title: Padomes Direktīva 2008/8/EK ( 2008. gada 12. februāris ), ar ko groza Direktīvu 2006/112/EEK attiecībā uz pakalpojumu sniegšanas vietu

text:
               20.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 44/11

      PADOMES DIREKTĪVA 2008/8/EK
   (2008. gada 12. februāris),
   ar ko groza Direktīvu 2006/112/EEK attiecībā uz pakalpojumu sniegšanas vietu
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 93. pantu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (1),
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
   tā kā:

               (1)

               Iekšējā tirgus izveide, globalizācija, ierobežojumu atcelšana un tehnoloģiju attīstība ir radījusi lielas pakalpojumu tirdzniecības apjoma un struktūras pārmaiņas. Arvien vairāk pakalpojumu var sniegt no attāluma. Lai ņemtu vērā šo attīstību, laika gaitā pakāpeniski veica vairākus pielāgojumus un par daudziem pakalpojumiem tagad uzliek nodokli, pamatojoties uz galamērķa principu.

               (2)

               Lai nodrošinātu pareizu iekšējā tirgus darbību, jāgroza Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (3) attiecībā uz pakalpojumu sniegšanas vietu saskaņā ar Komisijas izstrādāto kopējās PVN sistēmas darbības modernizēšanas un vienkāršošanas stratēģiju.

               (3)

               Principā par visiem sniegtajiem pakalpojumiem būtu jāuzliek nodoklis vietā, kur patiešām notiek patēriņš. Ja vispārējo noteikumu par pakalpojumu sniegšanas vietu grozītu šādi, gan administratīvu, gan politikas iemeslu dēļ tomēr būtu vajadzīgi noteikti izņēmumi no šā vispārējā noteikuma.

               (4)

               Sniedzot pakalpojumus nodokļa maksātājiem, vispārējam noteikumam par pakalpojumu sniegšanas vietu būtu jābalstās uz vietu, kur pakalpojuma saņēmējs veic uzņēmējdarbību, nevis uz vietu, kur uzņēmējdarbību veic pakalpojuma sniedzējs. Lai paredzētu pakalpojumu sniegšanas vietas noteikumus un mazinātu slogu uzņēmumiem, nodokļa maksātāji, kuri veic arī darbības, par kurām neuzliek nodokli, būtu jāuzskata par nodokļa maksātājiem saistībā ar visiem pakalpojumiem, ko tām sniedz. Tāpat par nodokļa maksātājām būtu uzskatāmas juridiskās personas, kas nav nodokļa maksātājas, bet ir identificētas PVN nolūkā. Saskaņā ar parastiem noteikumiem šiem noteikumiem nebūtu jāattiecas uz pakalpojumiem, ko nodokļa maksātājs saņem izmantošanai savām vai savu darbinieku vajadzībām.

               (5)

               Ja pakalpojumus sniedz personām, kas nav nodokļa maksātājas, vispārējam noteikumam arī turpmāk būtu jābūt tādam, ka pakalpojuma sniegšanas vieta ir vieta, kur pakalpojuma sniedzējs veic uzņēmējdarbību.

               (6)

               Noteiktos apstākļos vispārējie noteikumi par pakalpojumu sniegšanas vietu nav piemērojami ne attiecībā uz nodokļa maksātājiem, ne uz personām, kas nav nodokļa maksātājas, un tā vietā būtu jāpiemēro īpaši izņēmumi. Šiem izņēmumiem lielā mērā būtu jābalstās uz spēkā esošajiem kritērijiem un jāatbilst principam par nodokļa uzlikšanu patēriņa vietā, tomēr neuzliekot nesamērīgu administratīvo slogu konkrētiem uzņēmumiem.

               (7)

               Ja nodokļa maksātājam pakalpojumu sniedz persona, kas neveic uzņēmējdarbību tajā pašā dalībvalstī, konkrētos gadījumos obligāti būtu jāpiemēro mehānisms, saskaņā ar kuru nodokļa maksātājs pats aprēķina un nokārto maksājamo nodokļa summu, proti, nodokļa maksātājam pašam būtu jāaprēķina attiecīgais PVN par saņemto pakalpojumu.

               (8)

               Lai vienkāršotu saistības uzņēmumiem, kas veic darbības dalībvalstīs, kurās tie neveic uzņēmējdarbību, būtu jāizveido shēma, kas nodrošina vienu elektronisku kontaktpunktu identificēšanai PVN nolūkā un PVN deklarēšanai. Kamēr šādu režīmu izveidos, būtu jāizmanto sistēma, ko ieviesa, lai veicinātu tādu nodokļa maksātāju finansiālo saistību ievērošanu, kuri neveic uzņēmējdarbību Kopienā.

               (9)

               Lai veicinātu pareizu šīs direktīvas piemērošanu, katram nodokļa maksātājam, kas ir identificēts PVN nolūkā, būtu jāiesniedz kopsavilkuma paziņojums par PVN nolūkā identificētiem nodokļa maksātājiem un personām, kas nav nodokļa maksātāji, kuriem tas ir sniedzis tādus pakalpojumus, par ko uzliek nodokli un kas atbilst mehānismam, saskaņā ar kuru nodokļa maksātājs pats aprēķina un nokārto maksājamo nodokļa summu.

               (10)

               Dažām no izmaiņām, kas veiktas attiecībā uz pakalpojumu sniegšanas vietu, varētu būt ievērojama ietekme uz dalībvalstu budžetu. Lai nodrošinātu vienmērīgu pāreju, šīs izmaiņas būtu jāievieš laika gaitā.

               (11)

               Saskaņā ar 34. punktu Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu (4) dalībvalstīm ir ieteikts gan savām vajadzībām, gan Kopienas interesēs izstrādāt savas tabulas, kas pēc iespējas precīzāk atspoguļotu atbilstību starp šo direktīvu un tās transponēšanas pasākumiem, un padarīt tās publiski pieejamas.

               (12)

               Tādēļ attiecīgi jāgroza Direktīva 2006/112/EK,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   No 2009. gada 1. janvāra Direktīvu 2006/112/EK ar šo groza šādi.

               1)

               Direktīvas 56. panta 3. punktu aizstāj ar šādu punktu:
               “3.   Šā panta 1. punkta j) un k) apakšpunktu un 2. punktu piemēro līdz 2009. gada 31. decembrim.”

               2)

               Direktīvas 57. panta 2. punktu aizstāj ar šādu punktu:
               “2.   Šā panta 1. punktu piemēro līdz 2009. gada 31. decembrim.”

               3)

               Direktīvas 59. panta 2. punktu aizstāj ar šādu punktu:
               “2.   Dalībvalstis līdz 2009. gada 31. decembrim 58. panta b) punktu piemēro 56. panta 1. punkta j) apakšpunktā minētajiem radio un televīzijas apraides pakalpojumiem, ko personām, kuras nav nodokļa maksātājas un kuras veic uzņēmējdarbību kādā dalībvalstī vai kurām tajā ir pastāvīga adrese vai parastā dzīvesvieta, sniedz nodokļa maksātājs, kura saimnieciskās darbības pastāvīgā vieta vai pastāvīgā iestāde, no kuras sniedz pakalpojumus, ir ārpus Kopienas vai – ja šādas vietas vai pastāvīgas iestādes nav – kura pastāvīgā adrese vai parastā dzīvesvieta ir ārpus Kopienas.”

               4)

               Direktīvas 357. pantu aizstāj ar šādu pantu:
               “357. pants
               Šo nodaļu piemēro līdz 2014. gada 31. decembrim.”

         2. pants
   No 2010. gada 1. janvāra Direktīvu 2006/112/EK groza šādi.

               1)

               Direktīvas V sadaļas 3. nodaļu aizstāj ar šādu:
               “3.   NODAĻA
               Pakalpojumu sniegšanas vieta
               1.   iedaļa
               Definīcijas
               43. pants
               Piemērojot noteikumus par pakalpojumu sniegšanas vietu:

                           1)

                           nodokļa maksātāju, kas veic arī darbības vai darījumus, kurus neuzskata par preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu, par ko var uzlikt nodokli, saskaņā ar 2. panta 1. punktu uzskata par nodokļa maksātāju attiecībā uz visiem tam sniegtajiem pakalpojumiem;

                           2)

                           juridisku personu, kas nav nodokļa maksātāja, bet kas ir identificēta PVN nolūkā, uzskata par nodokļa maksātāju.

                     2.   iedaļa
               Vispārīgi noteikumi
               44. pants
               Pakalpojumu sniegšanas vieta nodokļa maksātājam, kas darbojas kā tāds, ir vieta, kura ir nodokļa maksātāja saimnieciskās darbības pastāvīgā vieta. Tomēr, ja pakalpojumus sniedz nodokļa maksātāja pastāvīgās iestādes vietā, kas nav viņa saimnieciskās darbības pastāvīgā vieta, šo pakalpojumu sniegšanas vieta ir vieta, kur atrodas šī pastāvīgā iestāde. Ja šādas saimnieciskās darbības pastāvīgās vietas vai pastāvīgas iestādes vietas nav, pakalpojumu sniegšanas vieta ir vieta, kur nodokļa maksātājam, kas saņem šos pakalpojumus, ir pastāvīgā adrese vai parastā uzturēšanās vieta.
               45. pants
               Pakalpojumu sniegšanas vieta personai, kas nav nodokļa maksātāja, ir vieta, kur ir pakalpojumu sniedzēja saimnieciskās darbības pastāvīgā vieta. Tomēr, ja pakalpojumus sniedz no pakalpojumu sniedzēja pastāvīgās iestādes vietā, kas nav viņa saimnieciskās darbības pastāvīgā vieta, šo pakalpojumu sniegšanas vieta ir vieta, kur atrodas šī pastāvīgā iestāde. Ja šādas saimnieciskās darbības pastāvīgās vietas vai pastāvīgās iestādes vietas nav, pakalpojumu sniegšanas vieta ir vieta, kur pakalpojumu sniedzējam ir pastāvīgā adrese vai parastā uzturēšanās vieta.
               3.   iedaļa
               Īpaši noteikumi
               1.   apakšiedaļa
               Starpnieku pakalpojumu sniegšana
               46. pants
               Tādu pakalpojumu sniegšanas vieta, kurus personai, kas nav nodokļa maksātāja, sniedz starpnieks citu personu vārdā, ir vieta, kur saskaņā ar šo direktīvu notiek galvenais darījums.
               2.   apakšiedaļa
               Ar nekustamo īpašumu saistītu pakalpojumu sniegšana
               47. pants
               Pakalpojumiem, kas saistīti ar nekustamo īpašumu, tostarp ekspertu un nekustamā īpašuma aģentu pakalpojumiem, izmitināšana viesnīcu nozarē vai līdzīgas funkcijas nozarēs, piemēram, tūristu nometnēs vai zemesgabalos, kas izveidoti par nometnes vietām, kā arī tiesību piešķiršana nekustamā īpašuma izmantošanai un būvdarbu sagatavošanas un koordinācijas pakalpojumiem, piemēram, arhitektu un būvdarbu uzraudzības uzņēmumu pakalpojumiem, pakalpojumu sniegšanas vieta ir vieta, kur atrodas nekustamais īpašums.
               3.   apakšiedaļa
               Transportēšanas pakalpojumi
               48. pants
               Pasažieru pārvadājuma pakalpojumu sniegšanas vieta ir vieta, kur faktiski notiek transportēšana, proporcionāli veiktiem attālumiem.
               49. pants
               Preču transportēšanas, kas nav preču transportēšana Kopienas iekšienē un ko sniedz personām, kuras nav nodokļa maksātājas, pakalpojumu sniegšanas vieta ir vieta, kur faktiski notiek transportēšana, proporcionāli veiktajiem attālumiem.
               50. pants
               Pakalpojumiem, kas ir preču transportēšana Kopienas iekšienē un ko sniedz personām, kuras nav nodokļa maksātājas, pakalpojumu sniegšanas vieta ir transportēšanas sākumpunkts.
               51. pants
               “Preču transportēšana Kopienas iekšienē” ir preču transportēšana, ja sākumpunkts un galamērķis atrodas divu dažādu dalībvalstu teritorijās.
               “Sākumpunkts” ir vieta, kur faktiski sākas preču transportēšana, neņemot vērā attālumus, kas veikti, lai sasniegtu vietu, kur preces atrodas, savukārt “galamērķis” ir vieta, kur faktiski beidzas preču transportēšana.
               52. pants
               Dalībvalstīm attiecībā uz personām, kas nav nodokļa maksātājas, nav jāuzliek PVN tai preču transportēšanas daļai Kopienas iekšienē, kura notiek ūdeņos, kas nav Kopienas teritorijas daļa.
               4.   apakšiedaļa
               Kultūras, mākslas, sporta, zinātnes, izglītības, izklaides pakalpojumu un līdzīgu pakalpojumu sniegšana, palīgpakalpojumu sniegšana saistībā ar transportēšanu, kustamā īpašuma novērtēšana un darbs ar kustamo materiālo īpašumu
               53. pants
               Tādu pakalpojumu sniegšanas vieta un tādu papildpakalpojumu sniegšanas vieta, kas saistīti ar kultūras, mākslas, sporta, zinātnes, izglītības, izklaides vai līdzīgiem pasākumiem, piemēram, gadatirgiem un izstādēm, tostarp šādu pasākumu rīkotāju sniegto pakalpojumu sniegšanas vieta, ir vieta, kur faktiski notiek šie pasākumi.
               54. pants
               Šādu pakalpojumu sniegšanas vieta personām, kas nav nodokļa maksātājas, ir vieta, kur faktiski notiek šo pakalpojumu sniegšana:

                           a)

                           palīgdarbības transportēšanas jomā, piemēram, iekraušana, izkraušana, kravu apstrāde un līdzīgas darbības;

                           b)

                           kustama materiālā īpašuma novērtēšana un darbs ar to.

                     5.   apakšiedaļa
               Restorānu un ēdināšanas pakalpojumu sniegšana
               55. pants
               Tādu restorānu un ēdināšanas pakalpojumu, kas nav pakalpojumi, kurus faktiski sniedz uz kuģiem, gaisakuģos vai vilcienos pasažieru pārvadāšanas posmā, kas notiek Kopienā, sniegšanas vieta ir vieta, kur faktiski notiek šo pakalpojumu sniegšana.
               6.   apakšiedaļa
               Transportlīdzekļu noma
               56. pants
               1.   Pakalpojuma sniegšanas vieta īstermiņa transportlīdzekļa nomas gadījumā ir vieta, kur transportlīdzekli reāli nodod pakalpojuma saņēmēja rīcībā.
               2.   Šā panta 1. punkta nozīmē “īstermiņa” ir nepārtraukts transportlīdzekļa valdījums vai izmantošana ne ilgāk kā trīsdesmit dienu garumā un, ja tas attiecas uz kuģiem, ne ilgāk kā deviņdesmit dienu garumā.
               7.   apakšiedaļa
               Restorānu un ēdināšanas pakalpojumu sniegšana patēriņam uz kuģiem, gaisakuģos vai vilcienos
               57. pants
               1.   Restorānu un ēdināšanas pakalpojumiem, kurus fiziski sniedz uz kuģiem, gaisakuģos vai vilcienos pasažieru pārvadāšanas posmā, kas notiek Kopienā, pakalpojumu sniegšanas vieta ir pasažieru pārvadājuma sākumpunkts.
               2.   Šā panta 1. punkta nozīmē “pasažieru pārvadājuma posms, kas notiek Kopienā” ir pārvadājuma posms, kas notiek bez apstāšanās ārpus Kopienas, starp pasažieru pārvadājuma sākumpunktu un galamērķi.
               “Pasažieru pārvadājuma sākumpunkts” ir pirmā paredzētā iekāpšanas vieta Kopienā, attiecīgos gadījumos pēc apstāšanās ārpus Kopienas.
               “Pasažieru pārvadājuma galamērķis” ir pēdējā paredzētā izkāpšanas vieta Kopienā pasažieriem, kuri iekāpuši kuģī, gaisakuģī vai vilcienā Kopienā, attiecīgos gadījumos pirms apstāšanās ārpus Kopienas.
               Ja brauciens ir turp un atpakaļ, atpakaļceļu uzskata par atsevišķu pārvadājumu.
               8.   apakšiedaļa
               Elektronisku pakalpojumu sniegšana personām, kas nav nodokļa maksātājas
               58. pants
               Ja personām, kuras nav nodokļa maksātājas un kuras veic uzņēmējdarbību kādā dalībvalstī vai kurām kādā dalībvalstī ir pastāvīgā adrese vai parastā dzīvesvieta, elektroniski sniegtos pakalpojumus, jo īpaši II pielikumā minētos pakalpojumus, sniedz nodokļa maksātājs, kura saimnieciskās darbības pastāvīgā vieta vai pastāvīgā iestāde, no kuras sniedz pakalpojumus, ir ārpus Kopienas vai – ja šādas vietas vai pastāvīgas iestādes nav – kura pastāvīgā adrese vai parastā dzīvesvieta ir ārpus Kopienas, tad šo pakalpojumu sniegšanas vieta ir vieta, kur persona, kas nav nodokļa maksātāja, veic uzņēmējdarbību vai kur ir tās pastāvīgā adrese vai parastā dzīvesvieta.
               Ja pakalpojuma sniedzējs un pakalpojuma saņēmējs sazinās pa elektronisko pastu, tas vien nenozīmē, ka sniegtais pakalpojums ir elektroniski sniegts pakalpojums.
               9.   apakšiedaļa
               Pakalpojumu sniegšana personām, kas nav nodokļa maksātājas, ārpus Kopienas
               59. pants
               Attiecībā uz turpmāk norādītajiem pakalpojumiem, kurus sniedz personai, kas nav nodokļa maksātāja un kas veic uzņēmējdarbību vai kam ir pastāvīga adrese vai parastā dzīvesvieta ārpus Kopienas, pakalpojumu sniegšanas vieta ir vieta, kur ir šīs personas saimnieciskās darbības pastāvīgā vieta vai pastāvīgā adrese vai parastā dzīvesvieta:

                           a)

                           autortiesību, patentu, licenču, preču zīmju un līdzīgu tiesību nodošana un tiesību pāreja;

                           b)

                           reklāmas pakalpojumi;

                           c)

                           konsultantu, inženieru, konsultantu biroju, juristu, grāmatvežu pakalpojumi un citi līdzīgi pakalpojumi, kā arī datu apstrāde un informācijas sniegšana;

                           d)

                           pienākumi pilnībā vai daļēji nenodarboties ar kādu uzņēmējdarbības veidu vai neīstenot tiesības, kas minētas šajā pantā;

                           e)

                           banku, finanšu un apdrošināšanas darījumi, tostarp pārapdrošināšana, izņemot seifu nomu/īri;

                           f)

                           personāla nodrošinājums;

                           g)

                           kustama materiālā īpašuma iznomāšana, izņemot visu veidu transportlīdzekļus;

                           h)

                           piekļuves nodrošināšana dabasgāzes un elektroenerģijas sadales sistēmām, kā arī dabasgāzes un elektroenerģijas pārvades nodrošināšana caur tām un citu ar to tieši saistītu pakalpojumu nodrošināšana;

                           i)

                           telekomunikāciju pakalpojumi;

                           j)

                           radio un televīzijas apraides pakalpojumi;

                           k)

                           elektroniski sniegti pakalpojumi, jo īpaši II pielikumā minētie pakalpojumi.

                     Ja pakalpojuma sniedzējs un saņēmējs sazinās pa elektronisko pastu, tas vien nenozīmē, ka sniegtais pakalpojums ir elektronisks pakalpojums.
               10.   apakšiedaļa
               Nodokļa dubultas uzlikšanas un nodokļa neuzlikšanas novēršana
               59.a pants
               Lai novērstu nodokļa dubultu uzlikšanu, nodokļa neuzlikšanu un konkurences traucējumus, attiecībā uz pakalpojumiem, kuru pakalpojumu sniegšanas vietu nosaka 44., 45., 56. un 59. pants, dalībvalstis var uzskatīt, ka:

                           a)

                           visu šādu pakalpojumu sniegšanas vieta, ja tā atrodas attiecīgās dalībvalsts teritorijā, atrodas ārpus Kopienas, ja šo pakalpojumu faktiskā lietošana vai izmantošana notiek ārpus Kopienas;

                           b)

                           visu šādu pakalpojumu sniegšanas vieta, ja tā atrodas ārpus Kopienas, atrodas attiecīgās dalībvalsts teritorijā, ja šo pakalpojumu faktiskā lietošana vai izmantošana notiek attiecīgās dalībvalsts teritorijā.

                     Tomēr šo noteikumu nepiemēro elektroniski sniegtiem pakalpojumiem, ja tos sniedz personām, kuras nav nodokļa maksātājas un kuras neveic uzņēmējdarbību Kopienā.
               59.b pants
               Dalībvalstis 59.a panta b) apakšpunktu piemēro 59. panta pirmās daļas j) apakšpunktā minētajiem telekomunikāciju pakalpojumiem un radio un televīzijas apraides pakalpojumiem, ko personām, kuras nav nodokļa maksātājas un kuras veic uzņēmējdarbību kādā dalībvalstī vai kurām tajā ir pastāvīga adrese vai parastā dzīvesvieta, sniedz nodokļa maksātājs, kura saimnieciskās darbības pastāvīgā vieta vai pastāvīgā iestāde, no kuras sniedz pakalpojumus, ir ārpus Kopienas vai – ja šādas vietas vai pastāvīgas iestādes nav – kura pastāvīga adrese vai parastā dzīvesvieta ir ārpus Kopienas.”

               2)

               Direktīvas 98. panta 2. punkta otro daļu aizstāj ar šādu daļu:
               “Samazinātas likmes nepiemēro elektroniski sniegtajiem pakalpojumiem.”

               3)

               Direktīvas 170. panta ievadteikumu aizstāj ar šādu tekstu:
               “Nodokļa maksātājiem, kuri Direktīvas 86/560/EEK (5) 1. panta, Direktīvas 2008/9/EK (6) 2. panta 1. punkta un 3. panta un šīs direktīvas 171. panta nozīmē neveic uzņēmējdarbību dalībvalstī, kurā viņi iegādājas preces un saņem pakalpojumus vai veic preču importu, kam uzlikts PVN, ir tiesības uz nodokļa atmaksāšanu tiktāl, ciktāl preces vai pakalpojumus izmanto šādiem darījumiem:

               4)

               Direktīvas 171. pantu groza šādi:

                           a)

                           panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:
                           “1.   Nodokļa maksātājiem, kuri neveic uzņēmējdarbību dalībvalstī, kurā tie iegādājas preces un saņem pakalpojumus vai veic preču importu, kam uzlikts PVN, bet kuri veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, PVN atmaksā saskaņā ar Direktīvā 2008/9/EK paredzēto sīki izstrādāto īstenošanas kārtību.”;

                           b)

                           panta 3. punktu aizstāj ar šādu punktu:
                           “3.   Direktīvu 86/560/EEK nepiemēro:

                                       a)

                                       atmaksāšanai, ja PVN summa saskaņā ar atmaksas dalībvalsts noteikumiem PVN rēķinā ir iekļauta nepareizi;

                                       b)

                                       PVN rēķinā iekļautajām PVN summām par tādu preču piegādi, kas saskaņā ar 138. pantu vai 146. panta 1. punkta b) apakšpunktu ir atbrīvotas vai var tikt atbrīvotas no nodokļa.”

               5)

               Iekļauj šādu 171.a pantu:
               “171.a pants
               Tā vietā, lai attiecībā uz preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu nodokļa maksātājam, par ko tam saskaņā ar 194. līdz 197. pantu vai 199. pantu ir jāmaksā nodoklis, piešķirtu PVN atmaksāšanu saskaņā ar Direktīvu 86/560/EEK vai 2008/9/EK, dalībvalstis saskaņā ar 168. panta procedūru var atļaut šā nodokļa atskaitīšanu. Esošos ierobežojumus saskaņā ar Direktīvas 86/560/EEK 2. panta 2. punktu un 4. panta 2. punktu var saglabāt.
               Šim nolūkam dalībvalstis uz šo nodokļa maksātāju, kam jāmaksā nodoklis, var arī neattiecināt atmaksāšanas procedūru saskaņā ar Direktīvu 86/560/EEK vai Direktīvu 2008/9/EK.”

               6)

               Direktīvas XI sadaļas 1. nodaļas 1. iedaļā pievieno šādu 192.a pantu:
               “192.a pants
               Lai piemērotu šo iedaļu, nodokļa maksātāju, kam ir pastāvīga iestāde tās dalībvalsts teritorijā, kurā nodoklis ir jāmaksā, uzskata par nodokļa maksātāju, kas neveic uzņēmējdarbību šajā dalībvalstī, ja ir ievēroti šādi nosacījumi:

                           a)

                           viņš šajā dalībvalstī veic preču piegādi vai sniedz pakalpojumus, par ko uzliek nodokli;

                           b)

                           preču piegādātāja vai pakalpojumu sniedzēja filiāle šajā dalībvalstī nepiedalās minētajā preču piegādē vai pakalpojumu sniegšanā.”

               7)

               Direktīvas 196. pantu aizstāj ar šādu pantu:
               “196. pants
               PVN maksā ikviens nodokļa maksātājs vai juridiska persona, kura nav nodokļa maksātāja, bet kura ir identificēta PVN nolūkā, kam sniedz 44. pantā minētos pakalpojumus, ja pakalpojumus sniedz nodokļa maksātājs, kurš neveic uzņēmējdarbību šajā dalībvalstī.”

               8)

               Direktīvas 214. pantu papildina ar šādiem punktiem:

                           “d)

                           ikviens nodokļa maksātājs, kas to attiecīgajā teritorijā saņem pakalpojumus, par ko tam saskaņā ar 196. pantu jāmaksā PVN;

                           e)

                           ikviens nodokļa maksātājs, kas to attiecīgajā teritorijā veic uzņēmējdarbību un sniedz pakalpojumus citas dalībvalsts teritorijā, par ko vienīgi pakalpojumu saņēmējam saskaņā ar 196. pantu jāmaksā PVN.”

               9)

               Direktīvas 262. pantu aizstāj ar šādu pantu:
               “262. pants
               Ikviens PVN nolūkā identificēts nodokļa maksātājs iesniedz kopsavilkuma paziņojumu ar šādu informāciju:

                           a)

                           PVN nolūkā identificēti pircēji, kuriem tas piegādājis preces atbilstīgi 138. panta 1. punktā un 2. punkta c) apakšpunktā paredzētajiem nosacījumiem;

                           b)

                           PVN nolūkā identificētas personas, kurām tas piegādājis preces, kuras šim nodokļa maksātājam piegādātas, veicot preču iegādi Kopienas iekšienē, kā minēts 42. pantā;

                           c)

                           PVN nolūkā identificēti nodokļa maksātāji un juridiskas personas, kas nav nodokļa maksātājas, kuriem tas ir sniedzis pakalpojumus, izņemot tos pakalpojumus, kas ir atbrīvoti no PVN dalībvalstī, kur darījumam uzliek nodokli, un par ko pakalpojumu saņēmējam jāmaksā nodoklis saskaņā ar 196. pantu.”

               10)

               Direktīvas 264. panta 1. punktu groza šādi:

                           a)

                           punkta a) un b) apakšpunktu aizstāj ar šādiem apakšpunktiem:

                                       “a)

                                       nodokļa maksātāja PVN identifikācijas numurs, kas tam ir dalībvalstī, kurā iesniedz kopsavilkuma paziņojumu, un ar kuru tas veicis preču piegādes atbilstīgi 138. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem vai tādu pakalpojumu sniegšanu, kuriem uzliek nodokli, atbilstīgi 44. pantā paredzētajiem nosacījumiem;

                                       b)

                                       preču pircēja vai pakalpojumu saņēmēja PVN identifikācijas numurs, kas tam ir dalībvalstī, kas nav dalībvalsts, kurā iesniedz kopsavilkuma paziņojumu, un ar kuru viņš saņēmis preces vai pakalpojumus;”;

                           b)

                           punkta d) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu:

                                       “d)

                                       par katru preču pircēju vai pakalpojumu saņēmēju – nodokļa maksātāja veikto preču piegāžu kopējā vērtība un sniegto pakalpojumu kopējā vērtība;”.

               11)

               Direktīvas 358. pantu groza šādi:

                           a)

                           2. punktu aizstāj ar šādu punktu:

                                       “2)

                                       “elektroniski pakalpojumi” un “elektroniski sniegti pakalpojumi” ir pakalpojumi, kas minēti 59. panta pirmās daļas k) punktā;”;

                           b)

                           4. punktu aizstāj ar šādu punktu:

                                       “4)

                                       “patēriņa dalībvalsts” ir tā dalībvalsts, attiecībā uz kuru uzskata, ka tajā notiek elektronisko pakalpojumu sniegšana saskaņā ar 58. pantu;”.

               12)

               II pielikuma virsrakstu aizstāj ar šādu virsrakstu:
               “58. PANTĀ UN 59. PANTA PIRMĀS DAĻAS K) PUNKTĀ MINĒTO ELEKTRONISKI SNIEGTO PAKALPOJUMU INDIKATĪVS SARAKSTS”.

         3. pants
   No 2011. gada 1. janvāra Direktīvas 2006/112/EK 53. un 54. pantu aizstāj ar šādiem pantiem:

      “53. pants
      To pakalpojumu sniegšanas vieta un to papildpakalpojumu sniegšanas vieta, kas saistīti ar biļešu iegādi kultūras, mākslas, sporta, zinātnes, izglītības, izklaides vai līdzīgiem pasākumiem, piemēram, gadatirgiem un izstādēm, un ko sniedz nodokļa maksātājam, ir vieta, kur faktiski notiek šie pasākumi.
      54. pants
      1.   To pakalpojumu sniegšanas vieta un to papildpakalpojumu sniegšanas vieta, kas saistīti ar kultūras, mākslas, sporta, zinātnes, izglītības, izklaides vai līdzīgiem pasākumiem, piemēram, gadatirgu un izstāžu rīkošana, tostarp šādu pasākumu rīkotāju sniegto pakalpojumu vieta, un ko sniedz personai, kura nav nodokļa maksātāja, ir vieta, kur faktiski notiek šie pasākumi.
      2.   Šādu pakalpojumu sniegšanas vieta personām, kas nav nodokļa maksātājas, ir vieta, kur faktiski notiek šo pakalpojumu sniegšana:

                  a)

                  palīgdarbības transportēšanas jomā, piemēram, iekraušana, izkraušana, kravu apstrāde un līdzīgas darbības;

                  b)

                  kustama materiālā īpašuma novērtēšana un darbs ar to.”

   4. pants
   No 2013. gada 1. janvāra Direktīvas 2006/112/EK 56. panta 2. punktu aizstāj ar šādu punktu:

      “2.   Transportlīdzekļa iznomāšanas vieta, kas nav īstermiņa iznomāšana, personai, kura nav nodokļa maksātāja, ir vieta, kur ir pakalpojuma saņēmēja saimnieciskās darbības pastāvīgā vieta vai pastāvīgā adrese vai parastā dzīvesvieta.
      Tomēr, ja izpriecu ceļojumu kuģi iznomā uz laiku, kas nav īstermiņa iznomāšana, personai, kura nav nodokļa maksātāja, un šo kuģi ir reāli nodevis pakalpojuma saņēmēja rīcībā pakalpojuma sniedzējs, kurš šo pakalpojumu sniedz no savas uzņēmējdarbības vietas vai pastāvīgās iestādes, kas atrodas šajā vietā, iznomāšanas vieta ir šī minētā vieta.
      3.   Šā panta 1. un 2. punktā “īstermiņa” ir nepārtraukts transportlīdzekļa valdījums vai izmantošana ne ilgāk kā trīsdesmit dienu garumā un, ja tas attiecas uz kuģiem, ne ilgāk kā deviņdesmit dienu garumā.”

   5. pants
   No 2015. gada 1. janvāra Direktīvu 2006/112/EK groza šādi:

               1)

               Direktīvas V sadaļas 3. nodaļas 3. iedaļas 8. apakšiedaļu aizstāj ar šādu:
               “8.   apakšiedaļa
               Telekomunikāciju un apraides pakalpojumu, kā arī elektroniski sniegtu pakalpojumu sniegšana personām, kas nav nodokļa maksātājas
               58. pants
               Šādu personām, kas nav nodokļa maksātājas, sniegtu pakalpojumu sniegšanas vieta ir vieta, kur ir šīs personas saimnieciskās darbības pastāvīgā vieta, pastāvīga adrese vai parastā dzīvesvieta:

                           a)

                           telekomunikāciju pakalpojumi;

                           b)

                           radio un televīzijas apraides pakalpojumi;

                           c)

                           elektroniski sniegti pakalpojumi, jo īpaši II pielikumā minētie pakalpojumi.

                     Ja pakalpojuma sniedzējs un pakalpojuma saņēmējs sazinās pa elektronisko pastu, tas vien nenozīmē, ka sniegtais pakalpojums ir elektroniski sniegts pakalpojums.”

               2)

               Direktīvas 59. panta pirmās daļas i), j) un k) apakšpunktu un otro daļu svītro.

               3)

               Direktīvas 59.a pantu aizstāj ar šādu pantu:
               “59.a pants
               Lai novērstu nodokļa dubultu uzlikšanu, nodokļa neuzlikšanu un konkurences izkropļojumu, dalībvalstis attiecībā uz pakalpojumiem, kuru sniegšanas vietu nosaka 44., 45., 56., 58. un 59. pantā, var:

                           a)

                           uzskatīt šādu pakalpojumu sniegšanas vietu, kas atrodas to teritorijā, par pakalpojumu sniegšanas vietu ārpus Kopienas, ja pakalpojumus faktiski lieto un izmanto ārpus Kopienas;

                           b)

                           uzskatīt šādu pakalpojumu sniegšanas vietu, kas atrodas ārpus Kopienas, par pakalpojumu sniegšanas vietu to teritorijā, ja pakalpojumus faktiski lieto un izmanto to teritorijā.”

               4)

               Direktīvas 59.b pantu svītro.

               5)

               Direktīvas 204. panta 1. punkta trešo daļu aizstāj ar šādu daļu:
               “Tomēr dalībvalstis nevar šā punkta otrajā daļā paredzēto izvēles iespēju piemērot nodokļa maksātājam, kas neveic uzņēmējdarbību Kopienā, kā definēts 358.a panta 1. punktā, un kas ir izvēlējies piemērot īpašo režīmu telekomunikāciju, radio un televīzijas apraides vai elektroniski sniegtiem pakalpojumiem.”

               6)

               Direktīvas XII sadaļas 6. nodaļas virsrakstu aizstāj ar šādu:

               “Īpaši režīmi nodokļa maksātājiem, kas neveic uzņēmējdarbību attiecīgā dalībvalstī un kas sniedz telekomunikāciju, apraides vai elektroniskus pakalpojumus personām, kuras nav nodokļa maksātājas”.

               7)

               Direktīvas 357. pantu svītro.

               8)

               Direktīvas 358. pantu aizstāj ar šādu pantu:
               “358. pants
               Neskarot citus noteikumus Kopienas tiesību aktos, šajā nodaļā piemēro šādas definīcijas:

                           1)

                           “telekomunikāciju pakalpojumi” un “radio un televīzijas apraides pakalpojumi” ir 58. panta pirmās daļas a) un b) apakšpunktā minētie pakalpojumi;

                           2)

                           “elektroniski pakalpojumi” un “elektroniski sniegti pakalpojumi” ir 58. panta pirmās daļas c) apakšpunktā minētie pakalpojumi;

                           3)

                           “patēriņa dalībvalsts” ir tā dalībvalsts, attiecībā uz kuru uzskata, ka tajā notiek telekomunikāciju, apraides vai elektronisko pakalpojumu sniegšana atbilstīgi 58. pantam;

                           4)

                           “PVN deklarācija” ir ziņojums, kurā iekļauta informācija, kas nepieciešama, lai noteiktu katrā dalībvalstī maksājamā PVN summu.”

               9)

               Direktīvas XII sadaļas 6. nodaļas 2. iedaļas virsrakstu aizstāj ar šādu:

               “Īpašs režīms telekomunikāciju, radio un televīzijas apraides vai elektroniskiem pakalpojumiem, ko sniedz nodokļa maksātāji, kas neveic uzņēmējdarbību Kopienā”.

               10)

               Direktīvas XII sadaļas 6. nodaļas 2. iedaļā pievieno šādu pantu:
               “358.a pants
               Neskarot citus Kopienas noteikumus, šajā iedaļā piemēro šādas definīcijas:

                           1)

                           “nodokļa maksātājs, kas neveic uzņēmējdarbību Kopienā” ir nodokļa maksātājs, kuram Kopienā nav saimnieciskās darbības pastāvīgas vietas un pastāvīgas iestādes un kuram nav cita pienākuma būt identificētam PVN nolūkā;

                           2)

                           “identifikācijas dalībvalsts” ir dalībvalsts, kurai nodokļa maksātājs, kas neveic uzņēmējdarbību Kopienā, izvēlas paziņot, kad tas saskaņā ar šīs iedaļas noteikumiem Kopienas teritorijā sāk darboties kā nodokļa maksātājs.”

               11)

               Direktīvas 359. līdz 365. pantu aizstāj ar šādiem pantiem:
               “359. pants
               Dalībvalstis atļauj izmantot šo īpašo režīmu jebkuram nodokļa maksātājam, kurš neveic uzņēmējdarbību Kopienā un kurš sniedz telekomunikāciju, radio un televīzijas apraides vai elektroniskus pakalpojumus personai, kas nav nodokļa maksātāja un kas veic uzņēmējdarbību dalībvalstī vai kam tajā ir pastāvīgā adrese vai parastā dzīvesvieta. Šo režīmu piemēro visiem šādiem Kopienā sniegtajiem pakalpojumiem.
               360. pants
               Nodokļa maksātājs, kas neveic uzņēmējdarbību Kopienā, paziņo identifikācijas dalībvalstij, kad tas sāk savu darbību kā nodokļa maksātājs, kā arī to, kad tas šo darbību izbeidz vai maina tā, ka tas vairs neatbilst attiecīgajiem nosacījumiem, lai varētu izmantot šo īpašo režīmu. Šo informāciju viņš paziņo elektroniski.
               361. pants
               1.   Informācijā, kuru nodokļa maksātājs, kas neveic uzņēmējdarbību Kopienā, paziņo identifikācijas dalībvalstij, sākot savu darbību kā nodokļa maksātājs, ir šādi identifikācijas dati:

                           a)

                           vārds vai nosaukums;

                           b)

                           pasta adrese;

                           c)

                           elektroniskās adreses, ietverot tīmekļa vietnes;

                           d)

                           attiecīgās valsts nodokļa maksātāja reģistrācijas numurs, ja tāds ir;

                           e)

                           apliecinājums, ka persona nav Kopienā identificēta PVN nolūkā.

                     2.   Nodokļa maksātājs, kas neveic uzņēmējdarbību Kopienā, identifikācijas dalībvalstij paziņo par jebkādām izmaiņām sniegtajā informācijā.
               362. pants
               Identifikācijas dalībvalsts nodokļa maksātājam, kas neveic uzņēmējdarbību Kopienā, piešķir individuālu PVN identifikācijas numuru un paziņo to viņam elektroniski. Pamatojoties uz identifikācijas nolūkā sniegtajiem datiem, patēriņa dalībvalstis var izmantot savas identifikācijas sistēmas.
               363. pants
               Turpmāk norādītajos gadījumos identifikācijas dalībvalsts svītro nodokļa maksātāju no identifikācijas reģistra:

                           a)

                           ja viņš paziņo šai dalībvalstij, ka vairs nesniedz telekomunikāciju, apraides vai elektroniskus pakalpojumus;

                           b)

                           ja kādas citas pazīmes liek uzskatīt, ka viņa darbība, par kuru uzliek nodokli, ir beigusies;

                           c)

                           ja viņš vairs neatbilst nosacījumiem, kas nepieciešami šā īpašā režīma izmantošanai;

                           d)

                           ja viņš pastāvīgi neievēro noteikumus attiecībā uz šo īpašo režīmu.

                     364. pants
               Nodokļa maksātājs, kas neveic uzņēmējdarbību Kopienā, elektroniski iesniedz identifikācijas dalībvalstij pievienotās vērtības nodokļa deklarāciju par katru kalendārā gada ceturksni neatkarīgi no tā, vai tas ir vai nav sniedzis telekomunikāciju, apraides vai elektroniskus pakalpojumus. Deklarāciju iesniedz 20 dienās pēc tā taksācijas perioda beigām, uz kuru attiecas deklarācija.
               365. pants
               PVN deklarācijā norāda identifikācijas numuru un – attiecībā uz katru patēriņa dalībvalsti, kur maksājams PVN, – taksācijas periodā sniegto telekomunikāciju, radio un televīzijas apraides un elektronisko pakalpojumu kopējo vērtību bez PVN, kā arī kopējo attiecīgā PVN summu atbilstoši katrai PVN likmei. Deklarācijā norāda arī piemērojamās PVN likmes un maksājamā PVN kopējo summu.”

               12)

               Direktīvas 366. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:
               “1.   PVN deklarāciju sagatavo euro valūtā.
               Dalībvalstis, kuras nav pieņēmušas euro, var noteikt, ka PVN deklarāciju sagatavo šo valstu valūtā. Ja piegādes veiktas citās valūtās, nodokļa maksātājs, kas neveic uzņēmējdarbību Kopienā, aizpildot PVN deklarāciju, izmanto valūtas maiņas kursu, kas bija spēkā taksācijas perioda pēdējā dienā.”

               13)

               Direktīvas 367. un 368. pantu aizstāj ar šādiem pantiem:
               “367. pants
               Nodokļa maksātājs, kas neveic uzņēmējdarbību Kopienā, maksā PVN, norādot uz attiecīgo PVN deklarāciju, PVN deklarācijas iesniegšanas laikā vai vēlākais – beidzoties termiņam, kura laikā deklarācija jāiesniedz.
               Maksājumu veic identifikācijas dalībvalsts noteiktā bankas kontā, kurš denominēts euro. Dalībvalstis, kas nav pieņēmušas euro, var prasīt, lai maksājumu veic bankas kontā, kas denominēts attiecīgās valsts valūtā.
               368. pants
               Nodokļa maksātājs, kas neveic uzņēmējdarbību Kopienā un kurš izmanto šo īpašo režīmu, nevar atskaitīt PVN saskaņā ar 168. pantu. Neskarot Direktīvas 86/560/EEK 1. panta 1. punktu, šādam nodokļa maksātājam atmaksāšanu veic saskaņā ar minēto direktīvu. Direktīvas 86/560/EEK 2. panta 2. un 3. punktu, kā arī 4. panta 2. punktu nepiemēro atmaksāšanai, kas saistīta ar telekomunikāciju, radio un televīzijas apraides vai elektroniskiem pakalpojumiem, uz kuriem attiecas šis īpašais režīms.”

               14)

               Direktīvas 369. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:
               “1.   Nodokļa maksātājs, kas neveic uzņēmējdarbību Kopienā, veic uzskaiti par darījumiem, uz kuriem attiecas šis īpašais režīms. Šī uzskaite ir pietiekami detalizēta, lai patēriņa dalībvalsts nodokļu administrācija varētu pārbaudīt, vai PVN deklarācija ir pareiza.”

               15)

               Direktīvas XII sadaļas 6. nodaļai pievieno šādu 3. iedaļu:
               “3.   iedaļa
               Īpašs režīms telekomunikāciju, radio un televīzijas apraides vai elektroniskiem pakalpojumiem, ko sniedz nodokļa maksātāji, kas veic uzņēmējdarbību Kopienā, bet to neveic patēriņa dalībvalstī
               369.a pants
               Neskarot citus noteikumus Kopienas tiesību aktos, šajā iedaļā piemēro šādas definīcijas:

                           1)

                           “nodokļa maksātājs, kas neveic uzņēmējdarbību patēriņa dalībvalstī” ir nodokļa maksātājs, kuram Kopienā ir saimnieciskās darbības pastāvīga vieta vai pastāvīga iestāde, bet kuram patēriņa dalībvalsts teritorijā nav saimnieciskās darbības pastāvīgas vietas un pastāvīgas iestādes;

                           2)

                           “identifikācijas dalībvalsts” ir dalībvalsts, kurā nodokļa maksātājs veic uzņēmējdarbību, vai, ja tas veic uzņēmējdarbību ārpus Kopienas, tad dalībvalsts, kurā tam ir pastāvīga iestāde.

                     Ja nodokļa maksātājs neveic uzņēmējdarbību Kopienā, bet viņam tur ir vairākas iestādes, tad identifikācijas dalībvalsts ir dalībvalsts, kurā atrodas pastāvīga iestāde un kuru nodokļa maksātājs ir norādījis kā dalībvalsti, kurā viņš izmanto īpašo režīmu. Šis lēmums nodokļa maksātājam uzliek saistības attiecīgajā kalendārajā gadā un uz diviem nākamajiem gadiem.
               369.b pants
               Dalībvalstis atļauj izmantot šo īpašo režīmu jebkuram nodokļa maksātājam, kurš neveic uzņēmējdarbību patēriņa dalībvalstī un kurš sniedz telekomunikāciju, radio un televīzijas apraides vai elektroniskus pakalpojumus personai, kas nav nodokļa maksātāja un kas veic uzņēmējdarbību tajā dalībvalstī vai kam tajā ir pastāvīgā adrese vai parastā dzīvesvieta. Šo režīmu piemēro visiem šiem Kopienā sniegtajiem pakalpojumiem.
               369.c pants
               Nodokļa maksātājam, kas neveic uzņēmējdarbību patēriņa dalībvalstī, jāpaziņo identifikācijas dalībvalstij, kad tas sāk vai beidz savu darbību kā nodokļa maksātājs, kā arī par attiecīgām izmaiņām, kuru rezultātā darbība vairs neatbilst attiecīgajiem nosacījumiem, lai varētu izmantot šo īpašo režīmu. Šo informāciju viņš paziņo elektroniski.
               369.d pants
               Nodokļa maksātājs, kas izmanto šo īpašo režīmu, attiecībā uz darījumiem, kuriem, pamatojoties uz šo režīmu, uzliek nodokli, PVN nolūkā ir identificēts tikai identifikācijas dalībvalstī. Šim nolūkam dalībvalsts izmanto individuālo PVN identifikācijas numuru, kas jau ir piešķirts nodokļa maksātājam saistībā ar tā pienākumiem atbilstīgi iekšējai sistēmai.
               Pamatojoties uz identifikācijai izmantoto informāciju, patēriņa dalībvalstis var uzturēt pašas savas identifikācijas sistēmas.
               369.e pants
               Identifikācijas dalībvalsts izslēdz nodokļa maksātāju, kas neveic uzņēmējdarbību patēriņa dalībvalstī, no īpašā režīma visos šādos gadījumos:

                           a)

                           ja viņš paziņo, ka vairs nesniedz telekomunikāciju, radio un televīzijas apraides vai elektroniskus pakalpojumus;

                           b)

                           ja kādas citas pazīmes liek uzskatīt, ka viņa darbība, par kuru uzliek nodokli un uz kuru attiecas šis īpašais režīms, ir beigusies;

                           c)

                           ja viņš vairs neatbilst nosacījumiem, kas nepieciešami šā īpašā režīma izmantošanai;

                           d)

                           ja viņš pastāvīgi neievēro noteikumus attiecībā uz šo īpašo režīmu.

                     369.f pants
               Nodokļa maksātājs, kas neveic uzņēmējdarbību patēriņa dalībvalstī, elektroniski iesniedz identifikācijas dalībvalstij PVN deklarāciju par katru kalendārā gada ceturksni neatkarīgi no tā, vai tas ir vai nav sniedzis telekomunikāciju, radio un televīzijas apraides vai elektroniskus pakalpojumus. Deklarāciju iesniedz 20 dienu laikā pēc tā taksācijas perioda beigām, uz kuru attiecas deklarācija.
               369.g pants
               PVN deklarācijā norāda identifikācijas numuru, kas minēts 369.d pantā, un – attiecībā uz katru patēriņa dalībvalsti, kur maksājams PVN, – taksācijas periodā sniegto telekomunikāciju, radio un televīzijas apraides vai elektronisku pakalpojumu kopējo vērtību bez PVN, kā arī kopējo attiecīgā PVN summu atbilstoši PVN likmēm. Deklarācijā norāda arī piemērojamās PVN likmes un maksājamā PVN kopējo summu.
               Ja nodokļa maksātājam ir viena vai vairākas pastāvīgas iestādes dalībvalstī, kas nav identifikācijas dalībvalsts, no kuras sniedz pakalpojumus, PVN deklarācijā – papildus pirmajā daļā minētajai informācijai – iekļauj informāciju par sniegto telekomunikāciju, radio un televīzijas apraides vai elektronisku pakalpojumu kopējo vērtību, uz ko attiecas šis īpašais režīms; šo informāciju līdz ar individuālo PVN identifikācijas numuru vai nodokļa maksātāja reģistrācijas numuru norāda attiecībā uz katru dalībvalsti, kurā nodokļa maksātājam ir pastāvīga iestāde, un sadala pa patēriņa dalībvalstīm.
               369.h pants
               1.   PVN deklarāciju sagatavo euro valūtā.
               Dalībvalstis, kuras nav pieņēmušas euro, var noteikt, ka PVN deklarāciju sagatavo šo valstu valūtā. Ja pakalpojumu sniegšana veikta citās valūtās, nodokļa maksātājs, kas neveic uzņēmējdarbību patēriņa dalībvalstī, aizpildot PVN deklarāciju, izmanto valūtas maiņas kursu, kas bija spēkā taksācijas perioda pēdējā dienā.
               2.   Konvertāciju veic, piemērojot valūtas maiņas kursus, kurus Eiropas Centrālā banka publicējusi attiecīgajai dienai vai, ja attiecīgajai dienai nav šādas publikācijas, tad nākamajai publikācijas dienai.
               369.i pants
               Nodokļa maksātājs, kas neveic uzņēmējdarbību patēriņa dalībvalstī, maksā PVN, norādot uz attiecīgo PVN deklarāciju, PVN deklarācijas iesniegšanas laikā vai vēlākais – beidzoties termiņam, kura laikā deklarācija jāiesniedz.
               Maksājumu veic identifikācijas dalībvalsts noteiktā bankas kontā, kurš denominēts euro. Dalībvalstis, kas nav pieņēmušas euro, var prasīt, lai maksājumu veic bankas kontā, kas denominēts attiecīgās valsts valūtā.
               369.j pants
               Nodokļa maksātājs, kas neveic uzņēmējdarbību patēriņa dalībvalstī un kas izmanto šo īpašo režīmu, attiecībā uz viņa darbību, kurai uzliek nodokli un uz kuru attiecas šis režīms, nevar atskaitīt PVN saskaņā ar 168. pantu. Neskarot Direktīvas 2008/9/EK 2. panta 1. punktu un 3. pantu, šādam nodokļa maksātājam piemēro nodokļa atmaksāšanu saskaņā ar minēto direktīvu.
               Ja nodokļa maksātājs, kas neveic uzņēmējdarbību patēriņa dalībvalstī un kas izmanto šo īpašo režīmu, patēriņa dalībvalstī veic arī darbības, uz kurām neattiecas īpašais režīms un saistībā ar kurām viņam ir jābūt identificētam PVN nolūkā, tad šim nodokļa maksātājam PVN deklarācijā, kas jāiesniedz saskaņā ar 250. pantu, ir jāatskaita PVN attiecībā uz darbībām, kurām uzliek nodokli un uz kurām attiecas šis režīms.
               369.k pants
               1.   Nodokļa maksātājs, kas neveic uzņēmējdarbību patēriņa dalībvalstī, veic darījumu uzskaiti, uz kuriem attiecas šis īpašais režīms. Šai uzskaitei jābūt pietiekami detalizētai, lai patēriņa dalībvalsts nodokļu administrācija varētu pārbaudīt, vai PVN deklarācija ir pareiza.
               2.   Šā panta 1. punktā minēto uzskaiti pēc pieprasījuma elektroniski dara pieejamu patēriņa dalībvalstij un identifikācijas dalībvalstij.
               Uzskaiti glabā desmit gadus pēc tā gada 31. decembra, kad darījums veikts.”

               16)

               Direktīvas II pielikuma virsrakstu aizstāj ar šādu:
               “58. PANTA PIRMĀS DAĻAS C) PUNKTĀ MINĒTO ELEKTRONISKI SNIEGTO PAKALPOJUMU INDIKATĪVS SARAKSTS”.

         6. pants
   Komisija līdz 2014. gada 31. decembrim iesniedz ziņojumu par to, vai ir iespējams efektīvi piemērot 5. pantā paredzēto noteikumu par telekomunikāciju, radio un televīzijas apraides, kā arī elektronisko pakalpojumu sniegšanu personām, kas nav nodokļa maksātājas, un par to, vai šis noteikums vēl aizvien atbilst tā laika vispārējai politikai par pakalpojumu sniegšanas vietu.
   7. pants
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai attiecīgi paredzētos datumos nodrošinātu atbilstību šīs direktīvas 1. līdz 5. pantam.
   Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju. Kad dalībvalstis pieņem šos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstis Komisijai dara zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   8. pants
   Šī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   9. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2008. gada 12. februārī

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         A. BAJUK

      (1)  OV C 104 E, 30.4.2004., 143. lpp. un 2006. gada 16. maija Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).

      (2)  OV C 117, 30.4.2004., 15. lpp. un OV C 195, 18.8.2006., 54. lpp.

      (3)  OV L 347, 11.12.2006., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2007/75/EK (OV L 346, 29.12.2007., 13. lpp.).

      (4)  OV C 321, 31.12.2003., 1. lpp.

      (5)  Padomes Trīspadsmitā direktīva 86/560/EEK (1986. gada 17. novembris) par dalībvalstu likumu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem – pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšana nodokļiem pakļautām personām, kas nav reģistrētas Kopienas teritorijā (OV L 326, 21.11.1986., 40. lpp.).

      (6)  Padomes Direktīva 2008/9/EK (2008. gada 12. februāris), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Direktīvā 2006/112/EK paredzētajai pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļa maksātājiem, kas neveic uzņēmējdarbību attiecīgās valsts teritorijā, bet veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī (OV L 44, 20.2.2008., 23. lpp.).”


title: Komisijas Direktīva 2012/22/ES ( 2012. gada 22. augusts ), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/8/EK, lai iekļautu tās I pielikumā aktīvo vielu DDA karbonātu  Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               23.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 227/7

         KOMISIJAS DIREKTĪVA 2012/22/ES
   (2012. gada 22. augusts),
   ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/8/EK, lai iekļautu tās I pielikumā aktīvo vielu DDA karbonātu
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvu 98/8/EK par biocīdo produktu laišanu tirgū (1) un jo īpaši tās 11. panta 4. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Apvienotā Karaliste 2007. gada 17. janvārī saņēma pieteikumu no Lonza atbilstīgi Direktīvas 98/8/EK 11. panta 1. punktam saistībā ar aktīvās vielas DDA karbonāta iekļaušanu minētās direktīvas I pielikumā izmantošanai koksnes konservantos, kas ir Direktīvas 98/8/EK V pielikumā definētais 8. produktu veids. DDA karbonāts Direktīvas 98/8/EK 34. panta 1. punktā minētajā dienā nebija laists tirgū kā biocīda produkta aktīvā viela.

               (2)

               Pēc novērtējuma veikšanas Apvienotā Karaliste 2010. gada 11. novembrī Komisijai iesniedza ziņojumu un attiecīgu ieteikumu.

               (3)

               Dalībvalstis un Komisija izskatīja ziņojumu Biocīdo produktu pastāvīgajā komitejā 2012. gada 2. martā un secinājumus iekļāva novērtējuma ziņojumā.

               (4)

               Veikto novērtējumu rezultāti liecina, ka biocīdie produkti, kurus izmanto kā koksnes konservantus un kuri satur DDA karbonātu, varētu atbilst Direktīvas 98/8/EK 5. pantā noteiktajām prasībām. Tāpēc ir lietderīgi DDA karbonātu iekļaut minētās direktīvas I pielikumā izmantošanai 8. veida produktos.

               (5)

               Savienības līmenī nav novērtēti visi iespējamie lietojumi. Piemēram, netika vērtēts neprofesionāls lietojums. Tāpēc ir lietderīgi noteikt, ka dalībvalstis izvērtē tos lietojumus vai iedarbības scenārijus un tos riskus attiecībā uz cilvēku populācijām un vides segmentiem, kuri nav pārstāvēti Savienības līmenī veiktajā riska novērtējumā, un atļauju piešķiršanas procesā nodrošina to, ka tiek veikti pienācīgi pasākumi vai paredzēti īpaši nosacījumi, lai identificētos riskus samazinātu līdz pieņemamam līmenim.

               (6)

               Ņemot vērā cilvēka veselībai konstatēto apdraudējumu, attiecībā uz rūpnieciskiem lietotājiem ir lietderīgi prasīt, lai tiktu paredzētas drošas darba metodes un produktus lietotu tikai ar atbilstošiem individuālās aizsardzības līdzekļiem, ja vien pieteikumā par atļauju izmantot produktu nav uzskatāmi parādīts, ka ir citi līdzekļi, ar kuriem apdraudējumu var samazināt līdz pieņemamam līmenim.

               (7)

               Ņemot vērā videi identificētos riskus ūdens un zemes segmentā, ir lietderīgi noteikt, ka rūpnieciskais pielietojums notiek slēgtā teritorijā vai uz stingras necaurlaidīgas pamatnes ar aizsargsienu, ka tikko apstrādāta koksne pēc apstrādes uzglabājama nojumē un/vai uz stingras necaurlaidīgas pamatnes un ka nopilējušie vai notecējušie produkti, ko izmanto kā koksnes konservantus un kas satur DDA karbonātu, tiek savākti atkārtotai izmantošanai vai iznīcināšanai.

               (8)

               Tika identificēti nepieņemami riski videi situācijās, kad koksne, kas ar DDA karbonātu tikusi apstrādāta, izmantojot iemērkšanas paņēmienu, ir pastāvīgi pakļauta laikapstākļu iedarbībai vai bieži samirkst (3. lietojuma klase saskaņā ar ESAO definīciju (2)) un kad koksne, kas apstrādāta ar DDA karbonātu, tiek izmantota āra būvēm ūdens tuvumā vai virs ūdens (scenārijs “tilts” 3. lietojuma klasē saskaņā ar ESAO definīciju (3)) vai ir saskarē ar saldūdeni (4.b lietojuma klase saskaņā ar ESAO definīciju (4)). Ir lietderīgi noteikt, ka produktus nav atļauts lietot tādas koksnes apstrādei, kura paredzēta minētajiem lietojumiem, ja vien netiek iesniegti dati, kuri apliecina, ka produkts atbildīs Direktīvas 98/8/EK 5. panta un VI pielikuma prasībām, vajadzības gadījumā piemērojot pienācīgus risku mazināšanas pasākumus.

               (9)

               Šīs direktīvas noteikumi būtu jāpiemēro vienlaicīgi visās dalībvalstīs, lai nodrošinātu vienādu attieksmi pret Savienības tirgū esošajiem 8. produktu veida biocīdajiem produktiem, kuri kā aktīvo vielu satur DDA karbonātu, un kopumā veicinātu biocīdo produktu tirgus sekmīgu darbību.

               (10)

               Pirms aktīvās vielas iekļaušanas Direktīvas 98/8/EK I pielikumā jāatvēl pietiekami ilgs laiks, lai dalībvalstīs stātos spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības.

               (11)

               Tādēļ atbilstīgi jāgroza Direktīva 98/8/EK.

               (12)

               Šajā direktīvā noteiktie pasākumi ir saskaņā ar Biocīdo produktu pastāvīgās komitejas atzinumu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 98/8/EK I pielikumu groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.
   2. pants
   1.   Dalībvalstis vēlākais līdz 2013. gada 31. janvārim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības.
   Dalībvalstis piemēro minētos tiesību aktus no 2013. gada 1. februāra.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2012. gada 22. augustā

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētājs

         José Manuel BARROSO

      (1)  OV L 123, 24.4.1998., 1. lpp.

      (2)  ESAO ar emisiju iedarbības scenārijiem saistītie dokumenti (OECD series on emission scenario documents), Nr. 2, Emisiju iedarbības scenārijs attiecībā uz koksnes konservantiem (Emission Scenario Document for Wood Preservatives), 2. daļa, 64. lpp.

      (3)  Turpat.

      (4)  Turpat.

      PIELIKUMS
      Direktīvas 98/8/EK I pielikumā pievieno šādu ierakstu:

                     Nr.

                     Vispārpieņemtais nosaukums

                        IUPAC nosaukums,
                     identifikācijas numuri

                     Aktīvās vielas minimālā tīrības pakāpe tirgū laižamā biocīdā produktā

                     Iekļaušanas datums

                     Termiņš, līdz kuram jānodrošina atbilstība 16. panta 3. punkta prasībām (izņemot produktus, kas satur vairākas aktīvās vielas, kuriem termiņu, līdz kuram jānodrošina atbilstība 16. panta 3. punktam, nosaka pēc pēdējā iekļaušanas lēmuma, kas attiecas uz aktīvajām vielām to sastāvā)

                     Iekļaušanas termiņa beigu datums

                     Produkta veids

                     Īpaši noteikumi (1)

                     “58

                     DDA karbonāts

                     Reakcijas masa, kas satur N,N-didecil-N,N-dimetilamonija karbonātu un N,N-didecil-N,N-dimetilamonija bikarbonātu
                     EK Nr. 451-900-9

                        CAS Nr. 894406-76-9

                     Sausnas masa: 740 g/kg

                     2013. gada 1. februāris

                     Nepiemēro

                     2023. gada 31. janvārī

                     8

                     Savienības līmenī veiktais riska novērtējums neaptvēra visus iespējamos lietojumus; daži lietojumi, piemēram, neprofesionāls lietojums, netika iekļauti. Novērtējot pieteikumu par atļauju izmantot produktu saskaņā ar 5. pantu un VI pielikumu, dalībvalstis – ja tas nepieciešams attiecībā uz konkrēto produktu – izvērtē tos lietojumus vai iedarbības scenārijus un tos riskus attiecībā uz cilvēku populācijām un vides segmentiem, kas nav pārstāvēti Savienības līmenī veiktajā riska novērtējumā.
                     Dalībvalstis nodrošina, ka atļaujas piešķir ar šādiem nosacījumiem:

                                 1)

                                 rūpnieciskiem lietotājiem ir paredzētas drošas darba metodes un produktus lieto tikai ar atbilstošiem individuālās aizsardzības līdzekļiem, ja vien pieteikumā par atļauju izmantot produktu nav uzskatāmi parādīts, ka ir citi līdzekļi, ar kuriem apdraudējumu var samazināt līdz pieņemamam līmenim;

                                 2)

                                 atļauto produktu marķējumā un, vajadzības gadījumā, drošības datu lapās norāda, ka rūpnieciskais pielietojums notiek slēgtā teritorijā vai uz stingras necaurlaidīgas pamatnes ar aizsargsienu, ka tikko apstrādāta koksne pēc apstrādes uzglabājama nojumē un/vai uz stingras necaurlaidīgas pamatnes, lai novērstu tiešu noplūdi augsnē vai ūdenī, un ka nopilējušie vai notecējušie produkti tiek savākti atkārtotai izmantošanai vai iznīcināšanai;

                                 3)

                                 produktus nav atļauts izmantot tādas koksnes apstrādei, kura būs saskarē ar saldūdeni vai kura tiks izmantota āra būvēm ūdens tuvumā vai virs ūdens, vai tādas koksnes apstrādei ar iemērkšanas paņēmienu, kas tiks pastāvīgi pakļauta laikapstākļu iedarbībai vai bieži samirks, ja vien netiek iesniegti dati, kuri apliecina, ka produkts atbildīs 5. panta un VI pielikuma prasībām, vajadzības gadījumā piemērojot pienācīgus risku mazināšanas pasākumus.”

         (1)  Par VI pielikuma vienoto principu īstenošanu, novērtēšanas ziņojumu saturu un to secinājumiem sk. Komisijas tīmekļa vietnē: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm.


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/22/EK ( 2006. gada 15. marts ) par minimālajiem nosacījumiem Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 un Nr. 3821/85 īstenošanai saistībā ar sociālās jomas tiesību aktiem attiecībā uz darbībām autotransporta jomā un par Padomes Direktīvas 88/599/EEK atcelšanu   (Dokuments attiecas uz EEZ) - Dikjarazzjonijiet

text:
               11.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 102/35

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2006/22/EK

   (2006. gada 15. marts)
   par minimālajiem nosacījumiem
   Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 un Nr. 3821/85 īstenošanai saistībā ar sociālās jomas tiesību aktiem attiecībā uz darbībām autotransporta jomā un par Padomes Direktīvas 88/599/EEK atcelšanu
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 71. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   apspriedusies ar Reģionu komiteju,
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (2), ņemot vērā Samierināšanas komitejas 2005. gada 8. decembrī apstiprināto tekstu,
   tā kā:

               (1)

               gan Padomes Regula (EEK) Nr. 3820/85 (1985. gada 20. decembris) par dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz autotransportu (3), gan Padomes Regula (EEK) Nr. 3821/85 (1985. gada 20. decembris) par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā (4), gan Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/15/EK (2002. gada 11. marts) par darba laika organizēšanu personām, kas ir autotransporta apkalpes locekļi (5), ir svarīgas iekšzemes transporta pakalpojumu kopējā tirgus izveidei, satiksmes drošībai un darba apstākļiem.

               (2)

               Baltajā grāmatā “Eiropas transporta politika 2010. gadam: laiks izlemt” Komisija norādīja uz nepieciešamību pastiprināt pārbaudes un sankcijas, īpaši sociālās jomas tiesību aktos attiecībā uz darbībām autotransporta jomā, un sevišķi nepieciešamību palielināt pārbaužu skaitu, veicināt sistemātisku informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm, koordinēt kontroli un veicināt kontroles darbinieku apmācību.

               (3)

               Tādēļ ir nepieciešams nodrošināt autotransporta sociālo noteikumu pareizu piemērošanu un saskaņotu interpretāciju, nosakot minimālās prasības vienotai un efektīvai pārbaudei, ko dalībvalstis veic, lai kontrolētu attiecīgo noteikumu ievērošanu. Šīm pārbaudēm būtu jānodrošina pārkāpumu samazināšanās un profilakse. Turklāt būtu jāievieš mehānisms, kas nodrošina to, ka uzņēmumi ar augstu riska novērtējumu tiktu pārbaudīti rūpīgāk un daudz biežāk.

               (4)

               Riski, kas rodas no transportlīdzekļu vadītāju noguruma, būtu jārisina ar Direktīvas 2002/51/EK īstenošanu.

               (5)

               Šajā direktīvā paredzētajiem pasākumiem būtu ne vien jāpaaugstina satiksmes drošība, bet arī jāveicina darba apstākļu saskaņošana Kopienā un jāsekmē vienlīdzīgas iespējas.

               (6)

               Analogo tahogrāfu aizstāšana ar digitālajiem tahogrāfiem pakāpeniski ļaus pārbaudīt lielāku datu apjomu daudz ātrāk un daudz precīzāk, un tāpēc dalībvalstis pakāpeniski spēs veikt arvien vairāk pārbaužu. Pārbaužu kontekstā to pārbaudīto dienu procentuālais īpatsvars, kuras ir nostrādājuši transportlīdzekļu vadītāji, ko skar sociālo tiesību aktu piemērošanas joma, tāpēc būtu pakāpeniski jāpalielina līdz 4 %.

               (7)

               Attiecībā uz pārbaudes sistēmām mērķim ir jābūt panākt to, ka valstu sistēmas attīstās, tiecoties uz savietojamību un praktisku izmantojamību Eiropas mērogā.

               (8)

               Visām kontroles struktūrvienībām vajadzētu būt pieejamām pietiekamām standartierīcēm un attiecīgām juridiskām pilnvarām, lai ļautu tām efektīvi veikt savus pienākumus.

               (9)

               Neskarot šajā direktīvā paredzēto uzdevumu pareizu veikšanu, dalībvalstīm būtu jācenšas nodrošināt, ka pārbaudes uz ceļiem tiek veiktas efektīvi un ātri, lai pārbaudi pabeigtu pēc iespējas ātrāk un lai pēc iespējas mazāk aizkavētu transportlīdzekļa vadītāju.

               (10)

               Katrā dalībvalstī vajadzētu būt vienai struktūrai, kas atbild par sadarbību ar citām attiecīgām kompetentām iestādēm Kopienā. Šai struktūrai būtu arī jāvāc attiecīgi statistikas dati. Tāpat dalībvalstīm savā teritorijā būtu jāīsteno arī saskaņota nacionālā kontroles stratēģija, un tās var norīkot vienu struktūru, lai koordinētu stratēģijas īstenošanu.

               (11)

               Sadarbību starp dalībvalstu kontroles iestādēm būtu turpmāk jāveicina, izmantojot saskaņotas pārbaudes, kopīgas apmācību iniciatīvas, informācijas elektronisko apmaiņu, kā arī zināšanu un pieredzes apmaiņu.

               (12)

               Izmantojot dalībvalstu kontroles iestāžu forumu, būtu jāveicina un jāsekmē labākā prakse kontroles darbībās attiecībā uz autopārvadājumiem, jo īpaši nodrošinot saskaņotu pieeju transportlīdzekļa vadītāja ikgadējā atvaļinājuma vai slimības atvaļinājuma apstiprinājuma izsniegšanas jomā.

               (13)

               Šīs direktīvas īstenošanai vajadzīgie pasākumi būtu jāpieņem saskaņā ar Padomes Lēmumu 1999/468/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (6).

               (14)

               ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķi – proti, ieviest skaidrus kopīgus noteikumus par minimālajiem nosacījumiem, lai pārbaudītu Regulas (EEK) Nr. 3820/85 un Regulas (EEK) Nr. 3821/85, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 561/2006 (2006. gada 15. marts) ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 (7) pareizu un vienveidīgu īstenošanu – nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka – ņemot vērā vajadzību pēc saskaņotas transnacionālas darbības – šo mērķi var labāk sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šā mērķa sasniegšanai.

               (15)

               Tāpēc būtu jāatceļ Padomes Direktīva 88/599/EEK (8) par standarta pārbaudes procedūrām, lai īstenotu Regulu (EEK) Nr. 3820/85 un Regulu (EEK) Nr. 3821/85,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Temats
   Ar šo direktīvu paredz minimālos nosacījumus Regulas (EEK) Nr. 3820/85 un Regulas (EEK) Nr. 3821/85 īstenošanai.
   2. pants
   Pārbaudes sistēmas
   1.   Dalībvalstis ievieš atbilstīgu un regulāru pārbaužu sistēmu, lai gan uz ceļiem, gan uzņēmumu telpās nodrošinātu pareizu un konsekventu īstenošanu, kā minēts 1. pantā, attiecībā uz visām transporta kategorijām.
   Katru gadu plaši pārbauda raksturīgās grupas, kurās pārstāvēti apkalpes locekļi, transportlīdzekļu vadītāji, uzņēmumi un transportlīdzekļi visās transporta kategorijās, uz kurām attiecas Regulas (EEK) Nr. 3820/85 un Nr. 3821/85.
   Dalībvalstis nodrošina, ka to teritorijā īsteno saskaņotu nacionālo kontroles stratēģiju. Tālab dalībvalstis var izraudzīties struktūru, kas koordinē darbības, kuras veic saskaņā ar 4. un 6. pantu, un šādā gadījumā par to informē Komisiju un pārējās dalībvalstis.
   2.   Tiktāl, ciktāl tas vēl nav paveikts, dalībvalstis vēlākais līdz 2007. gada 1. maijam nodrošina pilnvarotiem inspektoriem attiecīgas juridiskās pilnvaras, lai viņi varētu pareizi izpildīt savus pārbaudes pienākumus, kā paredzēts šajā direktīvā.
   3.   Katra dalībvalsts pārbaudes organizē tā, lai no 2006. gada 1. maija tiktu aptverts vismaz 1 % dienu, ko strādā to transportlīdzekļu vadītāji, uz kuriem attiecas Regulas (EEK) Nr. 3820/85 un Nr. 3821/85. No 2008. gada 1. janvāra šis procentuālais īpatsvars tiks palielināts līdz vismaz 2 % un no 2010. gada 1. janvāra – līdz vismaz 3 %.
   No 2012. gada 1. janvāra Komisija saskaņā ar 12. panta 2. punktā minēto procedūru šo minimālo procentu var paaugstināt līdz 4 %, ja saskaņā ar 3. pantu savāktā statistika rāda, ka vidēji vairāk nekā 90 % no visiem pārbaudītajiem transportlīdzekļiem ir aprīkoti ar digitālo tahogrāfu. Pieņemot lēmumu, Komisija ņem vērā arī esošo kontroles pasākumu efektivitāti, jo īpaši digitālā tahogrāfa datu pieejamību uzņēmumu telpās.
   Vismaz 15 % no kopējā pārbaudīto darba dienu skaita ir jāpārbauda uz ceļiem un vismaz 30 % – uzņēmumu telpās. No 2008. gada 1. janvāra vismaz 30 % no kopējā pārbaudīto darba dienu skaita ir jāpārbauda uz ceļiem un vismaz 50 % – uzņēmumu telpās.
   4.   Informācija, kas iesniegta Komisijai saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 3820/85 16. panta 2. punktu, ietver to transportlīdzekļu vadītāju skaitu, kas pārbaudīti uz ceļiem, uzņēmumu telpās veikto pārbaužu skaitu, pārbaudīto darba dienu skaitu, kā arī konstatēto pārkāpumu skaitu un veidu, norādot, vai tika pārvadāti pasažieri vai kravas.
   3. pants
   Statistika
   Dalībvalstis nodrošina, ka apkopotā statistika par pārbaudēm, kas organizētas saskaņā ar 2. panta 1. un 3. punktu, tiek iedalīta šādās kategorijās:

               a)

               uz ceļiem veiktajām pārbaudēm:

                           i)

                           ceļa veids, proti, automaģistrāle, valsts nozīmes ceļš vai otrās šķiras ceļš, un valsts, kurā pārbaudītais transportlīdzeklis ir reģistrēts, lai izvairītos no diskriminācijas;

                           ii)

                           tahogrāfa tips: analogais vai digitālais;

               b)

               uzņēmumu telpās veiktajām pārbaudēm:

                           i)

                           pārvadājumu veids, proti, vai darbība ir starptautiska, vai iekšzemes, pasažieru vai kravas, pašpārvadājumi vai komercpārvadājumi;

                           ii)

                           uzņēmuma autoparka lielums;

                           iii)

                           tahogrāfa tips: analogais vai digitālais.

         Šos statistikas datus iesniedz Komisijai divas reizes gadā un publicē ziņojumā.
   Kompetentās iestādes dalībvalstīs glabā datus, kas savākti iepriekšējā gadā.
   Par transportlīdzekļu vadītājiem atbildīgie uzņēmumi vienu gadu glabā tādus dokumentus, protokolus un citus attiecīgus datus par pārbaudēm, kurus tiem kontroles iestādes nodevušas attiecībā uz šo uzņēmumu pārbaudēm, kuras veiktas to telpās un/vai kurās uz ceļa pārbaudīti šo uzņēmumu transportlīdzekļu vadītāji.
   Jebkādus turpmākus skaidrojumus, kas vajadzīgi attiecībā uz a) un b) punktā noteiktajām kategorijām, sniedz Komisija saskaņā ar 12. panta 2. punktā minēto procedūru.
   4. pants
   Pārbaudes uz ceļiem
   1.   Pārbaudes uz ceļiem rīko dažādās vietās, jebkurā laikā, un tās aptver pietiekami plašu ceļu tīkla daļu tā, lai no pārbaudēm būtu grūti izvairīties.
   2.   Dalībvalstis nodrošina, ka:

               a)

               uz esošiem un plānotiem ceļiem vai netālu no tiem ir nodrošināti kontrolpunkti pietiekamā apjomā un ka, vajadzības gadījumā, benzīna uzpildes stacijas un citas drošas vietas uz automaģistrālēm var darboties kā kontrolpunkti;

               b)

               pārbaudes veic, ievērojot izlases rotācijas sistēmu un attiecīgu ģeogrāfisku līdzsvaru.

         3.   Aspekti, kas jāpārbauda pārbaudēs uz ceļiem, ir noteikti I pielikuma A daļā. Ja nepieciešams, pārbaudes var tikt veiktas, lai pārbaudītu kādu specifisku aspektu.
   4.   Neskarot 9. panta 2. punktu, pārbaudes uz ceļiem veic bez diskriminācijas. Jo īpaši kontroles darbiniekiem nevajadzētu veikt pārbaudes, vadoties pēc:

               a)

               transportlīdzekļa reģistrācijas valsts;

               b)

               transportlīdzekļa vadītāja dzīvesvietas valsts;

               c)

               valsts, kurā uzņēmums veic uzņēmējdarbību;

               d)

               brauciena sākuma un galapunkta;

               e)

               tahogrāfa tipa: analogais vai digitālais.

         5.   Kontroles darbiniekiem nodrošina:

               a)

               galveno pārbaudāmo aspektu sarakstu, kā noteikts I pielikuma A daļā;

               b)

               nepieciešamais aprīkojums kontroles veikšanai, kā noteikts II pielikumā.

         6.   Ja, uz ceļa pārbaudot transportlīdzekļa vadītāju, kas vada kādā citā dalībvalstī reģistrētu transportlīdzekli, rodas aizdomas par iespējamiem pārkāpumiem, kurus pārbaudes laikā nav iespējams apstiprināt vajadzīgo datu trūkuma dēļ, tad attiecīgo dalībvalstu kompetentās iestādes viena otrai palīdz nolūkā noskaidrot situāciju.
   5. pants
   Saskaņotās pārbaudes
   Dalībvalstis vismaz sešas reizes gadā veic saskaņotas pārbaudes uz ceļa, lai pārbaudītu transportlīdzekļu vadītājus un transportlīdzekļus, uz kuriem attiecas Regulas (EEK) Nr. 3820/85 un Nr. 3821/85. Minētās pārbaudes vienlaikus veic divu vai vairāku dalībvalstu kontroles iestādes katra savas valsts teritorijā.
   6. pants
   Pārbaudes uzņēmumu telpās
   1.   Pārbaudes uzņēmumu telpās plāno, ņemot vērā iepriekšējo pieredzi attiecībā uz dažādiem transporta un uzņēmumu veidiem. Tāpat pārbaudes veic arī tādu uzņēmumu telpās, kuru transportlīdzekļus pārbaudot uz ceļiem atklāts, ka nopietni pārkāpta Regulas (EEK) Nr. 3820/85 vai Nr. 3821/85.
   2.   Veicot pārbaudes uzņēmumu telpās, ietver I pielikuma A un B daļā uzskaitītos aspektus.
   3.   Kontroles darbiniekiem nodrošina:

               a)

               galveno pārbaudāmo aspektu sarakstu, kā noteikts I pielikuma A un B daļā;

               b)

               nepieciešamais aprīkojums kontroles veikšanai, kā noteikts II pielikumā.

         4.   Dalībvalsts kontroles darbinieki pārbaudes gaitā ņem vērā jebkuru informāciju par attiecīgā uzņēmuma darbībām citā dalībvalstī, ko sniedz citas dalībvalsts sadarbības struktūra, kā minēts 7. panta 1. punktā.
   5.   Piemērojot 1. un 4. punktu, pārbaudes, ko veic kompetento iestāžu telpās, pamatojoties uz attiecīgiem dokumentiem, kurus pēc kompetento iestāžu lūguma iesnieguši uzņēmumi, pielīdzina uzņēmumu telpās veiktām pārbaudēm.
   7. pants
   Sadarbība Kopienā
   1.   Dalībvalstis norīko iestādi, kurai ir šādi pienākumi:

               a)

               nodrošināt koordināciju ar līdzvērtīgām iestādēm pārējās attiecīgajās dalībvalstīs saistībā ar darbībām, kas veiktas saskaņā ar 5. pantu;

               b)

               reizi divos gados nosūtīt Komisijai statistikas atskaites, kā noteikts Regulas (EEK) Nr. 3820/85 16. panta 2. punktā;

               c)

               būt galvenajai atbildīgajai par palīdzības sniegšanu citu dalībvalstu kompetentajām iestādēm saskaņā ar 4. panta 6. punktu.

         Iestāde tiek pārstāvēta Komitejā, kas minēta 12. panta 1. punktā.
   2.   Dalībvalstis informē Komisiju par šādas iestādes norīkošanu, un Komisija attiecīgi informē pārējās dalībvalstis.
   3.   Ir aktīvi jāveicina datu, pieredzes un zināšanu apmaiņa starp dalībvalstīm, pirmkārt, bet ne tikai, Komitejā, kas minēta 12. panta 1. punktā, un jebkurā tādā struktūrā, ko Komisija var noteikt saskaņā ar 12. panta 2. punktā minēto procedūru.
   8. pants
   Informācijas apmaiņa
   1.   Ar informāciju, ko divpusēji dara pieejamu saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 3820/85 17. panta 3. punktu un Regulas (EEK) Nr. 3821/85 19. panta 3. punktu, apmainās norīkotās struktūras, par kurām Komisijai paziņots saskaņā ar 7. panta 2. punktu:

               a)

               vismaz reizi sešos mēnešos pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā;

               b)

               pēc kādas dalībvalsts īpaša lūguma atsevišķos gadījumos.

         2.   Dalībvalstis cenšas izveidot sistēmu elektroniskai informācijas apmaiņai. Saskaņā ar 12. panta 2. punktā minēto procedūru Komisija nosaka kopēju metodoloģiju informācijas efektīvai apmaiņai.
   9. pants
   Riska novērtējuma sistēma
   1.   Dalībvalstis ievieš riska novērtējuma sistēmu uzņēmumiem, kura pamatojas uz uzņēmumu izdarīto Regulu (EEK) Nr. 3820/85 un Nr. 3821/85 pārkāpumu nosacītu skaitu un smaguma pakāpi. Komisija atbalsta dalībvalstu dialogu, lai veicinātu šo riska novērtējuma sistēmu savstarpēju atbilstību.
   2.   Uzņēmumus ar augstu riska novērtējumu pārbauda daudz detalizētāk un biežāk. Lai izveidotu sistēmu informācijas apmaiņai par labāko praksi, kritērijus un sīki izstrādātus noteikumus šādas sistēmas ieviešanai apspriež 12. pantā minētajā Komitejā.
   3.   Regulu (EEK) Nr. 3820/85 un Nr. 3821/85 pārkāpumu sākotnējais saraksts ir noteikts III pielikumā.
   Nolūkā sniegt pamatnostādnes attiecībā uz Regulu (EEK) Nr. 3820/85 un Nr. 3821/85 pārkāpumu izvērtējumu, Komisija attiecīgos gadījumos var saskaņā ar 12. panta 2. punktā minēto procedūru pielāgot III pielikumu, lai paredzētu pamatnostādnes attiecībā uz pārkāpumu vispārējo kopumu, sadalot pārkāpumus kategorijās pēc to smaguma.
   Kategorijai attiecībā uz visnopietnākajiem pārkāpumiem būtu jāietver pārkāpumi, kad Regulas (EEK) Nr. 3820/85 un Nr. 3821/85 attiecīgo noteikumu neievērošana rada nopietnu nāves vai smaga miesas bojājuma risku.
   10. pants
   Ziņojums
   Līdz 2009. gada 1. maijam Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu, kurā analizē sodus, kas par nopietniem pārkāpumiem paredzēti dalībvalstu tiesību aktos.
   11. pants
   Labākā prakse
   1.   Saskaņā ar 12. panta 2. punktā minēto procedūru Komisija izstrādā pamatnostādnes par labāko praksi kontroles jomā.
   Šīs pamatnostādnes publicē Komisijas ziņojumā, ko sagatavo reizi divos gados.
   2.   Dalībvalstis vismaz reizi gadā organizē kopīgas apmācības programmas par labāko praksi un sekmē, lai vismaz reizi gadā starp dalībvalstīm notiktu sadarbības struktūru personāla apmaiņa.
   3.   Komisija saskaņā ar 12. panta 2. punktā minēto procedūru izstrādā elektronisku un izdrukājamu formu, ko izmanto, ja transportlīdzekļa vadītājam ir bijis slimības atvaļinājums vai ikgadējais atvaļinājums, vai kad transportlīdzekļa vadītājs ir vadījis transportlīdzekli, uz kuru neattiecas Regula (EEK) Nr. 3820/85, periodā, kas minēts Regulas (EEK) Nr. 3821/85 15. panta 7. punkta pirmās daļas pirmajā ievilkumā.
   4.   Dalībvalstis nodrošina, ka kontroles darbinieki ir labi apmācīti savu pienākumu izpildei.
   12. pants
   Komitejas procedūra
   1.   Komisijai palīdz Komiteja, kas izveidota ar Regulas (EEK) Nr. 3821/85 18. panta 1. punktu.
   2.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK  5. un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. pantu.
   Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais termiņš ir trīs mēneši.
   3.   Komiteja pieņem savu reglamentu.
   13. pants
   Īstenošanas pasākumi
   Komisija pēc kādas dalībvalsts lūguma vai pēc savas iniciatīvas saskaņā ar 12. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem īstenošanas pasākumus, jo īpaši lai sasniegtu kādu no šiem mērķiem:

               a)

               sekmēt kopīgu pieeju šīs direktīvas īstenošanā;

               b)

               veicināt to, ka kontroles iestādes īsteno konsekventu pieeju un saskaņoti interpretē Regulu (EEK) Nr. 3820/85;

               c)

               sekmēt dialogu starp transporta nozari un kontroles iestādēm.

         14. pants
   Sarunas ar trešām valstīm
   Tiklīdz šī direktīva ir stājusies spēkā, Kopiena sāk sarunas ar attiecīgajām trešām valstīm, lai piemērotu noteikumus, kas ir līdzvērtīgi šajā direktīvā paredzētajiem noteikumiem.
   Kamēr šīs sarunas nav pabeigtas, datus par pārbaudēm, ko veic attiecībā uz transportlīdzekļiem no trešām valstīm, dalībvalstis iekļauj informācijā, ko tās sniedz Komisijai, kā izklāstīts Regulas (EEK) Nr. 3820/85 16. panta 2. punktā.
   15. pants
   Pielikumu atjaunināšana
   Pielikumu grozījumus, kas vajadzīgi, lai pielikumus pielāgotu labākas prakses attīstībai, pieņem saskaņā ar 12. panta 2. punktā minēto procedūru.
   16. pants
   Transponēšana
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2007. gada 1. aprīlim izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai šo aktu tekstu un atbilstības tabulu starp attiecīgajiem aktiem un šo direktīvu.
   Kad dalībvalstis paredz šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmu valsts tiesību aktu galveno noteikumu tekstu, ko tās pieņem jomā, uz ko attiecas šī direktīva.
   17. pants
   Atcelšana
   1.   Ar šo tiek atcelta Direktīva 88/599/EEK.
   2.   Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu.
   18. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   19. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Strasbūrā, 2006. gada 15. martā

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. BORRELL FONTELLES

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         H. WINKLER

      (1)  OV C 241, 28.9.2004., 65. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta 2004. gada 20. aprīļa Atzinums (OV C 104 E, 30.4.2004., 385. lpp.), Padomes 2004. gada 9. decembra Kopējā nostāja (OV C 36 E, 15.3.2005., 1. lpp.) un Eiropas Parlamenta 2005. gada 13. aprīļa Nostāja (OV C 33 E, 9.2.2006., 415. lpp.). Eiropas Parlamenta 2006. gada 2. februāra Normatīvā rezolūcija un Padomes 2006. gada 2. februāra Lēmums.

      (3)  OV L 370, 31.12.1985., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/59/EK (OV L 226, 10.9.2003., 4. lpp.).

      (4)  OV L 370, 31.12.1985., 8. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 432/2004 (OV L 71, 10.3.2004., 3. lpp.).

      (5)  OV L 80, 23.3.2002., 35. lpp.

      (6)  ΟV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.

      (7)  OV L 102, 11.4.2006., 1. lpp.

      (8)  OV L 325, 29.11.1988., 55. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2135/98 (OV L 274, 9.10.1998., 1. lpp.).

      I PIELIKUMS
      A DAĻA
      PĀRBAUDES UZ CEĻIEM
      Pārbaudēs uz ceļiem parasti iekļauj šādus aspektus:

                  1)

                  transportlīdzekļa vadīšanas ikdienas un iknedēļas laikus, pārtraukumus, kā arī ikdienas un iknedēļas atpūtas laikposmus; iepriekšējo dienu reģistrācijas diagrammas, kam ir jābūt transportlīdzeklī saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 3821/85 15. panta 7. punktu, un/vai datus, kas saglabāti uz vadītāja kartes, un/vai reģistrācijas kontrolierīces atmiņā par to pašu laikposmu saskaņā ar šīs direktīvas II pielikumu, un/vai uz izdrukas;

                  2)

                  laikposmu, kas minēts Regulas (EEK) Nr. 3821/85 15. panta 7. punktā, visus gadījumus, kad tiek pārsniegts atļautais braukšanas ātrums, nosaka kā periodus, kas pārsniedz 1 minūti, kuru laikā transportlīdzekļa ātrums pārsniedz 90 km/h N3 kategorijas un 105 km/h M3 kategorijas transportlīdzekļiem un (kategorijas N3 un M3 noteiktas A daļā II pielikumā Padomes Direktīvai 70/156/EEK (1970. gada 6. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu (1));

                  3)

                  vajadzības gadījumā, ātrumu, ko transportlīdzeklis sasniedzis kādā konkrētā brīdī, kā to reģistrējušas reģistrācijas kontrolierīces pēdējo 24 stundu laikā, kad ticis izmantots transportlīdzeklis;

                  4)

                  pārbauda, vai pareizi darbojas reģistrācijas kontrolierīces (konstatē kontrolierīču un/vai vadītāja kartes, un/vai reģistrācijas diagrammu iespējamu nepareizu lietojumu), vai – vajadzības gadījumā – pārbauda arī to, vai transportlīdzekļa vadītājs var uzrādīt dokumentus, kas minēti Regulas (EEK) Nr. 3820/85 14. panta 5. punktā.

            B DAĻA
      PĀRBAUDES UZŅĒMUMU TELPĀS
      Veicot pārbaudes uzņēmumu telpās, papildus aspektiem A daļā izklāstītajiem aspektiem, pārbauda arī šādus aspektus:

                  1)

                  iknedēļas atpūtas laikposmus un transportlīdzekļa iknedēļas vadīšanas laikus starp tādiem atpūtas laikposmiem;

                  2)

                  transportlīdzekļa vadīšanas laika ierobežojumus divu secīgu nedēļu laikposmā;

                  3)

                  reģistrācijas diagrammu lietošanu, transportlīdzekļa datu saglabāšanas ierīci un vadītāja kartes datus un izdrukas.

            Dalībvalstis vajadzības gadījumā pārliecinās pār citu provokatoru vai līdzdalībnieku līdzatbildību transportēšanas posmā, piemēram, kravas nosūtītāju, ekspeditoru vai uzņēmēju, ja ir konstatēti kādi pārkāpumi, tostarp pārbauda, vai līgumos paredzētie pārvadājuma organizēšanas noteikumi ļauj nodrošināt atbilstību Regulai (EEK) Nr. 3820/85 un Regulai (EEK) Nr. 3821/85.

         (1)  OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2006/28/EK (OV L 65, 7.3.2006., 27. lpp.).

      II PIELIKUMS
      standartierīces, kas pieejamas kontroles struktūrvienībām
      Dalībvalstis nodrošina, ka kontroles struktūrvienībām, kuras veic I pielikumā izklāstītos pienākumus, ir pieejamas šādas standartierīces:

                  1)

                  ierīces, ar kura palīdzību ir iespējams lejupielādēt datus no transportlīdzekļa datu saglabāšanas ierīces un digitālā tahogrāfa vadītāja kartes, nolasīt datus un analizēt datus un/vai pārsūtīt iegūtos datus uz centrālo datubāzi analizēšanai;

                  2)

                  ierīces, lai pārbaudītu tahogrammas.

      III PIELIKUMS
      Saskaņā ar 9. panta 3. punktu šīs direktīvas piemērošanas vajadzībām šis saraksts, kas nav pilnīgs, dod ieteikumu attiecībā uz to, kas jāuzskata par pārkāpumu:

                  1)

                  maksimālā ikdienas, iknedēļas vai diennakts transportlīdzekļa vadīšanas laika pārsniegšana;

                  2)

                  minimālā ikdienas vai iknedēļas atpūtas laikposma neievērošana;

                  3)

                  minimālā pārtraukuma neievērošana;

                  4)

                  tahogrāfa neatbilstība Regulas (EEK) Nr. 3821/85 prasībām.

         PAZIŅOJUMI

      Komisija paziņo, ka saistībā ar nopietno pārkāpumu klasifikāciju, tās saprot, ka nopietnie regulas pārkāpumi attiecībā noteiktu sociālo tiesību aktu attiecībā uz ceļu transportu saskaņošanu ietver sekojošo:

                  1)

                  maksimālā ikdienas, 6-dienu vai diennakts braukšanas laikposma pārsniegšana par 20 % vai vairāk;

                  2)

                  minimālā ikdienas vai nedēļas atpūtas laikposma neievērošana par 20 % vai vairāk;

                  3)

                  minimālās atpūtas neievērošana par 33 % vai vairāk;

                  4)

                  tahogrāfa neatbilstība Padomes (EEK) Regulas Nr. 3821/85 prasībām.

            Komisija un dalībvalstis dara visu iespējamo, lai nodrošinātu, ka divu gadu laikā pēc šīs regulas stāšanās spēkā AETR noteikumi ir saskaņoti ar šīs regulas noteikumiem. Ja šāda saskaņošana tajā laikā nav sasniegta, Komisija ierosina veikt attiecīgas darbības, lai stāvokli labotu.


title: Padomes Direktīva 2001/88/EK (2001. gada 23. oktobris), ar ko groza Direktīvu 91/630/EEK, kura nosaka minimālos standartus cūku aizsardzībai

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32001L0088

Oficiālais Vēstnesis L 316 , 01/12/2001 Lpp. 0001 - 0004

		Padomes Direktīva 2001/88/EK(2001. gada 23. oktobris),ar ko groza Direktīvu 91/630/EEK, kura nosaka minimālos standartus cūku aizsardzībaiEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 37. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],apspriedusies ar Reģionu komiteju,tā kā:(1) Līgumam pievienotajā Protokolā par dzīvnieku aizsardzību un labturību tiek pieprasīts, lai Kopiena un dalībvalstis, veidojot un īstenojot Kopienas lauksaimniecības politiku, veltītu pienācīgu uzmanību dzīvnieku labturības prasībām, vienlaikus ievērojot dalībvalstu normatīvos un administratīvos aktus un paražas jo īpaši attiecībā uz reliģiskiem rituāliem, kultūras tradīcijām un reģionālo kultūras mantojumu.(2) Saskaņā ar Padomes Direktīvas 91/630/EEK [4] 6. pantu Komisija ir iesniegusi ziņojumu par intensīvās cūku audzēšanas sistēmām, jo īpaši ievērojot dažādas ierobežojuma pakāpes attiecībā uz aizgaldos un grupās audzētu sivēnmāšu labturību, un ir iesniegusi priekšlikumus pielāgojumiem noteikumos.(3) Cūkas, kā dzīvi dzīvnieki, ir ietvertas Līguma I pielikuma produktu sarakstā.(4) Zinātniskās veterinātrās komitejas 1997. gada 30. septembra atzinumā ir teikts, ka cūkām būtu jādzīvo vidē, kas atbilst to nepieciešamībai pēc kustībām un rosīgajai dabai, un ka cūku labturību negatīvi ietekmē stingri telpas ierobežojumi.(5) Sivēnmātes sociāli kontaktējas ar citām cūkām, ja tām dota iespēja brīvi kustēties un tās atrodas rosinošā vidē; tādēļ būtu jāaizliedz esošā prakse sivēnmātes ilgstoši turēt slēgtos aizgaldos; tomēr ir lietderīgi piešķirt ražotājiem pietiekami daudz laika, lai veiktu vajadzīgās strukturālās izmaiņas audzēšanas telpās.(6) Jāuztur līdzsvars starp dažādajiem aspektiem, kas jāievēro attiecībā uz labturību, tajā skaitā veselības, ekonomiskie un sociālie apsvērumi, kā arī ietekme uz vidi.(7) Komisijai ir lietderīgi iesniegt jaunu ziņojumu, ņemot vērā turpmāko pētniecību un praktisko pieredzi, lai paaugstinātu cūku labturības līmeni, jo īpaši attiecībā uz tādiem aspektiem, kuri nav ietverti Direktīvā 91/630/EEK.(8) Šīs direktīvas izpildei vajadzīgie pasākumi būtu jāparedz saskaņā ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumu 1999/468/EK, ar ko paredz Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību [5],IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 91/630/EEK ar šo groza šādi:1. Direktīvas 3. pantu aizstāj ar šo:"3. pantsDalībvalstis nodrošina, ka:1. visas saimniecības atbilst šādām prasībām:a) brīvajam grīdas laukumam, kas ir paredzēts vienam grupā audzētam atšķirtam sivēnam vai audzējamai cūkai, izņemot jauncūkas pēc apsēklošanas un sivēnmātes, jābūt vismaz šādam:Dzīvsvars, kg | m2 |līdz 10 | 0,15 |Vairāk par 10, līdz 20 | 0,20 |Vairāk par 20, līdz 30 | 0,30 |Vairāk par 30, līdz 50 | 0,40 |Vairāk par 50, līdz 85 | 0,55 |Vairāk par 85, līdz 110 | 0,65 |Vairāk par 110 | 1,00 |b) kopējam brīvajam grīdas laukumam, kas paredzēts katrai jauncūkai pēc apsēklošanas un katrai sivēnmātei, ja jauncūkas un/vai sivēnmātes tur grupās, jābūt attiecīgi vismaz 1,64 m2 un 2,25 m2; ja šos dzīvniekus tur grupās, kurās ir mazāk nekā 6 dzīvnieki, brīvais grīdas laukums jāpalielina par 10 %; ja dzīvniekus tur grupās, kurās ir 40 vai vairāk dzīvnieku, brīvo grīdas laukumu var samazināt par 10 %;2. grīdas segums atbilstu šādām prasībām:a) jauncūkām pēc apsēklošanas un grūsnām sivēnmātēm: tās platības, kas noteikta 1. punkta b) apakšpunktā, daļai, kas ir vismaz 0,95 m2 attiecībā uz vienu jauncūku pēc apsēklošanas un vismaz 1,3 m2 attiecībā uz sivēnmāti, jābūt no vienlaidu cieta grīdas seguma, kurā ne vairāk kā 15 % ir atvēlēti notekas atverēm;b) ja, turot cūkas grupās, izmanto betona elementu grīdas:i) maksimālais pieļaujamais šķirbu platums nedrīkst būt lielāks kā:- 11 mm – piena sivēniem,- 14 mm – sivēniem,- 18 mm – audzējamām cūkām,- 20 mm – jauncūkām pēc apsēklošanas un sivēnmātēm;ii) minimālais pieļaujamais elementa platums nedrīkst būt mazāks kā:- 50 mm – piena sivēniem un sivēniem, un- 80 mm – jauncūkām pēc apsēklošanas un sivēnmātēm;3. aizliegts būvēt vai pārbūvējot izgatavot tādas konstrukcijas, kur sivēnmātes un jauncūkas tur piesietas; no 2006. gada 1. janvāra aizliegts sivēnmātes un jauncūkas pēc apsēklošanas turēt piesietas;4) a) sivēnmātes un jauncūkas tur grupās laikposmā, sākot no 4 nedēļām pēc apsēklošanas, līdz 1 nedēļai pirms plānotās atnešanās; aizgaldam, kurā tur grupu, jābūt ar malām, kas garākas par 2,8 m; ja grupā tur mazāk par 6 dzīvniekiem, aizgalda malām jābūt garākām par 2,4 m;b) atkāpjoties no a) apakšpunkta noteikumiem, sivēnmātes un jauncūkas, ko audzē tādās saimniecībās, kurās ir mazāk par 10 sivēnmātēm, var turēt individuāli a) apakšpunktā minētajā laikposmā ar noteikumu, ka tās var brīvi apgriezties savos aizgaldos;5. neskarot pielikumā izklāstītās prasības, sivēnmātēm un jauncūkām pastāvīgi ir pieejami pakaiši, kas atbilst vismaz attiecīgajām pielikumā paredzētajām prasībām;6. grupās turētas sivēnmātes un jauncūkas jābaro, izmantojot sistēmu, kas nodrošina, lai katrs dzīvnieks varētu iegūt pietiekami daudz barības arī tad, ja pastāv konkurence attiecībā uz barību;7. visām grūsnām nezīdošām sivēnmātēm un jauncūkām, lai tās varētu apmierināt izsalkumu un tieksmi košļāt, jādod pietiekamā daudzumā barība gabalos vai barība ar augstu šķiedras saturu, kā arī barība ar augstu enerģētisko vērtību;8. tādas grupās turamas cūkas, kas ir īpaši agresīvas, kurām ir uzbrukušas citas cūkas vai kas ir slimas vai ievainotas, var uz laiku turēt atsevišķos aizgaldos; šādā gadījumā izmantojamais aizgalds ļauj dzīvniekam brīvi tajā apgriezties, ja tas nav pretrunā ar īpašu veterināra ieteikumu;9. no 2003. gada 1. janvāra noteikumi, kas izklāstīti 1. punkta b) apakšpunktā, 2., 4. un 5. punktā un 8. punkta pēdējā teikumā, attiecas uz visām jaunuzceltām novietnēm un novietnēm, kas ir pārbūvētas vai pirmoreiz uzsākušas darbību pēc minētā datuma; no 2013. gada 1. janvāra šie noteikumi attiecas uz visām novietnēm;Noteikumi, kas izklāstīti 4. punkta a) apakšpunktā, neattiecas uz novietnēm, kurās ir mazāk par desmit sivēnmātēm."2. Direktīvā iekļauj šādu pantu:"5.a pantsDalībvalstis nodrošina, ka:1. jebkura persona, kas nodarbina vai piesaista personas cūku kopšanai, nodrošina, lai dzīvnieku kopējs būtu saņēmis instrukcijas un norādījumus par attiecīgajiem 3. panta noteikumiem un pielikumu;2. ir pieejami attiecīgi mācību kursi; šādos mācību kursos jo īpaši jāpievērš uzmanība labturības aspektiem."3. Direktīvas 6. pantu aizstāj ar šādu:"6. pants1. Komisija, vēlams, līdz 2005. gada 1. janvārim un jebkurā gadījumā līdz 2005. gada 1. jūlijam iesniedz Padomei ziņojumu, kas sastādīts, pamatojoties uz Dzīvnieku veselības un labturības zinātniskās komitejas atzinumu. Ziņojumu sastāda, ņemot vērā sociālekonomiskās sekas, sanitārās sekas, ekoloģisko ietekmi un klimatisko apstākļu atšķirības. Tajā ņem vērā arī tādu cūkkopības un gaļas pārstrādes metožu un sistēmu attīstīšanu, kas varētu mazināt vajadzību pēc ķirurģiskas kastrācijas. Vajadzības gadījumā šim ziņojumam var pievienot attiecīgus juridiskus priekšlikumus attiecībā uz dažādu atvēlēto platību un grīdas seguma veidu ietekmi uz sivēnu un audzējamo cūku labturību. Padome lemj par šiem priekšlikumiem ar kvalificētu balsu vairākumu.2. Komisija, vēlākais, līdz 2008. gada 1. janvārim iesniedz Padomei ziņojumu, kas sastādīts, pamatojoties uz Dzīvnieku veselības un labturības zinātniskās komitejas atzinumu.Ziņojums jo īpaši attiecas uz:a) ganāmpulka blīvuma, ieskaitot grupas lielumu un dzīvnieku grupēšanas principus tajā skaitā veselību, ietekmi uz cūku labturību dažādās lauksaimniecības sistēmās;b) aizgalda konstrukcijas un atšķirīgu grīdas segumu veidu ietekmi uz cūku labturību, tajā skaitā veselību, ņemot vērā klimatisko apstākļu atšķirības;c) ar astes nokošanu saistītiem riska faktoriem un ieteikumiem samazināt vajadzību asti amputēt;d) grūsnu sivēnmāšu grupu turēšanas sistēmu tālāku attīstīšanu, ņemot vērā gan dažādo sistēmu patoloģiskos, zootehniskos, fizioloģiskos un etoloģiskos aspektus, gan viņu veselību un ietekmi uz vidi, gan klimatisko apstākļu atšķirības;e) prasību noteikšanu attiecībā uz platību, ieskaitot aplecināšanas zonu atsevišķi turētiem pieaugušiem vaislas kuiļiem;f) tādu brīvu novietņu sistēmu grūsnām un atnesušās sivēnmātēm tālāku attīstīšanu, kas atbilst sivēnmātes vajadzībām un neatstāj negatīvu ietekmi uz sivēnu izdzīvošanu;g) patērētāju attieksmi un rīcību attiecībā uz cūkgaļu saistībā ar dzīvnieku labturības līmeņa paaugstināšanas atšķirīgās pakāpēs;h) cūkkopības dažādo sistēmu sociālekonomisko izpausmi un to ietekmi uz Kopienas darījumu partneriem.Vajadzības gadījumā šim ziņojumam var pievienot attiecīgus juridiskus priekšlikumus."4. Direktīvas 10. pantu aizstāj ar šādu:"10. pants1. Komisijai palīdz Pastāvīgā veterinārijas komiteja (turpmāk saukta Komiteja), kas izveidota ar Lēmumu 68/361/EEK [6].2. Ja atsaucas uz šo pantu, piemēro Padomes Lēmuma 1999/468/EK [7] 5. un 7. pantu.Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā minētais laikposms ir trīs mēneši.3. Komiteja apstiprina savu reglamentu.".2. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai, vēlākais, līdz 2003. gada 1. janvārim panāktu atbilstību šai direktīvai. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.2. Kad dalībvalstis pieņem šos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 2001. gada 23. oktobrīPadomes vārdā —priekšsēdētājaA. Neyts-Uyttebroeck[1] OV C 154 E, 29.5.2001., 114. lpp.[2] Eiropas Parlamenta 2001. gada 14. jūnija atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).[3] OV C 221, 7.8.2001., 74. lpp.[4] OV L 340, 11.12.1991., 33. lpp.[5] OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.[6] OV L 255, 18.10.1968., 23. lpp.[7] OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.--------------------------------------------------