title: Padomes Direktīva 94/31/EK (1994. gada 27. jūnijs), ar ko groza Direktīvu 91/689/EEK par bīstamajiem atkritumiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31994L0031

Oficiālais Vēstnesis L 168 , 02/07/1994 Lpp. 0028 - 0028 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 15 Sējums 13 Lpp. 0200  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 15 Sējums 13 Lpp. 0200

		Padomes Direktīva 94/31/EK(1994. gada 27. jūnijs),ar ko groza Direktīvu 91/689/EEK par bīstamajiem atkritumiemEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši tā 130.s panta 1. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],rīkojoties saskaņā ar Līguma 189.c pantā paredzēto procedūru,tā kā, darbojoties saskaņā ar Padomes Direktīvas 75/442/EEK [3] 18. pantu izveidotajai komitejai, ir redzams, ka nav iespējams Direktīvā 91/689/EEK [4] noteiktajā termiņā izveidot saistošu bīstamo atkritumu sarakstu, bet tā kā Direktīvas 91/689/EEK īstenošana ir atkarīga no tā, vai Komisija izveidos šādu sarakstu;tā kā ir jānodrošina Direktīvas 91/689/EEK īstenošana pēc iespējas īsā laikā;tā kā tomēr saskaņā ar Direktīvas 91/689/EEK 1. panta 4. punktu ir jāizveido Kopienas bīstamo atkritumu saraksts;tā kā tāpēc Padomes Direktīvas 78/319/EEK (1978. gada 20. marts) par toksiskiem un bīstamiem atkritumiem [5] atcelšana jāatliek,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvu 91/689/EEK groza šādi.1. Direktīvas 10. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:"10. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 1995. gada 27. jūnijam izpildītu šās direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju."2. Direktīvas 11. pantu aizstāj ar šādu pantu:"11. pantsDirektīvu 78/319/EEK atceļ no 1995. gada 27. jūnija."2. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1994. gada 27. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsC. Simitis[1] OV C 271, 7.10.1993., 16. lpp.[2] OV C 34, 2.2.1994., 7. lpp.[3] OV L 194, 25.7.1975., 39. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/156/EEK (OV L 78, 26.3.1991., 32. lpp.).[4] OV L 377, 31.12.1991., 20. lpp.[5] OV L 84, 31.3.1978., 43. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/692/EEK (OV L 377, 31.12.1991., 48. lpp.).--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva (1979. gada 18. septembris), ar ko sesto reizi groza Direktīvu 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31979L0831

Oficiālais Vēstnesis L 259 , 15/10/1979 Lpp. 0010 - 0028 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 10 Lpp. 0118  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 13 Sējums 9 Lpp. 0013  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 10 Lpp. 0118  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 10 Lpp. 0228  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 10 Lpp. 0228

		Padomes Direktīva(1979. gada 18. septembris),ar ko sesto reizi groza Direktīvu 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu(79/831/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],tā kā, lai pasargātu cilvēkus un dabas vidi no iespējamiem draudiem, ko var radīt jaunu vielu laišana tirgū, ir jāparedz attiecīgi pasākumi un jo īpaši jāpastiprina uzraudzība, ko paredz Padomes Direktīva 67/548/EEK (1967. gada 27. jūnijs) par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu [3], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 75/409/EEK [4];tā kā šo iemeslu dēļ ir jāgroza Direktīva 67/548/EEK, kas pašlaik, nodrošinot bīstamu vielu pienācīgu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, aizsargā iedzīvotājus un it sevišķi cilvēkus, kuri ar tām strādā;tā kā, lai noskaidrotu šo vielu iedarbību uz cilvēkiem un dabas vidi, ir ieteicams panākt, ka visas jaunas vielas, ko laiž tirgū, vispirms pārbauda ražotājs vai importētājs un nosūta kompetentajām iestādēm paziņojumu, kas obligāti satur iepriekš noteiktu informāciju; tā kā turklāt ir cieši jāseko līdzi jauno vielu tālākai attīstībai un lietojumam pēc to laišanas tirgū un tālab ir jāizveido sistēma, kas nodrošina visu jauno vielu uzskaiti;tā kā bez tam ir jāizveido to vielu uzskaitījums, kuras līdz 1981. gada 18. septembrim bijušas pieejamas Kopienas tirgū;tā kā ir jāparedz pasākumi, kas ļautu ieviest paziņošanas procedūru vienā dalībvalstī, kas vēlāk būs derīga visā Kopienā; tā kā turklāt ir jānodrošina iespēja bīstamu vielu klasifikācijas un marķēšanas noteikumus izstrādāt Kopienas mērogā;tā kā ir jāievieš iepakošanas un pagaidu marķēšanas noteikumi bīstamām vielām, kas vēl nav iekļautas Direktīvas 67/548/EEK I pielikumā;tā kā ir jāparedz, ka obligāti jānorāda drošības ieteikumi;tā kā saskaņā ar Direktīvas 67/548/EEK 2. pantu vielas un preparātus klasificē kā toksiskus, kaitīgus, kodīgus vai kairinošus, pamatojoties uz vispārpieņemtajām definīcijām; tā kā pieredze rāda, ka šī klasifikācija ir jāpilnveido; tā kā pašlaik trūkst skaidri noteiktu pazīmju, kas ļautu droši spriest par vielu iedalījumu šajās kategorijās, ir lietderīgi noteikt precīzus klasifikācijas kritērijus; tā kā direktīvas 3. pants turklāt paredz novērtēt draudus dabas videi, un tādēļ ir jāizraugās konkrēti vērtēšanas raksturlielumi un parametri, kā arī jāizstrādā daudzpakāpju pārbaužu programma,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 67/548/EEK 1. līdz 8. pantu aizstāj ar šādiem pantiem:"1. pants1. Šīs direktīvas mērķis ir tuvināt dalībvalstu normatīvos un administratīvos aktus, kas attiecas uz:a) bīstamu vielu izziņošanu;b) tādu cilvēkiem un videi bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu,kuras laiž dalībvalstu tirgū.2. Šī direktīva neattiecas uz noteikumiem par:a) zālēm, narkotikām un radioaktīvajām vielām;b) bīstamu vielu pārvadājumiem pa dzelzceļu, autoceļiem, iekšējiem ūdensceļiem, jūru vai gaisu;c) pārtikas produktiem vai dzīvnieku barību;d) vielām, uz kurām kā uz atkritumiem attiecas Padomes Direktīva 75/442/EEK (1975. gada 15. jūlijs) par atkritumiem [5] un Padomes Direktīva 78/319/EEK (1978. gada 20. marts) par toksiskajiem un bīstamajiem atkritumiem [6];e) vielām, kas tranzītpārvadājumu laikā atrodas muitas uzraudzībā ar nosacījumu, ka tās netiek apstrādātas vai pārstrādātas.3. Direktīvas 15., 16. un 17. panta noteikumi neattiecas uz:a) baloniem, kas satur saspiestu, sašķidrinātu vai zem spiediena izšķīdinātu gāzi, izņemot aerosolu balonus, kuri atbilst prasībām, kas ietvertas Padomes Direktīva 75/324/EEK (1975. gada 20. maijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz aerosola izsmidzinātājiem [7];b) munīciju un sprāgstvielām, ko laiž tirgū praktiskām vajadzībām – spridzināšanai vai uguņošanai.4. Direktīvas 5., 6. un 7. pantu, ciktāl tie skar vielu izziņošanu, nepiemēroa) - vielām, kas bijušas pieejamas tirgū pirms 1981. gada 18. septembra, kamēr nav pagājuši seši mēneši pēc 13. panta 1. punktā minētā uzskaitījuma publicēšanas;- vielām, kas ir iekļautas minētajā uzskaitījumā, sešus mēnešus pēc 13. panta 1. punktā minētā uzskaitījuma publicēšanas;b) pesticīdiem un mēslošanas līdzekļiem, kas ir pakļauti vismaz līdzvērtīgai apstiprināšanas procedūrai vai Kopienas paziņošanas procedūrai, vai kādai vēl nesaskaņotai procedūrai;c) vielām, kas jau ir pakļautas līdzīgiem pārbaužu un paziņošanas nosacījumiem saskaņā ar pieņemtajām direktīvām.2. pants1. Šajā direktīvā:a) "vielas" ir dabīgi vai rūpnieciski ražoti ķīmiskie elementi un to savienojumi, kuru sastāvā var būt arī piedevas, kas ir nepieciešamas, lai tos varētu laist tirgū;b) "preparāti" ir maisījumi vai šķīdumi, kas sastāv no divām vai vairākām vielām;c) "dabas vide" ir ūdens, gaiss un zeme, kas atrodas mijiedarbībā gan savstarpēji, gan ar visiem dzīviem organismiem;d) "paziņošana" ir ražotāja vai jebkuras citas Kopienā reģistrētas personas, kas tirgū laiž vielas tīrā veidā vai preparātu sastāvā, veiktā dokumentu sagatavošana, kuri satur vajadzīgo informāciju, kas iesniedzama dalībvalsts kompetentajai iestādei. Turpmāk tekstā šādu personu dēvē par "paziņojuma iesniedzēju";e) "laišana tirgū" ir vielas piegāde vai nodošana trešai personai.Ievešana Kopienas muitas teritorijā ir pielīdzināma laišanai tirgū saskaņā ar šīs direktīvas definīciju.2. Šādas vielas un preparāti ir uzskatāmi kā "bīstami" šīs direktīvas nozīmē:a) sprādzienbīstamas vielas:vielas un preparāti, kas var izraisīt sprādzienu, ja tie uzliesmo, vai kas ir jutīgāki pret satricinājumu vai berzi nekā dinitrobenzols;b) oksidētāji:vielas un preparāti, kas var izraisīt spēju eksotermisku reakciju, nonākot saskarē ar citām vielām, it īpaši ar uzliesmojošām vielām;c) īpaši viegli uzliesmojošas vielas:šķidras vielas un preparāti ar uzliesmošanas temperatūru zemāku par 0 oC un viršanas temperatūru līdz 35 oC;d) viegli uzliesmojošas vielas:- vielas un preparāti, kas apkārtējā temperatūrā var sakarst un visbeidzot aizdegties, ja tie nonāk saskarē ar gaisu,- cietas vielas un preparāti, kas var viegli aizdegties pēc īslaicīgas saskares ar aizdegšanās avotu un turpina degt vai gruzdēt pēc aizdegšanās avota likvidācijas,- šķidras vielas un preparāti, kuru uzliesmošanas temperatūra ir zemāka par 21 oC,- gāzveida vielas un preparāti, kas normālā atmosfēras spiedienā uzliesmo gaisā,- vielas un preparāti, kas saskarē ar ūdeni vai mitru gaisu izdala viegli uzliesmojošas gāzes bīstamā daudzumā;e) uzliesmojošas vielas:šķidras vielas un preparāti, kuru uzliesmošanas temperatūra ir vismaz 21 oC un ne lielāka par 55 oC;f) ļoti toksiskas vielas:vielas un preparāti, kas, ja tie nonāk elpceļos, gremošanas traktā vai uzsūcas caur ādu, var radīt ļoti nopietnu akūtu vai hronisku veselības kaitējumu vai pat izraisīt nāvi;g) toksiskas vielas:vielas un preparāti, kas, ja tie nonāk elpceļos, gremošanas traktā vai uzsūcas caur ādu, var radīt nopietnu akūtu vai hronisku veselības kaitējumu vai pat izraisīt nāvi;h) kaitīgas vielas:vielas un preparāti, kas, ja tie nonāk elpceļos, gremošanas traktā vai uzsūcas caur ādu, var radīt mērenu veselības kaitējumu;i) kodīgas vielas:vielas un preparāti, kas var izraisīt dzīvu audu bojājumus, nonākot ar tiem saskarē;j) kairinošas vielas:vielas un preparāti, kas nav kodīgi, bet kuri pēc īslaicīgas, ilgstošas vai atkārtotas saskares ar ādu vai gļotādu var izraisīt iekaisumu;k) videi bīstamas vielas:vielas un preparāti, kuru izmantošana var uzreiz vai pēc kāda laika radīt kaitējumu videi;l) kancerogēnas vielas:vielas un preparāti, kas, ja tie nonāk elpceļos, gremošanas traktā vai uzsūcas caur ādu, var cilvēkiem izraisīt vēzi vai palielināt saslimstības biežumu;m) teratogēnas vielas;n) mutagēnas vielas.3. pants1. Vielu un preparātu fizikāli ķīmiskās īpašības nosaka, izmantojot V pielikuma A daļā norādītās metodes; to toksiskumu nosaka, izmantojot V pielikuma B daļā norādītās metodes, bet ekotoksiskumu – izmantojot V pielikuma C daļā norādītās metodes.2. Vides apdraudējumu vai tā iespējamību nosaka pēc VII un VIII pielikumā norādītajām raksturīgajām pazīmēm, pamatojoties uz starptautiski atzītiem parametriem, ja tādi ir.3. Vielu un preparātu klasifikācijas un marķēšanas vispārējos principus piemēro saskaņā ar VI pielikumā ietvertajiem kritērijiem, ja vien atsevišķās direktīvas neparedz citas prasības attiecībā uz bīstamiem preparātiem.4. pants1. Atkarībā no apdraudējuma pakāpes un tā īpatnībām bīstamu vielu klasifikācijā izmanto 2. panta 2. punktā noteiktās kategorijas. Vielas, kas iekļaujamas a) līdz j) kategorijā, šķiro, ņemot vērā vislielāko apdraudējumu saskaņā ar 16. panta 4. punktu.2. Bīstamajām vielām, kas uzskaitītas I pielikumā, vajadzības gadījumā nosaka bīstamības pakāpi, kura ļauj novērtēt preparātu bīstamību veselībai. Bīstamības pakāpi noteiks saskaņā ar kritērijiem, kurus pieņems vēlāk ar Padomes direktīvu.5. pants1. Dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai, neskarot 8. pantu, nebūtu iespējams tirgū laist vielas tīrā veidā vai preparātu sastāvā, ja:- šīs vielas nav paziņotas saskaņā ar šo direktīvu kompetentajai iestādei kādā no dalībvalstīm,- šīs vielas nav iepakotas un marķētas saskaņā ar 15. līdz 18. pantu un VI pielikuma kritērijiem, kā arī ņemot vērā 6. pantā paredzēto pārbaužu rezultātus.2. Pasākumi, kas minēti 1. punkta otrajā ievilkumā, ir spēkā līdz brīdim, kad vielu iekļauj I pielikumā, vai arī līdz brīdim, kad saskaņā ar 21. pantā noteikto procedūru pieņem lēmumu to neiekļaut sarakstā.Bīstamas vielas, kas vēl nav iekļautas I pielikumā, bet ir iekļautas 13. panta 1. punktā minētajā sarakstā vai bijušas pieejamas tirgū pirms 1981. gada 18. septembra, ja vien var pamatoti uzskatīt, ka ražotājam, vienalga vai viņš ir vai nav reģistrēts Kopienā, būtu jāzina to bīstamās īpašības, iepako un marķē ar pagaidu marķējumu ražotājs vai viņa pārstāvis saskaņā ar 15. līdz 18. pantā izklāstītajiem noteikumiem un VI pielikumā noteiktajiem kritērijiem.6. pants1. Neskarot 1. panta 4. punktu un 8. panta 1. punktu, ikvienai personai, kas ražo vai ieved Kopienā jaunu vielu šīs direktīvas nozīmē, vismaz 45 dienas pirms šīs vielas laišanas tirgū ir jāiesniedz 7. pantā minētajai kompetentajai iestādei dalībvalstī, kurā šo vielu ražo vai kurā to ieved no ārpuskopienas valsts, paziņojums, kam jāpievieno:- tehniskā dokumentācija, kas satur informāciju, kura vajadzīga, lai varētu izvērtēt paredzamo apdraudējumu, ko cilvēkiem un videi var uzreiz vai pēc kāda laika radīt šī viela, un kurā vismaz ietvertas VII pielikumā minētās ziņas un izpētes rezultāti kopā ar veikto pētījumu un izmantojamo metožu sīku un izsmeļošu aprakstu vai attiecīgajām bibliogrāfiskajām norādēm;- paziņojums par vielas nelabvēlīgo iedarbību, ņemot vērā tās paredzamos izmantošanas veidus;- priekšlikumi par vielas klasifikāciju un marķēšanu saskaņā ar šo direktīvu;- drošības ieteikumi attiecībā uz vielas lietošanas drošību.2. Ja viela jau iepriekš izziņota, kompetentā iestāde var tomēr pieļaut, ka vielas izziņotājs tehniskajā dokumentācijā atsaucas uz to pētījumu rezultātiem, kurus veicis viens vai vairāki iepriekšējie paziņojuma iesniedzēji, ja viņi ir rakstiski apliecinājuši savu piekrišanu.3. Ja viela jau iekļauta I pielikumā, paziņojuma iesniedzējam nav jāapliecina tās nelabvēlīgā iedarbība, kā arī nav jāiesniedz priekšlikumi par klasifikāciju un drošības ieteikumi attiecībā uz vielas lietošanas drošību. Bez tam paziņojuma iesniedzējam nav jāsniedz ziņas, kas iekļaujamas tehniskajā dokumentācijā saskaņā ar VII pielikumu; tas neattiecas uz pielikuma 1. un 2. punktu, ja viela sākotnēji izziņota vismaz pirms 10 gadiem.4. Ja viela jau iepriekš izziņota, paziņojuma iesniedzējam jāinformē kompetentā iestāde par- izmaiņām ikgadējā vai kopējā daudzumā, ko viņš piegādājis tirgū saskaņā ar VII pielikuma 2.2.1. punktā noteikto daudzumu tonnās;- jaunām atziņām saistībā ar vielas iedarbību uz cilvēku un/vai vidi, kurām, pēc vispārējiem ieskatiem, būtu bijis jānonāk viņa uzmanības lokā;- jauniem vielas izmantošanas veidiem, saistībā ar kuriem to laiž tirgū (VII pielikuma 2.1.2. punkta nozīmē) un par kuriem, pēc vispārējiem ieskatiem, viņam būtu bijis jāzina;- visām vielas īpašībām, kas mainās līdz ar tās pārveidošanu, kā tas minēts VII pielikuma 1.3. punktā.5. Paziņojuma iesniedzējam tāpat jāinformē kompetentā iestāde par pētījumu rezultātiem, kuri veikti saskaņā ar VIII pielikumu.7. pants1. Dalībvalstis izraugās kompetento iestādi vai iestādes, kas ir atbildīgas par 6. pantā paredzētās informācijas saņemšanu un tās atbilstības pārbaudi šīs direktīvas prasībām, jo īpaši attiecībā uz:- paziņojuma iesniedzēja secinājumiem par paredzamo apdraudējumu, ko var radīt šī viela,- klasifikāciju un marķēšanu,- paziņojuma iesniedzēja drošības ieteikumiem saistībā ar vielas lietošanas drošību.Turklāt, ja tas ir nepieciešams vielas radītā apdraudējuma novērtēšanai, kompetentās iestādes var:- pieprasīt sniegt papildu ziņas un/vai veikt apstiprinošas pārbaudes vielām, par kurām tām paziņots; tas var arī nozīmēt, ka VIII pielikumā minētās ziņas tiek pieprasītas agrāk nekā pielikumā paredzēts,- uzraudzības nolūkā veikt paraugu ņemšanu,- kamēr nav ieviesti Kopienas noteikumi, veikt attiecīgus pasākumus, kas saistīti ar vielas drošu lietošanu.2. Saskaņā ar 21. pantā noteikto procedūru apstiprina vai groza priekšlikumus attiecībā uz:- klasifikāciju,- marķēšanu,- ieteiktajiem drošības pasākumiem, kas paredzēti VII pielikuma 2.3., 2.4. un 2.5. punktā.3. Dalībvalstis un komisija gādā par to, lai netiktu izpausta informācija saistībā ar komerciāliem vai rūpnieciskiem noslēpumiem.8. pants1. Šeit uzskaitītās vielas ir uzskatāmas par izziņotām šīs direktīvas nozīmē, ja ir ievēroti šādi nosacījumi:- polimerizācijas, polikondensācijas un polipievienošanās produkti, izņemot tos, kuru sastāvā ir vismaz 2 % tāda monomēra, kas nav bijis pieejams tirgū pirms 1981. gada 18. septembra,- vielas, ko izmanto pētniecības un analīžu vajadzībām, ja vien tās laiž tirgū, lai noskaidrotu to īpašības saskaņā ar šo direktīvu,- vielas, ko laiž tirgū pētniecības vai analīžu vajadzībām un kuru daudzums, rēķinot uz vienu ražotāju vai importētāju, nepārsniedz tonnu gadā, un kas ir paredzētas tikai laboratorijām,- vielas, kuru daudzums, tās laižot tirgū, nepārsniedz tonnu gadā, rēķinot uz vienu ražotāju, ar nosacījumu, ka ražotājs atklāj to identitāti, marķēšanas datus un daudzumu kompetentajai iestādei dalībvalstīs, kurās šīs vielas laistas tirgū, kā arī ievēro šo iestāžu izvirzītos nosacījumus.Vielām pētniecības un izstrādes stadijā, kas ierobežotā daudzumā ir pieejamas tirgū ierobežotam reģistrēto pircēju skaitam pētniecības un izstrādes vajadzībām, bet kuru daudzums pārsniedz vienu tonnu gadā, rēķinot uz vienu ražotāju, tomēr var uz vienu gadu piemērot atbrīvojumu, ja ražotājs atklāj to identitāti, marķēšanā izmantojamos datus un daudzumu kompetentajām iestādēm katrā dalībvalstī, kurā notiek ražošana, izpēte vai izstrāde, kā arī ievēro šo iestāžu izvirzītos nosacījumus attiecībā uz izpēti un izstrādi; beidzoties šim termiņam, vielas ir jāizziņo. Ražotājs arī apliecina, ka viela vai to saturošais preparāts būs pieejams ar noteiktiem nosacījumiem tikai klientu personālam un nebūs pieejams plašai sabiedrībai.2. Vielas, kas minētas 1. punktā un kuru bīstamās īpašības ražotājam, pēc vispārējiem ieskatiem, vajadzētu zināt, ražotājs vai tā pārstāvis iepako un marķē ar pagaidu marķējumu saskaņā ar 15. līdz 18. panta noteikumiem un ievērojot VI pielikumā noteiktos kritērijus.Ja marķēšana saskaņā ar 16. pantā izklāstītajiem principiem vēl pagaidām nav iespējama, etiķetē jābūt brīdinājumam: "Uzmanību – viela nav pilnībā pārbaudīta".3. Ja saskaņā ar 16. pantā izklāstītajiem principiem marķēta viela, kas minēta 1. punktā, ir ļoti toksiska vai toksiska, tās ražotājam vai importētājam ir jāiesniedz kompetentajai iestādei visa vajadzīgā informācija, kas attiecas uz VII pielikuma 2.3., 2.4. un 2.5. punktu.9. pantsDalībvalsts pēc paziņojuma dokumentācijas vai 6. pantā minētās papildu informācijas saņemšanas tūlīt nosūta Komisijai vienu dokumentācijas eksemplāru vai tās kopsavilkumu, pievienojot, ja nepieciešams, savas piezīmes; ja ir iesniegta 7. panta 1. punktā minētā papildu informācija vai ir iesniegta papildu informācija un veikti papildu pētījumi, kā tas paredzēts VIII pielikumā, kompetentā iestāde paziņo Komisijai par izraudzītajām pārbaudēm, pamato savu izvēli un izvērtē gūtos rezultātus.10. pants1. Pēc dalībvalsts nosūtītās paziņojuma dokumentācijas, tās kopsavilkuma vai papildu informācijas saņemšanas Komisija nosūta:- paziņojuma dokumentāciju vai tās kopsavilkumu pārējām dalībvalstīm,- citu noderīgo informāciju, ko tā ievākusi saskaņā ar šo direktīvu, visām dalībvalstīm.2. Ikvienas dalībvalsts kompetentā iestāde var tieši sazināties ar kompetento iestādi, kas saņēmusi pirmo paziņojumu, vai ar Komisiju, lai pārrunātu konkrētus datus, kuri iekļauti šajā direktīvā paredzētajā dokumentācijā; tā arī var ierosināt, ka ir jāpieprasa papildu pārbaudes vai informācija. Ja kompetentā iestāde, kura ir saņēmusi pirmo paziņojumu, neievēro citu iestāžu ierosinājumus attiecībā uz papildu informāciju vai VIII pielikumā paredzēto pētījumu programmu izmaiņām, tai šāda rīcība ir jāpamato pārējām iesaistītajām iestādēm. Ja iesaistītās iestādes nevar panākt vienošanos un ja kāda no iestādēm pamatoti uzskata, ka cilvēku un vides aizsardzības labad patiesi ir vajadzīga papildu informācija vai ir jāveic izmaiņas pētījumu programmās, tad tā var lūgt Komisiju pieņemt attiecīgu lēmumu saskaņā ar 21. pantā noteikto procedūru.11. pants1. Ja paziņojuma iesniedzējs uzskata, ka ir jāievēro konfidencialitāte, viņš var norādīt, kurus no 6. pantā paredzētajiem datiem nedrīkst izpaust komerciālu apsvērumu dēļ, jo to izpaušana var kaitēt viņa rūpnieciskajām vai komerciālajām interesēm, un kurus viņš tādēļ nevēlas nevienam izpaust, izņemot kompetentās iestādes un Komisiju. Šādos gadījumos jāsniedz izsmeļošs pamatojums.Par rūpnieciskiem noslēpumiem un komercnoslēpumiem neuzskata:- vielas tirdzniecības nosaukumu,- vielas fizikāli ķīmiskos datus saistībā ar VII pielikuma 3. punktu,- paņēmienus, ar kādiem vielu var padarīt nekaitīgu,- toksikoloģisko un ekotoksikoloģisko pārbaužu novērtējumu un par šīm pārbaudēm atbildīgās iestādes nosaukumu,- ieteicamās metodes un drošības pasākumus, kas minēti VII pielikuma 2.3. punktā, kā arī VII pielikuma 2.4. un 2.5. punktā minētos ārkārtas pasākumus.Ja paziņojuma iesniedzējs vēlāk pats izpauž informāciju, kas iepriekš uzskatīta par konfidenciālu, viņam par to jāinformē kompetentā iestāde.2. Paziņojuma saņēmēja iestāde pēc saviem ieskatiem izlemj, kādi dati ir uzskatami par rūpniecisku noslēpumu vai komercnoslēpumu saskaņā ar 1. punktu.3. Vielas nosaukumu, ja tā ir iekļauta 13. panta 2. punktā paredzētajā sarakstā, var norādīt šifrētā veidā, ja to konfidenciālu apsvērumu dēļ pieprasa kompetentā iestāde, kurai iesniegts paziņojums, jo šīs vielas nosaukuma publiskošana varētu radīt problēmas, ja vien tā nav klasificēta kā bīstama viela.Vielas šifrēto nosaukumu drīkst iekļaut sarakstā ne ilgāk kā trīs gadus.4. Slepeno informāciju, kas nodota Komisijai vai dalībvalstīm, nedrīkst izpaust.Jebkurā gadījumā šo informāciju- drīkst nodot tikai tām iestādēm, kuru pienākumi ir noteikti 7. panta 1. punktā,- ja, uzraugot vielu laišanu tirgū, notiek lietas administratīva izskatīšana vai ir ierosināta tiesvedība, kas paredz sankcijas, tomēr drīkst izpaust personām, kuras ir tieši iesaistītas šajā procesā.Šis pants un 12. pants neuzliek saistības sniegt informāciju dalībvalstij, kuras tiesību akti vai administratīvā prakse, salīdzinot ar minētajiem pantiem, paredz stingrākus ierobežojumus rūpniecisko noslēpumu un komercnoslēpumu aizsardzībai, ja attiecīgā dalībvalsts neveic pasākumus, kas vērsti uz to, lai ievērotu šos stingrākos ierobežojumus.12. pantsZiņas, ko sniedz saskaņā ar 9. pantu un 10. panta 1. punktu, drīkst nosūtīt Komisijai un dalībvalstīm kopsavilkuma veidā.Šādos gadījumos saskaņā ar 10. panta 2. punktu jānodrošina dalībvalstu kompetentajām iestādēm un Komisijai pastāvīga pieeja paziņojuma dokumentācijai un papildu informācijai.13. pants1. Komisija, galvenokārt pamatojoties uz dalībvalstu sniegto informāciju, sagatavo to vielu uzskaitījumu, kuras bijušas pieejamas Kopienas tirgū pirms 1981. gada 18. septembra.Sagatavojot šo sarakstu, Komisija ņem vērā 1. panta 4. punktu un 8. pantu.Šajā uzskaitījumā norāda ķīmisko nosaukumu pēc kādas starptautiski atzītas ķīmiskās nomenklatūras (vēlams IUPAC), CAS numuru un plaši pazīstamo nosaukumu vai ISO abreviatūru, ja tāda ir.2. Komisijas rīcībā ir viss saskaņā ar šo direktīvu izziņoto vielu saraksts.3. To, kādas ziņas ir jāiekļauj šajā sarakstā un uzskaitījumā un kādā veidā tas izdarāms, kā arī kritērijus, pēc kuriem dalībvalstis nodrošina Komisiju ar uzskaitījumā iekļaujamo informāciju, nosaka saskaņā ar 21. pantā noteikto procedūru.14. pantsI pielikumā ir ietverts saskaņā ar 4. pantu klasificēto vielu saraksts kopā ar ieteikumiem attiecībā uz to drošu izmantošanu.15. pants1. Dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātos pret tādu bīstamu vielu laišanu tirgū, kuru iepakojums neatbilst šeit izklāstītajām prasībām:a) iepakojumu projektē un izgatavo tā, lai tā saturs nevarētu izkļūt ārpusē; šī prasība neattiecas uz gadījumiem, kad ir paredzētas īpašas drošības ierīces;b) iepakojuma un aizdares materiālam jābūt izturīgam pret satura iedarbību, un tas satura iedarbībā nedrīkst veidot kaitīgus vai bīstamus savienojumus;c) aizdarei un iepakojumam jābūt mehāniski stipram un viengabalainam, lai tie varētu droši izturēt jebkuru slodzi un spriegumu, kam tie parasti pakļauti;d) iepakojumam ar noņemamu aizdari jābūt konstruētam tā, lai tas būtu atkārtoti noslēdzams, saturam neizkļūstot ārpus iepakojuma.2. Dalībvalstis var arī noteikt, ka:- iepakojums sākotnēji jāaizzīmogo tā, lai, to pirmoreiz atverot, tiktu neatgriezeniski sabojāts zīmogojums,- iepakojumam, kura ietilpība nepārsniedz trīs litrus un kas satur mājas apstākļos izmantojamas bīstamas vielas, jābūt ar bērniem nepieejamu aizdari,- iepakojumam, kura ietilpība nepārsniedz vienu litru un kas satur mājas apstākļos izmantojamas ļoti toksiskas, toksiskas vai kodīgas vielas, jābūt ar taustāmu apdraudējuma brīdinājumu.3. Tehniskās specifikācijas, kas var būt nepieciešamas 2. punktā minētajām ierīcēm, apstiprina, ievērojot 21. punktā noteikto procedūru, un iekļauj IX pielikumā, proti,- IX pielikuma A daļā, ja tās attiecas uz bērniem nepieejamām aizdarēm,- IX pielikuma B daļā, ja tās attiecas uz taustāmiem apdraudējuma brīdinājumiem.16. pants1. Dalībvalstis veic visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātos pret tādu bīstamu vielu laišanu tirgū, kuru marķējums uz iepakojuma neatbilst turpmāk izklāstītajām prasībām.2. Uz katra iepakojuma jābūt šādiem skaidri salasāmiem un neizdzēšamiem datiem:— vielas nosaukumam,— vielas izcelsmei,— brīdinājuma simbolam, ja tāds ir, un norādei uz apdraudējumu, kas rodas lietojot šo vielu,— vienotām norādēm uz konkrētiem riska faktoriem saistībā ar šo apdraudējumu,— vienotām norādēm, kas satur drošības ieteikumus attiecībā uz vielas lietošanu.a) Vielas apzīmēšanai izmanto vienu no I pielikumā minētajiem nosaukumiem; ja tādu nav, norāda nosaukumu pēc starptautiski atzītas nomenklatūras.b) Kopā ar izcelsmi ir jānorāda ražotājs, izplatītājs vai importētājs un viņa adrese.c) Izmanto šādus brīdinājuma simbolus un norādes:- sprādzienbīstams:sprāgstoša bumba (E)- oksidētājs:aplis ar liesmu virs tā (O)- viegli uzliesmojošs:liesma (F)- viegli uzliesmojošs:liesma (F)- ļoti toksisks:miroņgalva un sakrustoti kauli (T)- toksisks:miroņgalva un sakrustoti kauli (T)- kaitīgs:Svētā Andreja krusts (Xn)- kodīgs:simbols, kas brīdina par skābes postošo ietekmi (C)- kairinošs:Svētā Andreja krusts (Xi)Simboliem jāatbilst II pielikuma simboliem; tiem jābūt melnā krāsā uz oranždzeltena fona.d) Par konkrētiem riska faktoriem saistībā ar vielu izmantošanu brīdina, izmantojot vienu vai vairākas standartnorādes, kas saskaņā ar I pielikuma atsaucēm ir iekļautas šīs direktīvas III pielikumā. Ja viela nav iekļauta I pielikumā, norādei uz konkrētiem bīstamu vielu riska faktoriem jābūt saskaņā ar attiecīgajiem formulējumiem III pielikumā.Norādes "īpaši viegli uzliesmojošs" vai "viegli uzliesmojošs" nav jāiekļauj, ja to formulējums atkārto brīdinājumu, ko izmanto saskaņā ar c) apakšpunktu.e) Drošības ieteikumiem attiecībā uz vielu lietošanu izmanto standartnorādes, kas saskaņā ar I pielikuma atsaucēm ir iekļautas šīs direktīvas IV pielikumā.Ja drošības ieteikumiem, kas paredzēti iepriekšējā apakšpunkta daļā, nav vietas uz etiķetes vai iepakojuma, tad to pievieno iepakojumam.Ja viela nav iekļauta I pielikumā, drošības ieteikumiem attiecībā uz bīstamo vielu lietošanu jābūt saskaņā ar attiecīgajiem formulējumiem IV pielikumā.f) Vielām, uz kurām attiecas šī direktīva, uz etiķetes vai iepakojuma nedrīkst būt tādu uzrakstu kā "nav toksiska", "nekaitīga" u.tml.3. Kairinošām, viegli uzliesmojošām un uzliesmojošām vielām, kā arī oksidētājiem uz iepakojuma nav obligāti jābūt norādei uz konkrētiem riska faktoriem un drošības ieteikumiem, ja tā ietilpība nepārsniedz 125 ml. Tas attiecas arī uz tādiem pašiem kaitīgo vielu tilpumiem, ja tās nepārdod mazumtirdzniecībā plašai sabiedrībai.4. Ja vielai ir noteikti vairāki brīdinājuma simboli:- un simbola T izmantošana ir obligāta, simbolu X un C var nenorādīt, ja vien I pielikumā nav noteikts citādi,- un simbola C izmantošana ir obligāta, simbolu X var nenorādīt,- un simbola E izmantošana ir obligāta, simbolu F un O var nenorādīt.17. pants1. Ja etiķetē ir norādīta 16. pantā noteiktā informācija, šādai etiķetei jābūt cieši piestiprinātai pie vienas vai vairākām iepakojuma virsmām tā, lai, iepakojumu novietojot normālā stāvoklī, marķējumā norādītās ziņas būtu izvietotas horizontāli. Etiķetes izmēriem jābūt šādiem:Iepakojuma tilpums | Izmēri milimetros |—līdz trīs litriem | vismaz 52 × 74, ja iespējams |—virs trīs litriem, bet ne vairāk kā 50 litri | vismaz 74 × 105 |—virs 50 litriem, bet ne vairāk kā 500 litri | vismaz 105 × 148 |—virs 500 litriem | vismaz 148 × 210 |Katrs simbols aizņem vismaz vienu desmito daļu no etiķetes virsmas, bet ne mazāk kā 1 cm2. Visai etiķetes virsmai cieši jāpiekļaujas vielas tiešajam iepakojumam.Šādi izmēri ir vajadzīgi tikai tādēļ, lai nodrošinātu šajā direktīvā noteiktās informācijas un, ja vajadzīgs, veselības aizsardzības vai drošības papildu norāžu iekļaušanu etiķetē.2. Etiķete nav vajadzīga, ja attiecīgā informācija 1. punktā noteiktajā veidā ir skaidri norādīta uz paša iepakojuma.3. Etiķetes vai – saskaņā ar 2. punktu – iepakojuma krāsai un noformējumam jābūt tādam, lai brīdinājuma simbols un tā fons nesaplūstu kopā.4. Dalībvalstis var noteikt, ka bīstamo vielu marķējumā, ko laiž tirgū to teritorijā, ir jāizmanto valsts oficiālā valoda vai valodas.5. Uzskata, ka šajā direktīvā noteiktie marķēšanas nosacījumi ir ievēroti, ja:a) ārējais iepakojums, kas ietver vienu vai vairākus iekšējos iepakojumus, ir marķēts saskaņā ar starptautiskajiem noteikumiem par bīstamo vielu pārvadājumiem, bet iekšējais iepakojums vai iepakojumi ir marķēti saskaņā ar šīs direktīvas prasībām;b) vienīgais iepakojums ir marķēts saskaņā ar starptautiskajiem noteikumiem par bīstamo vielu pārvadājumiem un saskaņā ar 16. panta 2. punkta a), b), d) un e) apakšpunkta noteikumiem.Ja bīstamas vielas neizved no dalībvalsts teritorijas, var izmantot marķējumu, kas atbilst konkrētās valsts noteikumiem, nevis starptautiskajiem noteikumiem par bīstamo vielu pārvadājumiem.18. pants1. Dalībvalstis var:a) atļaut citādā pieņemamā veidā veikt 16. pantā noteikto marķēšanu, ja iepakojums ir pārāk mazs vai citu iemeslu dēļ nav piemērots marķēšanai saskaņā ar 17. panta 1. un 2. punktu;b) atkāpjoties no 16. un 17. panta, atļaut nemarķēt iepakojumu, kas satur bīstamas vielas, kuras nav sprādzienbīstamas, ļoti toksiskas vai toksiskas, vai marķēt to citādā veidā, ja vielas daudzums iepakojumā ir tik mazs, ka nav pamata bažām, ka pastāv apdraudējums to lietotājiem vai citām personām.2. Ja dalībvalsts izmanto 1. punktā minētās izvēles iespējas, tā tūlīt par to informē Komisiju.19. pantsGrozījumus, kas vajadzīgi pielikumu pielāgošanai tehnikas attīstībai, izņemot VI pielikuma I daļas un VII un VIII pielikuma grozījumus, pieņem saskaņā ar 21. pantā noteikto procedūru.20. pants1. Ar šo pantu izveido komiteju (turpmāk tekstā – "komiteja"), kas atbild par to, kā tehnikas attīstībai pielāgot direktīvas par tehnisko šķēršļu novēršanu bīstamu vielu un preparātu tirdzniecībā. Tajā iekļauj dalībvalstu pārstāvjus, un tās priekšsēdētājs ir Komisijas pārstāvis.2. Komiteja pieņem savu reglamentu.21. pants1. Ja izmanto atsauci uz šajā pantā noteikto procedūru, komitejas priekšsēdētājs pēc savas ierosmes vai pēc dalībvalsts pārstāvja lūguma iesniedz jautājumu izskatīšanai komitejā.2. Komisijas pārstāvis komitejai iesniedz paredzamo pasākumu projektu. Ievērojot jautājuma steidzamību, komiteja priekšsēdētāja noteiktajā termiņā sniedz atzinumu par projektu. Lēmumus pieņem ar 41 balsu vairākumu, dalībvalstu balsis vērtējot saskaņā ar Līguma 148. panta 2. punktu. Priekšsēdētājs nebalso.3. a) Komisija pieņem ierosinātos pasākumus, ja tie saskan ar Komitejas atzinumu.b) Ja ierosinātie pasākumi nesaskan ar Komitejas atzinumu vai atzinums nav sniegts, Komisija tūlīt iesniedz Padomei priekšlikumu par veicamajiem pasākumiem. Padome pieņem lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu;c) Ja trīs mēnešu laikā pēc priekšlikuma iesniegšanas Padomei tā nav pieņēmusi lēmumu, ierosinātos pasākumus pieņem Komisija.22. pantsDalībvalstis nedrīkst, atsaucoties uz paziņošanu, klasifikāciju, iepakošanu vai marķēšanu šīs direktīvas nozīmē, aizliegt, ierobežot vai kavēt tādu vielu laišanu tirgū, kuras atbilst šajā direktīvā un tās pielikumos noteiktajām prasībām.23. pants1. Ja dalībvalsts, pamatojoties uz detalizētiem pierādījumiem, konstatē, ka viela, lai arī tā atbilst šīs direktīvas prasībām, rada apdraudējumu cilvēkiem vai videi tās klasifikācijas, iepakojuma vai marķējuma dēļ, tā var savā teritorijā uz laiku aizliegt minētās vielas tirdzniecību vai pakļaut to īpašiem nosacījumiem. Dalībvalsts par šo rīcību nekavējoties informē Komisiju un pārējās dalībvalstis, kā arī pamato savu lēmumu.2. Sešu nedēļu laikā Komisija apspriežas ar attiecīgajām dalībvalstīm, pēc tam tā nekavējoties sniedz savu atzinumu un veic vajadzīgos pasākumus.3. Ja Komisija uzskata, ka šai direktīvai ir vajadzīgi tehniski pielāgojumi, šos pielāgojumus, ievērojot 21. pantā noteikto procedūru, apstiprina Komisija vai Padome; šajā gadījumā dalībvalsts, kas noteikusi aizsardzības pasākumus, var turpināt tos piemērot, kamēr nav stājušies spēkā šie pielāgojumi."2. pantsDirektīvas 67/548/EEK 9., 10. un 11. pants kļūst par 24., 25. un 26. pantu.3. pantsDirektīvas 67/548/EEK V pielikumu aizstāj ar šīs direktīvas V līdz IX pielikumu.4. pantsTurpmāk norādītajās direktīvās izdara šādus grozījumus.a) Direktīvā 73/173/EEK:- 5. panta 2. punkta c) apakšpunktā norādi "6. pants" aizstāj ar norādi "16. pants",- 9. panta 2. punktā un 10. pantā norādi "8.c pants" aizstāj ar norādi "21. pants";b) Direktīvā 77/728/EEK:- 6. panta 2. punkta c) apakšpunktā norādi "6. pants" aizstāj ar norādi "16. pants",- 10. panta 3. punktā un 11. pantā norādi "8.c pants" aizstāj ar norādi "21. pants";c) Direktīvā 78/631/EEK:- 6. panta 2. punkta g) apakšpunktā norādi "6. pants" aizstāj ar norādi "16. pants",- 10. panta 3. punktā un 11. pantā norādi "8.c pants" aizstāj ar norādi "21. pants";5. pants1. Dalībvalstīs līdz 1981. gada 18. septembrim ievieš normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu atbilstību 1. līdz 4. pantam, 5. panta 1. punktam un 6. līdz 14. pantam Direktīvā 67/548/EEK, kura grozīta ar šo direktīvu, un tās par to informē Komisiju. Dalībvalstīs līdz 1983. gada 18. septembrim ievieš normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu atbilstību 5. panta 2. punktam Direktīvā 67/548/EEK, kura grozīta ar šo direktīvu, un tās par to informē Komisiju.2. Dalībvalstis līdz 1981. gada 18. septembrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai panāktu atbilstību 15. līdz 23. pantam Direktīvā 67/548/EEK, kura grozīta ar šo direktīvu, un tie stājas spēkā 1981. gada 18. septembrī.3. Pārejas laikā, kad šo direktīvu dažās dalībvalstīs vēl nepiemēro, paziņojuma dokumentācijas un citas Komisijā saņemtās informācijas nosūtīšana saskaņā ar 10. panta 1. punktu Direktīvā 67/548/EEK, kura grozīta ar šo direktīvu, attiecas tikai uz tām dalībvalstīm, kurās attiecībā uz paziņošanu piemēro 5. līdz 8. panta noteikumus Direktīvā 67/548/EEK, kura grozīta ar šo direktīvu.6. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1979. gada 18. septembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsM. O’Kennedy[1] OV C 30, 7.2.1977., 35. lpp.[2] OV C 114, 11.5.1977., 20. lpp.[3] OV 196, 16.8.1967., 1. lpp.[4] OV L 183, 14.7.1975., 22. lpp.[5] OV L 194, 15.7.1975., 39. lpp.[6] OV L 84, 31.3.1978., 43. lpp.[7] OV L 147, 9.6.1975., 40. lpp.--------------------------------------------------V PIELIKUMSA. METODES FIZIKĀLI ĶĪMISKO ĪPAŠĪBU NOTEIKŠANAI (zināšanai)B. METODES TOKSISKUMA NOTEIKŠANAI (zināšanai)C. METODES EKOTOKSISKUMA NOTEIKŠANAI (zināšanai)--------------------------------------------------VI PIELIKUMSVISPĀRĪGAS PRASĪBAS ATTIECĪBĀ UZ BĪSTAMO VIELU KLASIFIKĀCIJU UN MARĶĒŠANUI daļaA. Ja vien atsevišķās direktīvas par bīstamiem preparātiem neparedz citādi, vielas un preparātus klasificē kā ļoti toksiskus, toksiskus vai kaitīgus pēc šeit norādītajiem kritērijiem.a) Tirgū pieejamās vielas vai preparātus klasificē kā ļoti toksiskus, toksiskus vai kaitīgus, nosakot to akūto toksicitāti dzīvniekiem un iegūstot LD50 vai LC50 vērtību, kā standartlielumus izmantojot šādus rādītājus:Vielu kategorija | LD50, perorāli, žurkas, g/kg | LD50, caur ādu, žurkas vai truši, mg/kg | LD50, ieelpojot, žurkas, mg/l/4 h |Ļoti toksiskas | ≤ 25 | ≤ 50 | ≤ 0·5 |Toksiskas | 25 līdz 200 | 50 līdz 400 | 0,5 līdz 2 |Kaitīgas | 200 līdz 2000 | 400 līdz 2000 | 2 līdz 20 |b) Ja fakti liecina, ka vielu klasificēšanā nebūtu ieteicams kā pamatrādītājus izmantot LD50 vai LC50, jo vielām vai preparātiem piemīt arī cita iedarbība, tad vielas un preparātus klasificē pēc to galvenā iedarbības veida.II daļaB - Kodīguma kritēriji (zināšanai)- Kairinošo īpašību kritēriji (zināšanai)C. Ja eksperimentālie dati, kas iegūti ar izmēģinājuma dzīvniekiem, liecina ne tikai par akūtu kaitējumu, bet arī par citu, piemēram, kancerogēnu, mutagēnu, alergēnu, subakūtu vai hronisku iedarbību, šīs vielas un preparātus klasificē atkarībā no šīs iedarbības smaguma.D. Pamatnostādnes attiecībā uz bīstamu vielu marķēšanu un kritēriji, kas jāievēro, izvēloties bīstamām vielām paredzētās norādes uz konkrētiem riska faktoriem (R norādes) un drošības ieteikumus (S norādes) (zināšanai).--------------------------------------------------VII PIELIKUMSINFORMĀCIJA, KURAI JĀBŪT DIREKTĪVAS 6. PANTA 1. PUNKTĀ MINĒTAJĀ TEHNISKAJĀ DOKUMENTĀCIJĀ ("GALVENAIS SARAKSTS")Iesniedzot paziņojumu, ražotājam vai jebkurai cita personai, kas laiž vielu tirgū, jānodrošina turpmāk norādītā informācija.Ja tehniski nav iespējams nodrošināt informāciju vai tā nav nepieciešama, tas ir jāpamato.Pārbaudes jāveic saskaņā ar kompetento starptautisko organizāciju atzītām un ieteiktām metodēm, ja šādi ieteikumi pastāv.Iestādes, kas veic šīs pārbaudes, ievēro esošās labas laboratorijas prakses principus.Iesniedzot pabeigto pētījumu aprakstu un iegūtos rezultātus, jānorāda, ka pārbaudēs ir izmantota viela, ko paredzēts laist tirgū. Jānorāda parauga sastāvs.Bez tam tehniskajā dokumentācijā jāietver izmantojamo metožu apraksts vai atsauces uz standartizētām vai starptautiski atzītām metodēm, norādot iestādi vai iestādes, kas atbild par pētījumu veikšanu.1. VIELAS RAKSTUROJUMS1.1. Nosaukums1.1.1. Nosaukums pēc IUPAC nomenklatūras1.1.2. Citi nosaukumi (parastais nosaukums, komercnosaukums, abreviatūra)1.1.3. CAS numurs (ja pieejams)1.2. Empīriskā formula un struktūrformula1.3. Vielas sastāvs1.3.1. Tīrības pakāpe (%)1.3.2. Piemaisījumu, tostarp izomēru un blakusproduktu, raksturojums.1.3.3. Galveno piemaisījumu procentuālais sastāvs1.3.4. Ja viela satur stabilizatoru, inhibitoru vai citas piedevas, norādīt to īpašības, daudzumu:… ppm;… %1.3.5. Spektrālanalīzes dati (UV, IS, KNR)1.4. Kvantitatīvās un kvalitatīvās noteikšanas metodesSīki aplūko izmantojamās metodes vai iekļauj attiecīgās bibliogrāfiskās norādes2. ZIŅAS PAR VIELU2.1. Ieteicamā izmantošana2.1.1. Izmantošanas veidiRaksturo | vielas noderīgumu … |vēlamo iedarbību … |2.1.2. Izmantošanas jomas un to aptuvens sadalījumsa) slēgtā sistēma- rūpniecībā …- lauksaimniecībā un amatniecībā …- izmanto plaša sabiedrība …b) atvērtā sistēma- rūpniecībā …- lauksaimniecībā un amatniecībā …- izmanto plaša sabiedrība …2.2. Daudzums, ko paredzēts saražot un/vai ievest, ņemot vērā varbūtējos izmantošanas veidus vai jomas2.2.1. Kopējais saražotais un/vai ievestais daudzums (tonnas gadā) 1; 10; 50; 100; 500; 1000 un 5000- pirmajos 12 mēnešos … tonnas gadā- turpmāk … tonnas gadā2.2.2. Saražotais un/vai ievestais daudzums procentos, kas sadalīts saskaņā ar 2.1.1. un 2.1.2. punktu- pirmajos 12 mēnešos …- turpmāk …2.3. Ieteicamās metodes un drošības pasākumi:2.3.1. strādājot ar bīstamām vielām …2.3.2. glabājot bīstamas vielas …2.3.3. pārvadājot bīstamas vielas …2.3.4. aizdegšanās gadījumā (degšanas gaitā radušos gāzu vai pirolīzes īpatnības, ja to pieļauj paredzamā izmantošana)2.3.5. pastāvot citam apdraudējumam, piemēram, norisinoties ķīmiskajai reakcijai ar ūdeni2.4. Ārkārtas pasākumi nejaušas noplūdes gadījumā2.5. Ārkārtas pasākumi, ja cietuši cilvēki(piemēram, saindēšanās gadījumā)3. VIELAS FIZIKĀLI ĶĪMISKĀS ĪPAŠĪBAS3.1. Kušanas temperatūra…°C3.2. Viršanas temperatūra…°C…Pa3.3. Relatīvais blīvums… (D420)3.4. Tvaika spiediens… Pa …°C… Pa …°C3.5. Virsmas spraigums… M/m (…°C)3.6. Šķīdība ūdenī… mg/l (…°C)3.7. Šķīdība taukosŠķīdinātājs — eļļa (jānorāda)… mg/100 g šķīdinātāja (…°C)3.8. Sadalījuma koeficientsn-oktanols/ūdens sistēmā3.9. Uzliesmošanas temperatūra…oC+++++ TIFF +++++vaļējā tīģelī+++++ TIFF +++++slēgtā tīģelī3.10. Uzliesmojamība (saskaņā ar 2. panta 2. punkta c), d) un e) apakšpunkta definīciju)3.11. Sprādzienbīstamība (saskaņā ar 2. panta 2. punkta a) apakšpunkta definīciju)3.12. Pašaizdegšanās………………………….. °C3.13. Oksidētājīpašības (saskaņā ar 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta definīciju)4. TOKSIKOLOĢISKĀ IZPĒTE4.1. Akūtā toksicitāte4.1.1. Ievadot perorāliLD5O…mg/kgNovērotā iedarbība, arī uz orgāniem …4.1.2. IeelpojotLC5O….(ppm) iedarbības ilgums … stundasNovērotā iedarbība, arī uz orgāniem…4.1.3. Uztriepjot uz ādas (uzsūkšanās caur ādu)LD50…mg/kgNovērotā iedarbība, arī uz orgāniem…4.1.4. Vielas, ja tās nav gāzes, ievada vismaz divējādi, kā vienu no ievadīšanas veidiem obligāti izmantojot perorālu ievadīšanu. Otrais ievadīšanas veids ir atkarīgs no paredzamiem vielas izmantošanas mērķiem un tās fizikālajām īpašībām.Gāzes un gaistošus šķidrumus ievada ieelpojot (minimālais ievadīšanas ilgums – 4 stundas).Visos gadījumos dzīvnieki jānovēro vismaz 14 dienas.Ja nav kontrindikāciju, tad izmēģinājumos, kuros vielas ievada perorāli vai dzīvnieki tās ieelpo, ieteicams izmantot žurkas.Veicot 4.1.1., 4.1.2. un 4.1.3. punktā minētās pārbaudes, jāizmanto abu dzimumu dzīvnieki.4.1.5. Ādas kairinājumsVielu dzīvniekiem uztriepj uz noskūtas ādas virsmas, vēlams izmantot albīnus trušus.Iedarbības ilgums … stundas4.1.6. Acu kairinājumsVēlams izmantot trušus.Iedarbības ilgums … stundas4.1.7. Ādas sensibilizācijaŠī reakcija jānosaka pēc atzītas metodes, izmantojot jūras cūciņas.4.2. Subakūtā toksicitāte4.2.1. Subakūtā toksicitāte (28 dienas)Novērotā iedarbība uz dzīvniekiem un orgāniem atkarībā no pielietotās koncentrācijas, ieskaitot klīniskos un laboratoriskos izmēģinājumus …Netoksiska deva …4.2.2. Vielu ievada vienreiz dienā (5 līdz 7 reizes nedēļā) vismaz četras nedēļas pēc kārtas. Izvēloties piemērotāko ievadīšanas veidu, ņem vērā paredzamo vielas izmantošanu, kā arī tās akūto toksicitāti un fizikāli ķīmiskās īpašības.Ja nav kontrindikāciju, tad izmēģinājumos, kuros vielas ievada perorāli vai dzīvnieki tās ieelpo, ieteicams izmantot žurkas.4.3. Cita iedarbība4.3.1. Mutagenitāte (ieskaitot kancerogenitātes pirmsskrīninga pārbaudi)4.3.2. Vielu vairākkārt pārbauda, izmantojot divus testus – bakterioloģisko testu ar metabolisko aktivāciju un bez tās, un nebakterioloģisko testu.5. EKOTOKSIKOLOĢISKIE PĒTĪJUMI.5.1. Iedarbība uz organismiem5.1.1. Akūtā toksicitāte zivīmLC50… (ppm) Iedarbības ilgumu nosaka saskaņā ar V pielikuma C daļu.Izraudzītās sugas (viena vai vairākas) …5.1.2. Akūtā toksicitāte dafnijāmLC50… (ppm) Iedarbības ilgumu nosaka saskaņā ar V pielikuma C daļu.5.2. Sadalīšanās veids- biotiskā- abiotiskāVismaz jānosaka BSP un BSP/ĶSP koeficients.6. IESPĒJAS PADARĪT VIELU NEKAITĪGU6.1. Rūpniecībā/amatniecībā6.1.1. Reģenerēšanas iespējas …6.1.2. Neitralizēšanas iespējas …6.1.3. Iznīcināšanas iespējas:- veicot kontrolētu apglabāšanu …- sadedzinot …- attīrot notekūdeņus …- citas …6.2. Ja vielas ir pieejamas plašai sabiedrībai6.2.1. Reģenerēšanas iespējas …6.2.2. Neitralizēšanas iespējas …6.2.3. Iznīcināšanas iespējas:- veicot kontrolētu apglabāšanu …- sadedzinot …- attīrot notekūdeņus …- citas …--------------------------------------------------VIII PIELIKUMSPAPILDU INFORMĀCIJA UN TESTI, KAS NEPIECIEŠAMI SASKAŅĀ AR 6. PANTA 5. PUNKTUIkvienai personai, kas kompetentajai iestādei iesniegusi paziņojumu par vielu saskaņā ar šīs direktīvas 6. pantu, pēc šīs iestādes pieprasījuma ir jānodrošina papildu informācija un jāveic papildu testi, kā tas paredzēts šajā pielikumā.Ja tehniski nav iespējams nodrošināt informāciju vai tā nav nepieciešama, tas ir jāpamato.Testi jāveic saskaņā ar kompetento starptautisko organizāciju atzītām un ieteiktām metodēm, ja šādi ieteikumi pastāv.Iestādes, kas veic šos testus, ievēro esošās labas laboratorijas prakses principus.Iesniedzot pabeigto pētījumu aprakstu un iegūtos rezultātus, jānorāda, ka testos ir izmantota tirgū pieejamā viela. Jānorāda parauga sastāvs.Bez tam tehniskajā dokumentācijā jāietver izmantojamo metožu apraksts vai atsauces uz standartizētām vai starptautiski atzītām metodēm, norādot iestādi vai iestādes, kas atbild par pētījumu veikšanu.1. LĪMENISŅemot vērā:- pašreizējās zināšanas par vielu,- zināmos un paredzamos izmantošanas veidus,- saistībā ar galveno sarakstu veikto testu rezultātus,kompetentā iestāde var pieprasīt šeit norādītos papildu testus, ja vielas daudzums, ko paziņojuma iesniedzējs laidis tirgū, ir sasniedzis10 tonnas gadā vai tās kopējais daudzums ir 50 tonnas un ja šajā gadījumā ir izpildīti visi nosacījumi, kuri noteikti pēc katra testa.Toksikoloģiskie pētījumi- Ietekme uz reproduktīvajām spējām (viena suga, viena paaudze, abu dzimumu dzīvnieki, piemērotākais ievadīšanas veids)Ja pirmajā paaudzē iegūtie rezultāti nevieš skaidrību, ir jāveic pētījumi otrajā paaudzē.Veicot šos pētījumus, ir iespējams arī iegūt priekšstatu par vielas teratogenitāti.Ja vielai piemīt teratogēnas īpašības, tās teratogēno spēju vispusīgai izpētei var būt nepieciešami citas sugas dzīvnieki.- Teratoloģiskie pētījumi (viena suga, piemērotākais ievadīšanas veids)Šie pētījumi ir jāveic, ja vielas teratogēnās īpašības nav izpētītas, iepriekš pētot tās ietekmi uz reproduktīvajām spējām.- Subhroniskās un hroniskās toksicitātes izpēte, ieskaitot īpašos pētījumus (viena suga, abu dzimumu dzīvnieki, piemērotākais ievadīšanas veids)Ja VII pielikumā minēto subakūtās toksicitātes pētījumu rezultāti vai citur iegūti dati liecina, ka pētījumi ir jāturpina, turpmāk var sīkāk izpētīt atsevišķus iedarbības veidus vai pagarināt iedarbības ilgumu, piemēram, līdz 90 dienām vai ilgāk (pat līdz diviem gadiem).Par labu tam, ka šādi pētījumi ir jāveic, var, piemēram, liecināt:a) nopietns vai neatgriezenisks bojājums;b) tas, ka viela "neiedarbojas" tikai ļoti niecīgā devā vai tādas devas vispār nav;c) tas, ka pārbaudāmā viela pēc ķīmiskās struktūras ir visai līdzīga citām vielām, kuru bīstamība ir pierādīta.- Mutagenitātes papildu izpēte (tai skaitā kancerogenitātes izpēte)A. Ja, testējot vielas mutagēnās īpašības, iegūst negatīvus rezultātus, obligāti papildus jāveic vēl viens mutagenitātes un kancerogenitātes tests.Ja atkārtotajā mutagenitātes testā atkal iegūst negatīvus rezultātus, citas mutagenitātes pārbaudes šajā līmeni nav jāveic; ja iegūst pozitīvus rezultātus, ir jāveic papildu mutagenitātes testi (skat. B daļu).Ja arī kancerogenitātes testā atkārtoti iegūst negatīvus rezultātus, kancerogenitātes papildu testi šajā līmenī nav jāveic; ja iegūst pozitīvus rezultātus, ir jāveic papildu kancerogenitātes testi(skat. B daļu).B. Ja, veicot mutagenitātes testus, iegūst pozitīvus rezultātus (ja kaut vienas pārbaudes rezultāti ir pozitīvi), šajā līmenī atkārtoti jāveic vismaz divi testi. Šajā gadījumā ņem vērā visus mutagenitātes testus un visus kancerogenitātes testus. Iegūstot pozitīvus rezultātus kaut vienā kancerogenitātes testā, šajā līmenī jāveic kancerogenitātes izpēte.Ekotoksikoloģiskie pētījumi- Ietekme uz aļģēm; viena suga, augšanas inhibēšanas tests.- Toksicitātes noteikšana pēc ilgstošas iedarbības uz Daphnia magna (21 diena, tātad šie pētījumi paredz arī "neefektīvās devas" noteikšanu, pētot vielas ietekmi uz organismu vairošanos un mirstību).Nosacījumus, kas ir jāievēro, veicot šo testu, formulē saskaņā ar 21. pantā aplūkoto procedūru, izmantojot V pielikuma C daļā norādītās metodes, ar kurām pārbauda akūto toksicitāti dafnijām.- Ietekme uz augstākajiem augiem.- Ietekme uz sliekām.- Toksicitātes noteikšana pēc ilgstošas iedarbības uz zivīm (piemēram, Oryzias, Jordanella u.c.; vismaz 14 dienu laikā; tātad šis tests paredz arī "sliekšņa devas" noteikšanu).Nosacījumus, kas ir jāievēro, veicot šo testu, formulē saskaņā ar 21. pantā aplūkoto procedūru, izmantojot V pielikuma C daļā paredzētās metodes, ar kurām testē akūto toksicitāti zivīm.- Vielas uzkrāšanās vienas sugas dzīvniekos; vēlams izmantot zivju sugu (piemēram, Poecilla reticulata).- Bioloģiskās sadalīšanās izpēte ilgākā laika posmā; ja ar VII pielikumā noteiktajām metodēm nevar iegūt pietiekamus pierādījumus, ka notiek bioloģiskā sadalīšanās, ir jāizvēlas cits (dinamiskais) tests, izmantojot mazāku koncentrāciju un atšķirīgu uzsējumu (piemēram, caurplūdes sistēmu).Paziņojuma iesniedzējam jebkurā gadījumā ir jāinformē kompetentā iestāde, ja vielas daudzums, laižot to tirgū, ir sasniedzis 100 tonnu gadā vai tās kopējais daudzums ir 500 tonnu.Pēc šāda paziņojuma saņemšanas, un ja ir izpildīti vajadzīgie nosacījumi, kompetentā iestāde pieprasa pašas noteiktajā termiņā veikt iepriekš minētos testus, ja vien atsevišķos gadījumos nav jādod priekšroka citām zinātniskās izpētes metodēm.2. LĪMENISJa vielas daudzums, ko paziņojuma iesniedzējs laiž tirgū, sasniedzis 1000 tonnu gadā vai tās kopējais daudzums ir 5000 tonnu, paziņojuma iesniedzējam jāinformē kompetentā iestāde. Šī iestāde tad sastāda testu programmu, kura paziņojuma iesniedzējam ir jāpilda, lai kompetentā iestāde varētu novērtēt, kādu apdraudējumu cilvēkiem un videi rada šī viela.Testu programma paredz šādus pētījumus, ja vien nepastāv stingra un pamatota pārliecība, ka tie nav vajadzīgi:- hroniskās toksicitātes noteikšana,- kancerogenitātes noteikšana,- ietekme uz reproduktīvajām spējām (piemēram, trijās paaudzēs); tikai tad, ja 1. līmenī ir novērots, ka viela ietekmē reproduktīvās spējas,- teratoloģiskie pārbaudes pētījumi (ar dzīvniekiem, kas nepieder pie grauzējiem) papildus 1. līmeņa teratoloģiskajiem pētījumiem un citi papildu eksperimenti, ja ir novērota iedarbība uz embrijiem/dīgļiem,- akūtās un subakūtās toksicitātes noteikšana vēl vienas sugas dzīvniekiem; tikai tad, ja 1. līmeņa testu rezultāti norāda, ka tas ir vajadzīgs. Uz tādu vajadzību var norādīt arī biotransformācijas un farmakokinētikas pētījumi,- papildu toksikokinētiskie pētījumi.Ekotoksikoloģija- Vielas uzkrāšanās, sadalīšanās un mobilitātes papildu testi.Šādu pētījumu mērķis ir noteikt vielas uzkrāšanos barošanās ķēdē.Tālākajā bioakumulācijas izpētē īpaša uzmanība jāpievērš vielas šķīdībai ūdenī un tās sadalījuma koeficientam n-oktanols/ūdens sistēmā.Rezultāti, kas iegūti 1. līmenī, pētot vielas uzkrāšanos, kā arī vielas fizikāli ķīmiskās īpašības var būt par pamatu plaša mēroga pārbaudei, izmantojot caurplūdes sistēmu.- Toksicitātes noteikšana pēc ilgstošas iedarbības uz zivīm (un tās ietekme uz vairošanās spējām).- Toksicitātes (akūtās un subakūtās) papildu izpēte, izmantojot putnus (, piem., paipalas), ja vielas uzkrāšanās koeficents ir lielāks par 100.- Toksicitātes papildu izpēte, izmantojot citus organismus (ja vajadzīgs).- Absorbcijas un desorbcijas noteikšana, ja viela lēni sadalās.--------------------------------------------------IX PIELIKUMSA. NOTEIKUMI, KAS ATTIECAS UZ BĒRNIEM NEPIEEJAMĀM AIZDARĒM (zināšanai)B. NOTEIKUMI, KAS ATTIECAS UZ TAUSTĀMIEM APDRAUDĒJUMA BRĪDINĀJUMIEM (zināšanai)--------------------------------------------------


title: Padomes direktīva (1991. gada 12. decembris) attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31991L0676

Oficiālais Vēstnesis L 375 , 31/12/1991 Lpp. 0001 - 0008 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 15 Sējums 10 Lpp. 0192  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 15 Sējums 10 Lpp. 0192

		Padomes Direktīva(1991. gada 12. decembris)attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti(91/676/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 130.s pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1]ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],,ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā dalībvalstīs dažos apgabalos nitrātu līmenis ūdenī paaugstinās un jau ir augsts, salīdzinot ar standartiem, kas noteikti Padomes Direktīvā 75/440/EEK (1975. gada 16. jūnijs) par dzeramā ūdens ieguvei paredzētā virszemes ūdens kvalitāti dalībvalstīs [4], kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 79/869/EEK [5] un Padomes Direktīvu 80/778/EEK (1980. gada 15. jūlijs), kas attiecas uz cilvēku uzturam paredzētā ūdens kvalitāti [6], kurā grozījumi izdarīti ar 1985. gada Pievienošanās aktu;tā kā Eiropas Kopienas ceturtajā rīcības programmā vides aizsardzībai [7] ir norādīts, ka Komisija ir paredzējusi iesniegt direktīvas priekšlikumu par tāda ūdens piesārņojuma kontroli un samazināšanu, kuru rada lauksaimniecības dzīvnieku turēšanas notekūdeņu izplūde un izplatīšanās un pārliecīga mēslojuma izmantošana;tā kā kopējās lauksaimniecības politikas reformā, kas izklāstīta Komisijas Zaļajā grāmatā "Kopējās lauksaimniecības politikas perspektīvas", norādīts, ka, kaut arī Kopienas lauksaimniecībā ir jāizmanto slāpekļa mēslošanas līdzekļi un kūtsmēsli, pārliecīgs mēslojuma izmantojums apdraud vidi, ka ir vajadzīga kopēja rīcība, lai atrisinātu problēmu, ko radījusi intensīva lauksaimniecības dzīvnieku audzēšana, un ka lauksaimniecības politikā vairāk jāņem vērā vides politika;tā kā Padomes 1988. gada 28. jūnija rezolūcijā par Ziemeļjūras un citu ūdeņu aizsardzību Kopienā [8] Komisija ir aicināta iesniegt priekšlikumus Kopienas līmeņa pasākumiem;tā kā lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti ir galvenais difūza piesārņojuma avots, kas ietekmē Kopienas ūdeņus;tā kā tādēļ, lai aizsargātu cilvēku veselību un dzīvos resursus un ūdens ekosistēmas un lai nodrošinātu citus likumīgus ūdens izmantošanas veidus, ir jāsamazina ūdens piesārņojums, ko rada vai ierosina lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti, un jānovērš turpmāka šāda piesārņošana; tā kā šajā nolūkā ir svarīgi paredzēt pasākumus attiecībā uz visu slāpekļa savienojumu glabāšanu un ie-strādāšanu zemē un attiecībā uz dažām zemes apsaimniekošanas metodēm;tā kā sakarā ar to, ka nitrātu radītais ūdens piesārņojums vienā dalībvalstī var ietekmēt ūdeņus citās dalībvalstīs, ir vajadzīga rīcība Kopienas līmenī saskaņā ar 130.r pantu;tā kā, veicinot labu lauksaimniecības praksi, dalībvalstis var nodrošināt visiem ūdeņiem vispārēju aizsardzības līmeni pret piesārņojumu nākotnē;tā kā dažām zonām, kur izmanto ūdeņus, ko īpaši apdraud piesārņojums ar slāpekļa savienojumiem, ir vajadzīga īpaša aizsardzība;tā kā dalībvalstīm ir jāidentificē īpaši jūtīgās zonas un jāizveido un jāievieš rīcības programmas, lai samazinātu ūdens piesārņojumu ar slāpekļa savienojumiem īpaši jūtīgās zonās;tā kā šādām rīcības programmām būtu jāiekļauj pasākumi, kas paredzēti tam, lai ierobežotu visu slāpekli saturošo mēslošanas līdzekļu iestrādāšanu zemē un, jo īpaši, lai noteiktu īpašus ierobežojumus kūtsmēslu lietošanai;tā kā, lai nodrošinātu, ka pasākumi ir efektīvi, ūdeņi ir jāuzrauga un slāpekļa savienojumu mērīšanai jāizmanto standartmetodes;tā kā ir atzīts, ka dažās dalībvalstīs hidroģeoloģiskais stāvoklis ir tāds, ka var paiet daudzi gadi, līdz uzlabosies ūdens kvalitāte, pateicoties aizsardzības pasākumiem;tā kā ir jāizveido Komiteja, kas palīdz Komisijai jautājumos, kas attiecas uz šīs direktīvas īstenošanu un tās pielāgošanu zinātnes un tehnikas attīstībai;tā kā dalībvalstīm ir jāsagatavo un jāiesniedz Komisijai ziņojumi par šīs direktīvas īstenošanu;tā kā Komisijai ir regulāri jāziņo, kā šo direktīvu īsteno dalībvalstis,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠīs direktīvas mērķis ir:- samazināt ūdens piesārņojumu, ko rada vai izraisa lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti, un- novērst turpmāku šādu piesārņojumu.2. pantsŠajā direktīvā:a) "gruntsūdens": ūdeņi, kas atrodas zem augsnes virsmas piesātinājuma zonā un ir tiešā saskarē ar augsni vai augsnes apakškārtu;b) "saldūdens": dabā sastopams ūdens ar nelielu sāļu koncentrāciju, un parasti to uzskata par tādu, kas ir piemērots iegūšanai un apstrādei, lai ražotu dzeramo ūdeni;c) "slāpekļa savienojums": jebkura slāpekli saturoša viela, izņemot gāzveida molekulāro slāpekli;d) "lauksaimniecības dzīvnieki": visi dzīvnieki, ko audzē izmantošanai vai peļņai;e) "mēslojums": jebkura viela, kurā ir slāpekļa savienojums vai savienojumi, ko izmanto zemē, lai palielinātu veģetācijas augšanu; tas var būt kūtsmēsli, zivjaudzētavu atliekas un notekūdeņu dūņas;f) "ķīmiskais mēslošanas līdzeklis": jebkurš rūpnieciskā procesā iegūts mēslojums;g) "kūtsmēsli": lauksaimniecības dzīvnieku ekskrementi vai pakaišu un lauksaimniecības dzīvnieku izdalīto ekskrementu maisījums, arī pārstrādātā veidā;h) "iestrādāšana zemē": materiālu pievienošana zemei, izkliedējot uz zemes virsmas, ievadot zemē, ievietojot zem zemes virsmas vai sajaucot ar zemes virsējiem slāņiem;i) "eitrofikācija": ūdens bagātināšanās ar slāpekļa savienojumiem, kas izraisa aļģu un augstāko augu formu paātrinātu augšanu, radot nevēlamus ūdens organismu līdzsvara un attiecīgā ūdens kvalitātes traucējumus;j) "piesārņojums": lauksaimnieciskas izcelsmes slāpekļa savienojumu tieša vai netieša izplūde ūdens vidē, kuras dēļ tiek apdraudēta cilvēku veselība, tiek kaitēts dzīvajiem resursiem un ūdens ekosistēmām, ainavai vai citiem likumīgiem ūdens izmantošanas veidiem;k) "īpaši jūtīga zona": zemes, kas identificētas saskaņā ar 3. panta 2. punktu.3. pants1. Ūdeņus, ko ietekmē piesārņojums, un ūdeņus, ko varētu ietekmēt piesārņojums, ja netiek paredzēta darbība saskaņā ar 5. pantu, dalībvalstis identificē saskaņā ar I pielikumā izklāstītajiem kritērijiem.2. Divu gadu laikā pēc šīs direktīvas paziņošanas dalībvalstis par īpaši jūtīgām zonām nosaka visas pašu teritorijā zināmās zemes platības, kur nonāk saskaņā ar 1. punktu identificēti ūdeņi un kas sekmē piesārņojumu. Sešu mēnešu laikā tās paziņo Komisijai par šo sākotnēji pieņemto sarakstu.3. Ja ūdeņus, ko dalībvalsts noteikusi saskaņā ar 1. punktu, ietekmē piesārņojums no citas dalībvalsts ūdeņiem, kuri tieši vai netieši ieplūst tajos, dalībvalstis, kuru ūdeņi tiek ietekmēti, par attiecīgajiem faktiem var ziņot citām dalībvalstīm un Komisijai.Nolūkā nodrošināt atbilstību šai direktīvai attiecīgās dalībvalstis, vajadzības gadījumā kopā ar Komisiju, organizē vajadzīgo saskaņošanu, lai identificētu konkrētos avotus un pasākumus, kas veicami, lai aizsargātu ietekmētos ūdeņus.4. Dalībvalstis attiecīgi pārskata, vajadzības gadījumā groza vai papildina pieņemto jūtīgo zonu sarakstu vismaz reizi četros gados, lai ņemtu vērā pārmaiņas un faktorus, kas nebija paredzēti laikā, kad tika pieņemts sākotnējais saraksta variants. Par katru saraksta grozījumu vai papildinājumu tās informē Komisiju sešu mēnešu laikā.5. Dalībvalstis ir brīvas no pienākuma noteikt īpaši jūtīgas zonas, ja saskaņā ar šo direktīvu tās izveido un visā valsts teritorijā piemēro rīcības programmas, kas minētas 5. pantā.4. pants1. Nolūkā nodrošināt vispārēju līmeni visu ūdeņu aizsardzībā pret piesārņojumu, četru gadu laikā pēc šīs direktīvas paziņošanas dalībvalstis:a) izveido labas lauksaimniecības prakses kodeksu vai kodeksus, ko lauksaimnieki īsteno brīvprātīgi un kur jābūt noteikumiem, kas aptver vismaz II A pielikumā minētos punktus;b) vajadzības gadījumā izveido programmu, kur paredzēts, ka lauksaimniekiem tiek nodrošinātas mācības un informācija, kas veicina labas lauksaimniecības prakses kodeksa(-u) piemērošanu.2. Dalībvalstis iesniedz Komisijai sīkus datus par saviem labas lauksaimniecības prakses kodeksiem, un Komisija informāciju par minētajiem kodeksiem iekļauj 11. pantā minētajā ziņojumā. Ņemot vērā saņemto informāciju, Komisija, ja tā uzskata to par vajadzīgu, var iesniegt attiecīgus priekšlikumus Padomei.5. pants1. Divu gadu laikā pēc 3. panta 2. punktā minētās jūtīgo zonu saraksta sākotnējās pieņemšanas vai viena gada laikā pēc katras 3. panta 4. punktā minētās saraksta papildināšanas 1. pantā noteikto mērķu īstenošanai dalībvalstis izveido rīcības programmas attiecībā uz noteiktajām īpaši jūtīgajām zonām.2. Rīcības programma var attiekties uz visām īpaši jūtīgajām zonām dalībvalsts teritorijā vai, ja dalībvalsts uzskata par vajadzīgu, dažādām īpaši jūtīgajām zonām vai to daļām var izveidot dažādas programmas.3. Rīcības programmās ņem vērā:a) pieejamos zinātniskos un tehniskos datus, galvenokārt par attiecīgo lauksaimnieciskas izcelsmes un citas izcelsmes slāpekļa piesārņojumu;b) vides apstākļus attiecīgās dalībvalsts attiecīgajos reģionos.4. Rīcības programmas īsteno četru gadu laikā pēc to izveidošanas, un tās veido šādi obligāti pasākumi:a) III pielikumā uzskaitītie pasākumi;b) pasākumi, ko dalībvalstis ir noteikušas labas lauksaimniecības prakses kodeksā(-os), kas izveidots(-i) saskaņā ar 4. pantu, izņemot tos, kurus aizstāj III pielikumā uzskaitītie pasākumi.5. Bez tam saskaņā ar rīcības programmām dalībvalstis veic tādus papildu pasākumus vai pastiprinātas darbības, kādas uzskata par vajadzīgām, ja sākumā vai atbilstīgi pieredzei, kas gūta rīcības programmu īstenošanā, izrādās, ka 4. punktā minētie pasākumi nebūs pietiekami 1. pantā noteikto mērķu sasniegšanai. Izvēloties šos pasākumus vai darbības, dalībvalstis ņem vērā to efektivitāti un izmaksas attiecībā pret citiem iespējamiem aizsargpasākumiem.6. Dalībvalstis izstrādā un īsteno piemērotas uzraudzības un kontroles programmas, lai novērtētu saskaņā ar šo pantu izveidoto rīcības programmu efektivitāti.Dalībvalstis, kas 5. pantu piemēro visā valsts teritorijā, izraudzītajās mērījumu vietās uzrauga nitrātu saturu ūdeņos (virszemes ūdeņos un gruntsūdeņos), kas ļauj noteikt, kādā mērā ūdeņi ir piesārņoti ar lauksaimnieciskas izcelsmes nitrātiem.7. Dalībvalstis vismaz reizi četros gados pārskata un vajadzības gadījumā groza rīcības programmas, iekļaujot papildu pasākumus, ko veic saskaņā ar 5. punktu. Par izmaiņām rīcības programmās tās informē Komisiju.6. pants1. Nolūkā noteikt īpaši jūtīgas zonas un grozīt pieņemto īpaši jūtīgo zonu sarakstu, dalībvalstis:a) divu gadu laikā pēc šīs direktīvas paziņošanas vienu gadu kontrolē saldūdeņu nitrāta koncentrācijas:i) virszemes ūdens paraugu ņemšanas stacijās, kas noteiktas Direktīvas 75/440/EEK 5. panta 4. punktā, un/vai citās paraugu ņemšanas stacijās, kas raksturo dalībvalstu virszemes ūdeņus, vismaz reizi mēnesī un plūdu laikā biežāk;ii) paraugu ņemšanas stacijās, kas raksturo dalībvalstu gruntsūdeņu atradnes, regulāri un ņemot vērā Direktīvas 80/778/EEK noteikumus;b) atkārto monitoringa programmu, kas minēta a) punktā, vismaz reizi četros gados, izņemot paraugu ņemšanas stacijas, kurās nitrātu koncentrācija visos iepriekšējos paraugos ir bijusi mazāka par 25 mg/l un kurās nav parādījies neviens jauns faktors, kas varētu palielināt nitrātu saturu, minētajā gadījumā monitoringa programma ir jāatkārto tikai reizi astoņos gados;c) pārskata saldūdens virszemes ūdeņu, estuāra un piekrastes ūdeņu eitrofisko stāvokli reizi četros gados.2. Izmanto mērījumu standartmetodes, kas izklāstītas IV pielikumā.7. pantsPamatnostādnes 5. un 6. pantā minētajam monitoringam var izstrādāt saskaņā ar 9. pantā noteikto procedūru.8. pantsŠīs direktīvas pielikumus var pielāgot zinātnes un tehnikas attīstībai saskaņā ar 9. pantā noteikto procedūru.9. pants1. Komisijai palīdz komiteja, ko veido dalībvalstu pārstāvji un kuras priekšsēdētājs ir Komisijas pārstāvis.2. Komisijas pārstāvis iesniedz komitejai veicamo pasākumu projektu. Komiteja sniedz atzinumu par šo projektu laikā, ko priekšsēdētājs var noteikt atkarībā no jautājuma steidzamības. Atzinumu pieņem ar balsu vairākumu, kas EEK Līguma 148. panta 2. punktā ir noteikts lēmumiem, kurus Padome pieņem pēc Komisijas priekšlikuma. Dalībvalstu pārstāvju balsis komitejā vērtē, kā noteikts minētajā pantā. Priekšsēdētājs nebalso.3. a) Komisija pieņem paredzētos pasākumus, ja tie saskan ar komitejas atzinumu.b) Ja paredzētie pasākumi nesaskan ar komitejas atzinumu vai atzinums nav sniegts, tad Komisija tūlīt iesniedz Padomei priekšlikumu par veicamajiem pasākumiem. Padome pieņem lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu.c) Ja pēc triju mēnešu termiņa beigām no brīža, kad jautājums nodots izskatīšanai Padomē, tā nav pieņēmusi lēmumu, tad lēmumu par priekšlikumā ietvertajiem pasākumiem pieņem Komisija, ja vien Padome ar vienkāršu balsu vairākumu nav pieņēmusi lēmumu pret minētajiem pasākumiem.10. pants1. Dalībvalstis par četru gadu laikposmu pēc šīs direktīvas paziņošanas un par katru nākamo četru gadu laikposmu iesniedz Komisijai ziņojumu, kurā ir V pielikumā izklāstītā informācija.2. Ziņojumu saskaņā ar šo pantu iesniedz Komisijai sešu mēnešu laikā pēc tā laikposma beigām, uz kuru ziņojums attiecas.11. pantsPamatojoties uz informāciju, kas saņemta saskaņā ar 10. pantu, Komisija sešu mēnešu laikā pēc ziņojumu saņemšanas no dalībvalstīm publicē kopsavilkuma ziņojumus un tos dara zināmus Eiropas Parlamentam un Padomei. Ņemot vērā direktīvas un jo īpaši III pielikuma noteikumu īstenojumu, Komisija līdz 1998. gada 1. janvārim iesniedz Padomei ziņojumu, attiecīgā gadījumā pievienojot priekšlikumus šīs direktīvas pārskatīšanai.12. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības divu gadu laikā pēc tās paziņošanas [9]. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.2. Kad dalībvalstis paredz šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.3. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu svarīgākos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, kuru reglamentē šī direktīva.13. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1991. gada 12. decembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsJ. G. M. Alders[1] OV C 54, 3.3.1989., 4. lpp. un OV C 51, 2.3.1990., 12. lpp.[2] OV C 158, 26.6.1989., 487. lpp.[3] OV C 159, 26.6.1989., 1. lpp.[4] OV L 194, 25.7.1975., 26. lpp.[5] OV L 271, 29.10.1979., 44. lpp.[6] OV L 229, 30.8.1980., 11. lpp.[7] OV C 328, 7.12.1987., 1. lpp.[8] OV C 209, 9.8.1988., 3. lpp.[9] Šī direktīva paziņota dalībvalstīm1991. gada 19. decembrī.--------------------------------------------------I PIELIKUMSKRITĒRIJI 3. PANTA 1. PUNKTĀ MINĒTO ŪDEŅU IDENTIFICĒŠANAIA. Ūdeņus, kas minēti 3. panta 1. punktā, identificē izmantojot, inter alia, šādus kritērijus:1) vai virszemes saldūdeņi, jo īpaši tie, ko izmanto vai paredzēts izmantot dzeramā ūdens ieguvei, satur vai varētu saturēt, ja netiek noteikti pasākumi saskaņā ar 5. pantu, nitrātus koncentrācijā, kas pārsniedz koncentrāciju, kas noteikta Direktīvā 75/440/EEK;2) vai gruntsūdeņi nitrātu saturs ir vai varētu būt vairāk par 50 mg/l, ja netiek noteikti pasākumi saskaņā ar 5. pantu;3) vai ir konstatēts, ka dabīgie saldūdens ezeri, citas saldūdens krātuves, estuāra ūdeņi, piekrastes ūdeņi un jūras ūdeņi ir eitropiski vai var kļūt eitropiski tuvākā nākotnē, ja netiek noteikti pasākumi saskaņā ar 5. pantu.B. Piemērojot šos kritērijus, dalībvalstis ņem vērā arī:1) ūdeņu un zemes fizikālos un vides raksturlielumus;2) pašreizējo izpratni par slāpekļa savienojumu izturēšanos vidē (ūdenī un augsnē);3) pašreizējo izpratni par to, kādas ir sekas pasākumiem, kas noteikti saskaņā ar 5. pantu.--------------------------------------------------II PIELIKUMSLABAS LAUKSAIMNIECĪBAS PRAKSES KODEKSS(-I)A. Labas lauksaimniecības prakses kodeksā vai kodeksos, kas paredzēti tam, lai samazinātu piesārņojumu ar nitrātiem un lai ņemtu vērā apstākļus dažādos Kopienas reģionos, būtu jābūt noteikumiem, kas aptver elementus še turpmāk, ciktāl tie ir nozīmīgi:1) laikposmi, kad mēslojuma iestrādāšana zemē ir nepiemērota;2) nosacījumi mēslojuma iestrādāšanai zemē stāvās nogāzēs;3) nosacījumi mēslojuma iestrādāšanai ar ūdeni piesātinātā, applūdušā, sasalušā vai ar sniegu klātā zemē;4) nosacījumi mēslojuma iestrādāšanai zemē tuvu ūdenstecēm;5) kūtsmēslu glabātuvju ietilpība un konstrukcija, jo īpaši pasākumi, kas paredzēti tam, lai novērstu ūdens piesārņojumu, kas rodas, ja šķidrumi, kas satur kūtsmēslus, un notekūdeņi no tādiem augu izcelsmes materiāliem kā, piemēram, skābbarība izplūst un iesūcas gruntsūdeņos un virszemes ūdeņos;6) metodes ķīmisko mēslošanas līdzekļu un kūtsmēslu iestrādāšanai zemē, jo īpaši tās līmenis un viendabīgums, kas ļauj uzturēt barības vielu novadīšanu ūdenī pieņemamā līmenī.B. Dalībvalstis savā labas lauksaimniecības prakses kodeksā(-os) var iekļaut arī elementus še turpmāk:7) zemes apsaimniekošana, jo īpaši augsekas sistēmas izmantojums un ilggadīgo kultūru audzēšanas zemes platību samērošana ar viengadīgo kultūru platību;8) tāda augu segas minimālā daudzuma uzturēšana (lietainajos) laikposmos, kas paredzēts tam, lai no augsnes absorbētu slāpekli, kas citādi piesārņotu ūdeni ar nitrātiem;9) mēslošanas plānu izstrāde katrai lauku saimniecībai atsevišķi un reģistru kārtošana attiecībā uz mēslojuma izmantojumu;10) tāda ūdens piesārņojuma novēršanu, ko apūdeņošanas sistēmu gadījumā rada ūdens noplūšana un uzsūkšanās ārpus augu sakņu sistēmas.--------------------------------------------------III PIELIKUMSPASĀKUMI, KAS JĀIEKĻAUJ 5. PANTA 4. PUNKTA a) APAKŠPUNKTĀ MINĒTAJĀS RĪCĪBAS PROGRAMMĀS1. Pasākumos iekļauj noteikumus attiecībā uz:1) laikposmiem, kad dažu veidu mēslojuma iestrādāšana zemē ir aizliegta;2) kūtsmēslu glabātuvju ietilpību; šai ietilpībai ir jāpārsniedz ietilpība, kas vajadzīga glabāšanai visilgāko laiku no periodiem, kad ir aizliegta mēslojuma iestrādāšana zemē īpaši jutīgajā zonā, ja vien kompetentajai iestādei nevar pierādīt, ka kūtsmēslu daudzums, kas pārsniedz faktisko glabātuves ietilpību, tiks aizvākts tā, netiek kaitēts videi;3) ierobežojumu mēslojuma iestrādāšanai zemē, saskaņā ar labu lauksaimniecības praksi un ņemot vērā attiecīgās īpaši jutīgās zonas pazīmes, jo īpaši:a) augsnes apstākļus, augsnes tipu un slīpumu;b) klimatiskos apstākļus, nokrišņu daudzumu un apūdeņošanu;c) zemes izmantojumu un lauksaimniecības praksi, jo īpaši augsekas sistēmas;un kas pamatojas uz līdzsvaru starp:i) kultūru paredzamo vajadzību pēc slāpekļa,unii) slāpekli, ko kultūrām piegādā augsne un mēslošanas līdzekļi atbilstīgi:- slāpekļa daudzumam augsnē brīdī, kad kultūras sāk to izmantot lielos daudzumos (daudzumi, kas palikuši pāri ziemas beigās),- slāpekļa apgādei, pateicoties augsnē esošo organiskā slāpekļa rezervju tīrajai mineralizācijai,- apgādei ar slāpekļa savienojumiem no kūtsmēsliem,- apgādei ar slāpekļa savienojumiem no ķīmiskajiem un citiem mēslošanas līdzekļiem.2. Šie pasākumi nodrošina, ka zemē iestrādāto kūtsmēslu daudzums gadā attiecībā uz katru lauku saimniecības vai ganāmpulka vienību, ieskaitot pašus dzīvniekus, nepārsniedz noteikto daudzumu uz hektāru.Noteiktais daudzums uz hektāru ir mēslošanas līdzekļu daudzums, kas satur 170 kg N. Tomēr:a) pirmo četru gadu rīcības programmā dalībvalstis var atļaut mēslošanas līdzekļu daudzumu, kas satur līdz 210 kg N;b) pirmo četru gadu rīcības programmas laikā un pēc tās dalībvalstis var noteikt daudzumus, kas atšķiras no iepriekš minētajiem. Šie daudzumi jānosaka tā, lai neskartu 1. pantā noteikto mērķu sasniegšanu, un tie jāpamato ar tādiem objektīviem kritērijiem kā, piemēram:- ilgi veģetācijas periodi,- kultūras ar lielu slāpekļa patēriņu,- liels tīro nokrišņu daudzums īpaši jutīgajā zonā,- augsnes ar īpaši lielu denitrifikācijas spēju.Ja kāda dalībvalsts atļauj atšķirīgu daudzumu saskaņā ar b) apakšpunktu, tā par to informē Komisiju, kas izskata tās pamatojumu saskaņā ar 9. pantā noteikto procedūru.3. Dalībvalstis var aprēķināt 2. punktā minētos daudzumus, pamatojoties uz dzīvnieku skaitu.4. Dalībvalstis informē Komisiju par to, kā tās piemēro 2. punkta noteikumus. Ņemot vērā saņemto informāciju, Komisija, ja tā uzskata par vajadzīgu, var iesniegt Padomei attiecīgus priekšlikumus saskaņā ar 11. pantu.--------------------------------------------------IV PIELIKUMSMĒRĪJUMU STANDARTMETODESĶīmiskie mēslošanas līdzekļiSlāpekļa savienojumus mērī, izmantojot metodi, kas aprakstīta Komisijas Direktīvā 77/535/EEK (1977. gada 22. jūnijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mēslošanas līdzekļu paraugu ņemšanu un analīzi [1], kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 89/519/EEK [2].Saldūdeņi, piekrastes ūdeņi un jūras ūdeņiNitrātu koncentrāciju mēra saskaņā ar Padomes Lēmuma 77/795/EEK (1977. gada 12. decembris) 4.a panta 3. punktu, ar ko paredz vienotu procedūru informācijas apmaiņai attiecībā uz virszemes saldūdens kvalitāti Kopienā [3], kurā grozījumi izdarīti ar Lēmumu 86/574/EEK [4].[1] OV L 213, 22.8.1977., 1. lpp.[2] OV L 265, 12.9.1989., 30. lpp.[3] OV L 334, 24.12.1977., 29. lpp.[4] OV L 335, 28.11.1986., 44. lpp.--------------------------------------------------V PIELIKUMSINFORMĀCIJA, KAM JĀBŪT ZIŅOJUMOS SASKAŅĀ AR 10. PANTU1. Paziņojums par profilaktisko darbību, kas veikta saskaņā ar 4. pantu.2. Karte, kas attēlo:a) ūdeņus, kas identificēti saskaņā ar 3. panta 1. punktu un I pielikumu, katrā atsevišķā gadījumā norādot, kādi no I pielikumā minētajiem kritērijiem izmantoti identifikācijai;b) noteikto īpaši jutīgo zonu atrašanās vietu, nošķirot esošās zonas un zonas, kas noteiktas pēc iepriekšējā ziņojuma.3. Saskaņā ar 6. pantu veiktā monitoringa iznākumu kopsavilkums ar to apsvērumu izklāstu, sakarā ar ko ir identificēta katra īpaši jutīgā zona un grozīts vai papildināts īpaši jutīgo zonu saraksts.4. Saskaņā ar 5. pantu sagatavoto rīcības programmu kopsavilkums un jo īpaši:a) pasākumi, kas prasīti 5. panta 4. punkta a) un b) apakšpunktos;b) informācija, kas prasīta III pielikuma 4. punktā;c) papildu pasākumi vai pastiprinātas darbības, kas veiktas saskaņā ar 5. panta 5. punktu;d) saskaņā ar 5. panta 6. punktu īstenoto monitoringa programmu rezultātu kopsavilkums;e) dalībvalstu apsvērumi par aptuvenajiem termiņiem, kādos var sagaidīt, ka saskaņā ar 3. panta 1. punktu identificētie ūdeņi varētu reaģēt uz rīcības programmā paredzētajiem pasākumiem, kā arī norāde uz šo apsvērumu varbūtības līmeni.--------------------------------------------------