Ekvadoras un Ukrainas pievienošanos 1980. gada konvencijai.

               •Ekspertu atzinumu apkopošana un izmantošana

                  Tā kā konvencija jau ir spēkā Ekvadoras un Ukrainas attiecībās ar 26 dalībvalstīm, Komisija un dalībvalstu eksperti uzskatīja, ka šādā gadījumā nav nepieciešams atsevišķs novērtējums par stāvokli attiecīgajās trešās valstīs.

               •Ietekmes novērtējums

                  Tāpat kā attiecībā uz jau 2015.–2017. gadā pieņemtajiem 14 Padomes lēmumiem, ar kuriem akceptēta vairāku trešo valstu pievienošanās 1980. gada Hāgas konvencijai, atsevišķs ietekmes novērtējums nav veikts, ņemot vērā šā leģislatīvā akta būtību. Jebkurā gadījumā atsevišķs novērtējums par stāvokli Ekvadorā un Ukrainā šķita lieks, ņemot vērā gan to, ka konvencija jau ir spēkā attiecībās ar 26 ES dalībvalstīm, gan to, ka Austrija ir gatava akceptēt Ekvadoras un Ukrainas pievienošanos.

               4.IETEKME UZ BUDŽETU

                  Ierosinātais lēmums neietekmē ES budžetu.

               5.CITI ELEMENTI

               •Īstenošanas plāni un uzraudzīšanas, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība

                  Tā kā priekšlikums attiecas tikai uz Austrijas pilnvarošanu akceptēt Ekvadoras un Ukrainas pievienošanos 1980. gada konvencijai, tā īstenošanas uzraudzība paredz tikai pārbaudīt, ka Austrija ievēro deklarācijas formulējumu, paredzētajā termiņā deponē deklarāciju un informē Komisiju par deklarācijas deponēšanu, kā noteikts Padomes lēmumā.

               2018/0277 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS,

               ar ko Austriju pilnvaro Eiropas Savienības interesēs akceptēt Ekvadoras un Ukrainas pievienošanos 1980. gada Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 81. panta 3. punktu saistībā ar 218. panta 6. punkta b) apakšpunktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu
                  4
               ,

               tā kā:

               (1)Eiropas Savienība bērna tiesību aizsardzības sekmēšanu ir izvirzījusi par vienu no saviem mērķiem, kā noteikts Līguma par Eiropas Savienību 3. pantā. Pasākumi bērnu aizsardzībai pret nelikumīgu aizvešanu vai aizturēšanu ir minētās politikas būtiska sastāvdaļa.

               (2)Padome ir pieņēmusi Regulu (EK) Nr. 2201/2003
                  5
                (turpmāk “regula “Brisele IIa””), kuras mērķis ir aizsargāt bērnus no nelabvēlīgās ietekmes, ko rada nelikumīga aizvešana vai aizturēšana, un ieviest procedūras, ar kurām nodrošina bērnu ātru atpakaļatdošanu viņu parastās dzīvesvietas valstī, kā arī nodrošināt saskarsmes tiesību un aizgādības tiesību aizsardzību.

               (3)Regula “Brisele IIa” papildina un pastiprina 1980. gada 25. oktobra Hāgas Konvenciju par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem (turpmāk “1980. gada Hāgas konvencija”), ar kuru starptautiskā mērogā izveidota saistību un sadarbības sistēma attiecībās starp līgumslēdzējām valstīm un starp centrālajām iestādēm un kuras mērķis ir nodrošināt nelikumīgi aizvestu vai aizturētu bērnu ātru atgriešanu.

               (4)Visas Savienības dalībvalstis ir 1980. gada Hāgas konvencijas dalībnieces.

               (5)Savienība mudina trešās valstis pievienoties 1980. gada Hāgas konvencijai un atbalsta 1980. gada Hāgas konvencijas pareizu īstenošanu, kopā ar dalībvalstīm cita starpā piedaloties speciālajās komisijās, kuras regulāri organizē Hāgas Starptautisko privāttiesību konference.

               (6)Delikātos starptautiskās bērnu nolaupīšanas gadījumos vislabākais risinājums varētu būt kopējs tiesiskais regulējums, kas piemērojams attiecībās starp Savienības dalībvalstīm un trešām valstīm.

               (7)1980. gada Hāgas konvencijā ir noteikts, ka to piemēro attiecībās starp valsti, kas ir pievienojusies konvencijai, un tām līgumslēdzējām valstīm, kas ir deklarējušas, ka akceptē šo pievienošanos.

               (8)1980. gada Hāgas konvencija liedz par tās dalībnieci kļūt tādām reģionālām ekonomiskās integrācijas organizācijām, kāda ir Savienība. Tāpēc Savienība konvencijai nevar pievienoties, un tā nevar arī deponēt deklarāciju, ar ko akceptē pievienojošās valsts pievienošanos.

               (9)Kā norādīts Eiropas Savienības Tiesas atzinumā 1/13, 1980. gada Hāgas konvencijā paredzētā pievienošanās akcepta deklarācija ietilpst Savienības ekskluzīvajā ārējā kompetencē.

               (10)Ekvadora savu pievienošanās instrumentu attiecībā uz 1980. gada konvenciju deponēja 1992. gada 22. janvārī. Konvencija Ekvadorā stājās spēkā 1992. gada 1. aprīlī.

               (11)Visas attiecīgās dalībvalstis, izņemot Austriju un Dāniju, jau ir akceptējušas Ekvadoras pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai. Ekvadora ir akceptējusi Bulgārijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Rumānijas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai. Pēc Ekvadorā esošā stāvokļa izvērtējuma tika secināts, ka Austrija var Savienības interesēs akceptēt Ekvadoras pievienošanos saskaņā ar 1980. gada Hāgas konvencijas noteikumiem.

               (12)Ukraina savu pievienošanās instrumentu attiecībā uz 1980. gada konvenciju deponēja 2006. gada 2. jūnijā. Konvencija Ukrainā stājās spēkā 2006. gada 1. septembrī.

               (13)Visas dalībvalstis, izņemot Austriju un Dāniju, jau ir akceptējušas Ukrainas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai. Pēc Ukrainā esošā stāvokļa izvērtējuma tika secināts, ka Austrija var Savienības interesēs akceptēt Ukrainas pievienošanos saskaņā ar 1980. gada Hāgas konvencijas noteikumiem.

               (14)Līdz ar to Austrija būtu jāpilnvaro saskaņā ar šajā lēmumā paredzētajiem noteikumiem deponēt deklarāciju, ar ko tā Savienības interesēs akceptē Ekvadoras un Ukrainas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai. Pārējām Savienības dalībvalstīm, kas jau akceptējušas Ekvadoras un Ukrainas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai, nebūtu jādeponē jaunas pievienošanās akcepta deklarācijas, jo saskaņā ar starptautiskajām publiskajām tiesībām līdzšinējās deklarācijas paliek spēkā.

               (15)Apvienotajai Karalistei un Īrijai regula “Brisele IIa” ir saistoša, tāpēc tās piedalās šā lēmuma pieņemšanā un piemērošanā.

               (16)Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un Dānijai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               1.
                     Austrija ar šo tiek pilnvarota Savienības interesēs akceptēt Ekvadoras un Ukrainas pievienošanos 1980. gada 25. oktobra Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem (turpmāk “1980. gada Hāgas konvencija”).

               2.
                     Austrija vēlākais .. [divpadsmit mēneši no šā lēmuma pieņemšanas dienas] deponē deklarāciju, ar kuru Savienības interesēs akceptē Ekvadoras un Ukrainas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai un kura formulēta šādi:

               “[Pilns DALĪBVALSTS nosaukums] deklarē, ka tā saskaņā ar Padomes Lēmumu (ES) 2018/.. akceptē Ekvadoras un Ukrainas pievienošanos 1980. gada 25. oktobra Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem.”

               3.
                     Austrija divu mēnešu laikā no dienas, kad deponēta deklarācija, ar ko akceptēta Ekvadoras un Ukrainas pievienošanās, informē Padomi un Komisiju par deponēšanu un dara zināmu Komisijai deklarācijas tekstu.

               2. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā paziņošanas dienā.

               3. pants

               Šis lēmums ir adresēts Austrijai.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        Jau ir pieņemti 14 Padomes lēmumi, ar kuriem dalībvalstis pilnvarotas akceptēt to, ka 1980. gada konvencijai pievienojas Andora (Padomes Lēmums 2015/1023, pieņemts 2015. gada 15. jūnijā); Seišelas (Padomes Lēmums (ES) 2015/2354, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Krievija (Padomes Lēmums (ES) 2015/2355, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Albānija (Padomes Lēmums (ES) 2015/2356, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Singapūra (Padomes Lēmums (ES) 2015/1024, pieņemts 2015. gada 15. jūnijā); Maroka (Padomes Lēmums (ES) 2015/2357, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Armēnija (Padomes Lēmums (ES) 2015/2358, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Korejas Republika (Padomes Lēmums (ES) 2016/2313, pieņemts 2016. gada 8. decembrī); Kazahstāna (Padomes Lēmums (ES) 2016/2311, pieņemts 2016. gada 8. decembrī); Peru (Padomes Lēmums (ES) 2016/2312, pieņemts 2016. gada 8. decembrī); Gruzija un Dienvidāfrika (Padomes Lēmums (ES) 2016/2462, pieņemts 2017. gada 18. decembrī); Čīle, Islande un Bahamu Salas (Padomes Lēmums (ES) 2016/2424, pieņemts 2017. gada 18. decembrī); Panama, Urugvaja, Kolumbija un Salvadora (Padomes Lēmums (ES) 2017/2464, pieņemts 2017. gada 18. decembrī); Sanmarīno (Padomes Lēmums (ES) 2017/2463, pieņemts 2017. gada 18. decembrī).

                     (2)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/52/EK (2008. gada 21. maijs) par konkrētiem mediācijas aspektiem civillietās un komerclietās (OV L 136, 24.5.2008., 3. lpp.).

                     (3)

                  https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=6561

                     (4)

                        OV C , ., . lpp.

                     (5)

                        Padomes Regula (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (OV L 338, 23.12.2003., 1. lpp.).


               EIROPAS KOMISIJA
            Briselē, 6.7.2018
            COM(2018) 526 final
            2018/0276(NLE)
            Priekšlikums
            PADOMES LĒMUMS,
            ar ko Apvienoto Karalisti, Austriju, Horvātiju, Kipru, Luksemburgu, Portugāli un Rumāniju pilnvaro Eiropas Savienības interesēs akceptēt Dominikānas Republikas pievienošanos 1980. gada Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem

               PASKAIDROJUMA RAKSTS

               1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

               •Priekšlikuma pamatojums un mērķi

                  1980. gada 25. oktobra Hāgas Konvencijas par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem (turpmāk “1980. gada konvencija”), kuru līdz šim ir ratificējušas 98 valstis, tostarp visas ES dalībvalstis, mērķis ir atjaunot iepriekšējo stāvokli, nodrošinot nelikumīgi aizvestu vai aizturētu bērnu ātru atgriešanu, kas panākams, izmantojot sistēmu sadarbībai starp centrālajām iestādēm, ko norīkojušas līgumslēdzējas puses.

                  Tā kā bērnu nolaupīšanas novēršana ir būtiska ES bērna tiesību sekmēšanas politikas sastāvdaļa, Eiropas Savienība aktīvi darbojas starptautiskajā līmenī, lai uzlabotu 1980. gada konvencijas piemērošanu, un mudina trešās valstis tai pievienoties.

                  Dominikānas Republika savu pievienošanās instrumentu attiecībā uz 1980. gada konvenciju deponēja 2004. gada 11. augustā. Konvencija Dominikānas Republikā stājās spēkā 2004. gada 1. novembrī.

                  1980. gada konvencija jau ir spēkā attiecībās starp Dominikānas Republiku un 20 ES dalībvalstīm. Apvienotā Karaliste, Austrija, Dānija, Horvātija, Kipra, Luksemburga, Portugāle un Rumānija vēl nav akceptējušas Dominikānas Republikas pievienošanos konvencijai.

                  1980. gada konvencijas 38. panta ceturtajā daļā ir noteikts, ka konvencija ir piemērojama attiecībās starp valsti, kas ir pievienojusies konvencijai, un tām līgumslēdzējām valstīm, kas ir deklarējušas, ka akceptē šo pievienošanos.

                  Eiropas Savienības Tiesa, ar kuru notika apspriešanās pēc Komisijas ierosmes, apstiprināja, ka akcepts par kādas trešās valsts pievienošanos 1980. gada konvencijai ietilpst ES ekskluzīvajā kompetencē.

                  Eiropas Savienības Tiesa savā 2014. gada 14. oktobra Atzinumā 1/13 norādīja, ka akcepts par kādas trešās valsts pievienošanos 1980. gada Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem ietilpst Eiropas Savienības ekskluzīvajā kompetencē.

                  Tiesa uzstāja uz nepieciešamību šajā jomā nodrošināt vienotu ES mēroga pieeju, tādējādi izvairoties no pieeju dažādības dalībvalstu vidū.

                  Tā kā starptautiskās bērnu nolaupīšanas jautājums ietilpst Eiropas Savienības ekskluzīvajā ārējā kompetencē, lēmums par to, vai akceptējama Dominikānas Republikas pievienošanās, ir jāpieņem ES mērogā Padomes lēmuma veidā. Attiecīgi Apvienotajai Karalistei, Austrijai, Horvātijai, Kiprai, Luksemburgai, Portugālei un Rumānijai būtu jādeklarē, ka tās Eiropas Savienības interesēs akceptē Dominikānas Republikas pievienošanos.

                  Līdz ar Apvienotās Karalistes, Austrijas, Horvātijas, Kipras, Luksemburgas, Portugāles un Rumānijas akceptu 1980. gada konvencija kļūtu piemērojama Dominikānas Republikas attiecībās ar visām ES dalībvalstīm, izņemot Dāniju.

               •Atbilstība spēkā esošajiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā

                  Attiecībā uz vecāku veiktu bērnu nolaupīšanu 1980. gada Hāgas konvencija ir starptautiskais ekvivalents Padomes Regulai Nr. 2201/2003 (pazīstama kā regula “Brisele IIa”), kas ir ES tiesu iestāžu sadarbības stūrakmens laulības lietās un lietās par vecāku atbildību.

                  Viens no regulas galvenajiem mērķiem ir novērst bērnu nolaupīšanu dalībvalstīs, ieviešot procedūras, ar kurām nodrošina bērnu ātru atpakaļatdošanu viņu parastās dzīvesvietas valstī. Šajā nolūkā 1980. gada Hāgas konvencijā noteiktā procedūra ir iestrādāta regulas “Brisele IIa” 11. pantā un ir papildināta, precizējot dažus tās aspektus, jo īpaši bērna uzklausīšanu, termiņus lēmuma pieņemšanai pēc atpakaļatdošanas pieteikuma iesniegšanas un bērna atpakaļneatdošanas pamatojumu. Tajā ir ietverti arī noteikumi, kas reglamentē pretrunīgus rīkojumus par atpakaļatdošanu un atpakaļneatdošanu, kuri izdoti dažādās dalībvalstīs.

                  Starptautiskā mērogā Eiropas Savienība atbalsta trešo valstu pievienošanos 1980. gada konvencijai, lai ES dalībvalstis, risinot starptautiskas bērnu nolaupīšanas lietas, varētu paļauties uz kopēju tiesisko regulējumu.

                  Laikā no 2015. gada jūnija līdz 2017. gada decembrim jau ir pieņemti 14 Padomes lēmumi, ar kuriem akceptēta 20 trešo valstu (Marokas, Singapūras, Krievijas Federācijas, Albānijas, Andoras, Seišelu, Armēnijas, Korejas Republikas, Kazahstānas, Peru, Gruzijas, Dienvidāfrikas, Čīles, Islandes, Bahamu Salu, Panamas, Urugvajas, Kolumbijas, Salvadoras un Sanmarīno) pievienošanās 1980. gada Hāgas konvencijai par starptautisko bērnu nolaupīšanu
                     1
                  .

               •Atbilstība pārējiem Savienības politikas virzieniem

                  Šis priekšlikums ir acīmredzami saistīts ar vispārīgo mērķi, kas nostiprināts Līguma par Eiropas Savienību 3. pantā, proti, aizsargāt bērna tiesības. 1980. gada Hāgas konvencijas sistēmas nolūks ir aizsargāt bērnus no vecāku veiktas nolaupīšanas nelabvēlīgās ietekmes un nodrošināt, ka bērni var uzturēt sakarus ar abiem vecākiem, piemēram, nodrošinot saskarsmes tiesību efektīvu īstenošanu.

                  Jāmin arī tas, ka pastāv saikne ar mediācijas izmantojuma veicināšanu pārrobežu ģimenes strīdu izšķiršanā. Kopējā Eiropas tiesiskajā telpā direktīva par konkrētiem mediācijas aspektiem civillietās un komerclietās
                     2
                   attiecas arī uz ģimenes tiesībām. Arī Hāgas 1980. gada konvencija mudina ģimenes strīdus risināt miermīlīgi. Viena no labas prakses rokasgrāmatām attiecībā uz 1980. gada Hāgas konvenciju, ko publicējusi Hāgas Starptautisko privāttiesību konference, ir veltīta mediācijas izmantošanai konvencijas darbības jomā ietilpstošu starptautisko ģimenes strīdu izšķiršanā attiecībā uz bērniem. Lai atbalstītu dialogu ar valstīm, kuras konvenciju vēl nav ratificējušas, un lai palīdzētu rast konkrētus veidus, kā risināt problēmas, ko rada starptautiskā bērnu nolaupīšana valstīs, kas nav ratificējušas konvenciju, pēc Eiropas Komisijas ierosmes šī rokasgrāmata ir pārtulkota visās ES valodās papildus angļu un franču valodai, kā arī arābu valodā
                     3
                  .

               2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE

               •Juridiskais pamats

                  Ņemot vērā, ka lēmums attiecas uz starptautisku nolīgumu, piemērojamais juridiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību 218. pants kopā ar tā 81. panta 3. punktu. Padome pēc apspriešanās ar Eiropas Parlamentu pieņem lēmumu vienprātīgi.

                  Apvienotajai Karalistei un Īrijai Regula (ES) Nr. 2201/2003 ir saistoša, tāpēc tās piedalās šā lēmuma pieņemšanā un piemērošanā.

                  Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un Dānijai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro.

               •Proporcionalitāte

                  Šis priekšlikums ir izstrādāts, balstoties uz jau pieņemtajiem Padomes lēmumiem par šo pašu tematu, un paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai panāktu saskaņotu ES rīcību starptautiskās bērnu nolaupīšanas jautājumā, nodrošinot, ka Apvienotā Karaliste, Austrija, Horvātija, Kipra, Luksemburga, Portugāle un Rumānija noteiktā termiņā akceptē Dominikānas Republikas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai.

               3.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI

               •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām

                  Komisija apspriedās ar Apvienoto Karalisti, Austriju, Horvātiju, Kipru, Luksemburgu, Portugāli un Rumāniju par to gatavību akceptēt Dominikānas Republikas pievienošanos 1980. gada konvencijai, un šīs valstis sniedza labvēlīgu atzinumu.

                  Diskusijās ekspertu 2018. gada 18. aprīļa sanāksmē noskaidrojās, ka pašlaik dalībvalstīm nav iebildumu pret to, ka Apvienotā Karaliste, Austrija, Horvātija, Kipra, Luksemburga, Portugāle un Rumānija akceptē Dominikānas Republikas pievienošanos 1980. gada konvencijai.

               •Ekspertu atzinumu apkopošana un izmantošana

                  Tā kā konvencija jau ir spēkā Dominikānas Republikas attiecībās ar 20 dalībvalstīm, Komisija un dalībvalstu eksperti uzskatīja, ka šādā gadījumā nav nepieciešams atsevišķs novērtējums par stāvokli attiecīgajā trešā valstī.

               •Ietekmes novērtējums

                  Tāpat kā attiecībā uz jau 2015.–2017. gadā pieņemtajiem 14 Padomes lēmumiem, ar kuriem akceptēta vairāku trešo valstu pievienošanās 1980. gada Hāgas konvencijai, atsevišķs ietekmes novērtējums nav veikts, ņemot vērā šā leģislatīvā akta būtību. Jebkurā gadījumā atsevišķs novērtējums par stāvokli Dominikānas Republikā šķita lieks, ņemot vērā gan to, ka konvencija jau ir spēkā attiecībās ar 20 ES dalībvalstīm, gan to, ka Apvienotā Karaliste, Austrija, Horvātija, Kipra, Luksemburga, Portugāle un Rumānija ir gatavas akceptēt Dominikānas Republikas pievienošanos.

               4.IETEKME UZ BUDŽETU

                  Ierosinātais lēmums neietekmē ES budžetu.

               5.CITI ELEMENTI

               •Īstenošanas plāni un uzraudzīšanas, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība

                  Tā kā priekšlikums attiecas tikai uz Apvienotās Karalistes, Austrijas, Horvātijas, Kipras, Luksemburgas, Portugāles un Rumānijas pilnvarošanu akceptēt Dominikānas Republikas pievienošanos 1980. gada konvencijai, tā īstenošanas uzraudzība paredz tikai pārbaudīt, ka Apvienotā Karaliste, Austrija, Horvātija, Kipra, Luksemburga, Portugāle un Rumānija ievēro deklarācijas formulējumu, paredzētajā termiņā deponē deklarāciju un informē Komisiju par deklarācijas deponēšanu, kā noteikts Padomes lēmumā.

               2018/0276 (NLE)

               Priekšlikums

               PADOMES LĒMUMS,

               ar ko Apvienoto Karalisti, Austriju, Horvātiju, Kipru, Luksemburgu, Portugāli un Rumāniju pilnvaro Eiropas Savienības interesēs akceptēt Dominikānas Republikas pievienošanos 1980. gada Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem

               EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

               ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 81. panta 3. punktu saistībā ar 218. panta 6. punkta b) apakšpunktu,

               ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu
                  4
               ,

               tā kā:

               (1)Eiropas Savienība bērna tiesību aizsardzības sekmēšanu ir izvirzījusi par vienu no saviem mērķiem, kā noteikts Līguma par Eiropas Savienību 3. pantā. Pasākumi bērnu aizsardzībai pret nelikumīgu aizvešanu vai aizturēšanu ir minētās politikas būtiska sastāvdaļa.

               (2)Padome ir pieņēmusi Regulu (EK) Nr. 2201/2003
                  5
                (turpmāk “regula “Brisele IIa””), kuras mērķis ir aizsargāt bērnus no nelabvēlīgās ietekmes, ko rada nelikumīga aizvešana vai aizturēšana, un ieviest procedūras, ar kurām nodrošina bērnu ātru atpakaļatdošanu viņu parastās dzīvesvietas valstī, kā arī nodrošināt saskarsmes tiesību un aizgādības tiesību aizsardzību.

               (3)Regula “Brisele IIa” papildina un pastiprina 1980. gada 25. oktobra Hāgas Konvenciju par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem (turpmāk “1980. gada Hāgas konvencija”), ar kuru starptautiskā mērogā izveidota saistību un sadarbības sistēma attiecībās starp līgumslēdzējām valstīm un starp centrālajām iestādēm un kuras mērķis ir nodrošināt nelikumīgi aizvestu vai aizturētu bērnu ātru atgriešanu.

               (4)Visas Savienības dalībvalstis ir 1980. gada Hāgas konvencijas dalībnieces.

               (5)Savienība mudina trešās valstis pievienoties 1980. gada Hāgas konvencijai un atbalsta 1980. gada Hāgas konvencijas pareizu īstenošanu, kopā ar dalībvalstīm cita starpā piedaloties speciālajās komisijās, kuras regulāri organizē Hāgas Starptautisko privāttiesību konference.

               (6)Delikātos starptautiskās bērnu nolaupīšanas gadījumos vislabākais risinājums varētu būt kopējs tiesiskais regulējums, kas piemērojams attiecībās starp Savienības dalībvalstīm un trešām valstīm.

               (7)1980. gada Hāgas konvencijā ir noteikts, ka to piemēro attiecībās starp valsti, kas ir pievienojusies konvencijai, un tām līgumslēdzējām valstīm, kas ir deklarējušas, ka akceptē šo pievienošanos.

               (8)1980. gada Hāgas konvencija liedz par tās dalībnieci kļūt tādām reģionālām ekonomiskās integrācijas organizācijām, kāda ir Savienība. Tāpēc Savienība konvencijai nevar pievienoties, un tā nevar arī deponēt deklarāciju, ar ko akceptē pievienojošās valsts pievienošanos.

               (9)Kā norādīts Eiropas Savienības Tiesas Atzinumā 1/13, 1980. gada Hāgas konvencijā paredzētās pievienošanās akcepta deklarācijas ietilpst Savienības ekskluzīvajā ārējā kompetencē.

               (10)Dominikānas Republika savu pievienošanās instrumentu attiecībā uz 1980. gada konvenciju deponēja 2004. gada 11. augustā. Konvencija Dominikānas Republikā stājās spēkā 2004. gada 1. novembrī.

               (11)Visas dalībvalstis, izņemot Apvienoto Karalisti, Austriju, Dāniju, Horvātiju, Kipru, Luksemburgu, Portugāli un Rumāniju, jau ir akceptējušas Dominikānas Republikas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai. Pēc Dominikānas Republikā esošā stāvokļa izvērtējuma tika secināts, ka Apvienotā Karaliste, Austrija, Dānija, Horvātija, Kipra, Luksemburga, Portugāle un Rumānija var Savienības interesēs akceptēt Dominikānas Republikas pievienošanos saskaņā ar 1980. gada Hāgas konvencijas noteikumiem.

               (12)Līdz ar to Apvienotā Karaliste, Austrija, Horvātija, Kipra, Luksemburga, Portugāle un Rumānija būtu jāpilnvaro saskaņā ar šajā lēmumā paredzētajiem noteikumiem deponēt deklarācijas, ar ko tās Savienības interesēs akceptē Dominikānas Republikas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai. Pārējām Savienības dalībvalstīm, kas jau akceptējušas Dominikānas Republikas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai, nebūtu jādeponē jaunas pievienošanās akcepta deklarācijas, jo saskaņā ar starptautiskajām publiskajām tiesībām līdzšinējās deklarācijas paliek spēkā.

               (13)Apvienotajai Karalistei un Īrijai regula “Brisele IIa” ir saistoša, tāpēc tās piedalās šā lēmuma pieņemšanā un piemērošanā.

               (14)Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un Dānijai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1. pants

               1.
                     Apvienotā Karaliste, Austrija, Horvātija, Kipra, Luksemburga, Portugāle un Rumānija ar šo tiek pilnvarotas Savienības interesēs akceptēt Dominikānas Republikas pievienošanos 1980. gada 25. oktobra Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem (turpmāk “1980. gada Hāgas konvencija”).

               2.
                     Apvienotā Karaliste, Austrija, Horvātija, Kipra, Luksemburga, Portugāle un Rumānija vēlākais .. [divpadsmit mēneši no šā lēmuma pieņemšanas dienas] deponē deklarāciju, ar kuru Savienības interesēs akceptē Dominikānas Republikas pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai un kura formulēta šādi:

               “[Pilns DALĪBVALSTS nosaukums] deklarē, ka tā saskaņā ar Padomes Lēmumu (ES) 2018/.. akceptē Dominikānas Republikas pievienošanos 1980. gada 25. oktobra Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem.”

               3.
                     Apvienotā Karaliste, Austrija, Horvātija, Kipra, Luksemburga, Portugāle un Rumānija divu mēnešu laikā no dienas, kad deponēta attiecīgā deklarācija, ar ko akceptēta Dominikānas Republikas pievienošanās, informē Padomi un Komisiju par deponēšanu un dara zināmu Komisijai deklarācijas tekstu.

               2. pants

               Šis lēmums stājas spēkā tā paziņošanas dienā.

               3. pants

               Šis lēmums ir adresēts Apvienotajai Karalistei, Austrijai, Horvātijai, Kiprai, Luksemburgai, Portugālei un Rumānijai.

               Briselē,

                     Padomes vārdā –

                     priekšsēdētājs

                     (1)

                        Jau ir pieņemti 14 Padomes lēmumi, ar kuriem dalībvalstis pilnvarotas akceptēt to, ka 1980. gada konvencijai pievienojas Andora (Padomes Lēmums 2015/1023, pieņemts 2015. gada 15. jūnijā); Seišelas (Padomes Lēmums (ES) 2015/2354, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Krievija (Padomes Lēmums (ES) 2015/2355, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Albānija (Padomes Lēmums (ES) 2015/2356, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Singapūra (Padomes Lēmums (ES) 2015/1024, pieņemts 2015. gada 15. jūnijā); Maroka (Padomes Lēmums (ES) 2015/2357, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Armēnija (Padomes Lēmums (ES) 2015/2358, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Korejas Republika (Padomes Lēmums (ES) 2016/2313, pieņemts 2016. gada 8. decembrī); Kazahstāna (Padomes Lēmums (ES) 2016/2311, pieņemts 2016. gada 8. decembrī); Peru (Padomes Lēmums (ES) 2016/2312, pieņemts 2016. gada 8. decembrī); Gruzija un Dienvidāfrika (Padomes Lēmums (ES) 2017/2462, pieņemts 2017. gada 18. decembrī); Čīle, Islande un Bahamu Salas (Padomes Lēmums (ES) 2017/2424, pieņemts 2017. gada 18. decembrī); Panama, Urugvaja, Kolumbija un Salvadora (Padomes Lēmums (ES) 2017/2464, pieņemts 2017. gada 18. decembrī); Sanmarīno (Padomes Lēmums (ES) 2017/2463, pieņemts 2017. gada 18. decembrī).

                     (2)

                        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/52/EK (2008. gada 21. maijs) par konkrētiem mediācijas aspektiem civillietās un komerclietās (OV L 136, 24.5.2008., 3. lpp.).

                     (3)

                  https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=6561

                     (4)

                        OV C , ., . lpp.

                     (5)

                        Padomes Regula (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (OV L 338, 23.12.2003., 1. lpp.).