title: Padomes Direktīva 2010/24/ES ( 2010. gada 16. marts ) par savstarpēju palīdzību prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktiem maksājumiem, nodokļiem, un citiem pasākumiem

text:
               31.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 84/1

         PADOMES DIREKTĪVA 2010/24/ES
   (2010. gada 16. marts)
   par savstarpēju palīdzību prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktiem maksājumiem, nodokļiem, un citiem pasākumiem
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 113. un 115. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (1),
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālās komitejas atzinumu (2),
   saskaņā ar īpašu likumdošanas procedūru,
   tā kā:

               (1)

               Dalībvalstu savstarpēja palīdzība, piedzenot citai citas un Savienības prasījumus attiecībā uz konkrētiem nodokļiem un citiem pasākumiem, palīdz nodrošināt pienācīgu iekšējā tirgus darbību. Tā nodrošina fiskālu neitralitāti un ir ļāvusi dalībvalstīm atcelt diskriminējošus aizsargpasākumus pārrobežu darījumos, kas izstrādāti, lai novērstu krāpšanos un zaudējumus budžetā.

               (2)

               Pasākumus savstarpējas palīdzības sniegšanai prasījumu piedziņā pirmoreiz noteica Padomes Direktīvā 76/308/EEK (1976. gada 15. marts) par savstarpēju palīdzību tādu prasījumu piedziņā, kas radušies no darbībām, kuras ir daļa no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda finansēšanas sistēmas, kā arī lauksaimniecības un muitas nodokļu piedziņā (3). Minētā direktīva un to grozošie tiesību akti tika kodificēti Padomes Direktīvā 2008/55/EK (2008. gada 26. maijs) par savstarpējo palīdzību prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktiem maksājumiem, nodokļiem un citiem pasākumiem (4).

               (3)

               Lai gan šie pasākumi, tuvinot piemērojamos valstu noteikumus, bijuši pirmais solis ceļā uz uzlabotām piedziņas procedūrām Savienībā, tie izrādījušies nepietiekami, lai atbilstu iekšējā tirgus prasībām, jo tas pēdējos 30 gados ir mainījies.

               (4)

               Lai labāk aizsargātu dalībvalstu finansiālās intereses un iekšējā tirgus neitralitāti, savstarpējā palīdzība prasījumu piedziņā ir jāattiecina arī uz prasījumiem saistībā ar noteiktiem maksājumiem un nodokļiem, uz ko pagaidām vēl neattiecas savstarpēja palīdzība prasījumu piedziņā, savukārt, lai varētu apstrādāt pieaugošo palīdzības pieprasījumu skaitu un nodrošināt labākus rezultātus, jāuzlabo palīdzības efektivitāte un jāveicina tās īstenošana praksē. Lai to īstenotu, vajadzīgi nopietni pielāgojumi, un mērķu sasniegšanai nepietiktu tikai ar spēkā esošās Direktīvas 2008/55/EK grozīšanu. Minētā direktīva tāpēc būtu jāatceļ un jāaizstāj ar jaunu juridisku instrumentu, kas pamatojas uz Direktīvas 2008/55/EK sasniegumiem, taču attiecīgos gadījumos nodrošina skaidrākus un precīzākus noteikumus.

               (5)

               Skaidrāki noteikumi sekmētu plašāku informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm. Tie arī nodrošinās, ka ir aptvertas visas juridiskas un fiziskas personas Savienībā, ņemot vērā, ka aizvien pieaug tiesisko regulējumu skaits, ietverot ne tikai tādus tradicionālus regulējumus kā tresti un fondi, bet arī jebkurus jaunus instrumentus, ko var izveidot nodokļu maksātāji dalībvalstīs. Minētie noteikumi arī ļaus ņemt vērā visus iespējamos valsts iestāžu prasījumu veidus saistībā ar noteiktiem maksājumiem, nodokļiem, atmaksām un intervencēm, tostarp visus finanšu prasījumus pret attiecīgiem nodokļu maksātājiem vai pret trešo personu, kas aizstāj sākotnējo prasību. Skaidrāki noteikumi galvenokārt ir vajadzīgi, lai labāk definētu visu attiecīgo pušu tiesības un pienākumus.

               (6)

               Šai direktīvai nebūtu jāietekmē dalībvalstu kompetence noteikt piedziņas pasākumus, kas pieejami atbilstīgi to iekšējiem tiesību aktiem. Tomēr jānodrošina, lai nedz valstu tiesību aktu atšķirības, nedz koordinācijas trūkums starp kompetentajām iestādēm neapdraudētu šajā direktīvā noteiktās savstarpējās palīdzības sistēmas nevainojamu darbību.

               (7)

               Savstarpēja palīdzība var izpausties šādi: pieprasījuma saņēmēja iestāde var sniegt pieprasījuma iesniedzējai iestādei informāciju, kas tai vajadzīga tās dalībvalstī radušos prasījumu piedziņā, un paziņot parādniekam par visiem dokumentiem saistībā ar šādiem prasījumiem, kuri radušies pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī. Pieprasījuma saņēmēja iestāde pēc pieprasījuma iesniedzējas iestādes lūguma var arī veikt to prasījumu piedziņu, kas radušies pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī, vai arī veikt izpildes nodrošināšanas pasākumus, lai garantētu šo prasījumu piedziņu.

               (8)

               Pieņemot vienotu instrumentu, kas izmantojams izpildes pasākumos pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī, kā arī pieņemot vienotu standarta veidlapu paziņošanai par instrumentiem un lēmumiem saistībā ar prasījumu, vajadzētu tikt atrisinātām problēmām ar citā dalībvalstī izdoto instrumentu atzīšanu un tulkošanu, kas pašlaik ir būtisks pašreizējo palīdzības noteikumu neefektivitātes cēlonis.

               (9)

               Būtu jāizstrādā juridisks pamats informācijas apmaiņai par konkrētu nodokļu atmaksu bez iepriekšēja lūguma. Efektivitātes labad vienas dalībvalsts nodokļu amatpersonām vajadzētu būt iespējai būt klāt vai piedalīties administratīvā izmeklēšanā citā dalībvalstī. Būtu jāpieņem arī noteikums par tiešāku informācijas apmaiņu starp dienestiem, lai paātrinātu palīdzības sniegšanu un uzlabotu tās efektivitāti.

               (10)

               Ņemot vērā arvien lielāku mobilitāti iekšējā tirgū un Līguma vai citu tiesību aktu noteiktos ierobežojumus attiecībā uz garantijām, ko var prasīt no nodokļu maksātājiem, kuri neveic uzņēmējdarbību attiecīgās valsts teritorijā, būtu jāpaplašina iespējas pieprasīt piedziņas vai izpildes nodrošināšanas pasākumu veikšanu citā dalībvalstī. Tā kā prasījuma vecums ir svarīgs faktors, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai iesniegt savstarpējas palīdzības pieprasījumu, pat ja vietējie piedziņas līdzekļi vēl nav pilnībā izmantoti, inter alia, ja pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī šādas procedūras radītu nesamērīgas grūtības.

               (11)

               Vispārējam pienākumam iesniegt pieprasījumus un dokumentus digitālā formātā un izmantojot elektronisko tīklu, un precīziem noteikumiem par valodas izmantojumu pieprasījumos un dokumentos vajadzētu ļaut dalībvalstīm ātrāk un vieglāk apstrādāt pieprasījumus.

               (12)

               Laikā, kad tiek veikta piedziņas procedūra pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī, attiecīgā persona varētu apstrīdēt prasījumu, pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts iestāžu paziņojumu vai instrumentu, kas ļauj veikt izpildi. Būtu jānosaka, ka šādos gadījumos attiecīgajai personai būtu jāvēršas ar prasību pie pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts kompetentās struktūras un ka, ja vien pieprasījuma iesniedzēja iestāde neprasa ko citu, pieprasījuma saņēmējai iestādei būtu jāaptur visas tās sāktās izpildes darbības līdz pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts kompetentā struktūra ir pieņēmusi lēmumu.

               (13)

               Lai mudinātu dalībvalstis veltīt pietiekamus resursus citu dalībvalstu prasījumu piedziņai, pieprasījuma saņēmējai dalībvalstij vajadzētu būt iespējai piedzīt no parādnieka ar piedziņu saistītās izmaksas.

               (14)

               Efektivitāti vislabāk panāktu, ja, izpildot palīdzības pieprasījumu, pieprasījuma saņēmēja iestāde varētu pilnībā izmantot pilnvaras, kas noteiktas tās valsts tiesību aktos, kurus piemēro prasījumiem attiecībā uz tiem pašiem vai līdzīgiem noteiktiem maksājumiem vai nodokļiem. Ja nav līdzīga noteiktā maksājuma vai nodokļa, vispiemērotākā procedūra būtu tā pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts tiesību aktos paredzētā procedūra, ko piemēro prasījumiem attiecībā uz iedzīvotāju ienākuma nodokli. Valsts tiesību akti parasti nebūtu šādi jāizmanto attiecībā uz priekšrocībām, ko piešķir prasījumiem, kuri radušies pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī. Tomēr būtu jāparedz iespēja attiecināt priekšrocības arī uz citu dalībvalstu prasījumiem, balstoties uz vienošanos starp attiecīgajām dalībvalstīm.

               (15)

               Attiecībā uz noilguma jautājumiem jāvienkāršo spēkā esošie noteikumi, nodrošinot, ka noilguma apturēšanu, pārtraukšanu vai pagarināšanu kopumā nosaka atbilstīgi pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī spēkā esošajiem tiesību aktiem, izņemot gadījumus, kad noilguma apturēšana, pārtraukšana vai pagarināšana saskaņā ar attiecīgajā valstī spēkā esošajiem tiesību aktiem nav iespējama.

               (16)

               Efektivitātes labad būtu jāparedz, ka informāciju, kas paziņota, sniedzot savstarpēju palīdzību, var tikt izmantota dalībvalstī, kura saņem informāciju nolūkos, kas nav šajā direktīvā paredzētie, ja to pieļauj gan šīs dalībvalsts iekšējie tiesību akti, gan tās dalībvalsts iekšējie tiesību akti, kura saņem informāciju.

               (17)

               Šai direktīvai nebūtu jākavē to pienākumu izpildi saistībā ar plašākas palīdzības sniegšanu, kas izriet no divpusējiem vai daudzpusējiem nolīgumiem vai pasākumiem.

               (18)

               Pasākumi, kas vajadzīgi šīs direktīvas īstenošanai, būtu jāpieņem saskaņā ar Padomes Lēmumu 1999/468/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (5).

               (19)

               Saskaņā ar 34. punktu Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu, dalībvalstīm ir ieteikts gan savām vajadzībām, gan Savienības interesēs izstrādāt savas tabulas, kurās pēc iespējas precīzāk atspoguļota atbilstība starp šo direktīvu un tās transponēšanas pasākumiem, un padarīt tās publiski pieejamas.

               (20)

               Tā kā šīs direktīvas mērķus, proti, vienotas sistēmas izveidi piedziņas palīdzības sniegšanai iekšējā tirgū, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs un vienādības, efektivitātes un lietderības dēļ šo mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai.

               (21)

               Šajā direktīvā respektētas pamattiesības un ievēroti principi, kas jo īpaši atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   I   NODAĻA

      VISPĀRĪGI NOTEIKUMI

   1. pants
   Priekšmets
   Šajā direktīvā paredz noteikumus, saskaņā ar kuriem dalībvalstis sniedz palīdzību piedziņā dalībvalstī saistībā ar jebkuriem 2. pantā minētajiem prasījumiem, kas radušies citā dalībvalstī.
   2. pants
   Darbības joma
   1.   Šo direktīvu piemēro prasījumiem, kas saistīti ar:

               a)

               visiem noteiktajiem maksājumiem un nodokļiem, ko iekasē dalībvalsts vai tās teritoriālās vai administratīvās apakšvienības, tostarp vietējās iestādes, vai ko iekasē šo dalībvalstu vai apakšvienību vārdā, vai ko iekasē Savienības vārdā;

               b)

               nodokļu atmaksām, intervences un citiem pasākumiem, kas ir daļa no Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) un Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) pilnīgā vai daļējā finansējuma sistēmas, tostarp summām, kas iekasējamas saistībā ar šīm darbībām;

               c)

               maksājumiem un citiem nodokļiem, kuri paredzētas saskaņā ar kopējo tirgus organizāciju cukura nozarē.

         2.   Šīs direktīvas piemērošanas joma ietver:

               a)

               administratīvos sodus, naudassodus, maksas un piemaksas saistībā ar prasījumiem, kuru piedziņā atbilstīgi 1. punktam iespējams lūgt savstarpēju palīdzību un kurus noteikušas administratīvās iestādes, kas ir kompetentas iekasēt attiecīgos noteiktos maksājumus vai nodokļus vai veikt administratīvu izmeklēšanu attiecībā uz tiem, vai ko apstiprinājušas administratīvas vai tiesu struktūras pēc minēto administratīvo iestāžu lūguma;

               b)

               maksas par izziņām vai līdzīgiem dokumentiem, ko izdod saistībā ar administratīvām procedūrām, kuras saistītas ar noteiktiem maksājumiem vai nodokļiem;

               c)

               procentu maksājumus un izmaksas saistībā ar prasījumiem, kuru piedziņā atbilstīgi 1. punktam vai šā punkta a) vai b) apakšpunktam var lūgt savstarpēju palīdzību.

         3.   Šo direktīvu nepiemēro:

               a)

               sociālā nodrošinājuma obligātajām iemaksām, kas iemaksājamas dalībvalstij vai dalībvalsts apakšvienībai, vai sociālā nodrošinājuma iestādēm, kas izveidotas saskaņā ar publiskajām tiesībām;

               b)

               maksām, kas nav minētas 2. punktā;

               c)

               līgumiskām maksām, piemēram, atlīdzībai par sabiedriskajiem pakalpojumiem;

               d)

               kriminālsodiem, kas noteikti, pamatojoties uz valsts apsūdzību, vai citiem kriminālsodiem, uz kuriem neattiecas 2. punkta a) apakšpunkts.

         3. pants
   Definīcijas
   Šajā direktīvā:

               a)

               “pieprasījuma iesniedzēja iestāde” ir dalībvalsts centrālais koordinācijas birojs, koordinācijas birojs vai koordinācijas departaments, kurš iesniedz palīdzības pieprasījumu saistībā ar šīs direktīvas 2. pantā minēto prasījumu;

               b)

               “pieprasījuma saņēmēja iestāde” ir dalībvalsts centrālais koordinācijas birojs, koordinācijas birojs vai koordinācijas departaments, kuram iesniegts palīdzības pieprasījums;

               c)

               “persona” ir:

                           i)

                           fiziska persona;

                           ii)

                           juridiska persona;

                           iii)

                           ja spēkā esošajos tiesību aktos tā paredzēts, personu apvienība, kam piešķirtas tiesības īstenot juridiskas darbības, bet kam nav juridiskas personas statusa; vai

                           iv)

                           jebkurš cits juridisks pasākums jebkurā izpausmē vai veidolā, kam piemīt vai nepiemīt juridiskas personas statuss, kam pieder vai kas pārvalda aktīvus, tostarp no tiem gūtus ienākumus, uz ko attiecas jebkuri no šajā direktīvā aplūkotajiem nodokļiem;

               d)

               “elektroniski” nozīmē – izmantojot elektroniskas iekārtas datu apstrādei, arī digitālai saspiešanai, un glabāšanai un izmantojot vadus, pārraidi pa radio, optiskas tehnoloģijas vai citus elektromagnētiskus līdzekļus;

               e)

               “CCN tīkls” ir kopīga platforma, kas balstās uz kopīgu komunikāciju tīklu (CCN), ko izveidojusi Savienība visa veida elektroniskiem sūtījumiem starp kompetentām iestādēm muitas un nodokļu jomā.

         4. pants
   Organizācija
   1.   Katra dalībvalsts līdz 2010. gada 20. maijam informē Komisiju par savu kompetento iestādi vai iestādēm (turpmāk attiecīgi “kompetentā iestāde”) šīs direktīvas piemērošanai, kā arī nekavējoties informē Komisiju par jebkādām izmaiņām attiecībā uz to.
   Komisija dara šo informāciju pieejamu citām dalībvalstīm un publicē dalībvalstu norādīto kompetento iestāžu sarakstu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   2.   Kompetentā iestāde ieceļ centrālo koordinācijas biroju, kam ir galvenā atbildība par sakariem ar pārējām dalībvalstīm savstarpējās palīdzības jomā, uz ko attiecas šī direktīva.
   Centrālo koordinācijas biroju var norīkot arī kā atbildīgo par sakariem ar Komisiju.
   3.   Katras dalībvalsts kompetentā iestāde var iecelt koordinācijas birojus, kas ir atbildīgi par sakariem ar citām dalībvalstīm savstarpējās palīdzības jomā saistībā ar vienu vai vairākiem konkrētiem 2. pantā minētajiem noteikto maksājumu un nodokļu veidiem vai kategorijām.
   4.   Katras dalībvalsts kompetentā iestāde var izraudzīties par koordinācijas departamentiem birojus, kas nav centrālais koordinācijas birojs vai koordinācijas biroji. Koordinācijas departamenti pieprasa vai sniedz savstarpēju palīdzību saskaņā ar šo direktīvu attiecībā uz savu īpašu teritoriālo kompetenci vai darbības kompetenci.
   5.   Ja koordinācijas birojs vai koordinācijas departaments saņem savstarpējas palīdzības pieprasījumu, kura izpildei vajadzīga rīcība, kas pārsniedz tam piešķirto kompetenci, tas nekavējoties pārsūta šādu pieprasījumu kompetentam birojam vai departamentam, ja tāds ir zināms, vai centrālajam koordinācijas birojam un informē par to pieprasījuma iesniedzēju iestādi.
   6.   Katras dalībvalsts kompetentā iestāde informē Komisiju par tās centrālo koordinācijas biroju un visiem koordinācijas birojiem vai koordinācijas departamentiem, ko tā izraudzījusies. Komisija saņemto informāciju dara pieejamu dalībvalstīm.
   7.   Jebkuru informāciju nosūta vai pilnvaro nosūtīt, vai, ņemot vērā katru atsevišķo gadījumu, piekrīt nosūtīt centrālais koordinācijas birojs, tādējādi nodrošinot saziņas efektivitāti.
   II   NODAĻA

      INFORMĀCIJAS APMAIŅA

   5. pants
   Informācijas pieprasījums
   1.   Pēc pieprasījuma iesniedzējas iestādes lūguma pieprasījuma saņēmēja iestāde sniedz visu informāciju, kas ir prognozējami svarīga pieprasījuma iesniedzējai iestādei, veicot tās prasījumu piedziņu saskaņā ar 2. pantu.
   Lai sniegtu šo informāciju, pieprasījuma saņēmēja iestāde nodrošina tās ieguvei nepieciešamās administratīvās izmeklēšanas veikšanu.
   2.   Pieprasījuma saņēmējai iestādei nav pienākuma sniegt informāciju:

               a)

               ko tā nevarētu iegūt līdzīgu prasījumu piedziņai, kas radušies pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī;

               b)

               kas atklātu kādu komercnoslēpumu, rūpniecisku vai profesionālu noslēpumu;

               c)

               kuras izpaušana varētu kaitēt pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts drošībai vai būt pretrunā ar attiecīgās valsts politiku.

         3.   Šā panta 2. punkts nekādā veidā nebūtu jāinterpretē kā tāds, kas dalībvalsts pieprasījuma saņēmējai iestādei ļautu atteikties sniegt informāciju, pamatojoties vien uz to, ka šī informācija ir bankai, citai finanšu iestādei, pārstāvim vai personai, kas darbojas kā aģents vai uzticības persona, vai ka tā ir saistīta ar personas īpašumtiesību interesēm.
   4.   Pieprasījuma saņēmēja iestāde informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi par informācijas pieprasījuma noraidījuma iemesliem.
   6. pants
   Informācijas apmaiņa bez iepriekšēja pieprasījuma
   Ja tādu noteikto maksājumu vai nodokļu atmaksa, kas nav pievienotās vērtības nodoklis, saistīta ar personu, kas veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī vai ir citas dalībvalsts rezidents, dalībvalsts, no kuras atmaksa izdarāma, var informēt dalībvalsti, kurā minētā persona veic uzņēmējdarbību vai kuras rezidents tā ir.
   7. pants
   Atrašanās administratīvos birojos un piedalīšanās administratīvā izmeklēšanā
   1.   Ja ir vienošanās starp pieprasījuma iesniedzēju iestādi un pieprasījuma saņēmēju iestādi, saskaņā ar kārtību, ko noteikusi pieprasījuma saņēmēja iestāde, amatpersonas, ko pilnvarojusi pieprasījuma iesniedzēja iestāde, nolūkā veicināt šajā direktīvā paredzēto savstarpējo palīdzību drīkst:

               a)

               būt klāt birojos, kur pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts administratīvās iestādes veic savus pienākumus;

               b)

               būt klāt administratīvā izmeklēšanā pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts teritorijā;

               c)

               palīdzēt pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts kompetentām amatpersonām tiesas procesā šajā dalībvalstī.

         2.   Ciktāl to pieļauj pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī spēkā esošie tiesību akti, 1. punkta b) apakšpunktā minētajā vienošanās var noteikt, ka pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts ierēdņi var iztaujāt indivīdus un izskatīt oficiālus dokumentus.
   3.   Pieprasījuma iesniedzējas iestādes pilnvarotie ierēdņi, kuri izmanto 1. un 2. punktā piedāvātās iespējas, vienmēr spēj uzrādīt rakstisku pilnvarojumu, kas apliecina to identitāti un oficiālo statusu.
   III   NODAĻA

      PALĪDZĪBA DOKUMENTU PAZIŅOŠANĀ

   8. pants
   Pieprasījums paziņot par konkrētiem dokumentiem saistībā ar prasījumiem
   1.   Pēc pieprasījuma iesniedzējas iestādes lūguma pieprasījuma saņēmēja iestāde paziņo adresātam par visiem, tostarp juridiska rakstura, dokumentiem, ko sagatavojusi pieprasījuma iesniedzēja dalībvalsts un kas attiecas uz prasījumu, kā minēts 2. pantā, vai tā piedziņu.
   Pieprasījumam paziņot pievieno standarta veidlapu, kurā iekļauta vismaz šāda informācija:

               a)

               vārds, adrese un citi dati, ar kuriem var identificēt adresātu;

               b)

               paziņojuma mērķis un laikposms, kurā paziņojums būtu jāveic;

               c)

               pievienotā dokumenta apraksts un attiecīgā prasījuma būtība un summa;

               d)

               vārds, adrese un cita kontaktinformācija par:

                           i)

                           biroju, kas atbildīgs par pievienoto dokumentu, un, ja tas ir atšķirīgs;

                           ii)

                           biroju, kur var iegūt papildu informāciju par pievienoto dokumentu vai iespējām apstrīdēt maksājuma pienākumu.

         2.   Pieteikuma iesniedzēja iestāde iesniedz paziņojuma pieprasījumu saskaņā ar šo pantu tikai tad, ja tā nespēj paziņot atbilstīgi noteikumiem, ar ko reglamentē paziņošanu par attiecīgajiem dokumentiem pieteikuma iesniedzējā dalībvalstī, vai tad, ja šāda paziņošana varētu radīt nesamērīgas grūtības.
   3.   Pieprasījuma saņēmēja iestāde nekavējoties informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi par pasākumiem, kas veikti, atbildot uz pieprasījumu par paziņošanu, un konkrētāk par datumu, kurā par dokumentu paziņots adresātam.
   9. pants
   Paziņošanas līdzekļi
   1.   Pieprasījuma saņēmēja iestāde nodrošina, ka paziņojumu pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī izdara saskaņā ar pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī spēkā esošajiem normatīvajiem aktiem un administratīvo praksi.
   2.   Šā panta 1. punkts neskar citu paziņošanas veidu piemērošanu, ko saskaņā ar pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī spēkā esošajiem noteikumiem izmanto šīs dalībvalsts kompetentā iestāde.
   Pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī izveidota kompetentā iestāde var ierakstītā vēstulē vai elektroniski tieši paziņot par dokumentu personai citas dalībvalsts teritorijā.
   IV   NODAĻA

      PIEDZIŅA VAI IZPILDES NODROŠINĀŠANAS PASĀKUMI

   10. pants
   Piedziņas pieprasījums
   1.   Pēc pieprasījuma iesniedzējas iestādes lūguma pieprasījuma saņēmēja iestāde veic to prasījumu piedziņu, uz kuriem attiecas instruments, kas atļauj izpildi pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī.
   2.   Tiklīdz pieprasījuma iesniedzēja iestāde uzzina jebkādu būtisku informāciju, kas saistīta ar jautājumu, uz kura pamata ir iesniegts pieprasījums veikt piedziņu, tā šo informāciju nosūta pieprasījuma saņēmējai iestādei.
   11. pants
   Piedziņas pieprasījumu reglamentējošie nosacījumi
   1.   Pieprasījuma iesniedzēja iestāde nevar iesniegt piedziņas pieprasījumu, ja un kamēr prasījums un/vai instruments, kas atļauj tā izpildi pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī, ir apstrīdēts šajā dalībvalstī, izņemot gadījumus, kad piemēro 14. panta 4. punkta trešo daļu.
   2.   Pirms pieprasījuma iesniedzēja iestāde iesniedz piedziņas pieprasījumu, piemēro pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī pieejamās atbilstīgās piedziņas procedūras, izņemot šādās situācijās:

               a)

               ja ir skaidrs, ka pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī nav pietiekamu līdzekļu piedziņas veikšanai vai ka šādas procedūras nenodrošinās visu prasījuma apmaksu, un pieprasījuma iesniedzējai iestādei ir konkrēta informācija, kas norāda uz to, ka attiecīgajai personai ir līdzekļi pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī;

               b)

               ja šādu procedūru izmantošana pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī izraisītu nesamērīgas grūtības.

         12. pants
   Instruments, kas atļauj izpildi pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī, un citi pavaddokumenti
   1.   Piedziņas pieprasījumam pievieno vienotu instrumentu, kas atļauj izpildi pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī.
   Šis vienotais instruments, kas atļauj izpildi pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī, rāda tā sākotnējā instrumenta būtisko saturu, ar ko atļauj izpildi, un tas ir vienīgais pamats piedziņai un izpildes nodrošināšanas pasākumiem, kurus veic pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī. Tam nav nepieciešana atzīšana, papildināšana vai aizstāšana minētajā dalībvalstī.
   Vienotajā instrumentā, kas atļauj izpildi, ir iekļauta vismaz šāda informācija:

               a)

               informācija, kas attiecas uz sākotnējā instrumenta, kas atļauj izpildi, identifikāciju, prasījuma apraksts, tostarp tā būtība, laikposms, uz ko attiecas prasījums, visi izpildes procesam būtiski datumi, un prasījuma summa un tās dažādās sastāvdaļas, piemēram, pamatsumma, uzkrātie procenti utt.;

               b)

               vārds un citi dati, ar kuriem var identificēt parādnieku;

               c)

               vārds, adrese un cita kontaktinformācija par:

                           i)

                           biroju, kas atbildīgs par prasījuma izskatīšanu, un, ja tas ir atšķirīgs;

                           ii)

                           biroju, kur var iegūt papildu informāciju par prasījumu vai iespējas apstrīdēt maksājuma pienākumu.

         2.   Pieprasījumam veikt prasījuma piedziņu var pievienot citus dokumentus, kas saistīti ar prasījumu un izdoti pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī.
   13. pants
   Piedziņas pieprasījuma izpilde
   1.   Veicot piedziņu pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī, jebkuru prasījumu, saistībā ar kuru iesniegts piedziņas pieprasījums, apstrādā tā, it kā tas būtu pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts prasījums, ja vien šajā direktīvā nav noteikts citādi. Pieprasījuma saņēmēja iestāde izmanto pilnvaras un procedūras, kas paredzētas pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts normatīvajos un administratīvajos aktos un ko piemēro prasījumiem saistībā ar tādiem pašiem noteiktajiem maksājumiem vai nodokļiem vai, ja tādu pašu nav, līdzīgiem noteiktajiem maksājumiem vai nodokļiem, izņemot gadījumus, ja šajā direktīvā paredzēts citādi.
   Ja pieprasījuma saņēmēja iestāde uzskata, ka tās teritorijā nav noteikti tādi paši vai līdzīgi noteiktie maksājumi vai nodokļiem, tā izmanto pilnvaras un procedūras, kas saskaņā ar pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts normatīvajiem un administratīvajiem aktiem piemērojamas prasījumiem attiecībā uz iedzīvotāju ienākuma nodokli, ja vien šajā direktīvā nav paredzēts citādi.
   Pieprasījuma saņēmējai dalībvalstij nav pienākums piešķirt citu dalībvalstu prasījumiem priekšrocības, ko piešķir līdzīgiem prasījumiem, kas rodas šajā dalībvalstī, ja vien starp attiecīgajām dalībvalstīm nav panākta citāda vienošanās vai ja vien tas nav paredzēts pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts tiesību aktos. Dalībvalsts, kas piešķir priekšrocības citu dalībvalstu prasījumiem, nedrīkst atteikt tādas pašas priekšrocības citu dalībvalstu tādiem pašiem vai līdzīgiem prasījumiem saskaņā ar tiem pašiem nosacījumiem.
   Pieprasījuma saņēmēja dalībvalsts piedzen prasījumu savas valsts valūtā.
   2.   Pieprasījuma saņēmēja iestāde ar pienācīgu rūpību informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi par darbībām, ko tā veikusi saistībā ar piedziņas pieprasījumu.
   3.   Pieprasījuma saņēmēja iestāde iekasē kavējuma procentus, sākot no dienas, kurā saņemts piedziņas pieprasījums, saskaņā ar pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī spēkā esošajiem normatīvajiem un administratīvajiem aktiem.
   4.   Ja to pieļauj pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī spēkā esošie normatīvie vai administratīvie akti, pieprasījuma saņēmēja iestāde var piešķirt parādniekam laiku samaksai vai atļaut samaksu pa daļām, un attiecīgi piemērot procentu maksājumus. Tā sekojoši informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi par jebkuru šādu lēmumu.
   5.   Neskarot 20. panta 1. punktu, pieprasījuma saņēmēja iestāde pārskaita pieprasījuma iesniedzējai iestādei saistībā ar prasījumu piedzītās summas un šā panta 3. un 4. punktā minētos procentu maksājumus.
   14. pants
   Domstarpības
   1.   Domstarpības par prasījumu, sākotnējo instrumentu, kas atļauj izpildi pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī, vai vienoto instrumentu, kas atļauj izpildi pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī, un domstarpības par pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts kompetentās iestādes veiktās paziņošanas likumību risina pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts kompetentās struktūras. Ja prasījuma piedziņas procedūras laikā prasījumu, sākotnējo instrumentu, kas atļauj izpildi pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī, vai vienoto instrumentu, kas atļauj izpildi pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī, apstrīd kāda ieinteresētā persona, pieprasījuma saņēmēja iestāde šo personu informē, ka tai jāvēršas ar prasību pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts kompetentajā struktūrā saskaņā ar šajā dalībvalstī spēkā esošajiem tiesību aktiem.
   2.   Domstarpības par pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī veiktajiem izpildes pasākumiem vai par pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes veiktās paziņošanas likumību risina šīs dalībvalsts kompetentā struktūra saskaņā ar tās spēkā esošajiem normatīvajiem aktiem.
   3.   Ja pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts kompetentajā struktūrā saņemta 1. punktā minētā prasība, pieprasījuma iesniedzēja iestāde par to informē pieprasījuma saņēmēju iestādi un norāda prasījuma summu, kas netiek apstrīdēta.
   4.   Tiklīdz pieprasījuma saņēmēja iestāde vai nu no pieprasījuma iesniedzējas iestādes, vai no ieinteresētās personas ir saņēmusi 3. punktā minēto informāciju, tā aptur izpildes procedūru attiecībā uz prasījuma apstrīdēto daļu, kamēr šajā jautājumā kompetentā struktūra pieņem lēmumu, ja vien pieprasījuma iesniedzēja iestāde nepieprasa ko citu saskaņā ar šā punkta trešo daļu.
   Pēc pieprasījuma iesniedzējas iestādes lūguma vai citos gadījumos, kad pieprasījuma saņēmēja iestāde to uzskata par nepieciešamu, un neskarot 16. pantu, šī pieprasījuma saņēmēja iestāde var veikt izpildes nodrošināšanas pasākumus, lai garantētu prasījuma piedziņu, ciktāl to atļauj pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī spēkā esošie normatīvie akti.
   Saskaņā ar pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī spēkā esošajiem normatīvajiem aktiem un administratīvo praksi pieprasījuma iesniedzēja iestāde var lūgt pieprasījuma saņēmēju iestādi veikt apstrīdētā prasījuma vai prasījuma apstrīdētās daļas piedziņu, ciktāl to atļauj pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī spēkā esošie attiecīgie normatīvie akti un administratīvā prakse. Šādi pieprasījumi ir pamatoti. Ja apstrīdēšanas rezultāti vēlāk ir par labu parādniekam, pieprasījuma iesniedzēja iestāde atbild par piedzīto summu atlīdzināšanu, ietverot visas izmaksājamās kompensācijas, saskaņā ar pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī spēkā esošajiem tiesību aktiem.
   Ja savstarpējas vienošanās procedūru ir uzsākušas pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts vai pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes un procedūras iznākums var ietekmēt prasījumu, attiecībā uz kuru ir prasīta palīdzība, piedzīšanas pasākumus atliek vai pārtrauc uz laiku, kamēr procedūra pabeigta, ja vien tas neattiecas uz lietu, kas jārisina neatliekamā kārtā krāpšanas vai maksātnespējas dēļ. Ja piedzīšanas pasākumus atliek vai pārtrauc, piemēro otro daļu.
   15. pants
   Piedziņas palīdzības pieprasījuma grozījumi vai tā atsaukšana
   1.   Pieprasījuma iesniedzēja iestāde nekavējoties informē pieprasījuma saņēmēju iestādi par turpmākiem grozījumiem tās piedziņas pieprasījumā vai par tā atsaukšanu, norādot grozījumu vai atsaukšanas iemeslus.
   2.   Ja pieprasījuma grozījumu iemesls ir 14. panta 1. punktā minētās kompetentās struktūras lēmums, pieprasījuma iesniedzēja iestāde nosūta šo lēmumu un pārstrādāto vienoto instrumentu, kas atļauj izpildi pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī. Pieprasījuma saņēmēja iestāde tad turpina veikt piedziņas pasākumus, pamatojoties uz pārstrādāto instrumentu.
   Piedzīšanas vai izpildes nodrošināšanas pasākumus, kuri jau ir veikti, pamatojoties uz sākotnējo vienoto instrumentu, kas atļauj izpildi pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī, var turpināt, pamatojoties uz pārstrādāto instrumentu, izņemot gadījumus, ja pieprasījums ir grozīts tāpēc, ka sākotnējais instruments, kas atļauj izpildi pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī, vai sākotnējais instruments, kas atļauj izpildi pieprasījuma saņēmējā dalībvalsti, ir nederīgs.
   12. un 14. pantu piemēro pārstrādātajam dokumentam.
   16. pants
   Pieprasījums veikt izpildes nodrošināšanas pasākumus
   1.   Pēc pieprasījuma iesniedzējas iestādes lūguma pieprasījuma saņēmēja iestāde veic izpildes nodrošināšanas pasākumus, ja to atļauj tās tiesību akti, un ievērojot savu administratīvo praksi, lai nodrošinātu piedziņu gadījumā, ja prasījums vai instruments, kas ļauj izpildi pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī, pieprasījuma iesniegšanas laikā tiek apstrīdēts vai ja uz prasījumu vēl neattiecas instruments, kas atļauj izpildi pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī, ja vien izpildes nodrošināšanas pasākumi līdzīgā situācijā ir iespējami arī saskaņā ar pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts tiesību aktiem un administratīvo praksi.
   Pieprasījumam veikt izpildes nodrošināšanas pasākumus pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī pievieno dokumentu, ja tāds ir, kas sagatavots, lai atļautu veikt izpildes nodrošināšanas pasākumus pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī un kas saistīts ar prasījumu, par kuru tiek pieprasīta savstarpēja palīdzība. Šim dokumentam nav nepieciešana atzīšana, papildināšana vai aizstāšana pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī.
   2.   Pieprasījumam veikt izpildes nodrošināšanas pasākumus var pievienot citus dokumentus, kas saistīti ar prasījumu un izdoti pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī.
   17. pants
   Noteikumi, kas reglamentē pieprasījumu veikt izpildes nodrošināšanas pasākumus
   Lai īstenotu 16. pantu, 10. panta 2. punktu, 13. panta 1. un 2. punktu, 14. un 15. pantu piemēro mutatis mutandis.
   18. pants
   Pieprasījuma saņēmējas iestādes pienākumu ierobežojumi
   1.   Pieprasījuma saņēmējai iestādei nav pienākuma sniegt 10. līdz 16. pantā minēto palīdzību, ja parādnieka situācijas dēļ prasījuma piedziņa izraisītu nopietnas ekonomiskās vai sociālās grūtības pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī, ciktāl šādus izņēmumus attiecībā uz vietējiem prasījumiem atļauj šajā dalībvalstī spēkā esošie normatīvie akti un administratīvā prakse.
   2.   Pieprasījuma saņēmējai iestādei nav pienākuma sniegt 5. un 7. līdz 16. pantā minēto palīdzību, ja sākotnējais palīdzības pieprasījums saskaņā ar 5., 7., 8., 10. vai 16. pantu veikts attiecībā uz prasījumiem, kas vecāki par pieciem gadiem, rēķinot no prasījuma apmaksas termiņa pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī līdz sākotnējā palīdzības pieprasījuma dienai.
   Tomēr gadījumos, kad ir apstrīdēts prasījums vai sākotnējais dokuments, kas atļauj izpildi pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī, uzskata, ka piecu gadu laikposms sākas no brīža, kad pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī ir noteikts, ka prasījumu vai instrumentu, kas atļauj izpildi, vairs nedrīkst apstrīdēt.
   Turklāt gadījumos, kad pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts kompetentās iestādes pagarinājušas maksājuma termiņu vai maksājumu plānu, uzskata, ka piecu gadu laikposms sākas no brīža, kad beidzies viss maksājuma termiņš.
   Tomēr šādos gadījumos pieprasījuma saņēmējai iestādei nav pienākums sniegt palīdzību attiecībā uz prasījumiem, kas ir vecāki par desmit gadiem, skaitot no sākotnējā palīdzības pieprasījuma dienas pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī.
   3.   Dalībvalstij nav pienākums sniegt palīdzību, ja kopējā to prasījumu summa, uz kuriem attiecas šī direktīva un par kuriem ir lūgta palīdzība, ir mazāka par EUR 1 500.
   4.   Pieprasījuma saņēmēja iestāde informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi par palīdzības pieprasījuma noraidījuma iemesliem.
   19. pants
   Jautājumi par noilgumu
   1.   Jautājumus, kas attiecas uz noilgumu, reglamentē tikai pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī spēkā esošie tiesību akti.
   2.   Kas attiecas uz noilguma apturēšanu, pārtraukšanu vai pagarināšanu, uzskata, ka jebkuriem pasākumiem, ko prasījumu piedziņā veic pieprasījuma saņēmēja iestāde vai kas veikti tās vārdā saskaņā ar palīdzības pieprasījumu un kuru sekas saskaņā ar pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī spēkā esošajiem tiesību aktiem ir noilguma apturēšana, pārtraukšana vai pagarināšana, ir tādas pašas sekas pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī, ja vien pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts spēkā esošajos tiesību aktos ir paredzētas atbilstīgas sekas.
   Ja noilguma apturēšana, pārtraukšana vai pagarināšana nav iespējama saskaņā ar pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī spēkā esošajiem tiesību aktiem, uzskata, ka jebkuri pasākumi, ko prasījumu piedziņā veic pieprasījuma saņēmēja iestāde vai kas veikti tās vārdā saskaņā ar palīdzības pieprasījumu un kas gadījumā, ja tos savā dalībvalstī būtu veikusi pieprasījuma iesniedzēja iestāde vai arī tie būtu veikti šīs iestādes vārdā, būtu apturējuši, pārtraukuši vai pagarinājuši noilgumu saskaņā ar pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī spēkā esošajiem tiesību aktiem, ir veikti pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī, ciktāl tas attiecas uz sekām.
   Pirmā un otrā daļa neietekmē pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts kompetento iestāžu tiesības veikt pasākumus, lai apturētu, pārtrauktu vai pagarinātu noilgumu saskaņā ar šajā dalībvalstī spēkā esošajiem tiesību aktiem.
   3.   Pieprasījuma iesniedzēja iestāde un pieprasījuma saņēmēja iestāde informē cita citu par darbībām, kas aptur, pārtrauc vai pagarina noilgumu prasījumam, saistībā ar kuru pieprasīts veikt piedziņu vai izpildes nodrošināšanas pasākumus, vai par darbībām, kam varētu būt šādas sekas.
   20. pants
   Izmaksas
   1.   Papildus 13. panta 5. punktā minētajām summām pieprasījuma saņēmēja iestāde mēģina no attiecīgās personas piedzīt un kompensēt ar piedziņu saistītās izmaksas, ievērojot pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts normatīvos aktus.
   2.   Dalībvalstis atsakās no visām savstarpējām prasībām attiecībā uz to izmaksu atlīdzināšanu, kas radušās, sniedzot savstarpēju palīdzību saskaņā ar šo direktīvu.
   Tomēr, ja piedziņa rada konkrētu problēmu, ir saistīta ar ļoti lielām izmaksām vai attiecas uz organizēto noziedzību, pieprasījuma iesniedzēja un pieprasījuma saņēmēja iestāde var vienoties par īpašu atlīdzināšanas kārtību attiecīgajiem gadījumiem.
   3.   Neatkarīgi no 2. punkta pieprasījuma iesniedzēja dalībvalsts saglabā pienākumu atlīdzināt pieprasījuma saņēmējai dalībvalstij visas izmaksas un zaudējumus, kas radušies saistībā ar darbībām, kuras atzītas par nepamatotām attiecībā uz prasījuma būtību vai tā instrumenta spēkā esamību, kas atļauj izpildi un/vai izpildes nodrošināšanas pasākumus, kuru izdevusi pieprasījuma iesniedzēja iestāde.
   V   NODAĻA

      VISPĀRĪGI NOTEIKUMI, KAS REGLAMENTĒ VISU VEIDU PALĪDZĪBAS PIEPRASĪJUMUS

   21. pants
   Standarta veidlapas un saziņas līdzekļi
   1.   Informācijas pieprasījumi saskaņā ar 5. panta 1. punktu, pieprasījumi par paziņošanu saskaņā ar 8. panta 1. punktu, piedziņas pieprasījumi saskaņā ar 10. panta 1. punktu vai pieprasījumi veikt izpildes nodrošināšanas pasākumus saskaņā ar 16. panta 1. punktu sūtāmi elektroniski, izmantojot standarta veidlapu, izņemot, ja tas nav iespējams tehnisku iemeslu dēļ. Ciktāl tas iespējams, šīs veidlapas izmanto arī turpmākā saziņā saistībā ar pieprasījumu.
   Arī vienotais instruments, kas atļauj veikt izpildi pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī, dokuments, kas atļauj veikt izpildes nodrošināšanas pasākumus pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī, kā arī citi 12. un 16. pantā minētie dokumenti sūtāmi elektroniski, izņemot, ja tas nav iespējams tehnisku iemeslu dēļ.
   Attiecīgā gadījumā standarta veidlapām var pievienot ziņojumus, pārskatus un jebkādus citus dokumentus vai to apstiprinātas kopijas vai izrakstus no tiem, kas arī sūtāmi elektroniski, izņemot, ja tas nav iespējams tehnisku iemeslu dēļ.
   Standarta veidlapas un elektronisko saziņu var izmantot, arī veicot informācijas apmaiņu saskaņā ar 6. pantu.
   2.   Šā panta 1. punktu nepiemēro informācijai un dokumentiem, kas iegūti, atrodoties citas dalībvalsts administratīvajos birojos vai piedaloties administratīvajā izmeklēšanā citā dalībvalstī saskaņā ar 7. pantu.
   3.   Ja saziņa nenotiek elektroniski vai izmantojot standarta veidlapas, tas neietekmē iegūtās informācijas vai palīdzības pieprasījuma izpildei veikto pasākumu spēkā esamību.
   22. pants
   Valodu lietojums
   1.   Visus palīdzības pieprasījumus, standarta veidlapas paziņošanai un vienotos instrumentus, kas atļauj izpildi pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī, nosūta pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts oficiālajā valodā vai vienā no oficiālajā valodām, vai papildina ar tulkojumu oficiālajā valodā vai vienā no oficiālajām valodām. Fakts, ka konkrētas to daļas ir rakstītas citā valodā, kas nav pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts oficiālā valoda vai viena no oficiālajām valodām, neietekmē to spēkā esamību vai procedūras spēkā esamību, ja vien par šo citu valodu ir vienojušās attiecīgās dalībvalstis.
   2.   Dokumentus, par kuriem nepieciešams paziņot saskaņā ar 8. pantu, var nosūtīt pieprasījuma saņēmējai iestādei pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts oficiālajā valodā.
   3.   Ja pieprasījumam pievienoti dokumenti, kas nav 1. un 2. punktā minētie dokumenti, pieprasījuma saņēmēja iestāde var pēc vajadzības pieprasījuma iesniedzējai iestādei pieprasīt šādu dokumentu tulkojumu pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts oficiālajā valodā vai vienā no tās oficiālajām valodām, vai kādā citā valodā, par kuru panākta attiecīgo dalībvalstu divpusēja vienošanās.
   23. pants
   Informācijas un dokumentu nodošana
   1.   Uz informāciju, kas jebkādā veidā paziņota saskaņā ar šo direktīvu, attiecas dienesta noslēpuma pienākums, un tai noteikta tāda pati aizsardzība kā līdzīgai informācijai tās dalībvalsts tiesību aktos, kura to saņēmusi.
   Šādu informāciju var izmantot, lai veiktu izpildes vai izpildes nodrošināšanas pasākumus attiecībā uz prasījumiem, kas ietverti šajā direktīvā. To var izmantot arī sociālā nodrošinājuma obligāto iemaksu novērtēšanai un izpildei.
   2.   Eiropas Komisijas Drošības akreditācijas iestādes pienācīgi akreditētas personas šai informācijai drīkst piekļūt tikai tad, ja tas ir vajadzīgs CCN tīkla uzturēšanai, tehniskajai apkopei un pilnveidošanai.
   3.   Dalībvalsts, kura sniedz informāciju, atļauj to lietot mērķiem, kas nav 1. punktā minētie, dalībvalstī, kura saņem informāciju, ja saskaņā ar informācijas sniedzējas dalībvalsts tiesību aktiem šo informāciju var izmantot līdzīgiem mērķiem.
   4.   Ja pieprasījuma iesniedzēja iestāde vai pieprasījuma saņēmēja iestāde uzskata, ka saskaņā ar šo direktīvu iegūtā informācija var būt noderīga trešai dalībvalstij 1. punktā minētajos nolūkos, tā var pārsūtīt šo informāciju minētajai trešai dalībvalstij, ar noteikumu, ka šī pārsūtīšana norit saskaņā ar šajā direktīvā paredzētajiem noteikumiem un kārtību. Tā informē informācijas izcelsmes dalībvalsti par savu ieceri dalīties informācijā ar trešo dalībvalsti. Informācijas izcelsmes dalībvalsts var iebilst pret šādu dalīšanos informācijā desmit darba dienu laikā no dienas, kad tā saņēmusi paziņojumu no dalībvalsts par vēlmi dalīties informācijā.
   5.   Atļauju saskaņā ar 3. punktu izmantot informāciju, kura nosūtīta atbilstīgi 4. pantam, var piešķirt tikai tā dalībvalsts, no kuras šī informācija iegūta.
   6.   Informāciju, kas jebkādā veidā paziņota saskaņā ar šo direktīvu, visas iestādes, kas atrodas dalībvalstī, kura saņem informāciju, var lūgt vai izmantot kā pierādījumus ar tādiem pašiem noteikumiem kā līdzīgu informāciju, kas iegūta minētajā valstī.
   VI   NODAĻA

      NOBEIGUMA NOTEIKUMI

   24. pants
   Citu palīdzības nolīgumu piemērošana
   1.   Šī direktīva neskar jebkura pienākuma izpildi saistībā ar plašākas palīdzības sniegšanu, kas izriet no divpusējiem vai daudzpusējiem nolīgumiem vai norunām, tostarp arī attiecībā uz tiesas aktu un ārpustiesas aktu paziņošanu.
   2.   Ja dalībvalstis noslēdz šādus divpusējus vai daudzpusējus nolīgumus vai norunas par jautājumiem, uz ko attiecas šī direktīva, tās par to nekavējoties informē Komisiju, izņemot gadījumos, kas attiecas uz atsevišķām lietām. Komisija savukārt informē pārējās dalībvalstis.
   3.   Divpusējā vai daudzpusējā nolīgumā vai norunā paredzot šādus lielākus savstarpējas palīdzības pasākumus, dalībvalstis var izmantot elektroniskās saziņas tīklu un šīs direktīvas īstenošanai apstiprinātās standarta veidlapas.
   25. pants
   Komiteja
   1.   Komisijai palīdz Piedziņas komiteja.
   2.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pantu.
   Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā minētais termiņš ir trīs mēneši.
   26. pants
   Īstenošanas noteikumi
   Saskaņā ar 25. panta 2. punktā minēto kārtību Komisija pieņem sīki izstrādātus noteikumus 4. panta 2., 3. un 4. punkta, 5. panta 1. punkta, 8. panta, 10. panta, 12. panta 1. punkta, 13. panta 2., 3., 4. un 5. punkta, 15. panta, 16. panta 1. punkta, un 21. panta 1. punkta īstenošanai.
   Šie noteikumi attiecas vismaz uz:

               a)

               praktiskajiem pasākumiem saistībā ar kontaktiem starp 4. panta 2., 3. un 4. punktā minētajiem centrālās koordinācijas birojiem, citiem koordinācijas birojiem un koordinācijas departamentiem un starp dažādām dalībvalstīm, kā arī uz kontaktiem ar Komisiju;

               b)

               atļautos iestāžu saziņas līdzekļus;

               c)

               šīs direktīvas 5. panta 1. punkta, 8. panta, 10. panta 1. punkta, 12. panta 1. punkta un 16. panta 1. punkta nolūkiem izmantojamo standarta veidlapu formātu un citu informāciju;

               d)

               piedzenamo summu konvertēšanu un to pārskaitīšanu.

         27. pants
   Ziņošana
   1.   Ik gadu līdz 31. martam katra dalībvalsts Komisiju informē par:

               a)

               informācijas pieprasījumu, paziņošanas pieprasījumu un piedziņas vai izpildes nodrošināšanas pasākumu pieprasījumu skaitu, ko tā katru gadu sūta katrai pieprasījuma saņēmējai dalībvalstij un ko tā saņem no katras pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts;

               b)

               prasījumu summu, par kuru prasīta palīdzība piedziņas veikšanā, un piedzītās summas.

         2.   Dalībvalstis var sniegt arī citu informāciju, kas var noderēt, vērtējot savstarpējās palīdzības sniegšanu saskaņā ar šo direktīvu.
   3.   Ik pēc pieciem gadiem Komisija ziņo Eiropas Parlamentam un Padomei par saskaņā ar šo direktīvu izveidoto pasākumu darbību.
   28. pants
   Transponēšana
   1.   Dalībvalstis līdz 2011. gada 31. decembrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Tās nekavējoties par to informē Komisiju.
   Tās piemēro minētos noteikumus no 2012. gada 1. janvāra.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   29. pants
   Direktīvas 2008/55/EK atcelšana
   Direktīva 2008/55/EK tiek atcelta no 2012. gada 1. janvāra.
   Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu.
   30. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   31. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2010. gada 16. martā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētāja

         E. SALGADO

      (1)  2010. gada 10. februāra Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).

      (2)  2009. gada 16. jūlija Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).

      (3)  OV L 73, 19.3.1976., 18. lpp.

      (4)  OV L 150, 10.6.2008., 28. lpp.

      (5)  OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.


title: Padomes Direktīva (1989. gada 30. novembris) par drošības un veselības aizsardzības minimālajām prasībām, darba ņēmējiem lietojot darba aprīkojumu darbā (otrā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. daļas nozīmē)

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31989L0655

Oficiālais Vēstnesis L 393 , 30/12/1989 Lpp. 0013 - 0017 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 5 Sējums 4 Lpp. 0182  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 5 Sējums 4 Lpp. 0182

		Padomes Direktīva(1989. gada 30. novembris)par drošības un veselības aizsardzības minimālajām prasībām, darba ņēmējiem lietojot darba aprīkojumu darbā (otrā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. daļas nozīmē)(89/655/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 118.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1] kas iesniegts pēc apspriešanās ar Darba drošības, higiēnas un veselības aizsardzības padomdevēju komiteju,sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Līguma 118.a pantā ir paredzēts, ka Padome ar direktīvām nosaka minimālās prasības, lai veicinātu uzlabojumus, īpaši attiecībā uz darba vidi, kas garantē augstāku darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzības līmeni;tā kā saskaņā ar šo pašu pantu jāizvairās no tādu administratīvu, finansiālu un juridisku ierobežojumu iekļaušanu direktīvās, kas kavētu mazo un vidējo uzņēmumu rašanos un attīstību;tā kā Komisijas sniegtā informācija par drošības, higiēnas un veselības aizsardzības uzlabošanas programmu darbā [4] paredz pieņemt direktīvu par darba aprīkojuma lietošanu;tā kā Padome savā 1987. gada 21. decembra rezolūcijā par drošību, higiēnu un veselības aizsardzību darbā [5] ņēma vērā Komisijas nodomu tuvākajā nākotnē iesniegt Padomei minimālās prasības drošības un veselības aizsardzības organizēšanai darbā;tā kā minimālo prasību ievērošana, kas garantētu labāku darba drošību un veselības aizsardzību, strādājot ar darba aprīkojumu, ir svarīga darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzības nodrošināšanā;tā kā šī direktīva ir atsevišķa direktīva 16. panta 1. punkta nozīmē Padomes. Direktīvā 89/391/EEK (1989. gada 12. jūnijs) par pasākumu ieviešanu, lai uzlabotu darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzību darbā [6]; tā kā tādēļ šīs direktīvas noteikumi pilnībā attiecas uz darba aprīkojuma izmantošanu darbā, neskarot šīs direktīvas noteikumus, kam ir vairāk ierobežojošs un/vai specifisks raksturs;tā kā šajā direktīvā ir iekļauts praktisks aspekts iekšējā tirgus sociālās dimensijas īstenošanā;tā kā saskaņā ar Direktīvu 83/189/EEK [7] dalībvalstīm ir jāziņo Komisijai par visiem tehnisko noteikumu projektiem, kas attiecas uz mašīnām, aprīkojumu un iekārtām;tā kā saskaņā ar Direktīvu 74/325/EEK [8], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1985. gada Iestāšanās aktu, Komisija, gatavojot priekšlikumus šajā jomā, apspriežas ar Darba drošības, higiēnas un veselības aizsardzības padomdevēju komiteju,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.I IEDAĻAVISPĀRĪGI NOTEIKUMI1. pantsPriekšmets1. Šī direktīva, kas ir otrā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. daļas nozīmē, nosaka darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzības minimālās prasības, kas jāievēro, darba ņēmējiem strādājot ar darba aprīkojumu darbā, kā tas minēts 2. pantā.2. Direktīvas 89/391/EEK noteikumi pilnībā attiecas uz visu šā panta 1. punktā minēto darbības jomu, neskarot tādus šīs direktīvas noteikumus, kam ir vairāk ierobežojošs un/vai specifisks raksturs.2. pantsDefinīcijasŠajā direktīvā minētos terminus lieto šādā nozīmē:a) "darba aprīkojums" — jebkuri mehānismi, aparāti, darba rīki vai iekārtas, ko lieto darbam;b) "darba aprīkojuma lietošana" — jebkura darbība, kurā izmanto darba aprīkojumu, piemēram, darba aprīkojuma iedarbināšana vai apstādināšana, tā lietošana, transportēšana, remonts, modifikācija, uzturēšana un apkalpošana, jo īpaši ietverot tīrīšanu;c) "bīstamā zona" — jebkura zona darba aprīkojumā vai ārpus tā, kur pastāv risks darba ņēmēja veselībai vai drošībai;d) "riskam pakļauts darba ņēmējs" — darba ņēmējs, kas pilnībā vai daļēji atrodas bīstamajā joslā;e) "operators" — darba ņēmējs vai darba ņēmēji, kam ir uzdots lietot darba aprīkojumu.II IEDAĻADARBA DEVĒJA PIENĀKUMI3. pantsVispārīgie pienākumi1. Darba devējs veic pasākumus, lai nodrošinātu, ka uzņēmumā un/vai iestādē darba ņēmējiem pieejamais darba aprīkojums ir piemērots darba veikšanai vai pareizi pielāgots šim darbam, un darba ņēmēji to var lietot, neapdraudot savu drošību un veselību.Izvēloties darba aprīkojumu, ko iesaka lietot, darba devējs ņem vērā īpašos darba apstākļus un raksturu, kā arī uzņēmumā un/vai iestādē un jo īpaši attiecīgajā darba vietā pastāvošo risku darba ņēmēju drošībai un veselībai un/vai citus riska faktorus, kas rodas, lietojot attiecīgo darba aprīkojumu.2. Ja nav iespējams pilnībā nodrošināt darba aprīkojuma lietošanu bez riska darba ņēmēju drošībai un veselībai, darba devējs veic nepieciešamos pasākumus, lai šo risku mazinātu.4. pantsNoteikumi, kas attiecas uz darba aprīkojumu1. Neskarot 3. pantu, darba devējam jāiegādājas un/vai jālieto:a) darba aprīkojums, kas gadījumā, ja tas pirmo reizi nonācis uzņēmuma un/vai iestādes darba ņēmēju rīcībā pēc 1992. gada 31. decembra, atbilst:i) visu Kopienas attiecīgo direktīvu noteikumiem;ii) I pielikumā noteiktajām minimālajām prasībām, ja vien nav piemērojama vai tikai daļēji ir piemērojama cita Kopienas direktīva;b) darba aprīkojums, kas gadījumā, ja tas atrodas uzņēmuma un/vai iestādes darba ņēmēju rīcībā līdz 1992. gada 31. decembrim, atbilst I pielikumā noteiktajām minimālajām prasībām ne vēlāk kā četrus gadus pēc minētā datuma.2. Darba devējs veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka darba aprīkojumu visā tā ekspluatācijas laikā, veicot adekvātu apkopi, uztur līmenī, kas atbilst l. punkta a) un b) apakšpunkta noteikumiem.5. pantsDarba aprīkojums, kas saistīts ar īpašu riskuJa darba aprīkojuma lietošana var ietvert īpašu risku darba ņēmēja drošībai un veselībai, darba devējs veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka:- darba aprīkojumu atļauts lietot tikai tām personām, kam dots attiecīgs darba uzdevums,- remontdarbus, pārveidošanas darbus, uzturēšanu vai apkopi uztic tikai noteiktiem darba ņēmējiem, kuri īpaši norīkoti šim darbam.6. pantsDarba ņēmēju informēšana1. Neskarot Direktīvas 89/391/EEK 10. pantu, darba devējs veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka darba ņēmēju rīcībā ir nepieciešamā informācija un, vajadzības gadījumā, rakstītas instrukcijas par lietoto darba aprīkojumu.2. Informācijā un rakstītajās instrukcijās jāietver vismaz atbilstīga informācija par darba drošību un veselības aizsardzību attiecībā uz:- darba aprīkojuma lietošanas nosacījumiem,- iepriekš paredzamām ārkārtas situācijām,- ja nepieciešams, secinājumiem, kas izriet no darba aprīkojuma lietošanas pieredzes.3. Informācijai un rakstītajām instrukcijām jābūt saprotamām darba aprīkojuma lietotājiem.7. pantsDarba ņēmēju apmācībaNeskarot Direktīvas 89/391/EEK 12. pantu, darba devējs veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka:- darba ņēmēji, kam uzdots darbs ar darba aprīkojuma lietošanu, ir atbilstīgi apmācīti, tostarp sagatavoti tam, kā rīkoties jebkāda riska gadījumā, kas saistīts ar darba aprīkojuma lietošanu,- 5. panta otrajā ievilkumā minētie darba ņēmēji ir atbilstīgi īpaši apmācīti.8. pantsDarba ņēmēju konsultēšana un dalībaDarba ņēmēju un/vai viņu pārstāvju konsultēšana un dalība jautājumos, uz kuriem attiecas šī direktīva un tās pielikumi, notiek saskaņā ar Direktīvas 89/391/EEK 11. pantu.III IEDAĻADAŽĀDI NOTEIKUMI9. pantsGrozījumi pielikumā1. Saskaņā ar Līguma 118.a pantā paredzēto procedūru Padome pieņem papildinājumus pielikumam par papildu minimālajām prasībām attiecībā uz īpašu darba aprīkojumu, kas minēts šā pielikuma 3. punktā.2. Tikai tehniski pielāgojumi pielikumā, kas izriet no:- direktīvu pieņemšanas par darba aprīkojuma tehnisko saskaņošanu vai standartizāciju un/vai- tehniskā progresa, izmaiņām starptautiskajos noteikumos vai instrukcijās vai zināšanu paplašināšanās darba aprīkojuma jomāpieņem saskaņā ar Direktīvas 89/391/EEK 17. pantā paredzēto procedūru.10. pantsNobeiguma noteikumi1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 1992. gada 31. decembrim. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis dara zināmus Komisijai savu tiesību aktu noteikumus, kurus tās jau pieņēmušas vai gatavojas pieņemt jomā, ko reglamentē šī direktīva.3. Dalībvalstis katrus piecus gadus ziņo Komisijai par šīs direktīvas noteikumu ieviešanu praksē, norādot gan darba devēju, gan darba ņēmēju viedokli.Komisija attiecīgi par to informē Eiropas Parlamentu, Padomi, Ekonomikas un sociālo lietu komiteju un Darba drošības, higiēnas un veselības aizsardzības padomdevēju komiteju.4. Komisija periodiski iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei un Ekonomikas un sociālo lietu komitejai ziņojumus par šīs direktīvas īstenošanu, ņemot vērā 1. līdz 3. punktu.11. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1989. gada 30. novembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsJ. P. Soisson[1] OV C 114, 30.4.1988., 3. lpp.,OV C 106, 26.4.1989., 13. lpp. unOV C 287, 15.11.1989., 12. lpp.,[2] OV C 326, 19.12.1988., 132. lpp. unOV C 256, 9.10.1989., 65. lpp.[3] OV C 318, 12.12.1988., 26. lpp.[4] OV C 28, 3.2.1988., 3. lpp.[5] OV C 28, 3.2.1988., 1. lpp.[6] OV L 183, 29.6.1989., 1. lpp.[7] OV L 109, 26.4.1983., 8. lpp.[8] OV L 185, 9.7.1974., 15. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSMINIMĀLĀS PRASĪBAS, KAS MINĒTAS 4. PANTA 1. PUNKTA a) APAKŠPUNKTA ii) PUNKTĀ un b) APAKŠPUNKTĀ1. Vispārīga piebilde.Šajā pielikumā noteiktie pienākumi ir spēkā, ņemot vērā direktīvas noteikumus un gadījumā, ja konkrētais darba aprīkojums rada atbilstīgu risku.2. Vispārīga minimālās prasības, kas attiecas uz darba aprīkojumu.2.1. Darba aprīkojuma vadības ierīcēm, kas skar drošību, jābūt skaidri redzamām un atšķiramām, kā arī vajadzības gadījumā attiecīgi marķētām.Izņemot atsevišķus gadījumus, kad noteiktām vadības ierīcēm nepieciešams pretējais, vadības ierīcēm jāatrodas ārpus bīstamās zonas, un jābūt novietotām tā, lai to darbināšana neradītu papildu risku. Tās nedrīkst radīt nekādu risku, nejauši iedarbinot.Ja nepieciešams, operatoram, atrodoties pie vadības pults, jāspēj nodrošināt, ka bīstamajā zonā nav cilvēku. Ja tas nav iespējams, jābrīdina ar drošības sistēmu, kas automātiski liek atskanēt un/vai parādīties brīdinājuma signālam brīdī, kad tehnika ir gatava sākt darbu. Darba ņēmējam, kas atrodas bīstamajā zonā, jānodrošina laiks un/vai citas iespējas ātri izvairīties no apdraudējuma, kas rodas, darba aprīkojumam sākot un/vai beidzot darbu.Vadības sistēmām jābūt drošām. Vadības sistēmas salūšanas vai bojājuma gadījumā nedrīkst rasties bīstama situācija.2.2. Darba aprīkojumam jābūt iedarbināmam tikai ar iepriekšēju nodomu, iedarbojoties uz īpaši šim nolūkam paredzētu vadības ierīci.To pašu ņem vērā, lai:- darba aprīkojumu no jauna iedarbinātu pēc tam, kad tas kāda iemesla dēļ apstājies,- kontrolētu ievērojamas izmaiņas darba apstākļos (piem., ātrumu, spiedienu, u.c.),ja vien šāda darbības atsākšana vai izmaiņas nekādam riskam nepakļauj darba ņēmējus, kas atrodas bīstamajā zonā.Šī prasība neattiecas uz darba aprīkojuma darbības atjaunošanu vai izmaiņām darba apstākļos, kas izriet no automātiskas iekārtas normāla darba cikla.2.3. Visam darba aprīkojumam jābūt apgādātam ar vadības ierīci, ar kuru to var apstādināt pilnībā un bez riska.Katrā darba iecirknī jābūt vadības ierīcei, ar kuru atkarībā no riska veida var apstādināt visu vai daļu no darba aprīkojuma tā, lai darba aprīkojums būtu drošā stāvoklī. Vadības ierīcei, kas apstādina darba aprīkojumu, jābūt prioritārai attiecībā pret ierīci, kas to iedarbina. Kad darba aprīkojums vai tā bīstamās daļas ir pārstājušas darboties, enerģijas padeve attiecīgajam spēka pievadam jāpārtrauc.2.4. Vajadzības gadījumā un atkarībā no apdraudējuma, ko rada darba aprīkojums, kā arī no tā parastā apstāšanās laika, darba aprīkojums jāaprīko ar apstādināšanas ierīci avārijas gadījumiem.2.5. Darba aprīkojums, kas rada risku krītošu priekšmetu vai izvirzījumu dēļ, atbilstīgi riska veidam jāaprīko ar attiecīgām drošības ierīcēm.Darba aprīkojums, kas rada apdraudējumu ar gāzu, tvaiku, šķidrumu vai putekļu izplūdi, jāaprīko ar uztveršanas un/vai ekstrakcijas ierīcēm, kas izvietotas netālu no iespējamā apdraudējuma vietām.2.6. Ja to prasa drošība un darbinieku veselības aizsardzība, darba aprīkojums vai tā daļas jānostiprina ar skavām vai kādiem citiem līdzekļiem.2.7. Ja pastāv risks, ka darba aprīkojumā var veidoties plīsumi vai tā daļas var demontēties, radot nopietnus draudus darba ņēmēju drošībai un veselībai, jāveic attiecīgi aizsardzības pasākumi.2.8. Ja pastāv risks nonākt mehāniskā kontaktā ar kustīgām darba aprīkojuma daļām, kas varētu izraisīt nelaimes gadījumu, šīs daļas jānodrošina ar aizsargiem vai citām drošības ierīcēm, lai novērstu piekļūšanu bīstamajām zonām vai apstādinātu bīstamo daļu kustību pirms sasniegtas bīstamās zonas.Aizsargiem un aizsargierīcēm jābūt:- izturīgas konstrukcijas,- tādām, kas nerada nekādu papildu risku,- tādām, ko nevar viegli noņemt vai atslēgt,- novietotām pietiekamā attālumā no bīstamās zonas,- tādām, kas neierobežo vairāk kā nepieciešams, ņemot vērā aprīkojuma darbības ciklu,- tādām, kas ļauj veikt nepieciešamās darbības, lai uzstādītu vai nomainītu detaļas un veiktu apkopi, ierobežojot piekļūšanu tikai tai zonai, kurā veicams darbs un, ja iespējams, nepārvietojot aizsargu vai aizsargierīci.2.9. Zonām vai punktiem, kuros strādā ar darba aprīkojumu vai veic tā apkopi, jābūt pienācīgi apgaismotiem atkarībā no veicamās darbības.2.10. Darba aprīkojuma daļas, kur ir augsta vai ļoti zema temperatūra, vajadzības gadījumā jānosedz, lai darba ņēmēji ar tām nesaskartos vai nepienāktu tām pārāk tuvu.2.11. Brīdinājuma ierīcēm uz darba aprīkojuma jābūt nepārprotamām, viegli uztveramām un saprotamām.2.12. Darba aprīkojumu drīkst izmantot tikai atbilstīgu darbu veikšanai un tam piemērotos apstākļos.2.13. Apkopes darbības jāspēj veikt laikā, kad darba aprīkojums ir izslēgts. Ja tas nav iespējams, jānodrošina atbilstīgi drošības pasākumi vai arī iespēja veikt šādas darbības ārpus bīstamās zonas.Ja mehānismam ir apkopes žurnāls, ieraksti tajā jāizdara regulāri.2.14. Visam darba aprīkojumam jābūt apgādātam ar skaidri identificējamiem līdzekļiem tā atvienošanai no visiem enerģijas avotiem.Atkalpievienošana pie enerģijas avotiem nedrīkst radīt nekādu risku attiecīgajiem darba ņēmējiem.2.15. Uz darba aprīkojuma jābūt brīdinājumiem un marķējumiem, kas ir būtiski darba ņēmēju drošībai.2.16. Darba ņēmējiem jāgarantē droša piekļūšana un uzturēšanās visās zonās, kas nepieciešamas ražošanas, montāžas un apkopes darbību veikšanai.2.17. Visam darba aprīkojumam jābūt tādam, lai novērstu risku, kas saistīts ar aizdegšanos, pārmērīgu uzkaršanu, gāzu, putekļu, šķidruma, tvaiku vai citu vielu, kas tajā veidojas, tiek lietotas vai uzglabātas, noplūdi.2.18. Visam darba aprīkojumam jābūt tādam, lai novērstu risku, kas saistīts ar darba aprīkojuma vai vielu, kuras tajā veidojas, tiek lietotas vai uzglabātas, eksplodēšanu.2.19. Visam darba aprīkojumam jābūt tādam, lai novērstu risku, kas saistīts ar darba ņēmēju nonākšanu tiešā vai netiešā saskarē ar elektrību.3. Uz īpašu darba aprīkojumu attiecināms papildu minimālās prasības,kā minēts direktīvas 9. panta 1. punktā.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva (1991. gada 15. jūlijs), ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 71/320/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz noteiktu kategoriju mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju bremžu iekārtām

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31991L0422

Oficiālais Vēstnesis L 233 , 22/08/1991 Lpp. 0021 - 0029 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 21 Lpp. 0003  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 21 Lpp. 0003

		Komisijas Direktīva(1991. gada 15. jūlijs),ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 71/320/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz noteiktu kategoriju mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju bremžu iekārtām(91/422/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 71/320/EEK (1971. gada 26. jūlijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz noteiktu kategoriju mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju bremžu iekārtām [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 88/194/EEK [2], un īpaši tās 5. pantu,tā kā, ņemot vērā sasniegumus bremžu iekārtu tehnoloģijas jomā, tagad ir iespējams izstrādāt stingrākas prasības un jo īpaši noteikt, ka daži smagie transportlīdzekļi un piekabes obligāti jāaprīko ar automātiskajiem bremžu uzliku regulētājiem, lai palielinātu ceļu satiksmes drošību;tā kā šīs direktīvas noteikumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi Komiteja to direktīvu pielāgošanai tehnikas attīstībai, kuras attiecas uz mehāniskajiem transportlīdzekļiem,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 71/320/EEK I, II, III, IV, V, VII, IX, X un XII pielikumu groza atbilstīgi šīs direktīvas pielikumam.2. pants1. No 1991. gada 1. oktobra dalībvalstis tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar bremžu iekārtām, nevar:- atteikties piešķirt EEK tipa apstiprinājumu, izdot Padomes Direktīvas 70/156/EEK [3] 10. panta 1. punkta pēdējā ievilkumā minētā sertifikāta kopiju vai piešķirt valsts tipa apstiprinājumu kāda tipa transportlīdzeklim, vai- aizliegt sākt transportlīdzekļu ekspluatāciju,ja šā tipa transportlīdzekļa vai šo tipu transportlīdzekļu bremžu iekārtas atbilst noteikumiem Direktīvā 71/320/EEK, kas grozīta ar šo direktīvu.2. No 1992. gada 1. oktobra dalībvalstis:- neizsniedz sertifikāta kopiju, kas paredzēts Direktīvas 70/156/EEK 10. panta 1. punkta pēdējā ievilkumā attiecībā uz transportlīdzekļa tipu, kura bremžu iekārtas neatbilst noteikumiem Direktīvā 71/320/EEK, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar šo direktīvu,- var atteikties piešķirt tāda transportlīdzekļa tipa valsts tipa apstiprinājumu, kura bremžu iekārtas neatbilst ar šo direktīvu grozītās Direktīvas 71/320/EEK prasībām.3. No 1994. gada 1. oktobra dalībvalstis var aizliegt nodot ekspluatācijā tādus transportlīdzekļus, kuru bremžu iekārtas neatbilst noteikumiem Direktīvā 71/320/EEK, kas grozīta ar šo direktīvu.3. pantsDalībvalstīs stājas spēkā noteikumi, kas vajadzīgi, lai līdz 1991. gada 1. oktobrim izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Pieņemot šos tiesību aktus, dalībvalstis tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka procedūru, kas jāievēro, pievienojot šādu atsauci.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1991. gada 15. jūlijāKomisijas vārdā —priekšsēdētāja vietnieksMartin Bangemann[1] OV L 202, 6.9.1971., 37. lpp.[2] OV L 92, 9.4.1988., 47. lpp.[3] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSGROZĪJUMI PIELIKUMOS DIREKTĪVAI 71/320/EEK, KURĀ GROZĪJUMI IZDARĪTI AR DIREKTĪVĀM 74/132/EEK, 75/524/EEK, 79/489/EEK, 85/647/EEK UN 88/194/EEKI PIELIKUMS: DEFINĪCIJAS, PRASĪBAS, UZBŪVE UN MONTĀŽAPunktu 1.16.3. groza šādi:"1.16.3. Piekabe ar centrāli novietotu asi."Piekabe ar centrāli novietotu asi" ir velkamais transportlīdzeklis, kas aprīkots ar jūgierīci, kura nevar pārvietoties vertikāli (attiecībā pret piekabi), un kura ass(-is) ir novietota(-s) tuvu transportlīdzekļa smaguma centram (kad to vienmērīgi piekrauj) tā, lai tikai neliela statiskā vertikālā slodze, kas nepārsniedz 10 % no tās slodzes, kas atbilst piekabes vai 1000 daN kravas (atkarībā no tā, kas ir mazāk), tiktu pārnesta uz velkošo transportlīdzekli."(Atlikusī daļa paliek nemainīta.)Pievieno 2.1.2.3. punkta beigās:"Piekabes pneimatiskās bremzes un velkošā transportlīdzekļa stāvbremzes var darbināt vienlaicīgi ar noteikumu, ka vadītājs jebkurā laikā var pārliecināties, ka sakabināto transportlīdzekļu stāvbremzes darbība, ko nodrošina ar tīri mehānisku stāvbremžu iekārtas darbību, ir pietiekama."Punktu 2.2.1.5.2. groza šādi (attiecas tikai uz angļu tekstu).Punktu 2.2.1.8. groza šādi:"2.2.1.8. Darba bremžu iekārtas spēkam jābūt atbilstīgi sadalītam pa asīm. Transportlīdzekļos, kam ir vairāk nekā divas asis, lai izvairītos no riteņu bloķēšanas vai bremžu uzliku pārkaršanas, bremzēšanas spēku uz dažām asīm automātiski var samazināt līdz nullei, kad transportlīdzeklis pārvadā mazāku kravu, ar noteikumu, ka šis transportlīdzeklis atbilst II pielikumā aprakstītajām darbības prasībām."Aiz 2.2.1.11. punkta pievieno šādu 2.2.1.11.1. un 2.2.1.11.2. punktu:"2.2.1.11.1. Nodiluma regulēšana darba bremzēm ir automātiska. Tomēr aprīkošana ar automātiskām nodiluma regulēšanas iekārtām N2 un N3 kategorijas apvidus transportlīdzekļu un M1 un N1 kategorijas transportlīdzekļu pakaļējo bremžu gadījumā ir pēc izvēles. Automātiskās nodiluma regulēšanas iekārtas ir tādas, kas pēc tam, kad sakarsušās bremzes tiek atdzesētas, joprojām nodrošina efektīvu bremzēšanu. Jo īpaši transportlīdzeklis spēj normāli darboties pēc pārbaudēm, kas veiktas atbilstoši II pielikuma 1.3. punktam (I tipa pārbaude) un II pielikuma 1.4. punktam (II tipa pārbaude).2.2.1.11.2. Ir jābūt iespējai viegli pārbaudīt šo darba bremžu uzliku nodilumu no transportlīdzekļa ārpuses vai apakšpuses, izmantojot tikai instrumentus vai ierīces, kuras parasti piegādā kopā ar transportlīdzekli, piemēram, nodrošinot atbilstošas kontroles vai kādā citā veidā. Kā alternatīva ir pieļaujamas akustiskas vai optiskas ierīces, kas brīdina vadītāju par to, ka nepieciešama uzliku nomaiņa. Priekšējo un/vai pakaļējo riteņu noņemšana šajā nolūkā ir atļauta tikai M1 un N1 kategorijas transportlīdzekļiem."Aiz 2.2.1.12.2. punkta pievieno šādu 2.2.1.12.3. punktu:"2.2.1.12.3. Šķidruma tipu, kas jālieto hidrauliskā pievada bremžu iekārtās, norāda saskaņā ar ISO standartu 9128-1987. Attiecīgais simbols atbilstoši 1. vai 2. zīmējumam jāpiestiprina redzamā vietā un neizdzēšamā veidā 100 mm attālumā no šķidruma tvertņu uzpildes atverēm; ražotāji var sniegt papildus informāciju."Punktu 2.2.1.18.3. groza šādi:"2.2.1.18.3. Viena no gaisa padeves cauruļvadu (vai jebkurā cita šāda tipa savienojuma, kurš varētu tikt lietots) plīsuma vai noplūdes gadījumā vadītājam jābūt iespējai pilnīgi vai daļēji iedarbināt piekabes bremzes ar darba bremžu, sekundāro bremžu vai stāvbremžu palīdzību, ja vien plīsums vai noplūde automātiski neizraisa piekabes bremzēšanu atbilstoši darbības rādītājiem, kas minēti II pielikuma 2.2.3. punktā."Punktu 2.2.1.18.4.1. un 2.2.1.18.4.2. groza šādi:"2.2.1.18.4.1. Kad paredzētā bremžu vadības iekārtu vadības ierīce, kas minēta 2.2.1.18.3. punktā, ir pilnībā iedarbināta, spiedienam barošanas maģistrālē divu sekunžu laikā jāsamazinās līdz 1,5 bāriem;2.2.1.18.4.2. Kad barošanas maģistrāle tiek iztukšota ar ātrumu vismaz 1 bārs sekundē, piekabes automātiskajai bremzēšanas iekārtai jāsāk darboties pirms spiediens barošanas maģistrālē samazinās līdz 2 bāriem."Aiz 2.2.1.23. punkta pievieno šādu 2.2.1.24. punktu:"2.2.1.24. Mehāniskā transportlīdzekļa, kam atļauts vilkt O3 vai O4 kategorijas piekabi, gadījumā, piekabes darba bremžu iekārtu var iedarbināt tikai savienojumā ar velkošā transportlīdzekļa darba, sekundāro vai stāvbremžu iekārtu."Aiz 2.2.2.8. punkta pievieno šādu 2.2.2.8.1. un 2.2.2.8.2. punktu:"2.2.2.8.1. Nodiluma regulēšana darba bremzēm ir automātiska. Tomēr aprīkošana ar automātiskām nodiluma regulēšanas iekārtām O1 un O2 kategorijas transportlīdzekļu gadījumā ir pēc izvēles. Automātiskās nodiluma regulēšanas iekārtas ir tādas, kas pēc tam, kad sakarsušās bremzes tiek atdzesētas, joprojām nodrošina efektīvu bremzēšanu.Jo īpaši transportlīdzeklis spēj normāli darboties pēc pārbaudēm, kas veiktas atbilstoši II pielikuma 1.3. punktam (I tipa pārbaude) un II pielikuma 1.4. punktam (II tipa pārbaude).2.2.2.8.2. Ir jābūt iespējai viegli pārbaudīt šo darba bremžu uzliku nodilumu no transportlīdzekļa ārpuses vai apakšpuses, izmantojot tikai instrumentus vai ierīces, kuras parasti piegādā kopā ar transportlīdzekli; piemēram, nodrošinot atbilstošus kontroles caurumus vai kādā citā veidā."Punkta 2.2.2.9 trešajā rindā svītro vārdus "vienass", un šajā pat punktā aizvieto vārdu "atdalīšana" ar "lūzums" un vārdu "atdalās" ar "salūzt".Punktu 2.2.2.11. punktu groza šādi:"2.2.2.11. Ja piekabe ir aprīkota ar iekārtu, kas ļauj apturēt saspiesta gaisa padevi bremžu iekārtas, kas nav stāvbremžu iekārta, iedarbināšanai, tad pirmā minētā iekārta jāprojektē un jākonstruē tā, lai tā atgrieztos "miera" stāvoklī ne vēlāk kā pēc tam, kad atjaunota saspiesta gaisa padeve piekabei."II PIELIKUMS: BREMŽU PĀRBAUDES UN BREMŽU IEKĀRTU DARBĪBAS RĀDĪTĀJIPunktu 1.1.1. groza šādi:"1.1.1. Darba bremžu iekārtām darbības rādītāji ir paredzēti, pamatojoties uz bremzēšanas ceļu un/vai vidējo maksimālo palēninājumu. Bremžu iekārtas darbības rādītājus nosaka izmērot bremzēšanas ceļu attiecībā pret transportlīdzekļa sākotnējo ātrumu un/vai pārbaudes laikā izmērot vidējo maksimālo palēninājumu."Pievieno 1.1.3.7. punkta beigās:"Riteņu bloķēšana ir pieļaujama tikai gadījumos, kad tā ir īpaši norādīta."Pievieno 1.2.1.2.3. punkta beigās:"Transportlīdzeklim jāizpilda gan noteiktā bremzēšanas ceļa, gan arī attiecīgā transportlīdzekļa kategorijai noteiktā vidējā maksimālā palēninājuma prasības, tomēr var nebūt svarīgi reāli izmērīt abus parametrus."Aiz 1.2.3.1. punkta pievieno šādu 1.2.3.2. punktu:"1.2.3.2. Turpmākas pārbaudes veic, kad dzinējs ir pievienots, un ar ātrumu, kas noteikts tai kategorijai, kurai pieder transportlīdzeklis. Jāsasniedz katrai kategorijai paredzētie darbības rādītāji. Puspiekabju vilcējus, kad tie ir speciāli piekrauti, lai modelētu piekrautas puspiekabes uzvedību, pārbauda ar ātrumu, kas nav lielāks kā 80 km/h."Punktu 1.3.1.3. groza šādi:"1.3.1.3. Šajās pārbaudēs spēkam, kas pielikts vadības ierīcei, jābūt noregulētam tā, lai transportlīdzeklis sasniegtu vidējo maksimālo palēninājumu 3 m/s2 pēc bremžu pirmās iedarbināšanas reizes. Šim spēkam jāpaliek nemainīgam visās turpmākajās bremžu iedarbināšanas reizēs."Punktu 1.3.3. groza šādi:"1.3.3. Sakarsušu bremžu darbība.1.3.3.1. Noslēdzot I tipa pārbaudi… sakarsušu darba bremžu iekārtas darbība… Mehānisko transportlīdzekļu gadījumā šī sakarsušo bremžu darbība… Tomēr piekabju gadījumā sakarsušo bremžu spēks… (atlikusī daļa paliek nemainīta).1.3.3.2. Mehānisko transportlīdzekļu gadījumā, kuri izpilda 60 % no 1.3.3.1. punktā norādītajām prasībām, bet kuri nevar izpildīt 80 % no 1.3.3.1. punktā norādītajām prasībām, var veikt sakarsušo bremžu papildus pārbaudi, izmantojot vadības iekārtas iedarbināšanai nepieciešamo spēku, kas nepārsniedz šī pielikuma 2.1.1.1. punktā norādīto spēku. Abu pārbaužu rezultātus ieraksta ziņojumā."Punktu 1.4.3. groza šādi:"1.4.3. Noslēdzot pārbaudi, sakarsušo darba bremžu iekārtas darbība…Mehānisko transportlīdzekļu gadījumā šai sakarsušo bremžu darbībai jānodrošina bremzēšanas ceļš, kas nepārsniedz turpmāk minētos lielumus un vidējo maksimālo palēninājumu, kas nav mazāks kā turpmāk minētie lielumi, pielietojot vadības iekārtas iedarbināšanai vajadzīgo spēku, kas nepārsniedz 700 N:- M3 kategorija: | s = 0,15 V + 1,33 V2130 | (otrais termins, kas atbilst vidējam maksimālajam palēninājumam 3,75 m/s2); |- N3 kategorija: | s = 0,15 V + 1,33 V2115 | (otrais termins, kas atbilst vidējam maksimālajam palēninājumam 3,3 m/s2). |Tomēr piekabju gadījumā sakarsušo bremžu spēks riteņu perifērijā… (atlikusī daļa paliek nemainīta.)"Punktu 2.1.1.1.1. groza šādi:"2.1.1.1.1. M un N kategorijas transportlīdzekļu darba bremzes pārbauda saskaņā ar nosacījumiem, kas parādīti turpmāk minētajā tabulā:| Izmēģinājuma veids | 1M | 2M | 3M | 1N | 2N | 3N |O-I | O-I | O-I-II | O-I | O-I | O-I-II |II tipa O pārbaude ar atvienotu dzinēju | V | 80 km/h, | 60 km/h, | 60 km/h, | 80 km/h, | 60 km/h, | 60 km/h |S ≤ | 0,1 V + V2150 | 0,15 V + V2130 |dm ≥ | 5,8 m/s2 | 5 m/s2 |O tipa pārbaude ar pievienotu dzinēju | V = 80 % max, bet ≤ | 160 km/h | 100 km/h | 90 km/h | 120 km/h | 100 km/h | 90 km/h |S ≤ | 0,1 V + V2130 | 0,15 V + V2103,5 |dm ≥ | 5 m/s2 | 5 m/s2 || F ≤ | 500 N | 700 N |kur:V = pārbaudes ātrums,s = bremzēšanas ceļš,dm = vidējais maksimālais palēninājums,f = spēks, kas pielikts pedālim,Vmax = transportlīdzekļa maksimālais ātrums."Punktu 2.1.2.1. groza šādi:"2.1.2.1. Sekundārajai bremzēšanas iekārtai, pat ja vadības iekārta, kas to iedarbina, tiek lietota arī citām bremzēšanas funkcijām, jānodrošina bremzēšanas ceļš, kas nepārsniedz turpmāk minētos lielumus, un vidējais maksimālais palēninājums, kas nav mazāks kā turpmāk minētie lielumi:- M1 kategorija: | s = 0,1 V + 2 V2150 | (otrais termins, kas atbilst vidējam maksimālajam palēninājumam 2,9 m/s2); |- M2, M3 kategorija: | s = 0,15 V + 2 V2130 | (otrais termins, kas atbilst vidējam maksimālajam palēninājumam 2,5 m/s2); |N kategorija: | s = 0,15 V + 2 V2115 | (otrais termins, kas atbilst vidējam maksimālajam palēninājumam 2,2 m/s2)." |Aiz 2.1.2.4. punkta pievieno šādu 2.1.2.5. punktu:"2.1.2.5. Sekundāro bremžu efektivitātes pārbaudi veic modelējot reālus avārijas apstākļus darba bremžu sistēmā."Punktu 2.1.4.1. groza šādi:"2.1.4.1. Darba bremžu iekārtas paliekošajai darbībai tās pievada daļas defekta gadījumā jānodrošina bremzēšanas ceļš, kas nepārsniedz turpmāk minētos lielumus, un vidējais maksimālais palēninājums, kas nav mazāks kā turpmāk minētie lielumi, lietojot vadības iekārtas iedarbināšanai vajadzīgo spēku, kas nepārsniedz 700 N, kad to pārbauda O tipa pārbaudē ar atvienotu dzinēju, no šādiem sākotnējiem ātrumiem attiecīgajai transportlīdzekļa kategorijai:Bremzēšanas ceļš (m) un vidējais maksimālais palēninājums (m/s2)(tabula paliek nemainīta)."Aiz 2.1.4.1. punkta pievieno šādu 2.1.4.2. punktu:"2.1.4.2. Sekundāro bremžu efektivitātes pārbaudi veic modelējot reālus avārijas apstākļus darba bremžu sistēmā."Punkts 2.2.1.2.1. ir šāds (attiecas tikai uz angļu tekstu).Aiz 2.2.2.1. punkta pievieno šādu 2.2.3. punktu:"2.2.3. Automātiskā bremzēšana.2.2.3.1. Automātiskās bremzēšanas iekārtas darbības rādītāji pilnīga spiediena zuduma gaisa padeves maģistrālē gadījumā, kad pārbauda transportlīdzekli ar ātrumu 40 km/h, nevar būt mazāki kā 13,5 % no spēka, kas atbilst maksimālajai masai uz riteņiem, kad transportlīdzeklis stāv. Ir pieļaujama riteņu bloķēšana darbības rādītāju gadījumā, kas ir augstāki kā 13,5 %."II PIELIKUMA PAPILDINĀJUMS: BREMZĒŠANAS SPĒKA SADALE PA TRANSPORTLĪDZEKĻA ASĪM (75/524/EEK)Punktu 3.1.2. groza šādi:"3.1.2. Mehāniskā transportlīdzekļa gadījumā, kam atļauts vilkt O3 vai O4 kategorijas piekabes ar pneimatiskajām bremžu sistēmām, kad to pārbauda ar atvienotu enerģijas avotu, nobloķētu barošanas maģistrāli un vadības maģistrālei pievienotu 0,5 litru balonu un sistēmu pie spiediena regulatora ieslēgšanas un izslēgšanas spiediena, spiedienam pēc bremžu pedāļa pilnas nospiešanas jābūt starp 6,5 un 8,5 bāriem gan barošanas maģistrāles, gan vadības maģistrāles savienotājgalvā neatkarīgi no transportlīdzekļa slogojuma. Šiem spiedieniem uzskatāmi jābūt velkošā transportlīdzekļa sistēmā, kad tas ir atvienots no piekabes. Savietojamības joslām 2., 3. un 4A diagrammā nevajadzētu pārsniegt 7,5 bāru robežlīniju."Punktu 3.1.4.1. groza šādi:"3.1.4.1. TMPMun spiedienu Pm atrodas 2. diagrammā norādītājos laukumos."Aiz 5.1.2. punkta pievieno šādu 5.1.3. punktu:"5.1.3. TRPRun spiedienu Pm atrodas 2. diagrammā norādītajos laukumos transportlīdzekļiem ar kravu un transportlīdzekļiem bez kravas."Punktu 7.3. groza šādi:"IX pielikuma 18.2. punktā jābūt…" (pārējā daļa paliek nemainīta).Punktu 8.2 groza šādi:"8.2. Spiediena pārbaudes iekārtas pieslēgizvade atbilst 4. punktam ISO standartā 3583-1984."= O= 0,1ir proporcionāla vadības maģistrāles spiedienam, ko mēra savienotājgalvā."III PIELIKUMS: TRANSPORTLĪDZEKĻU, KAS APRĪKOTI AR PNEIMATISKAJĀM BREMZĒŠANAS IEKĀRTĀM, REAKCIJAS LAIKA MĒRĪŠANAS METODEBeigās pievieno 1.1. punktu:"Transportlīdzekļu gadījumā, kuri aprīkoti ar automātiskajiem bremžu spēku regulatoriem, šīs iekārtas jāieregulē slodzes stāvoklī."Aiz 2.6. punkta pievieno šādu 2.7. punktu:"2.7. Mehānisko transportlīdzekļu gadījumā, kuriem atļauts vilkt O3 vai O4 kategorijas piekabes ar pneimatiskajām bremžu sistēmām, papildus iepriekš minētajām prasībām pārbauda I pielikuma 2.2.1.18.4.1. punkta nosacījumus, veicot šādu pārbaudi:a) izmērot spiedienu cauruļvada galā, kurš ir 2,5 m garš un ar iekšējo diametru 13 mm un kuru pievieno vadības maģistrāles savienotājgalvai;b) modelējot vadības maģistrāles defektu savienotājgalvā;c) iedarbinot darba bremžu vadības iekārtu 0,2 sekundēs, kā aprakstīts 2.3. punktā."Punktu 4.2. groza šādi:"4.2. Spiediena pārbaudes iekārtas pieslēgizvade atbilst 4. punktam ISO standartā 3583-1984."IV PIELIKUMS: ENERGOAKUMULATORI UN ENERĢIJAS AVOTIA. PNEIMATISKĀS BREMZESPunktu 1.3.1. groza šādi:"1.3.1. Baloniem, kuri uzmontēti piekabēm, jābūt tādiem, lai pēc astoņām pilnām velkošā transportlīdzekļa darba bremžu iekārtas iedarbināšanas reizēm, spiediens, kas pievadīts bremžu cilindram, nesamazinās līdz līmenim, kas vienāds ar pusi no lieluma, kas iegūts iedarbinot bremzes pirmoreiz un neiedarbinot piekabes automātiskās bremzes vai stāvbremzi."Punktu 1.3.2.1. groza šādi:"1.3.2.1. Spiediens balonos pārbaudes sākumā ir 8,5 bāri."Punktu 3.2. groza šādi:"3.2. Spiediena pārbaudes iekārtas pieslēgizvade atbilst 4. punktam ISO standartā 3583-1984."V PIELIKUMS: ATSPERU BREMZESPunktam 2.3. starp esošo trešo un ceturto teikumu pievieno šādus jaunus teikumus:"Visos gadījumos, kad bremzēšanas sistēma tiek atkārtoti uzpildīta no nulles, atsperu bremzes nevar tikt atbrīvotas līdz brīdim, kad spiediens darba bremžu sistēmā ir pietiekams, lai, lietojot darba bremžu vadības iekārtu, vismaz nodrošinātu paredzēto transportlīdzekļa ar kravu sekundāro bremžu darbību."VII PIELIKUMS: GADĪJUMI, KUROS I UN/VAI II (VAI IIA) TIPA PĀRBAUDE NAV JĀVEIC TRANSPORTLĪDZEKLIM, KAS NODOTS TIPA APSTIPRINĀŠANAIVisos turpmāk minētajos punktos nomainīt vārdu"atlikušais" ar vārdu "karsts".1. papildinājumā:punkts 3.1.2., 3.2.1., 3.5.1.1., 3.5.2.4., 3.5.3.4. un 4.3.7.;2. papildinājumā:punkts 2. (tabula).IX PIELIKUMS: PAZIŅOJUMS, KAS ATTIECAS UZ TRANSPORTLĪDZEKĻA TIPA APSTIPRINĀJUMU ATTIECĪBĀ UZ BREMZĒŠANAS SISTĒMĀMPunktu 7. groza šādi:"7. Masas sadale uz katru asi(maksimālais lielums) …".Punktu 8. groza šādi:"8. Bremžu uzliku marka un tips …8.1. Alternatīvās bremžu uzlikas …8.1.1. Apstiprinājuma pārbaudes metode: transportlīdzekļa pārbaudes/XII pielikums/citi (1) …".Punktu 9.4.3. groza šādi:"9.4.3. Piekabei ar centrālo asi: norāda arī …".Aiz 9.4.4. punkta pievieno šādu 9.4.5. punktu:"9.4.5. O kategorijas piekabe: nobremzēta/nenobremzēta (1)."Aiz 9.5. punkta pievieno šādu 9.6. punktu:"9.6. Transportlīdzeklis ir/nav (1) aprīkots piekabes ar pretbloķēšanas iekārtām vilkšanai."Punktu 13. groza šādi:"13. Transportlīdzekļa masa pie …".Punktu 14.2. groza šādi:"14.2. O tipa motora pārbaude.Dzinējs pievienots,darba bremzesatbilstoši II pielikuma2.1.1.1.1. punktam …".Tabulas trešo stabiņu groza šādi:"Mērāmais spēks, kas pielikts vadības iekārtai (N)."Punktu 14.5. groza šādi:"14.5. Bremzēšanas iekārta/s, kuras lieto II/II A (4) tipa pārbaudes laikā. …"14.6. punktu groza šādi:"14.6. Reakcijas laiks un…14.6.1. Reakcijas laiks pie…14.6.2. Reakcijas laiks pie…". Punktu 14.7.2. groza šādi:+++++ TIFF +++++"14.7.2. ."Punktu 14.7.3. groza šādi:+++++ TIFF +++++"14.7.3." Punkts 14.7.4. Tabulā norādes uz"atlikušais" lasa kā "karsts".Aiz 19.2. punkta pievieno šādu 20. un 21. punktu:"20. Piekabju ar pneimatisko bremzēšanas sistēmu automātiskā bremzēšana.20.1. Sasniegtā bremzēšanas pakāpe …21. Piekabes ar elektriskajām bremzēšanas sistēmām.21.1. Vai transportlīdzeklis atbilst XI pielikumā minētām prasībām: jā/nē (4).21.2. Sasniegtā bremzēšanas pakāpe …".Pielikuma 20. līdz 27. punktu pārnumurē kā 22. līdz 29. punktu.Zemsvītras piezīmi groza šādi:"(1) Puspiekabes gadījumā, šeit norāda masu, kas atbilst slodzei uz vilcēja seglierīces."X PIELIKUMS: PRASĪBAS, KAS PIEMĒROJAMAS TĀDU TRANSPORTLĪDZEKĻU PĀRBAUDĒM, KAS APRĪKOTI AR PRETBLOĶĒŠANAS IERĪCĒMPunktu 6.1.2. groza šādi:"6.1.2. Sākotnējais enerģijas līmenis… līdzvērtīgs 8,5 bāru spiedienam piekabes barošanas maģistrāles savienotājgalvā."(Atlikusī daļa paliek nemainīta.) Punktu 6.1.5. groza šādi:"6.1.5. Bremzēšanas beigās, kad transportlīdzeklis ir apstājies, darba bremžu vadības iekārtu vienreiz iedarbina pilnībā. Šīs iedarbināšanas laikā spiedienam darba bremžu kontūros jābūt pietiekamam, lai nodrošinātu kopējo bremzēšanas spēku riteņu perifērijā, kas vienāds ar ne mazāk kā 22,5 % no spēka, kas atbilst maksimālajai masai uz riteņiem, kad transportlīdzeklis stāv, un neizraisot jebkuras bremžu sistēmas automātisku iedarbošanos, kuru nekontrolē pretbloķēšanas iekārta."XII PIELIKUMS: BREMŽU UZLIKU PĀRBAUDE AR INERCES DINAMOMETRA METODIPunktā 4.4.3., 4.4.3.1., 4.4.3.2., 4.5.3., 4.5.3.1. un 4.5.3.2. nomainīt vārdu"atlikušais" ar vārdu "karsts".--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2001/39/EK (2001. gada 23. maijs), ar ko groza pielikumus Padomes Direktīvām 86/362/EEK, 86/363/EEK un 90/642/EEK par pesticīdu atliekvielu maksimāli pieļaujamo daudzumu noteikšanu attiecīgi labībā un uz tās, dzīvnieku izcelsmes pārtikas produktos un uz tiem, kā arī dažos augu izcelsmes produktos, tajā skaitā augļos un dārzeņos, un uz tiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32001L0039

Oficiālais Vēstnesis L 148 , 01/06/2001 Lpp. 0070 - 0077

		Komisijas Direktīva 2001/39/EK(2001. gada 23. maijs),ar ko groza pielikumus Padomes Direktīvām 86/362/EEK, 86/363/EEK un 90/642/EEK par pesticīdu atliekvielu maksimāli pieļaujamo daudzumu noteikšanu attiecīgi labībā un uz tās, dzīvnieku izcelsmes pārtikas produktos un uz tiem, kā arī dažos augu izcelsmes produktos, tajā skaitā augļos un dārzeņos, un uz tiemEIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1986. gada 24. jūlija Direktīvu 86/362/EEK par pesticīdu atliekvielu maksimāli pieļaujamo daudzumu noteikšanu labībā un uz tās [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2000/82/EK [2], un jo īpaši tās 10. pantu,ņemot vērā Padomes 1986. gada 24. jūlija Direktīvu 86/363/EEK par pesticīdu atliekvielu maksimāli pieļaujamo daudzumu dzīvnieku izcelsmes pārtikas produktos un uz tiem [3], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2000/82/EK, un jo īpaši tās 10. pantu,ņemot vērā Padomes 1990. gada 27. novembra Direktīvu 90/642/EEK par pesticīdu atliekvielu maksimāli pieļaujamo daudzumu noteikšanu dažos augu izcelsmes produktos un uz tiem, tajā skaitā augļos un dārzeņos, un uz tiem [4], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2000/82/EK, un jo īpaši tās 7. pantu,ņemot vērā Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvu 91/414/EEK par augu aizsardzības laišanu tirgū [5], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2001/21/EK [6], un jo īpaši tās 4. panta 1. punkta f) apakšpunktu,tā kā:(1) Jaunās aktīvās vielas azimsulfuronu un proheksadiona kalciju attiecīgi ar Komisijas Direktīvām 1999/80/EK [7] un 2000/50/EK [8] iekļāva Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā, lai to izmantotu atbilstoši pirmsdīgšanas herbicīdam rīsiem un kā augu augšanas regulatoru.(2) Minētās vielas iekļāva Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā, pamatojoties uz informācijas novērtējumu, ko iesniedza attiecībā uz izmantošanas piedāvājumiem.(3) Pirms minētās vielas iekļāva Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā, dažās dalībvalstīs licencēja to provizorisku izmantošanu saskaņā ar direktīvas 8. panta 1. punktu. Pēc vielu iekļaušanas I pielikumā attiecīgās dalībvalstis licencēja vairākus minētās vielas saturošus augu aizsardzības līdzekļus saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK 4. pantu un noteica atliekvielu provizoriskos maksimāli pieļaujamos daudzumus, kā prasa minētās direktīvas 4. panta 1. punkta f) apakšpunkts. Saskaņā ar attiecīgās direktīvas prasībām minētos daudzumus, kā arī to pamatojuma informāciju paziņo Komisijai. Minēto informāciju, kā arī citos avotos pieejamos datus izskata atkārtoti, un tie ir pietiekami, lai noteiktu dažus atliekvielu maksimālos daudzumus. Ja Kopienā nav noteikts atliekvielu maksimāli pieļaujamais daudzums vai atliekvielu provizoriskais maksimāli pieļaujamais daudzums, dalībvalstis nosaka atliekvielu provizorisko maksimāli pieļaujamo daudzumu valstī saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK 4. panta 1. punkta f) apakšpunktu. Ņemot vērā Direktīvas 86/363/EEK 5. pantu, tas attiecas arī uz atliekvielu provizoriskajiem maksimāli pieļaujamajiem daudzumiem dzīvnieku produktos tāpēc, ka aktīvas atliekvielas saturošus izstrādājumus varētu izmantot dzīvnieku barībā.(4) Iekļaujot minētās vielas Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā, azimsulfurona un proheksadiona kalcija tehnisko un zinātnisko novērtējumu pabeidza 1999. gada 2. jūlijā un 2000. gada 16. jūnijā, attiecīgi Komisijas pārskata ziņojumos par azimsulfuronu un proheksadiona kalciju. Minētajos pārskata ziņojumos azimsulfurona pieļaujamo dienas devu (PDD) noteica 0,1 mg uz ķermeņa svara kg dienā, bet proheksadiona kalcija PDD – 0,2 mg uz ķermeņa svara kg dienā. Saskaņā ar procedūrām un praksi, ko izmanto Kopienā, ņemot vērā pamatnostādnes, kuras publicējusi Pasaules veselības organizācija [9], un saskaņā ar metodoloģiju, par ko ir Augu zinātniskās komitejas atzinums [10], ir apstiprināta un novērtēta patērētāju pakļaušana ar azimsulfuronu un proheksadiona kalciju apstrādātiem pārtikas produktiem mūža garumā. Ir aprēķināts, ka šajā direktīvā noteiktie atliekvielu maksimālie daudzumi nerada minētās PDD pārsniegšanu.(5) Novērtēšanas un diskusiju laikā, kas notika pirms azimsulfurona un proheksadiona kalcija iekļaušanas Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā, nav novērotas akūtas toksiskās iedarbības sekas, kuras nosaka akūtas standarta devas ieviešanu.(6) Lai nodrošinātu patērētāju pienācīgu aizsardzību no tādu neatļautu atliekvielu ietekmes, kuras atrodas uz produktiem vai produktos, par ko nepiešķir licences, piesardzības dēļ atliekvielu provizoriskos maksimāli pieļaujamajos daudzumus nosaka atbilstoši minimālajiem analītiski nosakāmajiem daudzumiem visiem tiem produktiem, uz ko attiecas Direktīvas 86/362/EEK, 86/363/EEK un 90/642/EEK. Atliekvielu provizorisko maksimāli pieļaujamo daudzumu noteikšana Kopienā neaizliedz dalībvalstīm provizoriski noteikt azimsulfurona un proheksadiona kalcija atliekvielu maksimāli pieļaujamos daudzumus saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK 4. panta 1. punkta f) apakšpunktu un tās VI pielikumu. Četrus gadus uzskata par pietiekami ilgu laika posmu, kurā noteikt turpmākos azimsulfurona un proheksadiona kalcija izmantošanas papildu veidus. Pēc minētā laika posma minētajiem atliekvielu provizoriskajiem maksimāli pieļaujamajiem daudzumiem jākļūst par galīgiem daudzumiem.(7) Šajā direktīvā paredzētos pasākumus paziņoja Pasaules tirdzniecības organizācijai un ņēma vērā saņemtās atsauksmes. Pamatojoties uz iesniegtiem pieļaujamiem datiem, Komisija izskata iespēju noteikt atliekvielu maksimāli pieļaujamos daudzumus importa pielaidēs konkrētām pesticīdu/ražas kombinācijām.(8) Ir ņemti vērā Augu zinātniskās komitejas atzinumi, jo īpaši, konsultācijas un ieteikumi attiecībā uz patērētāju aizsardzību no pārtikas produktiem, kas apstrādāti ar pesticīdiem.(9) Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Augu veselības pastāvīgās komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 86/362/EEK II pielikuma A daļai pievieno šādu tabulu:Pesticīdu atliekvielas | Maksimāli pieļaujamais daudzums (mg/kg) || |Azimsulfurons | 0,02 | labība |Proheksadions (proheksadions un tā sāļi, ko nosaka kā proheksadionu) | 0,2 | kvieši un mieži |0,05 | cita labība |2. pantsDirektīvas 86/363/EEK II pielikuma B daļai pievieno šādu tabulu:Pesticīdu atliekvielas | Maksimāli pieļaujamais daudzums (mg/kg) |no gaļas, tostarp taukiem, gaļas izstrādājumiem, subproduktiem un dzīvnieku taukiem, kas uzskaitīti I pielikumā un uz ko attiecas KN kodi 0201, 0202, 0203, 0204, 0205 00 00, 0206, 0207, ex 0208, 0209 00, 0210, 1601 00 un 1602 | pienā un piena produktos, kas uzskaitīti I pielikumā un uz ko attiecas KN kodi 0401, 0402, 0405 00 un 0406 | no svaigām olām bez čaumalām, putnu olās un olu dzeltenumos, kas uzskaitīti I pielikumā un uz ko attiecas KN kodi 0407 00 un 0408 |Proheksadions (proheksadions un tā sāļi, ko nosaka kā proheksadionu) | 0,05 | 0,01 | 0,05 |3. pantsDirektīvas 90/642/EEK II pielikumā pievieno ailes ar nosaukumiem "Azimsulfurons" un "Proheksadions (proheksadions un tā sāļi, ko nosaka kā proheksadionu)", kas izklāstītas šīs direktīvas pielikumā.4. pantsDalībvalstis pieņem un publicē normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, vēlākais, līdz 2001. gada 31. decembrim. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Dalībvalstis piemēro minētos noteikumus no 2002. gada 1. janvāra.Kad dalībvalstis pieņem minētos aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.5. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.6. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2001. gada 23. maijāKomisijas vārdā —Komisijas loceklisDavid Byrne[1] OV L 221, 7.8.1986., 37. lpp.[2] OV L 3, 6.1.2001., 18. lpp.[3] OV L 221, 7.8.1986., 43. lpp.[4] OV L 350, 14.12.1990., 71. lpp.[5] OV L 230, 19.8.1991., 1. lpp.[6] OV L 69, 10.3.2001., 17. lpp.[7] OV L 210, 10.8.1999., 13. lpp.[8] OV L 198, 4.8.2000., 39. lpp.[9] Pamatnostādnes par to, kā noteikt pesticīdu atliekvielu devu (pārskatītas), ko sagatavojusi GEMS/Pārtikas programma sadarbībā ar Pesticīdu atliekvielu kodeksa komiteju un publicējusi Pasaules veselības organizācija 1997. gadā (WHO/FSF/FOS/97.7)[10] Augu zinātniskās komitejas atzinums jautājumos, kas attiecas uz grozījumiem Padomes Direktīvu 86/362/EEK, 86/363/EEK un 90/642/EEK pielikumos (Augu zinātniskās komitejas 1998. gada 14. jūlija atzinums) (http.//europa.eu.int/comm/dg24/health/sc/scp/out21_en.html).--------------------------------------------------PIELIKUMSTo atsevišķo produktu grupas un piemēri, uz ko attiecas maksimāli pieļaujamie daudzumi | Pesticīdu atliekvielas un atliekvielu maksimāli pieļaujamie daudzumi (mg/kg) |Azimsulfurons | Proheksadions (proheksadions un tā sāļi, ko nosaka kā proheksadionu) |1.Svaigi, žāvēti vai termiski neapstrādāti augļi, kas iekonservēti sasaldējot, bez cukura piedevas; rieksti | 0,02 | 0,05 |(i)CITRUSAUGĻIgreipfrūti | | |citroni | | |laimi | | |mandarīni (to skaitā klementīni un citi hibrīdi) | | |apelsīni | | |pampelmūzes | | |citi | | |(ii)KOKU RIEKSTI (lobīti vai nelobīti)mandeles | | |Brazīlijas rieksti | | |Indijas rieksti | | |ēdamie kastaņi | | |kokosrieksti | | |lazdu rieksti | | |makadāmijas rieksti | | |pekanrieksti | | |priežu rieksti | | |pistācijas | | |valrieksti | | |citi | | |(iii)SĒKLEŅIāboli | | |bumbieri | | |cidonijas | | |citi | | |(iv)KAULEŅIaprikozes | | |ķirši | | |persiki (to skaitā nektarīni un tiem līdzīgi hibrīdi) | | |plūmes | | |citi | | |(v)OGAS UN SĪKAUGĻI(a)galda un vīna vīnogasgalda vīnogas | | |vīna vīnogas | | |(b)zemenes (izņemot meža zemenes) | | |(c)stublāju augļi (izņemot savvaļas)kazenes (Rubus fruticosus) | | |kazenes (Rubus arcticus) | | |kazeņavenes | | |avenes | | |citi | | |(d)citi sīkaugļi un ogas (izņemot savvaļas)mellenes | | |dzērvenes | | |jāņogas (sarkanās, baltās un melnās (upenes)) | | |ērkšķogas | | |citi | | |(e)savvaļas ogas un savvaļas augļi | | |(vi)DAŽĀDIavokado | | |banāni | | |dateles | | |vīģes | | |kivi | | |kumkvati | | |ličī | | |mango | | |olīvas | | |pasifloru augļi | | |ananāsi | | |granātāboli | | |citi | | |2.Svaigi vai termiski neapstrādāti, saldēti vai žāvēti dārzeņi | 0,02 | 0,05 |(i)SAKŅU UN BUMBUĻU DĀRZEŅIgalda bietes | | |burkāni | | |sakņu selerijas | | |mārrutki | | |topinambūri | | |pastinaki | | |sakņu pētersīļi | | |redīsi | | |puravlapu plostbārdis | | |batātes | | |kāļi | | |rāceņi | | |jamss | | |citi | | |(ii)SĪPOLU DĀRZEŅIķiploki | | |sīpoli | | |šalotes | | |loki | | |citi | | |(iii)AUGĻU DĀRZEŅI(a)nakteņaugitomāti | | |pipari | | |baklažāni | | |citi | | |(b)ķirbjaugi ar ēdamu mizugurķi | | |kornišoni | | |tumšzaļie kabači | | |citi | | |(c)ķirbjaugi ar neēdamu mizumelones | | |kabači | | |arbūzi | | |citi | | |(d)cukurkukurūza | | |(iv)KĀPOSTU DĀRZEŅI(a)ziedoši kāpostu dārzeņisparģeļkāposti | | |ziedkāposti | | |citi | | |(b)kāpostu dzimtas galviņdārzeņiBriseles kāposti | | |galviņkāposti | | |citi | | |(c)kāpostu lapu dārzeņiĶīnas kāposti | | |lapu kāposti | | |citi | | |(d)kolrābji | | |(v)LAPU DĀRZEŅI UN SVAIGI AUGI(a)lapu salāti un tiem līdzīgikressalāti | | |lauka salāti | | |dārza salāti | | |platlapu cigoriņi jeb platlapu endīvijas | | |citi | | |(b)spināti un tiem līdzīgispināti | | |lapu bietes | | |citi | | |(c)ūdenskreses | | |(d)lapu cigoriņi | | |(e)lapu garšaugikārveles | | |maurloki | | |pētersīļi | | |lapu selerijas | | |citi | | |(vi)PĀKŠAUGI (svaigi)pupiņas (ar pākstīm) | | |pupiņas (bez pākstīm) | | |zirņi (ar pākstīm) | | |zirņi (bez pākstīm) | | |citi | | |(vii)KĀTU DĀRZEŅI (svaigi)sparģeļi | | |lapu artišoki | | |kātu (smaržīgās) selerijas | | |fenheļi | | |artišoki | | |puravi | | |rabarberi | | |citi | | |(viii)SĒNES(a)kultivētās sēnes | | |(b)savvaļas sēnes | | |3.Pākšaugi | 0,02 | 0,05 |pupas | | |lēcas | | |zirņi | | |citi | | |4.Eļļas augu sēklas | 0,1 | 0,1 |linsēklas | | |zemesrieksti | | |magoņu sēklas | | |sezama sēklas | | |saulgriežu sēklas | | |rapša sēklas | | |sojas pupas | | |sinepju sēklas | | |kokvilnas sēklas | | |citi | | |5.Kartupeļi | 0,02 | 0,05 |agrie kartupeļi | | |galda kartupeļi | | |6.Tēja(lapas un kāti, žāvēti, fermentēti vai citādi sagatavoti, no"Camellia sinensis"lapām) | 0,1 | 0,1 |7.Apiņi(žāvēti), to skaitā apiņu rogas un nekoncentrēts pulveris | 0,1 | 0,1 |--------------------------------------------------