title: Padomes Direktīva 2014/87/Euratom ( 2014. gada 8. jūlijs ), ar kuru groza Direktīvu 2009/71/Euratom, ar ko izveido Kopienas kodoliekārtu kodoldrošības pamatstruktūru

text:
               25.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 219/42

         PADOMES DIREKTĪVA 2014/87/EURATOM
   (2014. gada 8. jūlijs),
   ar kuru groza Direktīvu 2009/71/Euratom, ar ko izveido Kopienas kodoliekārtu kodoldrošības pamatstruktūru
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 31. un 32. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, kas izstrādāts, pēc atzinuma saņemšanas no personu grupas, kuru Zinātnes un tehnikas komiteja iecēlusi no dalībvalstu zinātnisko ekspertu vidus,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (1),
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
   tā kā:

               (1)

               Ar Padomes Direktīvu 2013/59/Euratom (3) nosaka vienotus drošības pamatstandartus darbinieku apstarošanai, medicīniskai apstarošanai un iedzīvotāju apstarošanai pakļautu personu veselības aizsardzībai pret apdraudējumu, ko rada jonizējošais starojums.

               (2)

               Padomes Direktīvā 2009/71/Euratom (4) dalībvalstīm ir noteikts pienākums izveidot un uzturēt kodoldrošības valsts sistēmu. Minētajā direktīvā ir ietverti noteikumi, kas paredzēti kodoldrošības jomas galvenajā starptautiskajā instrumentā, proti, Konvencijā par kodoldrošību (5), kā arī Starptautiskās Atomenerģijas aģentūras (SAEA) noteiktajos drošības pamatprincipos (6).

               (3)

               Padomes Direktīvā 2011/70/Euratom (7) dalībvalstīm noteikts pienākums izveidot un uzturēt lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas valsts sistēmu.

               (4)

               Padomes 2007. gada 8. maija secinājumos par kodoldrošību un lietotas kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu drošu apsaimniekošanu uzsvērts, ka “kodoldrošība ir katras valsts atbildība, ko atbilstīgā gadījumā īsteno saskaņā ar ES regulējumu. Lēmumus par drošības darbībām un kodoliekārtu uzraudzību pieņems tikai operatori un attiecīgu valstu iestādes”.

               (5)

               Pēc 2011. gadā Japānā notikušās Fukušimas kodolavārijas visā pasaulē uzmanība no jauna tika pievērsta pasākumiem, kas nepieciešami, lai samazinātu risku un nodrošinātu augsta līmeņa kodoldrošību. Pamatojoties uz Eiropadomes 2011. gada 24. un 25. marta secinājumiem, valstu kompetentās regulatīvās iestādes, kopā ar Komisiju Eiropas Kodoldrošības jomas regulatoru grupas (ENSREG), kura izveidota ar Komisijas Lēmumu 2007/530/Euratom (8), satvarā, veica Kopienas līmeņa visaptverošus riska un drošības novērtējumus kodolspēkstacijām (“noturības testi”). Rezultātos tika apzināti vairāki uzlabojumi, ko varētu īstenot attiecībā uz kodoldrošības pieejām un nozares praksi iesaistītajās valstīs.
               Turklāt Eiropadome arī aicināja Komisiju attiecīgi pārskatīt spēkā esošo tiesisko regulējumu un regulatīvo satvaru kodoliekārtu drošībai un ierosināt uzlabojumus, kas varētu būt vajadzīgi. Eiropadome uzsvēra arī, ka Savienībā būtu jāīsteno un nemitīgi jāuzlabo visaugstākie kodoldrošības standarti.

               (6)

               Spēcīga kompetentā regulatīvā iestāde ar faktisku neatkarību regulējošo lēmumu pieņemšanā ir pamatprasība attiecībā uz Kopienas kodoldrošības regulatīvo satvaru. Lai kodoldrošība būtu augstā līmenī, ir ārkārtīgi svarīgi, lai kompetentā regulatīvā iestāde, pieņemot regulatīvos lēmumus, spētu īstenot savas pilnvaras neatkarīgi, pārskatāmi un bez nevēlamas ietekmes. Regulatīvie lēmumi un izpildes darbības kodoldrošības jomā būtu jābalsta uz objektīviem ar drošību saistītiem tehniskiem apsvērumiem un jānosaka bez jebkādas nevēlamas ārējas ietekmes, kas varētu kompromitēt drošību, piemēram, nevēlama ietekme, kas saistīta ar mainīgiem politiskiem, ekonomiskiem vai sabiedriskiem apstākļiem.
               Būtu jāpastiprina Direktīvas 2009/71/Euratom noteikumi par kompetento regulatīvo iestāžu funkcionālo nodalīšanu, lai nodrošinātu regulatīvo iestāžu faktisku neatkarību no nevēlamas ietekmes to regulatīvo lēmumu pieņemšanā un lai garantētu, ka tām tiek nodrošināti attiecīgi līdzekļi un kompetence tām uzticēto pienākumu īstenošanai. Regulatīvajām iestādēm jo īpaši vajadzētu būt pietiekamām juridiskajām pilnvarām, pietiekamam personālsastāvam un pietiekamiem finanšu resursiem pienācīgai tām uzticēto pienākumu īstenošanai.
               Taču stingrākajām prasībām nebūtu jāskar cieša sadarbība atbilstīgā gadījumā ar citām attiecīgām valsts iestādēm vai dalībvalstu noteiktās vispārējās politikas pamatnostādnes.

               (7)

               Regulatīvo lēmumu pieņemšanas procesā būtu jāņem vērā prasmes un zināšanas, ko var sniegt tehniskā atbalsta organizācija. Šīs zināšanas būtu jābalsta uz jaunākajām zinātnes un tehnikas atziņām – tostarp tādām, kas gūtas operatīvajā pieredzē un ar drošības jautājumiem saistītā pētniecībā, – uz zināšanu pārvaldību un uz atbilstīgiem tehniskiem resursiem.

               (8)

               Saskaņā ar SAEA Vispārējo drošības prasību 1. daļu būtu jārespektē gan dalībvalstu loma kodoldrošības pamatstruktūras izveidē, gan regulētāja loma šīs pamatstruktūras īstenošanā.

               (9)

               Tā kā kodolnozare ir ļoti specifiska nozare un tā kā tādu darbinieku skaits, kam ir nepieciešamās īpašās zināšanas un kompetence, ir ierobežots, tas var izraisīt izpildvaras amatos esošu darbinieku iespējamu rotāciju starp kodolnozari un regulatoriem, tāpēc īpaša uzmanība būtu jāpievērš interešu konfliktu novēršanai. Turklāt vajadzētu veikt pasākumus, lai nodrošinātu, ka interešu konfliktu nav tām organizācijām, kas kompetentajai regulatīvajai iestādei sniedz konsultācijas vai pakalpojumus.

               (10)

               Kodolavārijas sekas var pārsniegt valstu robežas, tāpēc būtu jāveicina cieša sadarbība, koordinācija un informācijas apmaiņa starp kodoliekārtu tuvumā esošo dalībvalstu kompetentajām regulatīvajām iestādēm neatkarīgi no tā, vai minētajās dalībvalstīs tiek vai netiek ekspluatētas kodoliekārtas. Šajā sakarā dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka ir ieviesti piemēroti pasākumi šādas sadarbības veicināšanai attiecībā uz kodoldrošības jautājumiem ar pārrobežu ietekmi.

               (11)

               Lai nodrošinātu pienācīgu prasmju apgūšanu un atbilstošu kompetences līmeņu sasniegšanu un uzturēšanu, visām pusēm vajadzētu nodrošināt, lai visi darbinieki, kuriem ir pienākumi saistībā ar kodoliekārtu kodoldrošību un gatavību ārkārtas situācijām kodoliekārtās un reaģēšanu uz tām, turpinātu zināšanu apguvi. To var panākt, izveidojot apmācības programmas un plānus, procedūras apmācības programmu periodiskai pārskatīšanai un atjaunināšanai, kā arī budžetā apmācībai paredzot attiecīgus līdzekļus.

               (12)

               Vēl kāda svarīga mācība, kas tika gūta no Fukušimas kodolavārijas, ir tas, cik svarīgi ir uzlabot kodoldrošības jautājumu pārredzamību. Pārredzamība ir arī svarīgs līdzeklis, ar kuru var veicināt regulatīvo iestāžu lēmumu pieņemšanas neatkarību. Tādēļ pašreizējie Direktīvas 2009/71/Euratom noteikumi attiecībā uz informāciju, ko sniedz plašai sabiedrībai, būtu jāprecizē attiecībā uz to, kāda informācija ir jāsniedz. Turklāt plašākai sabiedrībai būtu jādod iespējas saskaņā ar kodoldrošības valsts sistēmu piedalīties attiecīgos ar kodoliekārtām saistītu lēmumu pieņemšanas procesa posmos, ņemot vērā valstu dažādās sistēmas. Lēmumi par licencēšanu joprojām ir kompetento valsts iestāžu atbildībā.

               (13)

               Šajā direktīvā noteiktās prasības attiecībā uz pārredzamību papildina tās prasības, kas noteiktas Euratom tiesību aktos. Padomes Lēmumā 87/600/Euratom (9) dalībvalstīm ir noteikts pienākums ziņot un sniegt informāciju Komisijai un citām dalībvalstīm, ja to teritorijā notiek radiācijas avārija; savukārt Direktīvā 2013/59/Euratomir ietvertas prasības dalībvalstīm informēt plašu sabiedrību par veicamajiem veselības aizsardzības pasākumiem un rīcību gadījumā, ja notiek radiācijas avārija, kā arī sniegt ar regulāriem intervāliem atjauninātu informāciju iedzīvotājiem, kurus varētu ietekmēt šāda avārija.

               (14)

               Sestajā pārskatīšanas sanāksmē Konvencijas par kodoldrošību Līgumslēdzējas puses atkārtoti uzsvēra savu apņemšanos attiecībā uz secinājumiem, kas tika izdarīti otrajā ārkārtas sanāksmē pēc Fukušimas avārijas. Konkrēti, tās uzsvēra, ka “kodolspēkstacijas būtu jāprojektē, jābūvē un jāekspluatē ar mērķi novērst avārijas un, ja avārija notiek, mazināt tās sekas un izvairīties no piesārņojuma ārpus kodoliekārtas teritorijas”, un ka “regulatīvajām iestādēm būtu jānodrošina, ka šie mērķi tiek piemēroti, lai apzinātu un īstenotu piemērotus drošības uzlabojumus esošajās kodolspēkstacijās”.

               (15)

               Ņemot vērā SAEA noteikumu un Rietumeiropas kodolregulatoru asociācijas (WENRA) panākto tehnisko progresu, kā arī reaģējot uz mācībām, kas gūtas no noturības testiem un Fukušimas kodolavārijas izmeklēšanas, Direktīva 2009/71/Euratom būtu jāgroza, lai tajā iekļautu augsta līmeņa Kopienas kodoldrošības mērķi, kas aptver visus kodoliekārtu dzīves cikla posmus (vietas izvēle, projektēšana, būvniecība, nodošana ekspluatācijā, ekspluatācija, ekspluatācijas izbeigšana). Konkrēti, ar šo mērķi tiek aicināts veikt būtiskus drošības uzlabojumus jaunu reaktoru projektos, kur būtu jāizmanto modernās zināšanas un tehnoloģijas, ņemot vērā jaunākās starptautiskās drošības prasības.

               (16)

               Minētais mērķis jo īpaši būtu jāsasniedz, veicot kodoldrošības izvērtējumus, kuri ir ietverti šīs direktīvas darbības jomā. Tie būtu jāveic licences turētājiem valsts kompetentās regulatīvās iestādes kontrolē, un tos var izmantot, lai novērtētu lielas avārijas risku, kā noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2011/92/ES (10), ar noteikumu, ka ir izpildītas šīs direktīvas prasības.

               (17)

               Padziļinātas aizsardzības koncepcija ir būtiska kodoliekārtu drošībai un ir pamats augsta līmeņa kodoldrošības mērķu īstenošanai. Tādu padziļinātas aizsardzības principu piemērošana, kas atzīti starptautiskos standartos un norādēs un ko atzīst WENRA, nodrošina, ka uz drošības darbībām, ciktāl tas praktiski iespējams, attiecas neatkarīgu noteikumu kopums; līdz ar to kļūmes gadījumā tā tiktu atklāta, izlīdzināta vai izlabota ar atbilstīgiem pasākumiem. Katra atsevišķā līmeņa efektivitāte ir būtisks elements padziļinātai aizsardzībai, kuras mērķis ir novērst avārijas un mazināt sekas, ja tādas tomēr notiek. Padziļināta aizsardzība parasti ir strukturēta piecos līmeņos. Ja viena līmeņa pasākumi nav veiksmīgi, tiek iesaistīti nākamā līmeņa pasākumi. Pirmā aizsardzības līmeņa pasākumu mērķis ir novērst anomālu darbību un sistēmas kļūmes. Ja ar pirmā līmeņa pasākumiem mērķi nesasniedz, anomālu darbību kontrolē vai kļūmes atklāj ar otrā aizsardzības līmeņa pasākumiem. Ja ar otrā līmeņa pasākumiem mērķi nesasniedz, trešais līmenis nodrošina, ka drošības funkcijas tālāk tiek veiktas, aktivizējot konkrētas drošības sistēmas un citus drošības mehānismus. Ja ar trešā līmeņa pasākumiem mērķi nesasniedz, ceturtais līmenis avārijas izplatīšanos ierobežo ar avārijas pārvaldību, lai tādējādi novērstu vai mazinātu smagus avārijas apstākļus, kuros notiek radioaktīvo materiālu ārējā noplūde. Pēdējais mērķis (piektā līmeņa aizsardzība) ir ievērojamu ārēju noplūžu radioloģisko seku mazināšana ar reaģēšanas pasākumiem ārpus kodoliekārtas teritorijas.

               (18)

               Efektīvu kodoldrošības kultūru kopā ar padziļinātu aizsardzību uzskata par vienu no pamatfaktoriem, lai sasniegtu augsta līmeņa kodoldrošību un tās pastāvīgu uzlabošanu. Efektīvas kodoldrošības kultūras radītāji jo īpaši ietver šādus: organizācijas visa līmeņa darbinieku un vadības apņemšanās par galveno izvirzīt kodoldrošību un pastāvīgi uzlabot to; tas, ka tiek veicināta visu līmeņu personāla spēja kritiski vērtēt, vai tiek ievēroti būtiski drošības principi un prakse, lai pastāvīgi uzlabotu kodoldrošību; darbinieku spēja savlaicīgi ziņot par drošības jautājumiem; operatīvajā pieredzē gūto mācību apzināšana; sistemātiski ziņojumi par jebkādām novirzēm no normāliem darbības apstākļiem vai kārtības, kas ir būtiska tādā avāriju pārvaldībā, kurai ir potenciāls ietekmēt kodoldrošību. Svarīgi elementi, kas palīdz sasniegt spēcīgu kodoldrošības kultūru, ir jo īpaši efektīvas vadības sistēmas, atbilstīga izglītība un apmācība un kārtība, kādā licences turētājs reģistrē, novērtē un dokumentē iekšējai un ārējai drošībai būtisku darbības pieredzi, kā arī izvirzīto jautājumu efektīva risināšana.

               (19)

               Tad, kad šajā direktīvā tiek lietots formulējums “praktiski īstenojams”, tas būtu jāpiemēro saskaņā ar pieņemtām definīcijām, jo īpaši saskaņā ar Rietumeiropas Kodolregulatoru asociācijas (WENRA) un SAEA definīcijām.

               (20)

               Pēc Three Mile Island un Černobiļas kodolavārijām Fukušimas kodolavārija no jauna spilgti parādīja, cik ļoti svarīga ir ietvēruma funkcija, kas ir pēdējā barjera cilvēku un vides aizsardzībai pret noplūdēm, kas rodas avārijā. Tāpēc tam, kurš iesniedz pieteikumu, lai saņemtu licenci jaunas kodolspēkstacijas vai pētniecības reaktora būvēšanai, būtu jāpierāda, ka konstrukcija norobežo reaktora aktīvās zonas bojājumu sekas ietvērumā, t. i., licences pieprasītājam būtu jāpierāda, ka lielas vai neatļautas radioaktīvas noplūdes iespējamība ārpus ietvēruma ir ārkārtīgi niecīga, un minētajam licences pieprasītājam būtu jāspēj ar lielu ticamības pakāpi apliecināt, ka šāda noplūde nenotiks.

               (21)

               Saistībā ar avāriju nepieļaušanu un seku mazināšanu būtu jāpieprasa konkrētāki avāriju pārvaldības pasākumi un reaģēšanas pasākumi ārpus kodoliekārtas teritorijas. Tiem vajadzētu būt saskaņā ar attiecīgajiem noteikumiem Direktīvā 2013/59/Euratom, un tiem nebūtu jāskar minētie noteikumi. Licences turētājam būtu jāparedz procedūras, pamatnostādnes un pasākumi saistībā ar avārijām, tostarp smagām avārijām, kas varētu rasties visos darbības režīmos, tostarp pilnas jaudas, izslēgšanas un pārejas stadijās, nodrošinot konsekvenci un nepārtrauktību starp visām šādām procedūrām un kārtību un nodrošinot, ka tās tiek īstenotas, pārskatītas un atjauninātas. Ar minēto kārtību būtu arī jāparedz pietiekams darbinieku skaits, aprīkojums un citi nepieciešamie resursi. Būtu jāparedz arī organizatoriskā struktūra ar skaidri sadalītiem pienākumiem, kā arī koordinācija starp reaģēšanas struktūrām.

               (22)

               Noturības testi pierādīja, cik ļoti svarīgs ir uzlabots sadarbības un koordinēšanas mehānisms starp visām pusēm, kas atbildīgas par kodoldrošību. Salīdzinošās novērtēšanas, kuras mērķis ir pilnveidot pieredzi un veikt tās apmaiņu, un nodrošināt augstu kodoldrošības standartu vienotu piemērošanu, ir izrādījusies labs līdzeklis paļāvības stiprināšanai.

               (23)

               Sadarbība kodoldrošības jautājumos starp dalībvalstīm ir labi izveidota un var sniegt papildu vērtību saistībā ar kodoldrošību, pārredzamību un atvērtību pret ieinteresētajām pusēm Eiropas un starptautiskajā līmenī.
               Dalībvalstīm, to kompetentajām regulatīvajām iestādēm attiecīgi izmantojot ENSREG un balstoties uz WENRA zināšanām, ik pēc sešiem gadiem būtu jādefinē metodoloģija, darba uzdevumi un termiņš salīdzinošajai novērtēšanai par kopīgu konkrētu tehnisku tēmu, kas saistīta ar to kodoliekārtu kodoldrošību. Izvērtējamā kopīgā konkrētā tehniskā tēma būtu jānosaka, izvēloties no WENRA drošības atsauces līmeņiem vai pamatojoties uz operatīvās darbības atsauksmēm, incidentiem un avārijām un tehnoloģisko un zinātnisko attīstību. Dalībvalstīm būtu jāveic valsts mēroga pašnovērtējums un jāorganizē sava valsts mēroga pašnovērtējuma kopīga salīdzinošā novērtēšana, ko veic citu dalībvalstu kompetentās regulatīvās iestādes.
               Būtu jāsagatavo ziņojumi par minētajās salīdzinošajās novērtēšanās gūtajiem konstatējumiem. Ņemot vērā minēto salīdzinošo novērtēšanu ziņojumu rezultātus, dalībvalstīm būtu jāizstrādā valsts rīcības plāni, lai reaģētu uz visiem attiecīgajiem konstatējumiem un savu valsts izvērtējumu. Salīdzinošo novērtēšanu ziņojumiem būtu arī jāveido pamats jebkuram kopsavilkuma ziņojumam par Savienības mērogā īstenotās tematiskās salīdzinošās novērtēšanas iznākumu, kuru kopīgi sagatavojušas dalībvalstu kompetentās regulatīvās iestādes. Kopsavilkuma ziņojuma mērķim nebūtu jākategorizē kodoliekārtu drošība; tajā uzmanība drīzāk būtu jāpievērš procesam un tehniskajiem konstatējumiem, kas gūti tematiskajā salīdzinošajā novērtēšanā, lai varētu dalīties šajā pasākumā gūtajās zināšanās.
               Salīdzinošajā novērtēšanā būtu jāvalda savstarpējai uzticībai, un tādēļ būtu piemēroti, ka Komisija, kad vien tas praktiski iespējams, informētu dalībvalstis, kad tā plāno lietot salīdzinošās novērtēšanas ziņojumu rezultātus savos politikas dokumentos.

               (24)

               Dalībvalstu pienākumiem ziņot par šīs direktīvas īstenošanu un Komisijas pienākumam sagatavot ziņojumu, pamatojoties uz valstu ziņojumiem, būtu jāsniedz iespēja izskatīt un izvērtēt šīs direktīvas īstenošanas dažādus aspektus, kā arī tās efektivitāti. Starptautiskā līmenī ir noteikti vairāki attiecīgi ziņošanas pienākumi, piemēram, Konvencijā par kodoldrošību paredzētie ziņojumi, kuru rezultātus var izmantot šīs direktīvas īstenošanas izvērtēšanā. Turklāt šajā direktīvā būtu jāparedz papildu ziņošanas prasības attiecībā uz tematiskajā kodoliekārtu salīdzinošajās novērtēšanās gūtajiem konstatējumiem. Tādēļ, lai vienkāršotu tiesību aktus un samazinātu administratīvo slogu, ziņošanas pienākumi dalībvalstīm būtu jāpadara mazāk apgrūtinoši gan attiecībā uz ziņošanas biežumu, gan ziņojumu saturu.

               (25)

               Saskaņā ar kategorizēto pieeju šīs direktīvas noteikumu piemērojamība ir atkarīga no tā, kādas kodoliekārtas atrodas dalībvalsts teritorijā. Tāpēc, īstenojot šos noteikumus valsts tiesību aktos, dalībvalstīm būtu jāņem vērā to kodoliekārtu radīto risku potenciālo apmēru un būtību, kuras tās plāno būvēt vai jau ekspluatē. Jo īpaši kategorizētajai pieejai būtu jāattiecas uz tām dalībvalstīm, kurām ir tikai nelieli kodolmateriālu un radioaktīvo materiālu krājumi, piemēram, tādi, kuri saistīti ar nelielu pētniecības reaktoru ekspluatāciju un kuri smagas avārijas gadījumā neradītu sekas, kas salīdzināmas ar kodolspēkstaciju avāriju sekām.

               (26)

               Šīs direktīvas noteikumiem, kas ir cieši saistīti ar kodoliekārtu esamību, proti, tiem, kas attiecas uz licences turētāja pienākumiem, jaunajām, īpašajām prasībām attiecībā uz kodoliekārtām, un noteikumiem, kas attiecas uz gatavību ārkārtas situācijām kodoliekārtā un reaģēšanas pasākumiem, nebūtu jāattiecas uz tām dalībvalstīm, kurās nav kodoliekārtu. Šīs direktīvas noteikumi būtu jātransponē un jāīsteno atbilstīgi katras konkrētās valsts situācijai un ņemot vērā to, ka minētajām dalībvalstīm nav kodoliekārtu, vienlaikus nodrošinot, lai valdība vai kompetentās iestādes kodoldrošībai veltītu pienācīgu uzmanību.

               (27)

               Saskaņā ar Direktīvu 2009/71/Euratom dalībvalstīm ir jāizveido un jāuztur kodoliekārtu kodoldrošības valsts normatīvā un organizatoriskā sistēma. Lēmums par to, kā pieņemt valsts sistēmas noteikumus un ar kādiem instrumentiem tos piemēro, ir dalībvalstu kompetencē.

               (28)

               Saskaņā ar Dalībvalstu un Komisijas 2011. gada 28. septembra kopīgo politisko deklarāciju par skaidrojošiem dokumentiem dalībvalstis ir apņēmušās, paziņojot savus transponēšanas pasākumus, pamatotos gadījumos pievienot vienu vai vairākus dokumentus, kuros paskaidrota saikne starp direktīvas sastāvdaļām un atbilstīgajām daļām valsts transponēšanas instrumentos. Attiecībā uz šo direktīvu likumdevējs uzskata, ka šāda dokumentu nosūtīšana ir pamatota.

               (29)

               Tādēļ Direktīva 2009/71/Euratom būtu attiecīgi jāgroza,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvu 2009/71/Euratom groza šādi:

               1)

               direktīvas 1. nodaļas nosaukumu aizstāj ar šādu:
               “MĒRĶI, DARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS”;

               2)

               direktīvas 2. pantu groza šādi:

                           a)

                           panta 1. punktu aizstāj ar šādu:
                           “1.   Šo direktīvu piemēro jebkurai civilajai kodoliekārtai, kam jāizsniedz licence.”;

                           b)

                           panta 3. punktu aizstāj ar šādu:
                           “3.   Šī direktīva papildina Līguma 30. pantā minētos pamatstandartus attiecībā uz kodoliekārtu kodoldrošību, un tā neskar spēkā esošus Kopienas tiesību aktus par darbinieku un iedzīvotāju veselības aizsardzību pret jonizējošā starojuma radīto apdraudējumu, jo īpaši Direktīvu 2013/59/Euratom (11).

                              (11)  Padomes Direktīva 2013/59/Euratom (2013. gada 5. decembris), ar ko nosaka drošības pamatstandartus aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajiem draudiem un atceļ Direktīvu 89/618/Euratom, Direktīvu 90/641/Euratom, Direktīvu 96/29/Euratom, Direktīvu 97/43/Euratom un Direktīvu 2003/122/Euratom (OV L 13, 17.1.2014., 1. lpp.).”;"

               3)

               direktīvas 3. pantu groza šādi:

                           a)

                           panta 1. punkta a) apakšpunktu aizstāj ar šādu:

                                       “a)

                                       kodolelektrostacija, bagātināšanas iekārta, kodoldegvielas ražošanas iekārta, pārstrādes iekārta, pētnieciskā reaktora iekārta, izlietotās kodoldegvielas glabātava; un”;

                           b)

                           pantam pievieno šādus punktus:

                                       “6)

                                       “avārija” ir jebkāds netīšs atgadījums, kura sekas vai iespējamās sekas ir nozīmīgas no pretradiācijas aizsardzības vai kodoldrošības viedokļa;

                                       7)

                                       “incidents” ir jebkāds netīšs atgadījums, kura sekas vai iespējamās sekas nav maznozīmīgas no pretradiācijas aizsardzības vai kodoldrošības viedokļa;

                                       8)

                                       “anomālas darbības” ir darbības process, kas ir novirze no parastās darbības un par ko ir paredzēts, ka tas notiks vismaz reizi iekārtas ekspluatācijas laikā, bet kas no atbilstīgu projektēšanas noteikumu viedokļa nerada nekādu nopietnu kaitējumu elementiem, kuri ir svarīgi attiecībā uz drošību vai izraisa avārijas apstākļus;

                                       9)

                                       “projekta bāze” ir tādu apstākļu un notikumu diapazons, kuri nepārprotami ņemti vērā kodoliekārtas projektēšanā, tostarp uzlabošanās, saskaņā ar noteiktiem kritērijiem tā, ka iekārta spēj tos izturēt, nepārsniedzot drošības sistēmu plānotās ekspluatācijas pieļaujamās robežas;

                                       10)

                                       “projektēta avārija” ir avārijas stāvokļi, kuri ņemti vērā, projektējot kodoliekārtu saskaņā ar noteiktiem projektēšanas kritērijiem, un kuros degvielas bojājumi attiecīgā gadījumā un radioaktīvo materiālu noplūde nepārsniedz pieļaujamās robežas;

                                       11)

                                       “smagi apstākļi” ir apstākļi, kas ir daudz smagāki par apstākļiem, kuri saistīti ar projektā paredzētām avārijām; šādus apstākļus var izraisīt vairākas kļūmes, piemēram, visu drošības sistēmas funkciju pilnīga atteice vai praktiski neiespējams notikums.”;

               4)

               direktīvas 2. nodaļā pēc virsraksta “PIENĀKUMI” iekļauj šādu iedaļu:

                  “1. IEDAĻA

                     Vispārēji pienākumi”;

               5)

               direktīvas 4. panta 1. punktu aizstāj ar šādu:
               “1.   Dalībvalstis attiecībā uz kodoliekārtu kodoldrošību izveido un uztur valsts normatīvo un organizatorisko sistēmu (“valsts sistēma”). Valsts sistēmā jo īpaši paredz:

                           a)

                           pienākumu sadali un koordināciju starp attiecīgām valsts struktūrām;

                           b)

                           valsts kodoldrošības prasības, kas aptver visus kodoliekārtu dzīves cikla posmus;

                           c)

                           licencēšanas sistēmu un licenci nesaņēmušu kodoliekārtu darbības aizliegšanu;

                           d)

                           sistēmu kodoldrošības regulatīvai kontrolei, ko veic kompetentā regulatīvā iestāde;

                           e)

                           efektīvas un samērīgas izpildes darbības, tostarp attiecīgā gadījumā koriģējošu darbību vai kodoliekārtas darbības apturēšanu un licences grozīšanu vai atcelšanu.

                     To, kā pieņemt un ar kādiem instrumentiem piemērot b) apakšpunktā minētās valsts kodoldrošības prasības, ir dalībvalstu kompetencē.”;

               6)

               direktīvas 5. panta 2. un 3. punktu aizstāj ar šādiem:
               “2.   Dalībvalstis nodrošina kompetentās regulatīvās iestādes faktisku neatkarību no nevēlamas ietekmes tās regulatīvo lēmumu pieņemšanā. Šajā nolūkā dalībvalstis nodrošina, lai valsts sistēmā būtu noteikts, ka:

                           a)

                           kompetentā regulatīvā iestāde ir funkcionāli nodalīta no visām citām struktūrām vai organizācijām, kas saistītas ar kodolenerģijas izmantošanas veicināšanu vai izmantošanu, un, īstenojot savus regulatīvos pienākumus, tā neprasa un nesaņem norādes no nevienas šādas struktūras vai organizācijas;

                           b)

                           kompetentā regulatīvā iestāde pieņem regulatīvus lēmumus, pamatojoties uz stingrām un pārredzamām ar kodoldrošību saistītām prasībām;

                           c)

                           kompetentajai regulatīvajai iestādei ir pašai savi pienācīgi budžeta piešķīrumi, lai īstenotu savus regulatīvos pienākumus, kas definēti valsts sistēmā, un tā ir atbildīga par piešķirtā budžeta izpildi;

                           d)

                           kompetentā regulatīvā iestāde nodarbina atbilstīgu skaitu darbinieku, kuriem ir kvalifikācija, pieredze un zinātība, kas vajadzīga to pienākumu izpildei. Tā var izmantot ārējus zinātniskus un tehniskus resursus un papildu zinātību, lai sekmētu savu regulatīvo funkciju izpildi;

                           e)

                           kompetentā regulatīvā iestāde nosaka procedūras jebkādu interešu konfliktu nepieļaušanai un atrisināšanai;

                           f)

                           kompetentā regulatīvā iestāde sniedz ar kodoldrošību saistītu informāciju, neprasot atļauju nevienai citai struktūrai vai organizācijai, ar noteikumu, ka tas neapdraud citas svarīgākas intereses, piemēram, drošību, kā noteikts attiecīgos tiesību aktos vai starptautiskajos instrumentos.

                     3.   Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentajai regulatīvajai iestādei tiek piešķirtas juridiskās pilnvaras, kas tai vajadzīgas, lai īstenotu pienākumus saistībā ar 4. panta 1. punktā aprakstīto valsts sistēmu. Šajā nolūkā dalībvalstis nodrošina, ka valsts sistēmā ir paredzētas kompetentās regulatīvās iestādes, kurām uzticēti šādi galvenie regulatīvie uzdevumi:

                           a)

                           ierosināt, izstrādāt vai palīdzēt izstrādāt valsts kodoldrošības prasības;

                           b)

                           pieprasīt licences turētājam ievērot valsts kodoldrošības prasības un pieprasīt pierādīt šo prasību un attiecīgās licences nosacījumu ievērošanu;

                           c)

                           pārbaudīt šādu ievērošanu, izmantojot regulatīvus novērtējumus un inspekcijas;

                           d)

                           ierosināt vai īstenot efektīvas un samērīgas izpildes nodrošināšanas darbības.”;

               7)

               direktīvas 6., 7. un 8. pantu aizstāj ar šādiem:
               “6. pants
               Licences turētāji
               Dalībvalstis nodrošina, lai valsts sistēmā būtu noteikts, ka:

                           a)

                           galvenā atbildība par kodoliekārtas kodoldrošību ir licences turētājam. Minēto atbildību nevar deleģēt, un tā ietver atbildību par līgumslēdzēju un apakšuzņēmēju darbībām, kuras var ietekmēt kodoliekārtas kodoldrošību;

                           b)

                           iesniedzot pieteikumu licences saņemšanai, pieteikuma iesniedzējam ir jāiesniedz kodoldrošības pierādījums. Šādu pierādījumu apjoms un detalizācijas līmenis ir proporcionāls attiecīgās kodoliekārtas un tās atrašanās vietas apdraudējuma potenciālajam apmēram un būtībai;

                           c)

                           licences turētājiem ir pienākums regulāri novērtēt, pārbaudīt un, ciktāl tas ir praktiski iespējams, pastāvīgi uzlabot kodoliekārtu kodoldrošību, un darīt to sistemātiski un pārbaudāmā veidā. Tas ietver pārbaudi, vai ir ieviesti pasākumi avāriju nepieļaušanai un avāriju seku mazināšanai, tostarp padziļinātas aizsardzības noteikumu piemērošanas pārbaudi;

                           d)

                           licences turētāji izveido un īsteno pārvaldības sistēmas, kurās par prioritāti noteikta kodoldrošība;

                           e)

                           licences turētāji nodrošina piemērotas procedūras un pasākumus ārkārtas situācijām kodoliekārtās, tostarp smagas avārijas pārvaldības pamatnostādnes vai līdzvērtīgus pasākumus, lai efektīvi reaģētu uz avārijām nolūkā novērst vai samazināt tās sekas. Minētās procedūras jo īpaši:

                                       i)

                                       ir saderīgas ar citām darbības procedūrām un periodiski tiek īstenotas, lai pārbaudītu to praktisko piemērojamību;

                                       ii)

                                       novērš avārijas un smagas avārijas, kas varētu notikt visos darbības veidos, un tās, kuras vienlaicīgi aptver vai ietekmē vairākas vienības;

                                       iii)

                                       paredz kārtību ārējas palīdzības saņemšanai;

                                       iv)

                                       tiek periodiski pārskatītas un regulāri atjauninātas, ņemot vērā mācībās gūto pieredzi un avārijās gūtās atziņas;

                           f)

                           licences turētājiem jāparedz un jāuztur finanšu resursi un cilvēkresursi ar atbilstīgu kvalifikāciju un kompetenci, lai tie spētu pildīt savus pienākumus attiecībā uz kodoliekārtas kodoldrošību. Licences turētāji arī nodrošina, ka līgumslēdzējiem un apakšuzņēmējiem, kuri ir to atbildībā un kuru darbības var ietekmēt kodoliekārtas kodoldrošību, ir vajadzīgie cilvēkresursi ar atbilstīgu kvalifikāciju un kompetenci, lai spētu pildīt savus pienākumus.

                     7. pants
               Zinātība un prasmes kodoldrošības jomā
               Lai iegūtu, uzturētu un attīstītu mūsdienīgu un savstarpēji atzītu zinātību un prasmes kodoldrošības jomā un saistībā ar gatavību ārkārtas situācijām kodoliekārtā, dalībvalstis nodrošina, lai valsts sistēmā tiktu paredzēts, ka visām pusēm ir pienākums nodrošināt izglītību un apmācību saviem darbiniekiem, kuru darba pienākumi ir saistīti ar kodoliekārtu kodoldrošības jautājumiem.
               8. pants
               Pārredzamība
               1.   Dalībvalstis nodrošina, lai darbiniekiem un sabiedrībai tiktu sniegta vajadzīgā informācija par kodoliekārtu kodoldrošību un tās regulējumu, īpaši ņemot vērā vietējās iestādes, iedzīvotājus un ieinteresētās personas, kas dzīvo kodoliekārtas tuvumā. Saskaņā ar minēto pienākumu nodrošina, ka kompetentā regulatīvā iestāde un licences turētāji atbilstīgi savas atbildības jomām un saskaņā ar savu saziņas politiku sniedz:

                           a)

                           informāciju darbiniekiem un sabiedrībai par normāliem kodoliekārtu darbības apstākļiem; un

                           b)

                           incidentu un avāriju gadījumā tūlītēju informāciju darbiniekiem un sabiedrībai, un kompetentajām regulatīvajām iestādēm citās dalībvalstīs, kas atrodas kodoliekārtas tuvumā.

                     2.   Informāciju sabiedrībai dara pieejamu saskaņā ar attiecīgiem tiesību aktiem un starptautiskajiem instrumentiem – ar noteikumu, ka tas neapdraud citas svarīgākas intereses, piemēram, drošību, kuras noteiktas attiecīgos tiesību aktos vai starptautiskajos instrumentos.
               3.   Neskarot 5. panta 2. punktu, dalībvalstis nodrošina, ka kompetentā regulatīvā iestāde attiecīgā gadījumā iesaistās sadarbības pasākumos par kodoliekārtu kodoldrošību ar kompetentajām regulatīvajām iestādēm citās dalībvalstīs, kas atrodas kodoliekārtas tuvumā, tostarp apmainoties ar informāciju un/vai daloties tajā.
               4.   Dalībvalstis nodrošina, ka sabiedrībai tiek sniegtas atbilstīgas iespējas efektīvi piedalīties lēmumu pieņemšanā attiecībā uz kodoliekārtu licencēšanu saskaņā ar attiecīgiem tiesību aktiem un starptautiskajiem instrumentiem.”;

               8)

               pēc 8. panta iekļauj šādu iedaļu:

                  “2. IEDAĻA

                     Īpaši pienākumi

               8.a pants
               Kodoliekārtu kodoldrošības mērķis
               1.   Dalībvalstis nodrošina, lai valsts kodoldrošības sistēmā būtu noteikts, ka kodoliekārtas projektē, izvieto, būvē, nodod ekspluatācijā, ekspluatē un izbeidz to ekspluatāciju ar mērķi nepieļaut avārijas un gadījumā, ja notiktu avārija, mazināt tās sekas un novērst:

                           a)

                           agrīnas radioaktīvas noplūdes, kuru dēļ būtu vajadzīgi ārkārtas pasākumi ārpus kodoliekārtām, bet to īstenošanai nebūtu pietiekami daudz laika;

                           b)

                           lielas radioaktīvas noplūdes, kuru dēļ būtu vajadzīgi aizsargpasākumi, kurus nevarētu ierobežot telpā vai laikā.

                     2.   Dalībvalstis nodrošina, lai valsts sistēmā būtu noteikts, ka 1. punktā norādītais mērķis:

                           a)

                           attiecas uz kodoliekārtām, kuru būvniecībai pēc 2014. gada 14. augusta pirmo reizi tiek piešķirta licence;

                           b)

                           tiek izmantots par atsauci praktiski īstenojamu drošības uzlabojumu savlaicīgai ieviešanai esošās kodoliekārtās, tostarp saistībā ar 8.c panta b) punktā paredzētajām periodiskajā drošības pārbaudēm.

                     8.b pants
               Kodoliekārtu kodoldrošības mērķa īstenošana
               1.   Lai sasniegtu 8.a pantā noteikto kodoldrošības mērķi, dalībvalstis nodrošina, lai valsts sistēmā būtu noteikts, ka gadījumos, uz kuriem attiecas padziļināta aizsardzība, to piemēro, lai nodrošinātu, ka:

                           a)

                           tiek pēc iespējas samazināta ārkārtēju ārēju dabas un netīšu cilvēka izraisītu apdraudējumu ietekme;

                           b)

                           netiek pieļauta anomāla darbība un kļūmes;

                           c)

                           tiek kontrolēta anomāla darbība un tiek konstatētas kļūmes;

                           d)

                           tiek kontrolētas projektētās avārijas;

                           e)

                           tiek kontrolēti smagi apstākļi, tostarp novērsta avāriju eskalācija un mazinātas smagu avāriju sekas;

                           f)

                           pastāv 8.d panta 1. punktā paredzētās organizatoriskās struktūras.

                     2.   Lai izpildītu 8.a pantā noteikto kodoldrošības mērķi, dalībvalstis nodrošina, lai valsts sistēmā būtu noteikts, ka kompetentā regulatīvā iestāde un licences turētājs veic pasākumus, ar ko veicina un uzlabo efektīvu kodoldrošības kultūru. Minētie pasākumi jo īpaši ietver:

                           a)

                           pārvaldības sistēmas, kurās kodoldrošībai paredzēta pienācīga prioritāte un kuras visos personāla un vadības līmeņos veicina spēju kritiski vērtēt attiecīgo drošības principu un prakses efektīvu īstenošanu un laikus ziņot par drošības pasākumiem, kā paredzēts 6. panta d) punktā;

                           b)

                           kārtību, kādā licences turētājs reģistrē, novērtē un dokumentē no iekšējās un ārējās drošības viedokļa nozīmīgu ekspluatācijas pieredzi;

                           c)

                           licences turētāja pienākumu ziņot kompetentajai regulatīvajai iestādei par notikumiem, kas var ietekmēt kodoldrošību; un

                           d)

                           izglītības un apmācības kārtību, kā paredzēts 7. pantā.

                     8.c pants
               Sākotnējais novērtējums un drošības periodiska pārskatīšana
               Dalībvalstis nodrošina, lai valsts sistēmā būtu noteikts, ka:

                           a)

                           licences piešķiršanai, kas atļauj būvēt kodoliekārtu vai ekspluatēt kodoliekārtu, pamatā ir atbilstošs vietas un iekārtas novērtējums, kas ietver kodoldrošības apliecinājumu attiecībā uz valsts kodoldrošības prasībām, balstoties uz 8.a pantā noteikto mērķi;

                           b)

                           licences turētājs kompetentās regulatīvās iestādes reglamentējošā kontrolē sistemātiski un regulāri vismaz reizi desmit gados atkārtoti novērtē kodoliekārtas drošību, kā paredzēts 6. panta c) punktā. Minētā atkārtotā drošības novērtējuma mērķis ir nodrošināt atbilstību aktuālajam projektam, un tajā tiek norādīti turpmāki drošības uzlabojumi, ņemot vērā novecošanas jautājumus, ekspluatācijas pieredzi, jaunākos pētījumu rezultātus un starptautisko standartu attīstību, par atsauci izmantojot 8.a pantā noteikto mērķi.

                     8.d pants
               Gatavība ārkārtas situācijām kodoliekārtās un reaģēšana uz tām
               1.   Neskarot Padomes Direktīvas 2013/59/Euratom noteikumus, dalībvalstis nodrošina, lai valsts sistēmā tiktu paredzēts izveidot organizatorisku struktūru gatavībai ārkārtas situācijām kodoliekārtās un reaģēšanai uz tām, paredzot skaidru pienākumu sadalījumu un koordināciju starp licences turētāju un kompetentajām iestādām un organizācijām, ņemot vērā visus ārkārtas situācijas posmus.
               2.   Dalībvalstis nodrošina, ka starp pasākumiem gatavībai ārkārtas situācijām kodoliekārtās un reaģēšanai uz tām, kas paredzēti valsts sistēmā, un citiem pasākumiem gatavībai ārkārtas situācijām kodoliekārtās un reaģēšanai, kuri prasīti Direktīvā 2013/59/Euratom, pastāv konsekvence un pēctecība.”;

               9)

               pēc 8.d panta iekļauj šādu nodaļu:
               “2.a NODAĻA

                  SALĪDZINOŠĀ NOVĒRTĒŠANA UN ZIŅOŠANA

               8.e pants
               Salīdzinošā novērtēšana
               1.   Dalībvalstis vismaz reizi desmit gados sagatavo periodiskus pašnovērtējumus par savu valsts sistēmu un kompetentajām regulatīvajām iestādēm un aicina veikt starptautisku salīdzinošo novērtēšanu par attiecīgiem savas valsts sistēmas segmentiem un kompetentajām regulatīvajām iestādēm ar mērķi pastāvīgi uzlabot kodoldrošību. Šādu salīdzinošo novērtējumu rezultātus paziņo dalībvalstīm un Komisijai, tiklīdz tie ir pieejami.
               2.   Dalībvalstis nodrošina, ka saskaņotā veidā:

                           a)

                           tiek veikts valsts novērtējums, pamatojoties uz konkrētu tēmu, kas saistīta ar attiecīgo kodoliekārtu kodoldrošību to teritorijā;

                           b)

                           visas pārējās dalībvalstis un Komisija kā novērotāja tiek aicinātas veikt a) apakšpunktā minētā valsts novērtējuma salīdzinošo novērtēšanu;

                           c)

                           tiek veikti atbilstoši turpmāki pasākumi pēc attiecīgiem salīdzinošajā novērtēšanā gūtiem konstatējumiem;

                           d)

                           kad ir pieejami rezultāti, tiek publicēti attiecīgi ziņojumi par minēto procesu un tā galveno iznākumu.

                     3.   Dalībvalstis nodrošina, lai būtu ieviesti pasākumi, kas pirmo tematisko salīdzinošo novērtēšanu ļauj sākt 2017. gadā un pēc tam turpmākās tematiskās salīdzinošās novērtēšanas veikt vismaz reizi sešos gados.
               4.   Gadījumā, ja notiek avārija, kas izraisa situācijas, kad nepieciešami ārkārtas pasākumi ārpus kodoliekārtas vai sabiedrības aizsargāšanas pasākumi, attiecīgā dalībvalsts nodrošina, ka nekavējoties tiek aicināts veikt starptautisku salīdzinošo novērtēšanu.”;

               10)

               direktīvas 9. pantu groza šādi:

                           a)

                           panta 1. punktu aizstāj ar šādu:
                           “1.   Pirmoreiz līdz 2014. gada 22. jūlijam un pēc tam līdz 2020. gada 22. jūlijam dalībvalstis iesniedz Komisijai ziņojumu par šīs direktīvas īstenošanu.”;

                           b)

                           panta 3. punktu svītro;

               11)

               direktīvas 10. pantā pēc 1. punkta pievieno šādu punktu:
               “1.a   Šīs direktīvas 6., 8.a, 8.b, 8.c un 8.d panta transponēšanas un īstenošanas pienākumi neattiecas uz dalībvalstīm, kurās nav kodoliekārtu, ja vien minētās valstis nepieņem lēmumu attīstīt kādu ar kodoliekārtām saistītu darbību, kurai to jurisdikcijā jāsaņem licence.”

         2. pants
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 2017. gada 15. augustam. Dalībvalstis par to nekavējoties informē Komisiju.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara zināmus Komisijai to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva, un jebkurus turpmākus grozījumus minētajos noteikumos.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2014. gada 8. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         P. C. PADOAN

      (1)  2014. gada 2. aprīļa atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).

      (2)  OV C 341, 21.11.2013., 92. lpp.

      (3)  Padomes Direktīva 2013/59/Euratom (2013. gada 5. decembris), ar ko nosaka drošības pamatstandartus aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajiem draudiem un atceļ Direktīvu 89/618/Euratom, Direktīvu 90/641/Euratom, Direktīvu 96/29/Euratom, Direktīvu 97/43/Euratom un Direktīvu 2003/122/Euratom (OV L 13, 17.1.2014., 1. lpp.).

      (4)  Padomes Direktīva 2009/71/Euratom(2009. gada 25. jūnijs), ar ko izveido Kopienas kodoliekārtu kodoldrošības pamatstruktūru (OV L 172, 2.7.2009., 18. lpp.).

      (5)  Komisijas Lēmums 1999/819/Euratom (1999. gada 16. novembris) par Eiropas Atomenerģijas kopienas (Euratom) pievienošanos 1994. gada Konvencijai par kodoldrošību (OV L 318, 11.12.1999., 20. lpp.).

      (6)  SAEA drošības pamatprincipi: Drošības pamatprincipi, SAEA drošuma standartu sērija Nr. SF-1 (2006).

      (7)  Padomes Direktīva 2011/70/Euratom (2011. gada 19. jūlijs), ar ko izveido Kopienas sistēmu lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu atbildīgai un drošai apsaimniekošanai (OV L 199, 2.8.2011., 48. lpp.).

      (8)  Komisijas Lēmums 2007/530/Euratom (2007. gada 17. jūlijs) par Eiropas augstākā līmeņa grupas izveidošanu kodoldrošības un kodolatkritumu apsaimniekošanas jautājumos (OV L 195, 27.7.2007., 44. lpp.).

      (9)  Padomes Lēmums 87/600/Euratom (1987. gada 14. decembris) par Kopienas noteikumiem par operatīvu informācijas apmaiņu radiācijas avāriju gadījumos (OV L 371, 30.12.1987., 76. lpp.).

      (10)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/92/ES (2011. gada 13. decembris) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 26, 28.1.2012., 1. lpp.).


title: Komisijas Direktīva (1981. gada 16. februāris), ar ko groza pielikumus Padomes Direktīvām 66/401/EEK, 66/402/EEK un 69/208/EEK attiecīgi par lopbarības augu sēklu, graudaugu sēklu un eļļas augu un šķiedraugu sēklu tirdzniecību un Direktīvas 78/386/EEK un 78/388/EEK

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31981L0126

Oficiālais Vēstnesis L 067 , 12/03/1981 Lpp. 0036 - 0037 Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 03 Sējums 21 Lpp. 0051  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 03 Sējums 21 Lpp. 0051  Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 13 Lpp. 0023  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 13 Lpp. 0023

		Komisijas Direktīva(1981. gada 16. februāris),ar ko groza pielikumus Padomes Direktīvām 66/401/EEK, 66/402/EEK un 69/208/EEK attiecīgi par lopbarības augu sēklu, graudaugu sēklu un eļļas augu un šķiedraugu sēklu tirdzniecību un Direktīvas 78/386/EEK un 78/388/EEK(81/126/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1966. gada 14. jūnija Direktīvu 66/401/EEK par lopbarības augu sēklu tirdzniecību [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 80/754/EEK [2], un jo īpaši tās 21.a pantu,ņemot vērā Padomes 1966. gada 14. jūnija Direktīvu 66/402/EEK par graudaugu sēklu tirdzniecību [3], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 79/692/EEK [4], un jo īpaši tās 21.a pantu,ņemot vērā Padomes 1969. gada 30. jūnija Direktīvu 69/208/EEK par eļļas augu un šķiedraugu sēklu tirdzniecību [5], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 80/304/EEK [6], un jo īpaši tās 20.a pantu,tā kā, ņemot vērā zinātnes atziņu un tehnisko zināšanu attīstību, turpmāk izklāstīto iemeslu dēļ jāgroza Direktīvas 66/401/EEK I un II pielikums, Direktīvas 66/402/EEK III pielikums un Direktīvas 69/208/EEK II pielikums;tā kā jāgroza nosacījumi, kam jāatbilst kultūrai un sēklām, tostarp jāgroza šķirnes tīrības standarti, lai tie atbilstu starptautiskai tirdzniecībai paredzētu sēklu šķirņu sertificēšanas shēmām, ko noteikusi Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācija (ESAO); tā kā tādēļ jāgroza īstenošanas termiņi, kas noteikti 2. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā Komisijas 1978. gada 18. aprīļa Direktīvā 78/386/EEK, ar ko groza pielikumus Direktīvai 66/401/EEK par lopbarības augu sēklu tirdzniecību [7], un 2. panta 1. punktā Komisijas 1978. gada 18. aprīļa Direktīvā 78/388/EEK, ar ko groza pielikumus Direktīvai 69/208/EEK par eļļas augu un šķiedraugu sēklu tirdzniecību [8];tā kā standarti attiecībā uz Rumex sēklu noteikšanu pēc skaita jāpadara elastīgāki attiecībā uz dažām citām lopbarības augu sugu sertificētām sēklām, ja vien nerodas šaubas par Direktīvā 66/401/EEK noteikto standartu izpildi;tā kā, lai izpildītu saskaņā ar esošajām starptautiskajām metodēm veikto sēklu oficiālo pārbaužu nosacījumus, jāpārskata Direktīvā 66/402/EEK paredzētie noteikumi attiecībā uz vienas partijas Zea mays sēklu maksimālo svaru;tā kā attiecībā uz citu augu sugu sēklu maksimālo saturu pēc skaita kaņepju sēklās standarti jāpielāgo sēklu kvalitātes standartiem, kas parasti tiek izpildīti;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pastāvīgās lauksaimniecības, dārzkopības un mežsaimniecības sēklu un pavairošanas materiāla komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU:1. pantsDirektīvas 66/401/EEK I pielikumu groza šādi:1. Minētā pielikuma 4. punktā tekstu "sugu vai šķirņu, kas nav Pisum sativum vai Poaspp. apomiktiskās vienklona šķirnes" aizstāj ar tekstu "izņemot šādas sugas: Pisum sativum, Brassica napus var. napobrassica, Brassica oleracea convar. acephala, Raphanus sativus ssp. oleifera vai Poaspp. apomiktiskās vienklona šķirnes".2. Minētā pielikuma 4. punktā pievieno šādu teikumu: "Attiecībā uz sugu Pisum sativum, Brassica napus var. napobrassica, Brassica oleracea convar. acephala, Raphanus sativus spp. oleifera un Poaspp. apomiktiskajām vienklona šķirnēm, piemēro tikai pirmo teikumu".2. pantsAr šo Direktīvas 66/401/EEK II pielikumu groza šādi:Minētā pielikuma I daļas 2. punkta A pozīcijas 14. slejas daļā "GRAUDZĀLES", attiecībā uz visām sugām, izņemot Phleum bertolonii un Phleum pratense, iekļauj "n)".3. pantsAr šo Direktīvas 66/402/EEK III pielikumu groza šādi:Tabulas 2. slejā skaitli 20 attiecībā uz Zea mays aizstāj ar skaitli 40.4. pantsAr šo Direktīvas 69/208/EEK II pielikumu groza šādi:Minētā pielikuma I daļas 2. punkta A pozīcijas 5. slejā skaitli 10 attiecībā uz Cannabis sativa aizstāj ar skaitli 30.5. pantsDirektīvas 78/386/EEK 2. panta 1. punkta pirmo ievilkumu aizstāj ar šādiem:"— 1981. gada 1. janvārī 1. panta 1. punkta noteikumus attiecībā uz I pielikuma 3. un 4. punktu,— 1982. gada 1. janvārī 1. panta 2. punkta noteikumus attiecībā uz II pielikuma I daļas 1. punktu un II pielikuma II daļas 1. punktu."6. pantsDirektīvas 78/388/EEK 2. panta 1. punkta pirmo ievilkumu aizstāj ar šādu:"— 1981. gada 1. janvārī 1. panta 1. punkta noteikumus attiecībā uz I pielikuma 3. punktu un 1. panta 2. punkta noteikumus attiecībā uz II pielikuma I daļas 1. punktu."7. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu:- direktīvas 1., 5. un 6. pantu — no 1981. gada 1. janvāra,- pārējos šīs direktīvas noteikumus — ne vēlāk kā 1982. gada 1. jūlijā.2. Dalībvalstis nodrošina, lai uz sēklām neattiektos nekādi tirdzniecības ierobežojumi, kuru pamatā būtu atšķirīgie šīs direktīvas īstenošanas datumi, kas noteikti 1. punkta otrajā ievilkumā.8. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1981. gada 16. februārīKomisijas vārdā —Komisijas loceklisPoul Dalsager[1] OV 125, 11.7.1966., 2298./66. lpp.[2] OV L 207, 9.8.1980., 36. lpp.[3] OV L 125, 11.7.1966., 2309./66. lpp.[4] OV L 205, 13.8.1979., 1. lpp.[5] OV L 169, 10.7.1969., 3. lpp.[6] OV L 68, 14.3.1980., 33. lpp.[7] OV L 113, 25.4.1978., 1. lpp.[8] OV L 113, 25.4.1978., 20. lpp.--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/107/EK (2004. gada 15. decembris), par arsēnu, kadmiju, dzīvsudrabu, niķeli un policikliskiem aromātiskiem ogļūdeņražiem apkārtējā gaisā

text:
               26.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 23/3

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2004/107/EK
   (2004. gada 15. decembris)
   par arsēnu, kadmiju, dzīvsudrabu, niķeli un policikliskiem aromātiskiem ogļūdeņražiem apkārtējā gaisā
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 175. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   apspriedušies ar Reģionu komiteju,
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (2),
   tā kā:

               (1)

               Pamatojoties uz principiem, kas ietverti Līguma 175. panta 3. punktā, ar Sesto Kopienas Vides rīcības programmu, kas apstiprināta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 1600/2002/EK (3), paredz to, ka jāpazemina piesārņojums līdz līmenim, kas samazina kaitīgo ietekmi uz cilvēka veselību, īpašu uzmanību pievēršot jutīgām iedzīvotāju grupām, un vidi kopumā, un jāuzlabo gaisa kvalitātes pārraudzība un novērtēšana, tostarp piesārņotājvielu uzkrāšana, un to, ka jānodrošina sabiedrības informēšana.

               (2)

               Padomes Direktīvas 96/62/EK (1996. gada 27. septembris) par apkārtējā gaisa kvalitātes novērtēšanu un pārvaldību (4) 4. panta 1. punktā paredzēts, ka priekšlikumus šīs direktīvas I pielikumā uzskaitīto piesārņotājvielu regulēšanai iesniedz, ņemot vērā minētā panta 3. un 4. punktu.

               (3)

               Zinātniski pierādīts, ka arsēns, kadmijs, niķelis un daži policikliski aromātiski ogļūdeņraži ir cilvēkam genotoksiski kancerogēni un ka nav iespējams noteikt robežlielumu, par kuru mazākā koncentrācijā šīs vielas neapdraud cilvēka veselību. Cilvēka veselību un vidi ietekmē to koncentrācija apkārtējā gaisā un uzkrāšanās. Izmaksu efektivitātes dēļ tādas arsēna, kadmija, niķeļa un policiklisku aromātisku ogļūdeņražu koncentrācijas apkārtējā gaisā, kas ievērojami neapdraud cilvēku veselību, dažos reģionos nevar sasniegt.

               (4)

               Lai samazinātu arsēna, kadmija, niķeļa un policiklisku aromātisku ogļūdeņražu kaitīgo ietekmi uz cilvēka veselību, īpašu uzmanību pievēršot jūtīgām iedzīvotāju grupām, un videi kopumā, jānosaka mērķvērtības, kas pēc iespējas jāsasniedz. Benzo(a)pirēnu būtu jāizmanto kā policiklisku aromātisku ogļūdeņražu kancerogēnā riska rādītāju apkārtējā gaisā.

               (5)

               Mērķvērtībām nav nepieciešami pasākumi, kas rada nesamērīgas izmaksas. Attiecībā uz rūpnieciskām iekārtām nebūtu vajadzīgi nekādi pasākumi labāko pieejamo metožu (LPM) piemērošanai papildu tam, kā noteikts Padomes Direktīvā 96/61/EK (1996. gada 24. septembris) par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (5), un jo īpaši tas neizraisītu iekārtu slēgšanu. Tomēr tām būtu vajadzīgs, ka dalībvalstis veic visus ekonomiski izdevīgos samazināšanas pasākumus attiecīgajos sektoros.

               (6)

               Jo īpaši šīs direktīvas mērķvērtības nevar uzskatīt par vides kvalitātes standartiem, kuri definēti Direktīvas 96/61/EK 2. panta 7. punktā un kuriem saskaņā ar minētās direktīvas 10. pantu paredz stingrākus nosacījumus nekā tos, ko iespējams nodrošināt ar LPM.

               (7)

               Saskaņā ar Līguma 176. pantu dalībvalstis var saglabāt vai ieviest stingrākus aizsargpasākumus attiecībā uz arsēnu, kadmiju, dzīvsudrabu, niķeli un policikliskiem aromātiskiem ogļūdeņražiem, ar noteikumu, ka tie ir saderīgi ar Līgumu un ka par tiem paziņo Komisijai.

               (8)

               Ja koncentrācija pārsniedz noteiktos robežlielumus, obligāti jāveic arsēna, kadmija, niķeļa un benzo(a)pirēna pārraudzība. Papildus novērtēšanas līdzekļi var samazināt vajadzīgo paraugu ņemšanas punktu skaitu stacionāriem mērījumiem. Jāparedz arī turpmāka apkārtējā fona gaisa koncentrāciju un uzkrāšanās pārraudzība.

               (9)

               Dzīvsudrabs ir ļoti bīstama viela cilvēka veselībai un videi. Tas atrodas visā vidē, un metildzīvsudraba formā tas var uzkrāties organismos, jo īpaši koncentrēties augstāk attīstītos organismos. Dzīvsudrabs, kas nokļuvis atmosfērā, var tikt pārnests ļoti tālos attālumos.

               (10)

               Komisija plāno 2005. gadā nākt klajā ar saskaņotu stratēģiju par pasākumiem cilvēka veselības un vides aizsardzībai pret dzīvsudraba izplatību, pamatojoties uz dzīves ciklu un ņemot vērā ražošanu, lietojumu, atkritumu apstrādi un emisijas. Šajā sakarā Komisijai būtu jāapsver visi piemērotie pasākumi, lai samazinātu dzīvsudraba apjomu sauszemes un ūdens ekosistēmās un attiecīgi arī dzīvsudraba uzņemšanu ar pārtiku, kā arī izslēgt dzīvsudrabu no atsevišķiem produktiem.

               (11)

               Arsēna, kadmija, dzīvsudraba, niķeļa un policiklisku aromātisku ogļūdeņražu ietekme uz cilvēka veselību, tostarp caur barošanās ķēdi, un uz vidi kopumā notiek caur koncentrāciju apkārtējā gaisā un uzkrāšanās veidā; jāņem vērā šo vielu uzkrāšanās augsnē un gruntsūdeņu aizsardzība. Lai sekmētu šīs direktīvas pārskatu 2010. gadā, Komisijai un dalībvalstīm būtu jāapsver iespēja veicināt izpēti par arsēna, kadmija, dzīvsudraba, niķeļa un policiklisko aromātisko ogļūdeņražu ietekmi uz cilvēka veselību un vidi, jo īpaši uzkrāšanās veidā.

               (12)

               Standartizēti un precīzi mērīšanas paņēmieni un kopēji kritēriji mērīšanas staciju novietojumam ir būtiski faktori, lai apkārtējā gaisa kvalitāti varētu novērtēt tā, lai iegūto informāciju varētu salīdzināt visā Kopienā. Atzīts, ka ir svarīgi nodrošināt mērīšanas standartmetodes. Komisija jau devusi atļauju veikt darbu pie CEN standartu sagatavošanas tādu sastāvdaļu mērījumiem apkārtējā gaisā, kuru mērķvērtības ir noteiktas (arsēns, kadmijs, niķelis un benzo(a)pirēns), kā arī smago metālu uzkrāšanās mērījumiem, lai standartus laikus varētu izstrādāt un pieņemt. Ja trūkst CEN standarta metožu, vajadzētu atļaut starptautiskas vai valsts mēroga mērīšanas standartmetodes.

               (13)

               Informācija par regulēto piesārņotājvielu koncentrāciju un uzkrāšanos būtu jāsūta Komisijai kā pamats regulāriem ziņojumiem.

               (14)

               Atjaunināta informācija par regulēto piesārņotājvielu koncentrāciju un uzkrāšanos apkārtējā gaisā jādara viegli pieejama sabiedrībai.

               (15)

               Dalībvalstīm būtu jāpieņem noteikumi par sankcijām, kas piemērojamas attiecībā uz šīs direktīvas noteikumu pārkāpumiem, un jānodrošina, lai tās īstenotu. Šīm sankcijām vajadzētu būt iedarbīgām, samērīgām un preventīvām.

               (16)

               Šīs direktīvas ieviešanai vajadzīgie pasākumi būtu jāparedz saskaņā ar Padomes Lēmumu 1999/468/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (6).

               (17)

               Grozījumiem, kas nepieciešami, lai pielāgotu šo direktīvu zinātnes un tehnikas progresam, būtu jāattiecas tikai uz tiem kritērijiem un metodēm, kas saistīti ar regulēto piesārņotājvielu koncentrāciju un uzkrāšanos novērtējumu vai ar sīki izstrādātu kārtību, kādā informāciju nodod Komisijai. Tiem nevajadzētu izmainīt mērķvērtības vai novērtējuma robežlielumus ne tieši, ne netieši,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Mērķi
   Šīs direktīvas mērķi ir:

               a)

               noteikt mērķvērtību arsēna, kadmija, niķeļa un benzo(a)pirēna koncentrācijai apkārtējā gaisā, lai nepieļautu, novērstu vai samazinātu arsēna, kadmija, niķeļa un policiklisko aromātisko ogļūdeņražu kaitīgo ietekmi uz cilvēka veselību un vidi kopumā;

               b)

               ņemot vērā arsēnu, kadmiju, niķeli un policikliskus aromātiskus ogļūdeņražus, nodrošināt, ka tiek saglabāta apkārtējā gaisa kvalitāte, ja tā ir laba, un to, ka tā tiek uzlabota citos gadījumos;

               c)

               noteikt kopīgas metodes un kritērijus arsēna, kadmija, dzīvsudraba, niķeļa un policiklisku aromātisku ogļūdeņražu koncentrācijas noteikšanai apkārtējā gaisā, kā arī arsēna, kadmija, dzīvsudraba, niķeļa un policiklisku aromātisku ogļūdeņražu uzkrāšanās noteikšanai;

               d)

               nodrošināt to, ka tiek iegūta pienācīga informācija par arsēna, kadmija, dzīvsudraba, niķeļa un policiklisku aromātisku ogļūdeņražu koncentrāciju apkārtējā gaisā, kā arī par arsēna, kadmija, dzīvsudraba, niķeļa un policiklisku aromātisku ogļūdeņražu uzkrāšanos, kā arī to, ka šī informācija ir pieejama sabiedrībai.

         2. pants
   Definīcijas
   Šajā direktīvā piemēro Direktīvas 96/62/EK 2. pantā ietvertās definīcijas, izņemot “mērķvērtības” definīciju.
   Piemēro arī šādas definīcijas:

         a)
         “mērķvērtība” ir koncentrācija apkārtējā gaisā, ko nosaka ar mērķi nepieļaut, novērst vai samazināt kaitīgo ietekmi uz cilvēka veselību un vidi kopumā, kas, ja iespējams, jāpanāk noteiktā termiņā;

         b)
         “kopējā jeb vispārējā uzkrāšanās” ir tādu piesārņotājvielu kopējais daudzums, kas no atmosfēras nonāk uz virsmām (piemēram, uz augsnes, veģetācijas, ūdenī, uz ēkām, u.c.) kādā noteiktā apgabalā konkrētā laikposmā;

         c)
         “augstākais novērtējuma robežlielums” ir līmenis, kas noteikts II pielikumā, zem kura var izmantot mērījumu un modelēšanas paņēmienu apvienojumu, lai novērtētu apkārtējā gaisa kvalitāti saskaņā ar Direktīvas 96/62/EK 6. panta 3. punktu;

         d)
         “zemākais novērtējuma robežlielums” ir līmenis, kas noteikts II pielikumā, zem kura iespējama modelēšana vai mērķu novērtēšanas paņēmieni, lai novērtētu apkārtējā gaisa kvalitāti saskaņā ar Direktīvas 96/62/EK 6. panta 4. punktu;

         e)
         “stacionāri mērījumi” ir mērījumi, kas izdarīti noteiktās vietās nepārtraukti vai izlases veidā saskaņā ar Direktīvas 96/62/EK 6. panta 5. punktu;

         f)
         “arsēns”, “kadmijs”, “niķelis”, “benzo(a)pirēns” ir šo elementu un savienojumu kopējais saturs PM10 frakcijā;

         g)
         “PM10” ir sīkas daļiņas, kas iet cauri noteikta izmēra ieplūdes kolektoram, kā tas noteikts EN 12341 ar 50 % efektivitātes līmeni pie 10 μm aerodinamiskā diametra;

         h)
         “policikliski aromātiski ogļūdeņraži” ir tādi organiski ķīmiski savienojumi, ko veido vismaz divi savienoti benzola gredzeni, kuros ir tikai ogleklis un ūdeņradis;

         i)
         “kopējais gāzveida dzīvsudrabs” ir elementāra dzīvsudraba tvaiki (Hg0) un reaktīvs gāzveida dzīvsudrabs, t.i., ūdenī šķīstoši dzīvsudraba paveidi ar pietiekami augstu tvaika spiedienu, lai tās būtu gāzes stāvoklī.
   3. pants
   Mērķvērtības
   1.   Dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, kas nerada nesamērīgas izmaksas, lai nodrošinātu to, ka no 2012. gada 31. decembra arsēna, kadmija, niķeļa un benzo(a)pirēna, ko izmanto kā policiklisku aromātisku ogļūdeņražu rādītāju, koncentrācijas apkārtējā gaisā, kas noteiktas saskaņā ar 4. pantu, nepārsniedz I pielikumā noteiktās mērķvērtības.
   2.   Dalībvalstis sastāda zonu un aglomerāciju sarakstu, kurās benzo(a)pirēna līmenis ir zemāks nekā attiecīgā mērķvērtība. Dalībvalstis šajās zonās un aglomerācijās saglabā benzo(a)pirēna līmeni, kas ir zemāks par attiecīgo mērķvērtību, un cenšas saglabāt noturīgai attīstībai atbilstīgu apkārtējā gaisa kvalitāti.
   3.   Dalībvalstis sastāda zonu un aglomerāciju sarakstu, kurās ir pārsniegtas mērķvērtības, kas noteiktas I pielikumā.
   Šādām zonām un aglomerācijām dalībvalstis precizē apgabalus, kuros mērķvērtības ir pārsniegtas, un avotus, kas veicina šo pārsniegumu. Dalībvalstīm jāpierāda, ka attiecīgajos apgabalos tās veic visus vajadzīgos pasākumus, kas nerada nesamērīgas izmaksas, kuras ir vērstas uz lielākajiem emisiju avotiem, lai sasniegtu mērķvērtības. Direktīvā 96/61/EK minēto rūpniecības iekārtu gadījumā jāpielieto LPM, kas noteiktas šīs direktīvas 2. panta 11. punktā.
   4. pants
   Koncentrāciju un uzkrāšanās ātrumu novērtējums apkārtējā gaisā
   1.   Apkārtējā gaisa kvalitāti attiecībā uz arsēnu, kadmiju, niķeli un benzo(a)pirēnu novērtē visā dalībvalstu teritorijā.
   2.   Saskaņā ar kritērijiem, kas izklāstīti 7. punktā, mērījumi obligāti jāveic šādās zonās:

               a)

               zonās un aglomerācijās, kurās piesārņojuma līmenis ir starp augstāko un zemāko robežlielumu;

               b)

               citās zonās un aglomerācijās, kurās līmenis pārsniedz augstāko novērtējuma robežu.

         Lai iegūtu adekvātu informāciju par apkārtējā gaisa kvalitāti, papildus noteiktajiem mērījumiem var veikt modelēšanu.
   3.   Var izmantot kombinētus mērījumus, arī indikatīvos mērījumus, kas minēti IV pielikuma I iedaļā, un modeļu veidošanas paņēmienus, lai novērtētu apkārtējā gaisa kvalitāti zonās un aglomerācijās, kurās līmenis reprezentatīvā periodā ir starp augstāko un zemāko robežlielumu saskaņā ar II pielikuma II iedaļu.
   4.   Zonās un aglomerācijās, kurās līmenis ir zemāks par zemāko robežlielumu saskaņā ar II pielikuma II iedaļu, līmeņa noteikšanai var izmantot tikai modelēšanu vai objektīvus vērtēšanas paņēmienus.
   5.   Ja jānosaka piesārņotājvielu daudzums, mērījumus noteiktās vietās stacionāri izdara nepārtraukti vai izlases kārtā; mērījumu daudzumam jābūt pietiekamam, lai varētu noteikt piesārņojuma līmeni.
   6.   Augstākās un zemākās novērtējuma robežas arsēnam, kadmijam, niķelim un benzo(a)pirēnam apkārtējā gaisā ir noteiktas II pielikuma I iedaļā. Katras zonas un aglomerācijas klasifikāciju šī panta nozīmē pārskata vismaz reizi piecos gados saskaņā ar procedūru, kas noteikta šīs direktīvas II pielikuma II iedaļā. Klasifikāciju pārskata agrāk, ja notiek būtiskas pārmaiņas darbībās, kas ietekmē arsēna, kadmija, niķeļa un benzo(a)pirēna koncentrāciju apkārtējā gaisā.
   7.   Kritēriji paraugu ņemšanas punktu vietas noteikšanai, lai apkārtējā gaisā mērītu arsēna, kadmija, niķeļa un benzo(a)pirēna daudzumu, vērtējot atbilstību mērķvienībām, ir uzskaitīti III pielikuma I un II iedaļā. Obligātais paraugu ņemšanas punktu skaits katras piesārņotās vielas koncentrāciju stacionāriem mērījumiem ir noteikts III pielikuma IV iedaļā, un tie ierīkojami katrā zonā un aglomerācijā, kurā mērīšana jāveic, ja stacionāri mērījumi ir vienīgais datu avots par tajā esošajām koncentrācijām.
   8.   Lai novērtētu benzo(a)pirēna daudzumu apkārtējā gaisā, katra dalībvalsts uzrauga citus attiecīgus policikliskus aromātiskos ogļūdeņražus ierobežotā mērījumu vietu skaitā. Šiem savienojumiem jāietver vismaz: benzo(a)antracēns, benzo(b)fluorantēns, benzo(j)fluorantēns, benzo(k)fluorantēns, indeno(1,2,3-cd)pirēns un dibenz(a,h)antracēns. Šo policiklisko aromātisko ogļūdeņražu uzraudzības vietām jāatrodas turpat, kur benzo(a)pirēna paraugu ņemšanas vietām, un tā daudzveidību tās izrauga, ievērojot ģeogrāfiskās un ilgtermiņa tendences. Piemēro III pielikuma I, II un III iedaļu.
   9.   Neatkarīgi no koncentrāciju līmeņa, vienu fona paraugu ņemšanas vietu ierīko katros 100 000 km2, lai veiktu indikatīvus arsēna, kadmija, niķeļa, kopējā gāzveida dzīvsudraba, benzo(a)pirēna un citu 8. punktā minēto policiklisko aromātisko ogļūdeņražu mērījumus apkārtējā gaisā, kā arī, lai noteiktu arsēna, kadmija, dzīvsudraba, niķeļa, benzo(a)pirēna un citu policiklisko aromātisko ogļūdeņražu, 8. punktā minēto kopējo uzkrāšanos. Katra dalībvalsts ierīko vismaz vienu mērījumu staciju; tomēr dalībvalstis, lai nodrošinātu vajadzīgo telpisko izšķirtspēju, saskaņā ar 6. pantā izklāstītās procedūras pamatnostādnēm, var pēc vienošanās izveidot vienu vai vairākas kopīgas mērījumu stacijas, sedzot kaimiņu zonas dalībvalstīs, kas atrodas blakus. Ieteicams mērīt arī daļiņveida un gāzveida divvērtīgo dzīvsudrabu. Vajadzības gadījumā pārraudzību saskaņo ar Eiropas Piesārņotājvielu monitoringa un novērtēšanas (EMEP) pārraudzības stratēģiju un mērījumu programmu palīdzību. Šo piesārņotājvielu paraugu ņemšanas vietas būtu jāizrauga, ievērojot ģeogrāfisko daudzveidību un ilgtermiņa tendences. Piemēro III pielikuma I, II un III iedaļu.
   10.   Vērtējot uz ekosistēmu atstātā iespaida reģionālās iezīmes, var apsvērt iespēju izmantot bioindikatorus.
   11.   Zonās un aglomerācijās, no kurām stacionāru mērījumu staciju informācija papildina informāciju no citiem avotiem, piemēram, izmešu inventarizācijas pārskatiem indikatīvām mērījumu metodēm un gaisa kvalitātes modeļiem, ierīkojamo pastāvīgo mērījumu staciju skaitam un citu paņēmienu telpiskajai izšķirtspējai jābūt pietiekamai, lai noteiktu gaisa piesārņotājvielu koncentrācijas saskaņā ar III pielikuma I iedaļu un IV pielikuma I iedaļu.
   12.   Datu kvalitātes mērķi ir izklāstīti IV pielikuma I iedaļā. Ja novērtēšanai izmanto gaisa kvalitātes modeļus, piemēro IV pielikuma II iedaļu.
   13.   Apkārtējā gaisā esošā arsēna, kadmija, dzīvsudraba, niķeļa un policiklisko aromātisko ogļūdeņražu paraugu ņemšanas un analīžu standartmetodes ir izklāstītas V pielikuma I, II un III iedaļā. V pielikuma IV iedaļā izklāstīti standartpaņēmieni arsēna, kadmija, dzīvsudraba, niķeļa un policiklisko aromātisko ogļūdeņražu kopējās uzkrāšanās mērījumiem, un V pielikuma V iedaļa attiecas uz gaisa kvalitātes modelēšanu gadījumos, kad tādi paņēmieni ir izmantojami.
   14.   Termiņš, līdz kādam dalībvalstis informē Komisiju par gaisa kvalitātes sākotnējā vērtēšanā izmantotajām metodēm saskaņā ar Direktīvas 96/62/EK 11. panta 1. punkta d) apakšpunktu, ir šīs direktīvas 10. pantā noteiktā diena.
   15.   Visus grozījumus, kas vajadzīgi, lai piemērotu šā panta un II pielikuma II iedaļu un III līdz V pielikumu par zinātnisku un tehnisku progresu, pieņem saskaņā ar 6. pantā minēto procedūru, bet tie nedrīkst izraisīt jebkādas tiešas vai netiešas pārmaiņas mērķvērtībās.
   5. pants
   Informācijas sūtīšana un paziņošana
   1.   Attiecībā uz zonām un aglomerācijām, kurās jebkura no I pielikumā minētajām mērķvērtībām ir pārsniegta, dalībvalstis sūta Komisijai šādu informāciju:

               a)

               attiecīgo zonu un aglomerāciju sarakstu;

               b)

               teritorijas, kurās mērķvērtība ir pārsniegta;

               c)

               novērtēto koncentrāciju daudzumu;

               d)

               iemeslus pārsniegumam, un jo īpaši visus piesārņojuma avotus, kas rada šo pārsniegumu;

               e)

               iedzīvotāju skaitu, kuriem tāda pārsniegšana rada apdraudējumu.

         Dalībvalstis arī dara zināmus visus saskaņā ar 4. pantu iegūtos datus, ja vien tie jau nav darīti zināmi saskaņā ar Padomes Lēmumu 97/101/EK (1997. gada 27. janvāris), ar ko ievieš savstarpēju informācijas un datu apmaiņu no tīkliem un individuālām stacijām, kuras veic apkārtējā gaisa piesārņojuma mērījumus dalībvalstīs (7).
   Informāciju nosūta par katru kalendāro gadu, vēlākais nākamā gada 30. septembrī, un pirmo reizi ne vēlāk kā 2007. gada 15. februārī.
   2.   Papildus 1. punktā izklāstītajām prasībām dalībvalstis arī ziņo par jebkādiem pasākumiem, kas veikti saskaņā ar 3. pantu.
   3.   Komisija nodrošina, ka visu informāciju, kas iesniegta saskaņā ar 1. punktu, nekavējoties dara pieejamu iedzīvotājiem ar atbilstīgiem līdzekļiem, piemēram, ar interneta, preses un citu viegli pieejamu plašsaziņas līdzekļu starpniecību.
   4.   Saskaņā ar 6. pantā minēto procedūru Komisija pieņem jebkurus sīki izstrādātus pasākumus informācijas pārsūtīšanai, kas jāparedz saskaņā ar šā panta 1. punktu.
   6. pants
   Komiteja
   1.   Komisijai palīdz komiteja, kas izveidota ar Direktīvas 96/62/EK 12. panta 2. punktu.
   2.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. panta noteikumus.
   Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā noteiktais termiņš ir trīs mēneši.
   3.   Komiteja pieņem savu reglamentu.
   7. pants
   Publiski pieejama informācija
   1.   Dalībvalstis nodrošina to, ka ir pieejama skaidra un saprotama informācija, kā arī regulāri dara pieejamu iedzīvotājiem un attiecīgām organizācijām, piemēram, vides aizsardzības organizācijām, patērētāju organizācijām, organizācijām, kas pārstāv paaugstināta riska iedzīvotāju grupu intereses, ka arī citām attiecīgām veselības aprūpes struktūrām par 4. panta 8. punktā minētajām arsēna, kadmija, dzīvsudraba, niķeļa un benzo(a)pirēna un citu policiklisko aromātisko ogļūdeņražu, koncentrācijām apkārtējā gaisā, kā arī par 4. panta 8. punktā minētajām arsēna, kadmija, dzīvsudraba, niķeļa un benzo(a)pirēna un citu policiklisko aromātisko ogļūdeņražu uzkrāšanās pieauguma likmēm.
   2.   Informācijā norāda arī jebkādu I pielikumā minēto arsēna, kadmija, niķeļa un benzo(a)pirēna mērķvērtību pārsniegšanu vienā gadā. Informācija ietver pārsniegšanas iemeslus un jomu, uz ko tā attiecas. Tā arī sniedz īsu novērtējumu saistībā ar mērķvērtību, kā arī atbilstīgu informāciju par to ietekmi uz veselību un iespaidu uz vidi.
   Informāciju par jebkādiem pasākumiem, ko veic saskaņā ar 3. pantu, dara pieejamu organizācijām, kas minētas šā panta 1. punktā.
   3.   Informāciju dara pieejamu, piemēram, ar interneta, preses, un citu viegli pieejamu plašsaziņas līdzekļu starpniecību.
   8. pants
   Paziņošana un pārskatīšana
   1.   Komisija vēlākais līdz 2010. gada 31. decembrim iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu, kas balstīts uz pieredzi, kura gūta:

               a)

               piemērojot šo direktīvu;

               b)

               jo īpaši uz visjaunāko zinātnes pētījumu rezultātiem attiecībā uz arsēna, kadmija, dzīvsudraba, niķeļa un policiklisko aromātisko ogļūdeņražu ietekmi uz cilvēka veselību un vidi kopumā, īpašu uzmanību pievēršot iedzīvotāju grupām, kas ir pakļautas paaugstinātam riskam; un

               c)

               uz tehnoloģiju attīstību, tostarp panākumiem, kas gūti attiecībā uz šo piesārņotājvielu koncentrāciju novērtēšanas un citām apkārtējā gaisa novērtēšanas metodēm, kā arī uz šo piesārņotājvielu uzkrāšanos.

         2.   Ziņojumā, kas minēts 1. punktā, ņem vērā:

               a)

               gaisa kvalitāti konkrētā laikā, tendences un prognozes līdz 2015. gadam un pēc tam;

               b)

               apjomu, kādā panākt turpmāku piesārņotāju izmešu apjoma samazināšanu no visiem attiecīgiem piesārņojuma avotiem un iespējamo labumu, ko I pielikumā uzskaitīto piesārņojuma vielu sakarā dos tādu robežvērtību ieviešana, kuras tiecas samazināt cilvēku veselības apdraudējumu, ņemot vērā tehniskās iespējas un izmaksu efektivitāti un jebkādu būtisku veselības un vides papildu aizsardzību, ko tas nodrošinātu;

               c)

               attiecības starp piesārņotājvielām un kombinētajām stratēģijām, lai uzlabotu Kopienas gaisa kvalitāti un sasniegtu līdzīgus mērķus;

               d)

               pašreizējās un nākotnes prasības informēt iedzīvotājus un dalībvalstīm dalīties informācijā ar Komisiju;

               e)

               pieredzi, kas gūta, piemērojot šo direktīvu dalībvalstīs, un jo īpaši nosacījumus, ko ievērojot, ir veikts mērījums, kā izklāstīts III pielikumā;

               f)

               sekundāros saimnieciskos labumus videi un veselībai, ko dod arsēna, kadmija, dzīvsudraba, niķeļa, un policiklisku aromātisku ogļūdeņražu izmešu apjoma samazinājums tiktāl, ka tos var novērtēt;

               g)

               to daļiņu frakciju lieluma atbilstību, ko izmanto paraugiem, ņemot vērā vispārējos sīko daļiņu mērīšanas prasības;

               h)

               benzo(a)pirēna piemērotību noderēt par marķieri kopējai policiklisko aromātisko ogļūdeņražu kancerogēnajai aktivitātei, ņemot vērā to, ka policikliski aromātiski ogļūdeņraži, piemēram, fluorantēns, ir gāzveida stāvoklī.

         Ņemot vērā jaunākos zinātnes un tehnikas sasniegumus, Komisija arī pēta arsēna, kadmija un niķeļa ietekmi uz cilvēka veselību, lai aprēķinātu to genotoksisko kancerogēno potenciālu. Ņemot vērā pasākumus, kas pieņemti saskaņā ar dzīvsudraba stratēģiju, Komisija arī apsver, vai būtu jēga izvērst no turpmākas darbības attiecībā uz dzīvsudrabu, ņemot vēra tehniskas iespējas izpēti un izmaksu efektivitāti un jebkādu papildu veselības un vides aizsardzību, ko tas nodrošinātu.
   3.   Lai panāktu tādu piesārņojuma koncentrācijas līmeni apkārtējā gaisā, kurš vēl vairāk mazinātu kaitīgo iespaidu uz cilvēku veselību un augstākā līmenī nodrošinātu vides aizsardzību kopumā, ņemot vērā turpmāku darbību ekonomisku un tehnisku pamatotību, 1. punktā minētajam ziņojumam vajadzības gadījumā var pievienot ierosinājumus grozīt šo direktīvu, jo īpaši ņemot vērā rezultātus, kas gūti saskaņā ar 2. punktu. Komisija tāpat arī apsver iespēju regulēt arsēna, kadmija, dzīvsudraba, niķeļa un īpašu policiklisku aromātisku ogļūdeņražu uzkrāšanos.
   9. pants
   Sankcijas
   Dalībvalstis nosaka sankcijas, ko piemēro par to valsts noteikumu pārkāpumiem, kuri ir pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tos īsteno. Paredzētajām sankcijām jābūt efektīvām, samērīgām un preventīvām.
   10. pants
   Īstenošana
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai vēlākais līdz 2007. gada 15. februāris nodrošinātu atbilstību šai direktīvai. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos pasākumus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāmas šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu svarīgākos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   11. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publikācijas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   12. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Strasbūrā, 2004. gada 15. decembrī

            Eiropas Parlamenta vārdā —

            priekšsēdētājs

         J. P. BORRELL FONTELLES

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         A. NICOLAÏ

      (1)  OV C 110, 30.4.2004., 16. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta 2004. gada 20. aprīļa Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts), Padomes 2004. gada 15. novembra Lēmums.

      (3)  OV L 242, 10.9.2002., 1. lpp.

      (4)  OV L 296, 21.11.1996., 55. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.).

      (5)  OV L 257, 10.10.1996., 26. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1882/2003.

      (6)  OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.

      (7)  OV L 35, 5.2.1997., 14. lpp. Lēmumā grozījumi izdarīti ar Komisijas Lēmumu 2001/752/EK (OV L 282, 26.10.2001., 69. lpp.).

      I PIELIKUMS
      Arsēna, kadmija, niķeļa un benzo(a)pirēna koncentrācijas mērķvērtības

                  Piesārņotājviela

                  Mērķvērtība (1)

                  Arsēns

                  6 ng/m3

                  Kadmijs

                  5 ng/m3

                  Niķelis

                  20 ng/m3

                  Benzo(a)pirēns

                  1 ng/m3

         (1)  Attiecībā uz vidējo PM10 daudzumu vienā kalendārā gada laikā.

      II PIELIKUMS
      Prasības, vērtējot arsēna, kadmija, niķeļa un benzo(a)pirēna koncentrāciju apkārtējā gaisā, mērot zonās vai aglomerācijās
      I.   Augstākais un zemākais novērtējuma robežlielums
      Jāpiemēro šādi augstākie un zemākie novērtējuma robežlielumi:

                  Arsēns

                  Kadmijs

                  Niķelis

                  B(a)P

                  Augstākais novērtējuma robežlielums, izteikts mērķvērtības procentos

                  60 %
                  (3,6 ng/m3)

                  60 %
                  (3 ng/m3)

                  70 %
                  (14 ng/m3)

                  60 %
                  (0,6 ng/m3)

                  Zemākais novērtējuma robežlielums, izteikts mērķvērtības procentos

                  40 %
                  (2,4 ng/m3)

                  40 %
                  (2 ng/m3)

                  50 %
                  (10 ng/m3)

                  40 %
                  (0,4 ng/m3)

            II.   Kā noteikt, vai pārsniegti augstākie un zemākie novērtējuma robežlielumi
      Augstāko un zemāko novērtējuma robežlielumu pārsnieguma apjoms jānosaka, balstoties uz koncentrācijām iepriekšējos piecos gados, ja dati ir pietiekami. Novērtējuma robežlielumu uzskatīs par pārsniegtu, ja tas būs pārsniegts vismaz trīs kalendāra gadus no šiem pieciem iepriekšējiem gadiem.
      Ja dati pieejami par mazāk nekā pieciem gadiem, dalībvalstis vienu gadu var kombinēt īsas mērījumu kampaņas tādās raksturīgās vietās, kur piesārņojums varētu būt tipisks visaugstākā līmeņa piesārņojumam, un rezultātus iegūt no informācijas par emisiju inventarizāciju modelēšanu, lai noteiktu, kā ir pārsniegti augstākie un zemākie novērtējuma robežlielumi.

      III PIELIKUMS
      Paraugu ņemšanas punktu izvietojums un obligātais skaits koncentrāciju un piesārņotājvielu uzkrāšanās ātruma mērīšanai apkārtējā gaisā
      I.   Analīžu ņemšanas vietu makroizvietojums
      Vietas, kur izvietot paraugu ņemšanas punktus, jāizvēlas tā, lai:

                  —

                  iegūtu datus par teritorijām, kas atrodas zonās un aglomerācijās, kur iedzīvotāji var būt tieši vai netieši pakļauti visaugstākajām piesārņojuma koncentrācijām vienā kalendārajā gadā,

                  —

                  iegūtu datus par piesārņojuma līmeni citās teritorijās, kas atrodas zonās un aglomerācijās, kuras raksturo, kādam piesārņojumam ir pakļauta sabiedrība kopumā,

                  —

                  iegūtu datus par piesārņojuma uzkrāšanās ātrumu, lai raksturotu netiešu sabiedrības pakļaušanu piesārņojumam ar barošanās ķēdes starpniecību.

            Paraugu ņemšanas punkti lielākoties jāizvieto tā, lai nemērītu ļoti mazas mikrovides to tiešā tuvumā. Piemēram, paraugu ņemšanas punktam jāraksturo gaisa kvalitāte vismaz 200 m2 pie satiksmes maģistrālēm, vismaz 250 m × 250 m pie rūpniecības objektiem, kur tas iespējams, un vairāku kvadrātkilometrus pie piesārņojuma fona novērošanas vietām pilsētās.
      Nosakot fona līmeni, paraugu ņemšanas punkts jāizvieto tā, lai to neietekmētu aglomerācijas un rūpniecības objekti, kas atrodas tuvumā, tas ir, tuvāk par dažiem kilometriem no minētā punkta.
      Ja jānovērtē rūpniecisku avotu radītais piesārņojums, vismaz vienu paraugu ņemšanas punktu ierīko pa vējam no avota tuvākā dzīvojamā rajonā. Ja fona koncentrācija nav zināma, papildu paraugu ņemšanas punktu izvieto, ņemot vērā galveno vēju virzienu. Jo īpaši, ja jāpiemēro 3. panta 3. punkts, paraugu ņemšanas punktus izvieto tā, lai varētu pārraudzīt to, kā liek lietā LPM.
      Paraugu ņemšanas punktiem, ja iespējams, jāraksturo arī līdzīgas vietas, kas nav to tiešā tuvumā. Iespēju robežās tiem būtu jābūt izvietotiem turpat, kur ir PM10 paraugu ņemšanas punkti.
      II.   Analīžu ņemšanas vietu mikroizvietojums
      Cik iespējams, būtu jāievēro šādas pamatnostādnes:

                  —

                  gaisa plūsmai ap ieplūdes paraugu ņemšanas kolektoru vajadzētu būt neierobežotai, bez jebkādiem šķēršļiem gaisa plūsmai paraugu ņemšanas ierīces tuvumā (ierīci parasti novieto dažu metru attālumā no ēkām, balkoniem, kokiem un citiem šķēršļiem, un vismaz 0,5 m no vistuvākās ēkas, ja paraugu ņemšanas punkti ir paredzēti, lai raksturotu gaisa kvalitāti apbūves joslu tuvumā),

                  —

                  ieplūdes paraugu ņemšanas punktiem parasti būtu jāatrodas starp 1,5 m (elpošanas augstums) un 4 m virs zemes. Dažos gadījumos paraugi varbūt jāņem augstāk (līdz 8 m). Augstākas paraugu ņemšanas vietas var būt piemērotas arī, ja stacijā ņem lielam rajonam raksturīgus paraugus,

                  —

                  ieplūdes kolektoru nevajadzētu izvietot piesārņojuma avotu vistuvākajā apkārtnē, lai izvairītos no tiešas tādu emisiju ieplūdes, kas nav sajauktas ar apkārtējo gaisu,

                  —

                  paraugu ņemšanas ierīces izplūdes atvere būtu jāizvieto tā, lai izplūdes gaiss atkal neieplūst paraugu ņemšanas ieplūdes kolektorā,

                  —

                  paraugu ņemšanas punktiem pie satiksmes maģistrālēm būtu jāatrodas vismaz 25 metrus no lielu krustojumu malām, un vismaz 4 m no tuvākās satiksmes joslas vidus; ieplūdes kolektori būtu jāizvieto tā, lai tie raksturotu gaisa kvalitāti apbūves joslas tuvumā,

                  —

                  mērot piesārņotājvielu uzkrāšanos atpalikušos lauku apvidos, EMEP norādes un kritēriji jāpiemēro, ja vien tam ir praktiska nozīme, un ja tas nav paredzēts šajos pielikumos.

            Var ņemt vērā arī šādus faktorus:

                  —

                  avotus, kuru radītais piesārņojums traucē ņemt paraugus,

                  —

                  drošību,

                  —

                  pieejamību,

                  —

                  elektroenerģijas un telefonsakaru pieejamību,

                  —

                  vietas redzamību no apkārtnes,

                  —

                  sabiedrības un uzņēmēju drošību,

                  —

                  vēlamību izvietot kopā paraugu ņemšanas punktus dažādām piesārņotājvielām,

                  —

                  vajadzību plānot.

            III.   Paraugu ņemšanas vietu izvēles dokumentācija un pārskatīšana
      Paraugu ņemšanas vietu izvēles procedūras klasifikācijas stadijā būtu pilnībā jādokumentē ar apkārtnes fotogrāfijām, kurās norādītas debespuses, un sīki izstrādātu karti. Paraugu ņemšanas vietas būtu regulāri jāpārskata, atkārtoti dokumentējot, lai pārbaudītu, vai atbilstība izvēles kritērijiem laika gaitā saglabājas.
      IV.   Kritēriji, ko izmanto, nosakot paraugu ņemšanas punktu skaitu stacionāriem arsēna, kadmija, niķeļa un benzo(a)pirēna koncentrāciju mērījumiem apkārtējā gaisā
      Obligātais paraugu ņemšanas punktu skaits stacionāriem mērījumiem, vērtējot atbilstību mērķvērtībām, aizsargājot cilvēku veselību zonās un aglomerācijās, kur stacionāri mērījumi ir vienīgais informācijas avots.
      a)   Difūzi piesārņojuma avoti

                  Aglomerācijas vai zonas iedzīvotāju skaits
                  (tūkstošos)

                  Ja lielākās koncentrācijas pārsniedz augstāko novērtējuma robežlielumu (1)

                  Ja lielākās koncentrācijas ir starp austāko un zemāko novērtējuma robežlielumu

                  As, Cd, Ni

                  B(a)P

                  As, Cd, Ni

                  B(a)P

                  0–749

                  1

                  1

                  1

                  1

                  750–1 999

                  2

                  2

                  1

                  1

                  2 000–3 749

                  2

                  3

                  1

                  1

                  3 750–4 749

                  3

                  4

                  2

                  2

                  4 750–5 999

                  4

                  5

                  2

                  2

                  ≥ 6 000

                  5

                  5

                  2

                  2

            b)   Punktveida piesārņojuma avoti
      Lai novērtētu piesārņojumu punktveida avotu tuvumā, stacionāriem mērījumiem domātu paraugu ņemšanas punktu izvietojums būtu jānosaka, ņemot vērā emisiju blīvumu, iespējamos apkārtējā gaisa piesārņojuma izplatības modeļus un to, kādam piesārņojumam ir pakļauta sabiedrība kopumā.
      Paraugu ņemšanas punktiem būtu jābūt izvietotiem tā, lai varētu pārraudzīt to, kā piemēro Direktīvas 96/61/EK 2. panta 11. punktā noteiktās LPM.

         (1)  Iekļaujot vismaz vienu staciju piesārņojuma fona novērošanai pilsētās un benzo(a)pirēnam, ar noteikumu, ka tādējādi nepalielinās paraugu ņemšanas punktu skaits.

      IV PIELIKUMS
      Datu kvalitātes mērķi un prasības gaisa kvalitātes modeļiem
      I.   Datu kvalitātes mērķi
      Šos datu kvalitātes mērķus var izmantot kā norādes kvalitātes nodrošināšanai.

                  Benzo(a)pirēns

                  Arsēns, kadmijs un niķelis

                  Policikliskie aromātiskie ogļhidrāti, kas nav benzo(a)pirēns, kopējais gāzveida dzīvsudrabs

                  Kopējā uzkrāšanās

                  — Pielaide

                  Stacionāri un indikatīvi mērījumi

                  50 %

                  40 %

                  50 %

                  70 %

                  Modeļi

                  60 %

                  60 %

                  60 %

                  60 %

                  — Obligāti iegūstamie dati

                  90 %

                  90 %

                  90 %

                  90 %

                  — Obligātais mērījumu laiks

                  Stacionāri mērījumi

                  33 %

                  50 %

                  Indikatīvi mērījumi (1)

                  14 %

                  14 %

                  14 %

                  33 %

            Pielaidi (kas izteikta kā 95 % ticamība), ko dod metodes, kuras izmanto, lai vērtētu piesārņojuma koncentrāciju apkārtējā gaisā, vērtēs saskaņā ar principiem, kas ietverti CEN Mērījumu pielaides rokasgrāmatā (ENV 13005-1999), ISO 5725:1994 metodoloģiju un norādēm, kas ietvertas CEN gaisa kvalitātes ziņojumā par apkārtējā gaisa mērījumu standartmetožu pielaidi (CR 14377:2002E). Pielaides procentus dod konkrētiem mērījumiem, ko aprēķina, izmantojot parastus paraugu ņemšanas laikus 95 % ticamības intervālam. Mērījumu pielaide jāinterpretē kā tāda, ko var piemērot attiecīgam novērtējuma robežlielumam. Stacionāri un indikatīvi mērījumi jāveic ar vienādu laika atstarpi visu gadu, lai izvairītos no neprecīziem rezultātiem.
      Prasības par obligāti iegūstamiem datiem un mērījumu laiku neattiecas uz datu zudumu, ko rada regulāra instrumentu kalibrācija vai parasta profilakse. Nepārtraukta paraugu ņemšana divdesmit četras stundas no vietas vajadzīga, lai mērītu benzo(a)pirēna un citu policiklisko aromātisko ogļūdeņražu koncentrāciju. Atsevišķus paraugus, kas iegūti, augstākais, viena mēneša laikā, var uzmanīgi apvienot un analizēt kā saliktu paraugu, ar noteikumu, ka tāda metode nodrošina paraugu stabilitāti visu attiecīgo laiku. Trīs vienas grupas vielas: benzo(b)fluorantēns, benzo(j)fluorantēns un benzo(k)fluorantēns analīzēs var būt grūti atšķiramas. Tādos gadījumos par tām var dot vienu kopīgu rezultātu. Paraugu ņemšana divdesmit četras stundas no vietas ir arī ieteicama, lai mērītu arsēna, kadmija un niķeļa koncentrācijas. Paraugi jāņem darbdienās un visu gadu ar vienādiem intervāliem. Lai mērītu piesārņojuma uzkrāšanās ātrumu mēnesī vai nedēļā, ieteicams paraugus ņemt visu gadu.
      Dalībvalstis var izmantot mitrus paraugus kompleksu paraugu vietā tikai tad, ja var pierādīt, ka tie neatšķiras vairāk kā par 10 %. Piesārņojuma uzkrāšanās ātrumu parasti mēra kā μg/m2 dienā.
      Dalībvalstis var ņemt īsāku laiku nekā tabulā norādīts, bet ne īsāku kā 14 % statiskiem mērījumiem, un 6 % indikatīviem mērījumiem, ar noteikumu, ka tās var pierādīt atbilstību 95 % no izvērstas pielaides gada vidējam apjomam, ko aprēķina no datu kvalitātes mērķiem tabulā saskaņā ar ISO 11222:2002 “Kā noteikt vidējo pielaidi gaisa kvalitātes mērījumos”.
      II.   Prasības gaisa kvalitātes modeļiem
      Ja vērtējumam izmanto gaisa kvalitātes modeli, sastāda atsauces uz modeļa aprakstiem un informāciju par pielaidi. Pielaidi modeļos definē kā maksimāli pieļaujamo atkāpi no izmērītās un aprēķinātās koncentrācijas vesela gada laikā, neņemot vērā notikumu norises laiku.
      III.   Prasības pret objektīviem vērtējuma paņēmieniem
      Ja izmanto objektīvus vērtējuma paņēmienus, pielaide nedrīkst pārsniegt 100 %.
      IV.   Standartizācija
      Vielām, kas jāanalizē PM10 frakcijā, paraugu apjoms attiecas uz apkārtējo gaisu.

         (1)  Indikatīvi mērījumi ir tādi mērījumi, ko veic mazāk regulāri, bet kas atbilst pārējiem datu kvalitātes mērķiem.

      V PIELIKUMS
      Atsauces metodes koncentrācijas un uzkrāšanās ātruma noteikšanai apkārtējā gaisā
      I.   Atsauces metode arsēna, kadmija un niķeļa paraugu ņemšanai un analīzei apkārtējā gaisā
      Atsauces metodi arsēna, kadmija un niķeļa koncentrāciju mērīšanai apkārtējā gaisā pašlaik standartizē CEN, un tā izmantos PM10 paraugu ņemšanu ar rokām, līdzvērtīgu EN 12341, pēc kuras paraugus sasmalcina un to analizē, lietojot atomu absorbcijas spektrometriju un induktīvi sapārotas plazmas masas spektrometriju. Kamēr nav izstrādāta CEN standartmetode, dalībvalstis drīkst lietot savas standartmetodes vai ISO standartmetodes.
      Dalībvalsts var arī izmantot jebkādas citas metodes, ja var pierādīt, ka tās dod iepriekš aprakstītajai metodei līdzīgus rezultātus.
      II.   Atsauces metode policiklisku aromātisku ogūdeņražu paraugu ņemšanai un analīzei apkārtējā gaisā
      Atsauces metodi benzo(a)pirēna koncentrāciju mērīšanai apkārtējā gaisā pašlaik standartizē CEN, un tā balstīsies uz PM10 paraugu ņemšanu ar rokām, līdzvērtīgu EN 12341. Kamēr nav izstrādāta CEN standartmetode, dalībvalstis benzo(a)pirēna vai pārējo 4. panta 8. punktā minēto policiklisko aromātisko ogļūdeņražu koncentrācijas mērīšanai var lietot valsts mēroga standartmetodes vai ISO metodes, piemēram, ISO standartu 12884.
      Dalībvalsts var arī izmantot jebkādas citas metodes, ja var pierādīt, ka tās dod iepriekš aprakstītajai metodei līdzīgus rezultātus.
      III.   Atsauces metode dzīvsudraba paraugu ņemšanai un analīzei apkārtējā gaisā
      Atsauces metode kopējā gāzveida dzīvsudraba koncentrāciju mērīšanai apkārtējā gaisā ir automatizēta metode, kas izmanto atomu absorbcijas spektrometriju vai atomu fluorescences spektrometriju. Kamēr nav izstrādāta CEN standartmetode, dalībvalstis drīkst lietot savas standartmetodes vai ISO standartmetodes.
      Dalībvalsts var arī izmantot jebkādas citas metodes, ja var pierādīt, ka tās dod iepriekš aprakstītajai metodei līdzīgus rezultātus.
      IV.   Atsauces metode arsēna, kadmija, dzīvsudraba, niķeļa un policiklisku aromātisku ogļūdeņražu uzkrāšanās paraugu ņemšanai un analīzei
      Atsauces metode arsēna, kadmija, dzīvsudraba, niķeļa un policiklisku aromātisku ogļūdeņražu paraugu ņemšanai izmantos standartizēta lieluma cilindriskus nogulšņu mērītājus. Kamēr nav izstrādāta CEN standartmetode, dalībvalstis drīkst lietot savas standartmetodes vai ISO standartmetodes.
      V.   Modeļu paņēmiens standarta gaisa kvalitātei
      Pašlaik nevar izstrādāt modeļu paņēmienu standarta gaisa kvalitātes noteikšanai. Jebkādi grozījumi, lai šo punktu pielāgotu zinātnes un tehnikas progresam, jāpieņem saskaņā ar 6. pantā izklāstīto procedūru.