title: Padomes Direktīva 2011/96/ES ( 2011. gada 30. novembris ) par kopējo sistēmu nodokļu uzlikšanai, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kuri atrodas dažādās dalībvalstīs

text:
               29.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 345/8

         PADOMES DIREKTĪVA 2011/96/ES
   (2011. gada 30. novembris)
   par kopējo sistēmu nodokļu uzlikšanai, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kuri atrodas dažādās dalībvalstīs
   (pārstrādāta versija)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 115. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (1),
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
   saskaņā ar īpašu likumdošanas procedūru,
   tā kā:

               (1)

               Padomes Direktīva 90/435/EEK (1990. gada 23. jūlijs) par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs (3), ir vairākkārt būtiski grozīta (4). Ņemot vērā jaunos grozījumus, skaidrības dēļ minētā direktīva būtu jāpārstrādā.

               (2)

               Ņemot vērā Tiesas 2008. gada 6. maija spriedumu lietā C-133/06 (5), tiek uzskatīts par nepieciešamu pārstrādāt Direktīvas 90/435/EEK 4. panta 3. punkta otrās daļas tekstu, lai precizētu, ka tajā minētos noteikumus pieņem Padome, rīkojoties saskaņā ar Līgumā noteikto kārtību. Ir arī lietderīgi atjaunināt minētās direktīvas pielikumus.

               (3)

               Šīs direktīvas nolūks ir dividendes un pārējo peļņas sadali, ko meitasuzņēmumi maksā saviem mātesuzņēmumiem, atbrīvot no nodokļa, kas ieturams izcelsmes vietā, un novērst nodokļu dubultu uzlikšanu šādiem ienākumiem mātesuzņēmuma līmenī.

               (4)

               Dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību grupēšana var būt vajadzīga, lai Savienībā radītu nosacījumus, kas ir analogi atsevišķas valsts iekšējā tirgus nosacījumiem, un tādējādi nodrošinātu šāda iekšējā tirgus efektīvu funkcionēšanu. Ierobežojumiem, grūtībām vai traucējumiem, ko rada, inter alia, dalībvalstu nodokļu noteikumi, nevajadzētu attiekties uz šādām operācijām. Šā iemesla dēļ attiecībā uz dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību grupēšanu ir jāparedz nodokļu noteikumi, kas no konkurences viedokļa ir neitrāli, lai uzņēmumi varētu piemēroties iekšējā tirgus prasībām, celt ražīgumu un uzlabot starptautisko konkurētspēju.

               (5)

               Šāda grupēšana var izraisīt mātesuzņēmumu un meitasuzņēmumu grupu veidošanos.

               (6)

               Pirms Direktīvas 90/435/EEK stāšanās spēkā nodokļu noteikumi, kas reglamentē attiecības starp dažādu dalībvalstu mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, dažādās dalībvalstīs ievērojami atšķīrās un parasti bija neizdevīgāki nekā tie noteikumi, ko piemēro vienas un tās pašas dalībvalsts mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem. Šā iemesla dēļ dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību sadarbība bija nelabvēlīgākā stāvoklī salīdzinājumā ar vienas dalībvalsts uzņēmējsabiedrību sadarbību. Minētais trūkums bija jānovērš, ieviešot kopēju sistēmu, kas atvieglinātu uzņēmējsabiedrību grupēšanos Savienībā.

               (7)

               Gadījumā, ja mātesuzņēmums saņem sadalītu peļņu, jo tas ir asociēts ar meitasuzņēmumu, mātesuzņēmuma dalībvalstij vai nu jāatturas uzlikt nodokļus šai peļņai, vai arī jāuzliek nodokļi šādai peļņai, vienlaikus ļaujot mātesuzņēmumam no maksājamā nodokļa summas atskaitīt to uzņēmumu ienākuma nodokļa daļu, ko samaksājis ar minēto peļņu saistītais meitasuzņēmums.

               (8)

               Turklāt, lai nodrošinātu fiskālu neitralitāti, peļņai, ko meitasuzņēmums sadala mātesuzņēmumam, ir jāpiešķir atbrīvojums no nodokļa, kas ieturams izcelsmes vietā.

               (9)

               Ar peļņas sadales maksājumiem mātesuzņēmuma pastāvīgajam uzņēmumam un ar minēto maksājumu saņemšanu mātesuzņēmuma pastāvīgajā uzņēmumā būtu jārīkojas tāpat, kā tas notiek starp meitasuzņēmumu un mātesuzņēmumu. Tam būtu jāattiecas uz gadījumiem, kad mātesuzņēmums un tā meitasuzņēmums atrodas vienā dalībvalstī un pastāvīgais uzņēmums ir citā dalībvalstī. No otras puses, izskatās, ka gadījumos, kad pastāvīgais uzņēmums un meitasuzņēmums atrodas vienā dalībvalstī, var rīkoties, pamatojoties uz attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem, neskarot Līguma principu piemērošanu.

               (10)

               Attiecībā uz rīcību ar pastāvīgajiem uzņēmumiem dalībvalstīm saskaņā ar Līguma principiem un ņemot vērā starptautiski pieņemtos nodokļu noteikumus var nākties paredzēt nosacījumus un juridiskus instrumentus, lai aizsargātu valsts nodokļu ieņēmumus un novērstu valsts tiesību aktu apiešanu.

               (11)

               Ja korporatīvās grupas ir organizētas uzņēmējsabiedrību ķēdēs un peļņu mātesuzņēmumam sadala caur meitasuzņēmumu ķēdi, nodokļu dubultā uzlikšana būtu jānovērš ar atbrīvojumu vai nodokļu kredītu. Nodokļu kredīta gadījumā mātesuzņēmumam būtu jāvar atskaitīt visus nodokļus, ko samaksājuši ķēdes meitasuzņēmumi, ar nosacījumu, ka ir izpildītas šajā direktīvā izklāstītās prasības.

               (12)

               Šī direktīva nedrīkstētu iespaidot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem, kad tām II pielikuma B daļā minētās direktīvas jātransponē savos tiesību aktos,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   1.   Ikviena dalībvalsts piemēro šo direktīvu:

               a)

               sadalītai peļņai, ko minētās dalībvalsts uzņēmējsabiedrības saņem no saviem meitasuzņēmumiem citās dalībvalstīs;

               b)

               sadalītai peļņai, ko minētās dalībvalsts uzņēmējsabiedrības sadala citu dalībvalstu uzņēmējsabiedrībām, kuru meitasuzņēmumi tās ir;

               c)

               sadalītai peļņai, ko saņēmuši minētajā dalībvalstī esošie citu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību pastāvīgie uzņēmumi un ko izmaksājuši uzņēmējsabiedrību meitasuzņēmumi dalībvalstī, kas nav pastāvīgā uzņēmuma atrašanās dalībvalsts;

               d)

               sadalītai peļņai no minētās dalībvalsts uzņēmējsabiedrībām tās pašas dalībvalsts uzņēmējsabiedrību, kuras meitasuzņēmumi tās ir, pastāvīgajiem uzņēmumiem, kas atrodas citā dalībvalstī.

         2.   Šī direktīva neliedz piemērot valstu noteikumus vai arī starptautiskos līgumos paredzētus noteikumus, kas vajadzīgi, lai novērstu krāpšanu vai stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu.
   2. pants
   Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:

               a)

               “dalībvalsts uzņēmējsabiedrība” ir ikviena uzņēmējsabiedrība:

                           i)

                           kas pastāv kādā no formām, kuras uzskaitītas I pielikuma A daļā;

                           ii)

                           ko saskaņā ar kādas dalībvalsts nodokļu likumiem nodokļu vajadzībām uzskata par minētās dalībvalsts rezidentu un ko saskaņā ar noteikumiem līgumā par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu, kas noslēgts ar kādu trešo valsti, nodokļu vajadzībām neuzskata par tādas valsts rezidentu, kura neatrodas Savienībā;

                           iii)

                           uz ko turklāt bez izvēles tiesībām vai tiesībām saņemt atbrīvojumu attiecas kāds no nodokļiem, kas uzskaitīti I pielikuma B daļā, vai jebkurš cits nodoklis, ar ko var aizstāt kādu no minētajiem nodokļiem;

               b)

               “pastāvīgais uzņēmums” ir pastāvīga uzņēmējdarbības vieta, kas atrodas dalībvalstī, caur kuru pilnībā vai daļēji veic citas dalībvalsts uzņēmējsabiedrības uzņēmējdarbību, ciktāl minētās uzņēmējdarbības vietas peļņai uzliek nodokļus tās atrašanās dalībvalstī saskaņā ar attiecīgo divpusējo nodokļu nolīgumu vai, ja tāda nolīguma nav, saskaņā ar valsts tiesību aktiem.

         3. pants
   1.   Šajā direktīvā:

               a)

               mātesuzņēmuma statusu attiecina:

                           i)

                           vismaz uz dalībvalsts uzņēmējsabiedrību, kas atbilst 2. pantā izklāstītajiem nosacījumiem un kam pieder vismaz 10 % kapitāla daļu citas dalībvalsts uzņēmējsabiedrībā, kura atbilst tiem pašiem nosacījumiem;

                           ii)

                           ievērojot tos pašus nosacījumus, uz dalībvalsts uzņēmējsabiedrību, kam pieder vismaz 10 % kapitāla daļu tās pašas dalībvalsts uzņēmējsabiedrībā, kura pilnībā vai daļēji pieder pirmās uzņēmējsabiedrības pastāvīgajam uzņēmumam, kas atrodas citā dalībvalstī;

               b)

               “meitasuzņēmums” ir uzņēmējsabiedrība, kuras kapitālā ir iekļauta a) apakšpunktā minētā kapitāla daļa.

         2.   Atkāpjoties no 1. punkta, dalībvalstīm ir izvēles tiesības:

               a)

               noslēdzot divpusēju nolīgumu, kapitāla daļu kritēriju aizstāt ar balsstiesību kritēriju;

               b)

               nepiemērot šo direktīvu minētās dalībvalsts uzņēmējsabiedrībām, kas vismaz divus gadus nepārtraukti nesaglabā kapitāla daļu, kuras dēļ tās var uzskatīt par mātesuzņēmumiem, vai tām uzņēmējsabiedrībām, kurās citas dalībvalsts uzņēmējsabiedrības nesaglabā šādu kapitāla daļu nepārtraukti vismaz divus gadus.

         4. pants
   1.   Ja mātesuzņēmums vai tā pastāvīgais uzņēmums, pamatojoties uz mātesuzņēmuma asociāciju ar savu meitasuzņēmumu, saņem sadalīto peļņu, mātesuzņēmuma dalībvalsts un tā pastāvīgā uzņēmuma dalībvalsts, izņemot gadījumu, ja meitasuzņēmums ir likvidēts:

               a)

               atturas šādai peļņai uzlikt nodokļus; vai

               b)

               uzliek šādai peļņai nodokļus, atļaujot mātesuzņēmumam un pastāvīgajam uzņēmumam – līdz atbilstošā maksājamā nodokļa summas robežai – atskaitīt no maksājamās nodokļa summas to uzņēmumu ienākuma nodokļa daļu, kas saistīta ar minēto peļņu un ko samaksājis meitasuzņēmums un jebkurš zemākā līmeņa meitasuzņēmums, ar nosacījumu, ka katrā līmenī uzņēmējsabiedrība un tās zemākā līmeņa meitasuzņēmums atbilst 2. pantā minētajām definīcijām un atbilst 3. pantā noteiktajām prasībām.

         2.   Nekas šajā direktīvā nekavē mātesuzņēmuma dalībvalsti uzskatīt meitasuzņēmumu par fiskāli pārredzamu, pamatojoties uz attiecīgās dalībvalsts novērtējumu par minētā meitasuzņēmuma juridiskajām iezīmēm, kas izriet no tiesību aktiem, saskaņā ar kuriem meitasuzņēmums ir izveidots, un tātad uzlikt mātesuzņēmumam nodokļus par tā meitasuzņēmuma peļņas daļu, kad minētā peļņa rodas. Tādā gadījumā mātesuzņēmuma dalībvalsts atturas uzlikt nodokļus meitasuzņēmuma sadalītajai peļņai.
   Vērtējot mātesuzņēmuma daļu meitasuzņēmuma peļņā, kad tā rodas, mātesuzņēmuma dalībvalsts minēto peļņu atbrīvo no nodokļiem vai arī atļauj mātesuzņēmumam – līdz atbilstošā maksājamā nodokļa summas robežai – atskaitīt no maksājamās nodokļa summas to uzņēmumu ienākuma nodokļa daļu, kas attiecas uz mātesuzņēmuma peļņas daļu un ko samaksājis tā meitasuzņēmums un jebkurš zemāka līmeņa meitasuzņēmums, ar nosacījumu, ka katrā līmenī uzņēmējsabiedrība un tās zemākā līmeņa meitasuzņēmums atbilst 2. pantā minētajām definīcijām un atbilst un 3. pantā noteiktajām prasībām.
   3.   Katra dalībvalsts saglabā izvēles tiesības paredzēt, ka no mātesuzņēmuma pelņas, kam uzliek nodokļus, nevar atskaitīt maksājumus, kuri attiecas uz kapitāla daļu un zaudējumiem, ko rada meitasuzņēmuma peļņas sadalīšana.
   Ja vadības izmaksas, kas attiecas uz kapitāla daļu, šādā gadījumā ir noteiktas kā izmaksas ar vienotu likmi, noteiktā summa nevar pārsniegt 5 % no meitasuzņēmuma sadalītās peļņas.
   4.   Šā panta 1. un 2. punktu piemēro līdz dienai, kad faktiski stājas spēkā kopējā sistēma nodokļu uzlikšanai uzņēmējsabiedrībām.
   5.   Saskaņā ar īpašu likumdošanas procedūru un pēc apspriešanās ar Eiropas Parlamentu un Ekonomikas un sociālo lietu komiteju Padome attiecīgā laikā vienprātīgi pieņem noteikumus, ko piemēro no dienas, kad faktiski stājas spēkā kopējā sistēma nodokļu uzlikšanai uzņēmējsabiedrībām.
   5. pants
   Peļņu, ko meitasuzņēmums sadala mātesuzņēmumam, atbrīvo no nodokļa, kas ieturams izcelsmes vietā.
   6. pants
   Mātesuzņēmuma dalībvalsts nodokli, kas ieturams izcelsmes vietā, nevar uzlikt peļņai, ko šāda uzņēmējsabiedrība saņem no meitasuzņēmuma.
   7. pants
   1.   Termins “nodoklis, kas ieturams izcelsmes vietā” šajā direktīvā neattiecas uz uzņēmumu ienākuma nodokļa avansa maksājumu vai priekšapmaksu (précompte) meitasuzņēmuma dalībvalstij, ko veic saistībā ar peļņas sadalīšanu tā mātesuzņēmumam.
   2.   Šī direktīva neskar to, ka piemēro valstu noteikumus vai līgumos ietvertus noteikumus, kas paredzēti, lai novērstu vai samazinātu nodokļu dubulto uzlikšanu dividendēm, jo īpaši noteikumus saistībā ar nodokļu kredītu izmaksu dividenžu saņēmējiem.
   8. pants
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas ir vajadzīgi, lai no 2012. gada 18. janvāra izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāmas šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva, kopā ar minēto noteikumu un šīs direktīvas atbilstības tabulu.
   9. pants
   Direktīvu 90/435/EEK, kas grozīta ar II pielikuma A daļā minētajiem aktiem, atceļ, neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem II pielikuma B daļā minēto direktīvu transponēšanai savos tiesību aktos.
   Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu un tās lasa saskaņā ar atbilstības tabulu III pielikumā.
   10. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   11. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2011. gada 30. novembrī

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  Atzinums sniegts 2011. gada 4. maijā (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).

      (2)  OV C 107, 6.4.2011., 73. lpp.

      (3)  OV L 225, 20.8.1990., 6. lpp.

      (4)  Skatīt II pielikuma A daļu.

      (5)  Eiropas Tiesas ziņojumi 2008, I-03189. lappuse.

      I PIELIKUMS
      A   DAĻA

         Direktīvas 2. panta a) punkta i) apakšpunktā minēto uzņēmējsabiedrību saraksts

                  a)

                  Uzņēmējsabiedrības, kas inkorporētas saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 2157/2001 (2001. gada 8. oktobris) par Eiropas uzņēmējsabiedrības (SE) statūtiem (1) un Padomes Direktīvu 2001/86/EK (2001. gada 8. oktobris), ar ko papildina Eiropas uzņēmējsabiedrības statūtus darbinieku iesaistīšanas jomā (2), un kooperatīvās sabiedrības, kas inkorporētas saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1435/2003 (2003. gada 22. jūlijs) par Eiropas Kooperatīvās sabiedrības (SCE) statūtiem (3) un Padomes Direktīvu 2003/72/EK (2003. gada 22. jūlijs), ar ko papildina Eiropas Kooperatīvās sabiedrības statūtus darbinieku iesaistīšanas jomā (4);

                  b)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Beļģijas tiesību aktiem ir “société anonyme” / “naamloze vennootschap”, “société en commandite par actions” / “commanditaire vennootschap op aandelen”, “société privée à responsabilité limitée” / “besloten vennootschap met beperkte aansprakelijkheid”, “société coopérative à responsabilité limitée” / “coöperatieve vennootschap met beperkte aansprakelijkheid”, “société coopérative à responsabilité illimitée” / “coöperatieve vennootschap met onbeperkte aansprakelijkheid”, “société en nom collectif” / “vennootschap onder firma”, “société en commandite simple” / “gewone commanditaire vennootschap”, publiski uzņēmumi, kas ir pieņēmuši vienu no iepriekšminētajām juridiskajām formām, un citas uzņēmējsabiedrības, kas izveidotas atbilstīgi Beļģijas tiesību aktiem un uz ko attiecas Beļģijas uzņēmumu ienākuma nodoklis;

                  c)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Bulgārijas tiesību aktiem ir “събирателно дружество”, “командитно дружество”, “дружество с ограничена отговорност”, “акционерно дружество”, “командитно дружество с акции”, “неперсонифицирано дружество”, “кооперации”, “кооперативни съюзи”, “държавни предприятия”, kas izveidotas saskaņā ar Bulgārijas tiesību aktiem un veic komercdarbību;

                  d)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Čehijas Republikas tiesību aktiem ir “akciová společnost”, “společnost s ručením omezeným”;

                  e)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Dānijas tiesību aktiem ir “aktieselskab” un “anpartsselskab”. Citas uzņēmējsabiedrības, uz ko attiecas nodokļi saskaņā ar Uzņēmumu ienākuma nodokļa aktu, ciktāl to ar nodokļiem apliekamie ienākumi ir aprēķināti un tiem uzlikti nodokļi saskaņā ar vispārējiem nodokļu tiesību aktu noteikumiem, ko piemēro “aktieselskaber”;

                  f)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Vācijas tiesību aktiem ir “Aktiengesellschaft”, “Kommanditgesellschaft auf Aktien”, “Gesellschaft mit beschränkter Haftung”, “Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit”, “Erwerbs- und Wirtschaftsgenossenschaft”, “Betriebe gewerblicher Art von juristischen Personen des öffentlichen Rechts”, un citas uzņēmējsabiedrības, kas izveidotas atbilstīgi Vācijas tiesību aktiem un uz ko attiecas Vācijas uzņēmumu ienākuma nodoklis;

                  g)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Igaunijas tiesību aktiem ir “täisühing”, “usaldusühing”, “osaühing”, “aktsiaselts”, “tulundusühistu”;

                  h)

                  uzņēmējsabiedrības, kas inkorporētas vai pastāv saskaņā ar Īrijas tiesību aktiem, struktūras, kas reģistrētas saskaņā ar Industrial and Provident Societies Act (Rūpnieciskās un sociālās nodrošināšanas sabiedrību aktu), būvniecības sabiedrības, kas inkorporētas saskaņā ar Building Societies Acts (Būvniecības sabiedrību aktiem), un trasta krājbankas 1989. gada Trustee Savings Banks Act (Trasta krājbanku akta) nozīmē;

                  i)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Grieķijas tiesību aktiem ir “ανώνυμη εταιρεία”, “εταιρεία περιορισμένης ευθύνης (Ε.Π.Ε.)”, un citas uzņēmējsabiedrības, kas izveidotas atbilstīgi Grieķijas tiesību aktiem un uz ko attiecas Grieķijas uzņēmumu ienākuma nodoklis;

                  j)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Spānijas tiesību aktiem ir “sociedad anónima”, “sociedad comanditaria por acciones”, “sociedad de responsabilidad limitada”, publisko tiesību subjekti, kas darbojas saskaņā ar privāttiesībām. Citas uzņēmējsabiedrības, kas izveidotas atbilstīgi Spānijas tiesību aktiem un uz ko attiecas Spānijas uzņēmumu ienākuma nodoklis (“Impuesto sobre Sociedades”);

                  k)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Francijas tiesību aktiem ir “société anonyme”, “société en commandite par actions”, “société à responsabilité limitée”, “sociétés par actions simplifiées”, “sociétés d’assurances mutuelles”, “caisses d’épargne et de prévoyance”, “sociétés civiles”, uz ko automātiski attiecas uzņēmumu ienākuma nodoklis, “coopératives”, “unions de coopératives”, rūpniecības un tirdzniecības publiskās iestādes un uzņēmumi un citas uzņēmējsabiedrības, kas izveidotas atbilstīgi Francijas tiesību aktiem un uz ko attiecas Francijas uzņēmumu ienākuma nodoklis;

                  l)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Itālijas tiesību aktiem ir “società per azioni”, “società in accomandita per azioni”, “società a responsabilità limitata”, “società cooperative”, “società di mutua assicurazione”, un privātas vai valsts struktūras, kuru darbība ir pilnīgi vai galvenokārt komerciāla;

                  m)

                  atbilstīgi Kipras tiesību aktiem “εταιρείες”, kā definēts attiecīgos tiesību aktos par ienākuma nodokļiem;

                  n)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Latvijas tiesību aktiem ir “akciju sabiedrība”, “sabiedrība ar ierobežotu atbildību”;

                  o)

                  uzņēmējsabiedrības, kas inkorporētas saskaņā ar Lietuvas tiesību aktiem;

                  p)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Luksemburgas tiesību aktiem ir “société anonyme”, “société en commandite par actions”, “société à responsabilité limitée”, “société coopérative”, “société coopérative organisée comme une société anonyme”, “association d’assurances mutuelles”, “association d’épargne-pension”, “entreprise de nature commerciale, industrielle ou minière de l’Etat, des communes, des syndicats de communes, des établissements publics et des autres personnes morales de droit public”, un citas uzņēmējsabiedrības, kas izveidotas atbilstīgi Luksemburgas tiesību aktiem un uz ko attiecas Luksemburgas uzņēmumu ienākuma nodoklis;

                  q)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Ungārijas tiesību aktiem ir “közkereseti társaság”, “betéti társaság”, “közös vállalat”, “korlátolt felelősségű társaság”, “részvénytársaság”, “egyesülés”, “szövetkezet”;

                  r)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Maltas tiesību aktiem ir “Kumpaniji ta’ Responsabilita’ Limitata”, “Soċjetajiet en commandite li l-kapital tagħhom maqsum f’azzjonijiet”;

                  s)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Nīderlandes tiesību aktiem ir “naamloze vennootschap”, “besloten vennootschap met beperkte aansprakelijkheid”, “open commanditaire vennootschap”, “coöperatie”, “onderlinge waarborgmaatschappij”, “fonds voor gemene rekening”, “vereniging op coöperatieve grondslag”, “vereniging welke op onderlinge grondslag als verzekeraar of kredietinstelling optreedt”, un citas uzņēmējsabiedrības, kas izveidotas atbilstīgi Nīderlandes tiesību aktiem un uz ko attiecas Nīderlandes uzņēmuma peļņas nodoklis;

                  t)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Austrijas tiesību aktiem ir “Aktiengesellschaft”, “Gesellschaft mit beschränkter Haftung”, “Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit”, “Erwerbs- und Wirtschaftsgenossenschaft”, “Betriebe gewerblicher Art von Körperschaften des öffentlichen Rechts”, “Sparkassen”, un citas uzņēmējsabiedrības, kas izveidotas atbilstīgi Austrijas tiesību aktiem un uz ko attiecas Austrijas uzņēmuma peļņas nodoklis;

                  u)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Polijas tiesību aktiem ir “spółka akcyjna”, “spółka z ograniczoną odpowiedzialnością”;

                  v)

                  komercsabiedrības vai saskaņā ar civiltiesībām izveidotas komercsabiedrības, kooperatīvi un valsts uzņēmumi, kas ir inkorporēti saskaņā ar Portugāles tiesību aktiem;

                  w)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Rumānijas tiesību aktiem ir “societăți pe acțiuni”, “societăți în comandită pe acțiuni”, “societăți cu răspundere limitată”;

                  x)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Slovēnijas tiesību aktiem ir “delniška družba”, “komanditna družba”, “družba z omejeno odgovornostjo”;

                  y)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Slovākijas tiesību aktiem ir “akciová spoločnosť”, “spoločnosť s ručením obmedzeným”, “komanditná spoločnosť”;

                  z)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Somijas tiesību aktiem ir “osakeyhtiö”/“aktiebolag”, “osuuskunta”/“andelslag”, “säästöpankki”/“sparbank” un “vakuutusyhtiö”/“försäkringsbolag”;

                  aa)

                  uzņēmējsabiedrības, kuru nosaukumi atbilstīgi Zviedrijas tiesību aktiem ir “aktiebolag”, “försäkringsaktiebolag”, “ekonomiska föreningar”, “sparbanker”, “ömsesidiga försäkringsbolag”, “försäkringsföreningar”;

                  ab)

                  uzņēmējsabiedrības, kas inkorporētas saskaņā ar Apvienotās Karalistes tiesību aktiem.

            B   DAĻA

         Direktīvas 2. panta a) punkta iii) apakšpunktā minēto nodokļu saraksts

                  —

                     impôt des sociétés/vennootschapsbelasting Beļģijā,

                  —

                     корпоративен данък Bulgārijā,

                  —

                     daň z příjmů právnických osob Čehijas Republikā,

                  —

                     selskabsskat Dānijā,

                  —

                     Körperschaftssteuer Vācijā,

                  —

                     tulumaks Igaunijā,

                  —

                     corporation tax Īrijā,

                  —

                     φόρος εισοδήματος νομικών προσώπων κερδοσκοπικού χαρακτήρα Grieķijā,

                  —

                     impuesto sobre sociedades Spānijā,

                  —

                     impôt sur les sociétés Francijā,

                  —

                     imposta sul reddito delle società Itālijā,

                  —

                     φόρος εισοδήματος Kiprā,

                  —

                  uzņēmumu ienākuma nodoklis Latvijā,

                  —

                     pelno mokestis Lietuvā,

                  —

                     impôt sur le revenu des collectivités Luksemburgā,

                  —

                     társasági adó, osztalékadó Ungārijā,

                  —

                     taxxa fuq l-income Maltā,

                  —

                     vennootschapsbelasting Nīderlandē,

                  —

                     Körperschaftssteuer Austrijā,

                  —

                     podatek dochodowy od osób prawnych Polijā,

                  —

                     imposto sobre o rendimento das pessoas colectivas Portugālē,

                  —

                     impozit pe profit Rumānijā,

                  —

                     davek od dobička pravnih oseb Slovēnijā,

                  —

                     daň z príjmov právnickżch osôb Slovākijā,

                  —

                     yhteisöjen tulovero/inkomstskatten för samfund Somijā,

                  —

                     statlig inkomstskatt Zviedrijā,

                  —

                     corporation tax Apvienotajā Karalistē.

         (1)  OV L 294, 10.11.2001., 1. lpp.

         (2)  OV L 294, 10.11.2001., 22. lpp.

         (3)  OV L 207, 18.8.2003., 1. lpp.

         (4)  OV L 207, 18.8.2003., 25. lpp.

      II PIELIKUMS
      A   DAĻA

         Atceltā direktīva ar turpmāko grozījumu sarakstu

      (minēts 9. pantā)

                  Padomes Direktīva 90/435/EEK
                  (OV L 225, 20.8.1990., 6. lpp.)

                  1994. gada Pievienošanās akta I pielikuma XI.B.I.3. punkts
                  (OV C 241, 29.8.1994., 196. lpp.)

                  Padomes Direktīva 2003/123/EK
                  (OV L 7, 13.1.2004., 41. lpp.)

                  2003. gada Pievienošanās akta II pielikuma 9.8. punkts
                  (OV L 236, 23.9.2003., 555. lpp.)

                  Padomes Direktīva 2006/98/EK
                  (OV L 363, 20.12.2006., 129. lpp.)

                  tikai pielikuma 7. punkts

            B   DAĻA

         Termiņu uzskaitījums transponēšanai valstu tiesību aktos

      (kā minēts 9. pantā)

                  Direktīva

                  Transponēšanas termiņš

                  90/435/EEK

                  1991. gada 31. decembris

                  2003/123/EK

                  2005. gada 1. janvāris

                  2006/98/EK

                  2007. gada 1. janvāris

      III PIELIKUMS

         Atbilstības tabula

                  Direktīva 90/435/EEK

                  Šī direktīva

                  1. panta 1. punkta pirmais līdz ceturtais ievilkums

                  1. panta 1. punkta a) līdz d) apakšpunkts

                  1. panta 2. punkts

                  1. panta 2. punkts

                  2. panta 1. punkta ievaddaļas pirmā daļa

                  2. panta ievaddaļa

                  2. panta 1. punkta ievaddaļas otrā daļa

                  2. panta a) punkta ievaddaļa

                  2. panta 1. punkta a) apakšpunkts

                  2. panta a) punkta i) apakšpunkts

                  2. panta 1. punkta b) apakšpunkts

                  2. panta a) punkta ii) apakšpunkts

                  2. panta 1. punkta c) apakšpunkta pirmās un otrās daļas ievaddaļa

                  2. panta a) punkta iii) apakšpunkts

                  2. panta 1. punkta c) apakšpunkta pirmās daļas pirmais līdz divdesmit septītais ievilkums

                  I pielikuma B daļas pirmais līdz divdesmit septītais ievilkums

                  2. panta 2. punkts

                  2. panta b) punkts

                  3. panta 1. punkta ievaddaļa

                  3. panta 1. punkta ievaddaļa

                  3. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmās daļas ievaddaļa

                  3. panta 1. punkta a) apakšpunkta ievaddaļa

                  3. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmās daļas nobeiguma vārdi

                  3. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punkts

                  3. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrā daļa

                  3. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) punkts

                  3. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešā daļa

                  —

                  3. panta 1. punkta a) apakšpunkta ceturtā daļa

                  —

                  3. panta 1. punkta b) apakšpunkts

                  3. panta 1. punkta b) apakšpunkts

                  3. panta 2. punkta pirmais un otrais ievilkums

                  3. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkts

                  4. panta 1. punkta pirmais un otrais ievilkums

                  4. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts

                  4. panta 1.a punkts

                  4. panta 2. punkts

                  4. panta 2. punkta pirmais teikums

                  4. panta 3. punkta pirmā daļa

                  4. panta 2. punkta otrais teikums

                  4. panta 3. punkta otrā daļa

                  4. panta 3. punkta pirmā daļa

                  4. panta 4. punkts

                  4. panta 3. punkta otrā daļa

                  4. panta 5. punkts

                  5., 6. un 7. pants

                  5., 6. un 7. pants

                  8. panta 1. punkts

                  —

                  8. panta 2. punkts

                  8. pants

                  —

                  9. pants

                  —

                  10. pants

                  9. pants

                  11. pants

                  Pielikums

                  I pielikuma A daļa

                  —

                  II pielikums

                  —

                  III pielikums


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/98/ES ( 2011. gada 13. decembris ) par vienotu pieteikšanās procedūru, lai trešo valstu valstspiederīgajiem izsniegtu vienotu uzturēšanās un darba atļauju dalībvalsts teritorijā, un par vienotu tiesību kopumu trešo valstu darba ņēmējiem, kuri kādā dalībvalstī uzturas likumīgi

text:
               23.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 343/1

         EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2011/98/ES
   (2011. gada 13. decembris)
   par vienotu pieteikšanās procedūru, lai trešo valstu valstspiederīgajiem izsniegtu vienotu uzturēšanās un darba atļauju dalībvalsts teritorijā, un par vienotu tiesību kopumu trešo valstu darba ņēmējiem, kuri kādā dalībvalstī uzturas likumīgi
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 79. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu (2),
   saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (3),
   tā kā:

               (1)

               Lai pakāpeniski izveidotu brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, Līgumā par Eiropas Savienības darbību (LESD) paredzēti pasākumi, kas jāpieņem patvēruma, imigrācijas un trešo valstu valstspiederīgo tiesību aizsardzības jomā.

               (2)

               Eiropadome 1999. gada 15. un 16. oktobra īpašajā sanāksmē Tamperē apliecināja nepieciešamību saskaņot valstu tiesību aktus par trešo valstu valstspiederīgo uzņemšanas un uzturēšanās noteikumiem. Šajā sakarā tā īpaši norādīja, ka Eiropas Savienībai būtu jānodrošina taisnīga attieksme pret trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri likumīgi uzturas dalībvalstu teritorijā, un, izmantojot vēl spēcīgāku integrācijas politiku, būtu jācenšas piešķirt tiem tiesības un pienākumus, kas līdzvērtīgi Savienības pilsoņu tiesībām un pienākumiem. Eiropadome attiecīgi lūdza Padomi pieņemt tiesību aktus, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem. Vajadzība sasniegt Tamperē nospraustos mērķus tika atkārtoti apstiprināta Stokholmas programmā, ko Eiropadome pieņēma 2009. gada 10. un 11. decembra sanāksmē.

               (3)

               Noteikumi par vienotu pieteikšanās procedūru, kuras rezultātā vienā administratīvā aktā apvieno tiesības, kas ietver uzturēšanās un darba atļauju, veicinās šobrīd dalībvalstīs piemēroto noteikumu vienkāršošanu un saskaņošanu. Dažas dalībvalstis šādu procedūras vienkāršošanu jau ir veikušas, un procedūra ir kļuvusi efektīvāka migrantiem un viņu darba devējiem un ir vienkāršojusi migrantu uzturēšanās un nodarbinātības likumības kontroli.

               (4)

               Dalībvalstīm, lai atļautu pirmo reizi ieceļot to teritorijā, būtu jāvar izsniegt vienotu atļauju vai vīzu, ja tās izsniedz vienotas atļaujas tikai pēc ieceļošanas. Dalībvalstīm šādas vienotas atļaujas vai vīzas būtu jāizsniedz savlaicīgi.

               (5)

               Būtu jāparedz noteikumu kopums pieteikuma par vienoto atļauju izskatīšanas procedūrai. Minētajai procedūrai būtu jābūt efektīvai un kontrolējamai, ņemot vērā dalībvalstu pārvaldes iestāžu parasto darba slodzi, kā arī pārredzamai un taisnīgai, lai iesaistītajām personām piedāvātu atbilstošu tiesisko noteiktību.

               (6)

               Šīs direktīvas noteikumiem nebūtu jāskar dalībvalstu kompetence reglamentēt uzņemšanu, tostarp uzņemšanas apjomu attiecībā uz trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri ierodas darba nolūkā.

               (7)

               Šai direktīvai nebūtu jāattiecas uz norīkotajiem trešo valstu valstspiederīgajiem. Tam nevajadzētu skart trešo valstu valstspiederīgos, kuri likumīgi uzturas un strādā kādā dalībvalstī un ir norīkoti uz citu dalībvalsti, neļaujot tiem baudīt vienlīdzīgu attieksmi ar izcelsmes dalībvalstu valstspiederīgajiem viņu norīkošanas laikā, attiecībā uz nodarbinātības noteikumiem un nosacījumiem, uz kuriem neattiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 96/71/EK (1996. gada 16. decembris) par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (4).

               (8)

               Uz trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri ir ieguvuši kādas dalībvalsts pastāvīgā iedzīvotāja statusu saskaņā ar Padomes Direktīvu 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (5), šai direktīvai nebūtu jāattiecas, ņemot vērā viņu priviliģētāko statusu un īpašo uzturēšanās atļaujas veidu – ES pastāvīgais iedzīvotājs.

               (9)

               Trešo valstu valstspiederīgie, kas ir uzņemti dalībvalsts teritorijā sezonas darbam, nebūtu jāiekļauj šīs direktīvas darbības jomā, ņemot vērā šo personu pagaidu statusu.

               (10)

               Dalībvalstu pienākumam noteikt to, vai pieteikums jāiesniedz trešo valstu valstspiederīgajam vai viņa darba devējiem, nevajadzētu skart kārtību, kas paredz procedūrā iesaistīt abas puses. Dalībvalstīm būtu jānosaka, vai vienotās atļaujas pieteikums ir jāiesniedz mērķa dalībvalstī vai no trešās valsts. Gadījumos, kad trešās valsts valstspiederīgajam nav atļauts iesniegt pieteikumu no trešās valsts, dalībvalstīm vajadzētu nodrošināt, ka pieteikumu var iesniegt darba devējs mērķa dalībvalstī.

               (11)

               Šīs direktīvas noteikumiem par vienotu pieteikšanās procedūru un vienoto atļauju nebūtu jāattiecas uz vienotām vai ilgtermiņa vīzām.

               (12)

               Kompetentās iestādes iecelšanai saskaņā ar šo direktīvu nebūtu jāskar citu iestāžu un attiecīgā gadījumā sociālo partneru loma un pienākumi attiecībā uz pieteikuma izskatīšanu un lēmuma pieņemšanu par pieteikumu.

               (13)

               Termiņā, kas noteikts, lai pieņemtu lēmumu par pieteikumu, nebūtu jāiekļauj laiks, kas vajadzīgs profesionālo kvalifikāciju atzīšanai, vai laiks, kas vajadzīgs vīzas izsniegšanai. Šai direktīvai nebūtu jāskar valstu procedūras saistībā ar diplomu atzīšanu.

               (14)

               Vienotā atļauja būtu jāsastāda atbilstīgi Padomes Regulai (EK) Nr. 1030/2002 (2002. gada 13. jūnijs), ar ko nosaka vienotu uzturēšanās atļauju formu trešo valstu pilsoņiem (6), kas ļauj dalībvalstīm norādīt papildu informāciju, jo īpaši ziņas par to, vai šai personai ir atļauts strādāt. Tostarp nolūkā labāk kontrolēt migrāciju dalībvalstij ne vien vienotajā atļaujā, bet arī visās izsniegtajās uzturēšanās atļaujās būtu jānorāda informācija par atļauju strādāt neatkarīgi no atļaujas veida vai uzturēšanās tiesībām, pamatojoties uz kurām attiecīgajam trešās valsts valstspiederīgajam ir atļauta uzturēšanās minētās dalībvalsts teritorijā un piekļuve tās darba tirgum.

               (15)

               Šīs direktīvas noteikumiem par uzturēšanās atļaujām, kas izsniegtas citiem nolūkiem, nevis darba nolūkā, būtu jāattiecas vienīgi uz šādu atļauju formātu un nebūtu jāskar Savienības vai valsts noteikumi attiecībā uz uzņemšanas procedūrām un šādu atļauju izsniegšanas procedūrām.

               (16)

               Šīs direktīvas noteikumiem par vienoto atļauju un par uzturēšanās atļauju, kas izsniegtas citiem nolūkiem, nevis darba nolūkā, nebūtu jāattur dalībvalstis no papildu dokumentu izsniegšanas, lai varētu sniegt precīzāku informāciju par darba attiecībām, kam uzturēšanās atļaujas formā nepietiek vietas. Šāds dokuments var kalpot tam, lai kavētu trešo valstu valstspiederīgo ekspluatāciju un apkarotu nelikumīgu nodarbinātību, bet dalībvalstīm būtu jābūt iespējai izvēlēties, un tiem nevajadzētu kalpot par darba atļaujas aizvietotāju, tādējādi apdraudot vienotas atļaujas koncepciju. Tehniskās iespējas, kas piedāvātas Regulas (EK) Nr. 1030/2002 4. pantā un tās pielikuma a) sadaļas 16. punktā, var izmantot, lai šādu informāciju uzglabātu arī elektroniskā formātā.

               (17)

               Nosacījumiem un kritērijiem, uz kuru pamata vienotās atļaujas izsniegšanas, grozīšanas vai atjaunošanas pieteikumu var noraidīt vai uz kuru pamata vienoto atļauju var anulēt, vajadzētu būt objektīviem un noteiktiem valsts tiesību aktos, tostarp jābūt pienākumam ievērot Savienības priekšrocības principu, kā tas jo īpaši ir noteikts 2003. gada un 2005. gada Pievienošanās aktu attiecīgajos noteikumos. Noraidošam un anulējošam lēmumam vajadzētu būt pienācīgi pamatotam.

               (18)

               Trešo valstu valstspiederīgajiem, kuriem ir derīgs ceļošanas dokuments un dalībvalsts, kura pilnībā piemēro Šengenas acquis, izsniegta vienotā atļauja, saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 562/2006 (2006. gada 15. marts), ar kuru ievieš Kopienas Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss) (7), un 21. pantu Konvencijā, ar kuru īsteno 1985. gada 14. jūnija Šengenas Nolīgumu starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām (Šengenas konvencija) (8), būtu jābūt tiesīgiem ieceļot un brīvi pārvietoties uz laiku līdz trim mēnešiem sešu mēnešu laikposmā to dalībvalstu teritorijā, kuras pilnībā piemēro Šengenas acquis.

               (19)

               Ja nav horizontālu Savienības tiesību aktu, trešo valstu valstspiederīgo tiesības atšķiras atkarībā no tā, kurā dalībvalstī viņi strādā, un no viņu valstspiederības. Lai turpmāk veicinātu saskaņotu imigrācijas politiku un mazinātu atšķirības tiesībās, kas piešķirtas Savienības pilsoņiem un trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri likumīgi strādā kādā dalībvalstī, un lai papildinātu esošo acquis imigrācijas jomā, būtu jānosaka tiesību kopums, lai jo īpaši precizētu jomas, kurās pret šādiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri vēl nav ieguvuši pastāvīgā iedzīvotāja statusu, tiek nodrošināta vienlīdzīga attieksme kā pret attiecīgās dalībvalsts pilsoņiem. Šādu noteikumu nolūks ir Savienībā radīt pamatnoteikumus, atzīt, ka šādi trešo valstu valstspiederīgie dod savu ieguldījumu Savienības ekonomikā ar darbu un nodokļu maksājumiem, un mazināt negodīgu konkurenci starp pašas dalībvalsts valstspiederīgajiem un trešo valstu valstspiederīgajiem, kas rodas pēdējo iespējamas ekspluatācijas rezultātā. Trešās valsts darba ņēmējs šajā direktīvā būtu jādefinē, neskarot darba attiecību jēdziena interpretāciju citos Savienības tiesību aktu noteikumos, kā trešās valsts valstspiederīgais, kurš ir uzņemts dalībvalsts teritorijā, tur likumīgi uzturas un kuram ir atļauts strādāt apmaksātā darbā saskaņā ar valsts tiesību aktiem vai praksi.

               (20)

               Visiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri likumīgi uzturas un strādā dalībvalstīs, būtu jānosaka vismaz vienots tiesību kopums, kura pamatā ir vienlīdzīga attieksmi ar attiecīgās dalībvalsts valstspiederīgajiem neatkarīgi no tā, kāds ir uzņemšanas sākotnējais mērķis vai pamats. Tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi jomās, kas noteiktas šajā direktīvā, būtu jāpiešķir ne tikai tiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri uzņemti dalībvalstī nolūkā strādāt, bet arī tiem, kuri uzņemti citu nolūku dēļ, un kuriem ir atļauta piekļuve attiecīgās dalībvalsts darba tirgum saskaņā ar citiem Savienības vai valsts tiesību aktu noteikumiem, tostarp trešo valstu darba ņēmēju ģimenes locekļiem, kam atļauts uzturēties dalībvalstī saskaņā ar Padomes Direktīvu 2003/86/EK (2003. gada 22. septembris) par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (9), trešo valstu valstspiederīgajiem, kuriem ļauts uzturēties dalībvalsts teritorijā saskaņā ar Padomes Direktīvu 2004/114/EK (2004. gada 13. decembris) par nosacījumiem attiecībā uz trešo valstu pilsoņu uzņemšanu studiju, skolēnu apmaiņas, prakses vai stažēšanās, nesaņemot atalgojumu, vai brīvprātīga darba nolūkā (10), kā arī pētniekiem, kuriem ļauts uzturēties saskaņā ar Padomes Direktīvu 2005/71/EK (2005. gada 12. oktobris) par īpašu procedūru trešo valstu valstspiederīgo uzņemšanai zinātniskās pētniecības nolūkos (11).

               (21)

               Tiesībām uz vienlīdzīgu attieksmi noteiktās jomās būtu jābūt cieši saistītām ar trešo valstu valstspiederīgo likumīgo uzturēšanos dalībvalstī un atļauto piekļuvi tās darba tirgum, kas ir nostiprināta vienotajā atļaujā, norādot tiesības uzturēties un strādāt, un uzturēšanās atļaujās, kuras izsniegtas citos nolūkos un kurās ir norādīta informācija par atļauju strādāt.

               (22)

               Šajā direktīvā minētajiem darba apstākļiem vajadzētu ietvert vismaz atalgojumu un atlaišanu, veselības aizsardzību un drošību darba vietā, darba laiku un atvaļinājumu, ņemot vērā spēkā esošos koplīgumus.

               (23)

               Profesionālā kvalifikācija, ko trešās valsts valstspiederīgais ir ieguvis citā dalībvalstī, dalībvalstij būtu jāatzīst tādā pašā veidā, kā tiek atzīta Savienības pilsoņu kvalifikācija, un kvalifikācija, kas iegūta trešā valstī, būtu jāņem vērā atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2005/36/EK (2005. gada 7. septembris) par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (12). Trešo valstu darba ņēmējiem piešķirtajām vienlīdzīgas attieksmes tiesībām attiecībā uz diplomu, sertifikātu un citu profesionālo kvalifikāciju atzīšanu saskaņā ar attiecīgajām valsts procedūrām nebūtu jāskar dalībvalstu kompetence uzņemt šādus trešo valstu darba ņēmējus to darba tirgū.

               (24)

               Trešo valstu darba ņēmējiem būtu jābauda vienlīdzīga attieksme attiecībā uz sociālo nodrošinājumu. Sociālā nodrošinājuma jomas ir definētas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (13). Šīs direktīvas noteikumiem par vienlīdzīgu attieksmi sociālā nodrošinājuma jomā būtu jāattiecas arī uz darba ņēmējiem, kuri dalībvalstī uzņemti tieši no trešās valsts. Tomēr sociālā nodrošinājuma jomā trešo valstu darba ņēmējiem, kuri atrodas pārrobežu situācijā, šai direktīvai nebūtu jāpiešķir plašākas tiesības par tām, kas jau ir noteiktas esošajos Savienības tiesību aktos. Turklāt ar šo direktīvu nebūtu jāpiešķir tiesības saistībā ar situācijām, kuras atrodas ārpus Savienības tiesību aktu piemērošanas jomas, piemēram, saistībā ar trešā valstī dzīvojošiem ģimenes locekļiem. Ar šo direktīvu būtu jāpiešķir tiesības vienīgi saistībā ar ģimenes locekļiem, kuri kādā dalībvalstī pievienojas trešās valsts darba ņēmējam, pamatojoties uz ģimenes atkalapvienošanos, vai ģimenes locekļiem, kuri minētajā dalībvalstī jau likumīgi uzturas.

               (25)

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina vismaz vienlīdzīga attieksme pret tiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri ir nodarbināti vai kuri pēc minimālā nodarbinātības perioda ir reģistrēti kā bezdarbnieki. Ierobežojumiem attiecībā uz vienlīdzīgu attieksmi sociālā nodrošinājuma jomā saskaņā ar šo direktīvu nevajadzētu skart tiesības, kas piešķirtas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1231/2010 (2010. gada 24. novembris), ar ko Regulu (EK) Nr. 883/2004 un Regulu (EK) Nr. 987/2009 attiecina arī uz tiem trešo valstu valstspiederīgajiem, uz kuriem minētās regulas neattiecas tikai viņu valstspiederības dēļ (14).

               (26)

               Savienības tiesību akti neierobežo dalībvalstu pilnvaras organizēt savas sociālā nodrošinājuma shēmas. Kamēr nav saskaņotu Savienības mēroga tiesību aktu, katrai dalībvalstij jāparedz nosacījumi, saskaņā ar kuriem piešķir sociālā nodrošinājuma pabalstus, kā arī šādu pabalstu apjoms un laikposms, par kuru tos piešķir. Tomēr, īstenojot minētās pilnvaras, dalībvalstīm būtu jāievēro Savienības tiesību akti.

               (27)

               Vienlīdzīgai attieksmei pret trešo valstu darba ņēmējiem nebūtu jāattiecas uz pasākumiem arodmācības jomā, ko finansē saskaņā ar sociālās palīdzības shēmām.

               (28)

               Šī direktīva būtu jāpiemēro, neskarot Savienības tiesību aktos un piemērojamos starptautiskos instrumentos ietvertus labvēlīgākus noteikumus.

               (29)

               Dalībvalstīm vajadzētu īstenot šīs direktīvas noteikumus bez diskriminācijas dzimuma, rases, ādas krāsas, etniskās vai sociālās izcelsmes, ģenētisko īpašību, valodas, reliģijas vai pārliecības, politisko vai citu uzskatu, piederības mazākumtautībai, mantiskā stāvokļa, izcelšanās, invaliditātes, vecuma vai seksuālās orientācijas dēļ, jo īpaši saskaņā ar Padomes Direktīvu 2000/43/EK (2000. gada 29. jūnijs), ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības (15), un Padomes Direktīvu 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (16).

               (30)

               Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķus, proti, noteikt vienotu pieteikšanās procedūru nolūkā izsniegt vienotu atļauju, lai trešo valstu valstspiederīgie varētu strādāt dalībvalsts teritorijā, un vienotu tiesību kopumu trešo valstu darba ņēmējiem, kuri kādā dalībvalstī uzturas likumīgi, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka minētās rīcības mēroga un iedarbības dēļ šos mērķus var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību (LES) 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai.

               (31)

               Šajā direktīvā tiek ievērotas pamattiesības un Eiropas Savienības Pamattiesību hartā atzītie principi saskaņā ar LES 6. panta 1. punktu.

               (32)

               Saskaņā ar dalībvalstu un Komisijas 2011. gada 28. septembra Kopīgo politisko deklarāciju par skaidrojošiem dokumentiem dalībvalstis apņemas gadījumos, kad tas nepieciešamības ziņā ir pamatoti, ziņojumam par saviem transponēšanas pasākumiem pievienot vienu vai vairākus dokumentus, kuros ir paskaidrota saikne starp direktīvas sastāvdaļām un attiecīgajām daļām valsts transponēšanas instrumentos. Attiecībā uz šo direktīvu likumdevējs uzskata, ka šādu dokumentu nosūtīšana ir pamatota.

               (33)

               Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā (Nr. 21) par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju, kas pievienots LES un LESD, un neskarot minētā protokola 4. pantu, minētās dalībvalstis nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un šī direktīva tām nav saistoša un nav jāpiemēro.

               (34)

               Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā (Nr. 22) par Dānijas nostāju, kas pievienots LES un LESD, Dānija nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un Dānijai šī direktīva nav saistoša un nav jāpiemēro,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   I   NODAĻA

      VISPĀRĒJI NOTEIKUMI

   1. pants
   Priekšmets
   1.   Šī direktīva nosaka:

               a)

               vienotu pieteikšanās procedūru vienotas atļaujas izsniegšanai trešo valstu valstspiederīgajiem, lai viņi varētu uzturēties un strādāt dalībvalstu teritorijā, lai vienkāršotu procedūras viņu uzņemšanai un atvieglotu viņu statusa kontroli; un

               b)

               vienotu tiesību kopumu trešo valstu darba ņēmējiem, kuri kādā dalībvalstī uzturas likumīgi, neatkarīgi no tā, ar kādu mērķi viņi sākotnēji tika uzņemti attiecīgās dalībvalsts teritorijā, pamatojoties uz vienlīdzīgu attieksmi pret šīs dalībvalsts valstspiederīgajiem.

         2.   Šī direktīva neskar dalībvalstu pilnvaras saistībā ar trešo valstu valstspiederīgo uzņemšanu attiecīgās dalībvalsts darba tirgū.
   2. pants
   Definīcijas
   Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:

               a)

               “trešās valsts valstspiederīgais” ir persona, kas nav Savienības pilsonis LESD 20. panta 1. punkta nozīmē;

               b)

               “trešās valsts darba ņēmējs” ir trešās valsts valstspiederīgais, kas ir uzņemts dalībvalsts teritorijā, tur likumīgi uzturas un kam ir atļauts strādāt apmaksātā darbā saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem vai praksi;

               c)

               “vienota atļauja” ir uzturēšanās atļauja, ko izsniedz kādas dalībvalsts iestādes, atļaujot trešās valsts valstspiederīgajam likumīgi uzturēties tās teritorijā nolūkā strādāt;

               d)

               “vienota pieteikšanās procedūra” ir jebkura procedūra, kuras rezultātā, pamatojoties uz trešās valsts valstspiederīgā vai viņa darba devēja iesniegtu vienotu pieteikumu, lai atļautu uzturēties un strādāt dalībvalstu teritorijā, pieņem lēmumu par vienotas atļaujas izsniegšanu.

         3. pants
   Darbības joma
   1.   Šī direktīva attiecas uz:

               a)

               trešo valstu valstspiederīgajiem, kas iesniedz pieteikumu, lai dalībvalstī varētu uzturēties darba nolūkā;

               b)

               trešo valstu valstspiederīgajiem, kas saskaņā ar Savienības vai valsts tiesību aktiem ir uzņemti dalībvalstī tādiem nolūkiem, kas nav saistīti ar darbu, kuri drīkst strādāt un kuriem ir uzturēšanās atļauja saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1030/2002; kā arī

               c)

               trešo valstu valstspiederīgajiem, kas ir uzņemti dalībvalstī darba nolūkā saskaņā ar Savienības vai valsts tiesību aktiem.

         2.   Šī direktīva neattiecas uz šādiem trešo valstu valstspiederīgajiem:

               a)

               Savienības pilsoņu ģimenes locekļiem, kuri ir izmantojuši vai izmanto savas tiesības brīvi pārvietoties Savienības teritorijā saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā (17);

               b)

               personām, kurām līdz ar viņu ģimenes locekļiem un neatkarīgi no viņu valstspiederības tāpat kā Savienības pilsoņiem ir tiesības brīvi pārvietoties saskaņā ar nolīgumiem vai nu starp Savienību un dalībvalstīm vai starp Savienību un trešām valstīm;

               c)

               norīkotām personām, kamēr viņas ir norīkotas;

               d)

               personām, kas iesniegušas uzturēšanās pieteikumus vai kuras ir uzņemtas dalībvalstu teritorijā kā uzņēmuma ietvaros pārcelti darba ņēmēji;

               e)

               personām, kas iesniegušas uzturēšanās pieteikumus vai kuras ir uzņemtas dalībvalstu teritorijā kā sezonas darba ņēmēji vai aukles;

               f)

               personām, kam ir atļauja uzturēties kādā dalībvalstī, pamatojoties uz pagaidu aizsardzību, vai kas ir pieteikušās uz uzturēšanās atļauju ar šādu pamatojumu un gaida lēmumu par savu statusu;

               g)

               personām, kurām piemēro starptautisku aizsardzību saskaņā ar Padomes Direktīvu 2004/83/EK (2004. gada 29. aprīlis) par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (18), vai kuras ir iesniegušas pieteikumu starptautiskās aizsardzības saņemšanai atbilstīgi minētajai direktīvai un par kuru pieteikumu nav pieņemts galīgais lēmums;

               h)

               personām, kam ir noteikta aizsardzība saskaņā ar valsts tiesību aktiem, starptautiskām saistībām vai dalībvalsts praksi, vai kas ir pieteikušās uz aizsardzību saskaņā ar valsts tiesību aktiem, starptautiskām saistībām vai dalībvalsts praksi un par kuru pieteikumu nav pieņemts galīgais lēmums;

               i)

               personām, kuras ir pastāvīgie iedzīvotāji saskaņā ar Direktīvu 2003/109/EK;

               j)

               personām, kuru izraidīšana ir atlikta faktisku vai juridisku iemeslu dēļ;

               k)

               personām, kas ir pieteikušās uzņemšanai vai kuras ir uzņemtas dalībvalstu teritorijā kā pašnodarbinātas personas;

               l)

               personām, kas ir pieteikušās uzņemšanai vai ir uzņemtas kā jūrnieki, lai tiktu nodarbinātas vai strādātu jebkurā statusā uz kuģa, kas ir reģistrēts dalībvalstī vai kuģo ar dalībvalsts karogu.

         3.   Dalībvalstis var nolemt, ka II nodaļu nepiemēro trešās valsts valstspiederīgajiem, kuriem vai nu ir piešķirtas atļaujas strādāt dalībvalsts teritorijā uz laikposmu, kas nepārsniedz sešus mēnešus, vai kuri dalībvalstī uzņemti studiju nolūkā.
   4.   II nodaļu nepiemēro trešās valsts valstspiederīgajiem, kuriem ir atļauts strādāt, pamatojoties uz vīzu.
   II   NODAĻA

      VIENOTA PIETEIKŠANĀS PROCEDŪRA UN VIENOTA ATĻAUJA

   4. pants
   Vienota pieteikšanās procedūra
   1.   Vienotās atļaujas izsniegšanas, grozīšanas vai atjaunošanas pieteikumu iesniedz, izmantojot vienotu pieteikšanās procedūru. Dalībvalstis nosaka, vai pieteikumus vienotai atļaujai iesniedz trešās valsts valstspiederīgais vai viņa darba devējs. Dalībvalstis var arī nolemt atļaut iesniegt pieteikumu vienam no tiem. Ja pieteikums ir jāiesniedz trešās valsts valstspiederīgajam, dalībvalstis ļauj pieteikumu iesniegt no trešās valsts vai, ja to paredz valsts tiesību akti, tās dalībvalsts teritorijā, kurā trešās valsts valstspiederīgais likumīgi atrodas.
   2.   Dalībvalstis izskata saskaņā ar 1. punktu iesniegto pieteikumu un pieņem lēmumu izsniegt, grozīt vai atjaunot vienoto atļauju, ja pieteikuma iesniedzējs atbilst prasībām, kas noteiktas Savienības vai valsts tiesību aktos. Lēmumu izsniegt, grozīt vai atjaunot vienoto atļauju apvieno vienā administratīvā aktā, kas ietver uzturēšanās un darba atļauju.
   3.   Vienotā pieteikšanās procedūra neierobežo vīzas iegūšanas procedūru, kas var būt nepieciešama sākotnējai ieceļošanai.
   4.   Ja ir izpildīti nepieciešamie nosacījumi, dalībvalstis izsniedz vienoto atļauju trešo valstu valstspiederīgajiem, kas iesniedz uzturēšanās pieteikumu, un jau uzņemtiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri iesniedz pieteikumu uzturēšanās atļaujas atjaunošanai vai grozīšanai pēc valsts īstenošanas noteikumu stāšanās spēkā.
   5. pants
   Kompetentā iestāde
   1.   Dalībvalstis norīko iestādi, kas ir kompetenta pieņemt pieteikumu un izsniegt vienoto atļauju.
   2.   Iespējami drīz un katrā ziņā četru mēnešu laikā no dienas, kad pieteikums iesniegts, kompetentā iestāde pieņem lēmumu par pilnīgu pieteikumu.
   Pirmajā daļā minēto termiņu var pagarināt ārkārtas gadījumā tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar pieteikuma izskatīšanas sarežģītību.
   Ja šajā punktā noteiktajā termiņā lēmums netiek pieņemts, juridiskās sekas nosaka valsts tiesību akti.
   3.   Kompetentā iestāde savu lēmumu pieteikuma iesniedzējam paziņo rakstiski saskaņā ar attiecīgos valsts tiesību aktos noteikto paziņošanas kārtību.
   4.   Ja pieteikumam pievienotā informācija vai dokumenti ir nepilnīgi saskaņā ar valsts tiesību aktos noteiktajiem kritērijiem, kompetentā iestāde rakstiski informē pieteikuma iesniedzēju par vajadzīgo papildu informāciju vai dokumentiem, nosakot pamatotu termiņu to sniegšanai. Termiņu, kas minēts 2. punktā, atliek līdz brīdim, kad kompetentā iestāde vai attiecīgās iestādes ir saņēmušas vajadzīgo papildu informāciju. Ja papildu informāciju vai dokumentus noliktajā termiņā neiesniedz, kompetentā iestāde pieteikumu var noraidīt.
   6. pants
   Vienotā atļauja
   1.   Dalībvalstis izsniedz vienoto atļauju, izmantojot vienoto formu, kas noteikta Regulā (EK) Nr. 1030/2002, un norāda ar darba atļauju saistīto informāciju saskaņā ar minētās regulas pielikuma a) sadaļas 7.5.–9. punktu.
   Papildu informāciju, kas saistīta ar trešās valsts valstspiederīgā darba attiecībām (piemēram, darba devēja nosaukums un adrese, darba vieta, darba veids, darba laiks, atalgojums), dalībvalstis var norādīt papīra formātā vai arī šādus datus uzglabāt elektroniskā formātā, kā minēts Regulas (EK) Nr. 1030/2002 4. pantā un tās pielikuma a) sadaļas 16. punktā.
   2.   Izsniedzot vienoto atļauju, dalībvalstis neizsniedz papildu atļaujas kā pierādījumu tam, ka ir atļauta piekļuve darba tirgum.
   7. pants
   Citiem nolūkiem, izņemot darbu, izsniegtas uzturēšanās atļaujas
   1.   Izsniedzot uzturēšanās atļaujas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1030/2002, dalībvalstis norāda informāciju par atļauju strādāt neatkarīgi no atļaujas veida.
   Papildu informāciju, kas saistīta ar trešās valsts valstspiederīgā darba attiecībām (piemēram, darba devēja nosaukums un adrese, darba vieta, darba veids, darba laiks, atalgojums), dalībvalstis var norādīt papīra formātā vai arī var šādus datus uzglabāt elektroniskā formātā, kā minēts Regulas (EK) Nr. 1030/2002 4. pantā un tās pielikuma a) sadaļas 16. punktā.
   2.   Izsniedzot uzturēšanās atļaujas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1030/2002, dalībvalstis neizsniedz papildu atļaujas kā pierādījumu tam, ka ir atļauta piekļuve darba tirgum.
   8. pants
   Procesuālas garantijas
   1.   Rakstiskajā paziņojumā sniedz pamatojumu par lēmumu, ar kuru noraida vienotās atļaujas izsniegšanas, grozīšanas vai atjaunošanas pieteikumu, vai lēmumu, ar kuru anulē vienoto atļauju, pamatojoties uz kritērijiem, kas noteikti Savienības vai valsts tiesību aktos.
   2.   Lēmumu, ar kuru noraida vienotās atļaujas izsniegšanas, grozīšanas vai atjaunošanas pieteikumu vai anulē vienoto atļauju, var apstrīdēt attiecīgās dalībvalsts tiesās saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Šā panta 1. punktā minētajā rakstiskajā paziņojumā norāda tiesu vai administratīvo iestādi, kurā attiecīgā persona var iesniegt pārsūdzību, un tās iesniegšanas termiņu.
   3.   Pieteikumu var uzskatīt par nepieņemamu, pamatojoties uz tādu trešo valstu valstspiederīgo uzņemšanas apjomu, kuri ierodas nodarbinātības nolūkā, un tādēļ tas nav jāizskata.
   9. pants
   Piekļuve informācijai
   Pēc pieprasījuma dalībvalstis sniedz atbilstošu informāciju trešās valsts valstspiederīgajam un nākamajam darba devējam par pilnīgam pieteikumam nepieciešamajiem dokumentiem.
   10. pants
   Nodevas
   Dalībvalstis atbilstīgā gadījumā var pieprasīt pieteikuma iesniedzējiem maksāt nodevas par pieteikumu apstrādāšanu saskaņā ar šo direktīvu. Šādu nodevu apmērs ir samērīgs, un to var noteikt atkarībā no faktiski sniegtajiem pakalpojumiem, lai veiktu pieteikumu apstrādi un atļauju izsniegšanu.
   11. pants
   Vienotās atļaujas piešķirtās tiesības
   Ja vienotā atļauja izsniegta saskaņā ar valsts tiesību aktiem, atļaujas derīguma termiņa laikā tās turētājs ir tiesīgs vismaz:

               a)

               ieceļot un uzturēties tās dalībvalsts teritorijā, kas izsniegusi vienoto atļauju, ar nosacījumu, ka atļaujas turētājs atbilst visām uzņemšanas prasībām saskaņā ar valsts tiesību aktiem;

               b)

               brīvi piekļūt visai tās dalībvalsts teritorijai, kura ir izsniegusi vienoto atļauju, ievērojot ierobežojumus, kas noteikti valsts tiesību aktos;

               c)

               veikt īpašās nodarbinātības darbības, kas ir atļautas saskaņā ar vienoto atļauju atbilstīgi valsts tiesību aktiem;

               d)

               saņemt informāciju par savām tiesībām, kas ir saistītas ar atļauju un piešķirtas ar šo direktīvu un/vai valsts tiesību aktiem.

         III   NODAĻA

      TIESĪBAS UZ VIENLĪDZĪGU ATTIEKSMI

   12. pants
   Tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi
   1.   Trešo valstu darba ņēmēji, kas ir minēti 3. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā, bauda ar tās dalībvalsts valstspiederīgajiem vienlīdzīgu attieksmi, kurā tie uzturas, šādās jomās:

               a)

               darba apstākļi, tostarp atalgojums un atlaišana, kā arī drošība un veselības aizsardzība darba vietā;

               b)

               biedrošanās brīvība, piederība organizācijai un dalība organizācijā, kas pārstāv darba ņēmējus vai darba devējus, vai jebkurā organizācijā, kuras locekļi ir konkrētu profesiju pārstāvji, tostarp šo organizāciju piešķirtās priekšrocības, neskarot valsts tiesību aktus par sabiedrisko kārtību un sabiedrības drošību;

               c)

               izglītība un arodmācība;

               d)

               diplomu, sertifikātu un citu profesionālo kvalifikāciju atzīšana saskaņā ar attiecīgajām valsts procedūrām;

               e)

               sociālā nodrošinājuma jomas, kas noteiktas Regulā (EK) Nr. 883/2004;

               f)

               nodokļu atvieglojumi, ja darba ņēmēju attiecīgajā dalībvalstī uzskata par pastāvīgo iedzīvotāju nodokļu maksāšanas nolūkā;

               g)

               piekļuve precēm un pakalpojumiem un preču piegāde un pakalpojumu sniegšana, kas pieejami sabiedrībai, tostarp mājokļa ieguves kārtība, kā noteikts valsts tiesību aktos, saskaņā ar Savienības un valsts tiesību aktiem neierobežojot līgumu slēgšanas brīvību;

               h)

               konsultāciju pakalpojumi, ko sniedz nodarbinātības dienesti.

         2.   Dalībvalstis var ierobežot vienlīdzīgu attieksmi:

               a)

               saistībā ar 1. punkta c) apakšpunktu:

                           i)

                           nosakot, ka to piemēro tikai tiem trešās valsts darba ņēmējiem, kuri ir nodarbināti, vai tiem, kuri ir bijuši nodarbināti un ir reģistrēti kā bezdarbnieki;

                           ii)

                           to nepiemērojot tādu trešo valstu darba ņēmējiem, kuri ir uzņemti šo valstu teritorijā saskaņā ar Direktīvu 2004/114/EK;

                           iii)

                           to neattiecinot uz mācību stipendijām un uzturēšanās pabalstiem vai citām stipendijām un pabalstiem;

                           iv)

                           nosakot īpašas prasības, tostarp attiecībā uz valodas prasmi un mācību maksas samaksu, saskaņā ar valsts tiesību aktiem par iespēju iegūt augstāko un pēcvidusskolas izglītību un profesionālo izglītību, kas nav tieši saistīta ar kādu īpašu nodarbinātības veidu;

               b)

               ierobežot saskaņā ar 1. punkta e) apakšpunktu noteiktās tiesības trešo valstu darba ņēmējiem, taču neierobežojot šādas tiesības attiecībā uz tiem trešo valstu darba ņēmējiem, kuri ir nodarbināti vai kuri ir bijuši nodarbināti vismaz sešus mēnešus un ir reģistrēti kā bezdarbnieki.
               Turklāt dalībvalstis var nolemt, ka 1. punkta e) apakšpunktu attiecībā uz ģimenes pabalstiem nepiemēro trešo valstu valstspiederīgajiem, kuriem ir atļauts strādāt dalībvalstu teritorijā laikposmā, kas nepārsniedz sešus mēnešus, trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri uzņemti studiju nolūkā, vai trešo valstu valstspiederīgajiem, kuriem ir atļauts strādāt, pamatojoties uz vīzu;

               c)

               saskaņā ar 1. punkta f) apakšpunktu attiecībā uz nodokļu atvieglojumiem, ierobežojot to piemērošanu gadījumos, kad to trešās valsts darba ņēmēja ģimenes locekļu, kuriem viņš ir pieprasījis pabalstus, reģistrētā vai parastā dzīvesvieta atrodas attiecīgās dalībvalsts teritorijā;

               d)

               saistībā ar 1. punkta g) apakšpunktu:

                           i)

                           ierobežojot tās piemērošanu attiecībā uz nodarbinātiem trešo valstu darba ņēmējiem;

                           ii)

                           ierobežojot piekļuvi mājokļiem.

         3.   Šā panta 1. punktā noteiktās tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi neskar dalībvalsts tiesības anulēt vai atteikties atjaunot uzturēšanās atļauju, kas izsniegta saskaņā ar šo direktīvu, uzturēšanās atļauju, kas izsniegta citā nolūkā, nevis darbam, vai jebkuru citu atļauju strādāt kādā dalībvalstī.
   4.   Trešo valstu darba ņēmēji, kuri pārceļas uz trešo valsti, vai šādu darba ņēmēju apgādību zaudējušas personas, kuras uzturas trešā valstī un kuru tiesības izriet no šāda darba ņēmēja statusa, saņem obligātās pensijas saistībā ar vecumu, invaliditāti un nāvi, pamatojoties uz šo darba ņēmēju iepriekšēju nodarbinātību un kārtību, kas minēta Regulas (EK) Nr. 883/2004 3. pantā, ar tādiem pašiem nosacījumiem un tādām pašām likmēm, kādas piemēro attiecīgo dalībvalstu valstspiederīgajiem, kad tie pārceļas uz trešo valsti.
   IV   NODAĻA

      NOBEIGUMA NOTEIKUMI

   13. pants
   Labvēlīgāki noteikumi
   1.   Šo direktīvu piemēro, neskarot labvēlīgākus noteikumus:

               a)

               Savienības tiesību aktos, tostarp divpusējos un daudzpusējos nolīgumos, kas noslēgti starp Savienību vai starp Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un vienu vai vairākām trešām valstīm, no otras puses; un

               b)

               divpusējos vai daudzpusējos nolīgumos, kas noslēgti starp vienu vai vairākām dalībvalstīm un vienu vai vairākām trešām valstīm.

         2.   Šī direktīva neskar dalībvalstu tiesības pieņemt vai uzturēt spēkā noteikumus, kas ir labvēlīgāki personām, uz kurām tā attiecas.
   14. pants
   Informācija plašākai sabiedrībai
   Katra dalībvalsts sabiedrībai dara pieejamu regulāri atjauninātu informācijas kopumu par nosacījumiem attiecībā uz trešo valstu valstspiederīgo uzņemšanu un uzturēšanos dalībvalsts teritorijā darba nolūkā.
   15. pants
   Ziņojumi
   1.   Regulāri un pirmo reizi līdz 2016. gada 25. decembrim Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par šīs direktīvas piemērošanu dalībvalstīs un ierosina grozījumus, ko tā uzskata par vajadzīgiem.
   2.   Katru gadu un pirmo reizi līdz 2014. gada 25. decembrim dalībvalstis saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 862/2007 (2007. gada 11. jūlijs) par Kopienas statistiku attiecībā uz migrāciju un starptautisko aizsardzību (19) paziņo Komisijai statistikas datus par trešo valstu valstspiederīgo skaitu, kuriem iepriekšējā kalendārā gada laikā ir piešķirtas vienotās atļaujas.
   16. pants
   Transponēšana
   1.   Dalībvalstis nodrošina to, ka līdz 2013. gada 25. decembrim stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai ievērotu šo direktīvu. Dalībvalstis šo noteikumu tekstus tūlīt dara zināmus Komisijai.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstīs nosaka, kādā veidā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   17. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   18. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm saskaņā ar Līgumiem.

      Strasbūrā, 2011. gada 13. decembrī

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. BUZEK

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         M. SZPUNAR

      (1)  OV C 27, 3.2.2009., 114. lpp.

      (2)  OV C 257, 9.10.2008., 20. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta 2011. gada 24. marta nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta) un Padomes 2011. gada 24. novembra nostāja pirmajā lasījumā (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta). Eiropas Parlamenta 2011. gada 13. decembra nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta).

      (4)  OV L 18, 21.1.1997., 1. lpp.

      (5)  OV L 16, 23.1.2004., 44. lpp.

      (6)  OV L 157, 15.6.2002., 1. lpp.

      (7)  OV L 105, 13.4.2006., 1. lpp.

      (8)  OV L 239, 22.9.2000., 19. lpp.

      (9)  OV L 251, 3.10.2003., 12. lpp.

      (10)  OV L 375, 23.12.2004., 12. lpp.

      (11)  OV L 289, 3.11.2005., 15. lpp.

      (12)  OV L 255, 30.9.2005., 22. lpp.

      (13)  OV L 166, 30.4.2004., 1. lpp.

      (14)  OV L 344, 29.12.2010., 1. lpp.

      (15)  OV L 180, 19.7.2000., 22. lpp.

      (16)  OV L 303, 2.12.2000., 16. lpp.

      (17)  OV L 158, 30.4.2004., 77. lpp.

      (18)  OV L 304, 30.9.2004., 12. lpp.

      (19)  OV L 199, 31.7.2007., 23. lpp.


title: Komisijas Direktīva (1983. gada 29. jūlijs), ar ko piekto reizi tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31983L0467

Oficiālais Vēstnesis L 257 , 16/09/1983 Lpp. 0001 - 0033 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 13 Lpp. 0090  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 14 Lpp. 0168  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 13 Lpp. 0090  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 14 Lpp. 0168

		Komisijas Direktīva(1983. gada 29. jūlijs),ar ko piekto reizi tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu(83/467/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 67/548/EEK (1967. gada 27. jūnijs) par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 79/831/EEK [2], un jo īpaši tās 19. pantu,tā kā pieredze rāda, ka bīstamo vielu saraksts Direktīvas 67/548/EEK I pielikumā ir jāsaskaņo ar jaunākajām zinātnes un tehnikas atziņām, papildinot šo sarakstu ar jaunām vielām, paskaidrojot dažus kritērijus, pēc kuriem šīs vielas klasificē, un pārskatot dažu vielu klasifikāciju un marķējumu;tā kā, saskaņā ar Direktīvas 67/548/EEK 2. pantu, bīstamas vielas un preparāti, inter alia sprādzienbīstamie, oksidētāji, īpaši viegli uzliesmojošie, viegli uzliesmojošie, ļoti toksiskie, toksiskie, kaitīgie, kodīgie un kairinošie, uzskatāmi par tādiem, balstoties uz vispārīgiem kritērijiem; tā kā 16. pantā ir noteikts, kādi apdraudējuma simboli un norādes jāizmanto šādu vielu un preparātu marķēšanai; tā kā šie apdraudējuma simboli un norādes ir aplūkoti Direktīvas 67/548/EEK II pielikumā; tā kā, ņemot vērā jaunās apdraudējuma kategorijas, kas ietvertas direktīvā, ir jāgroza II pielikums;tā kā Direktīvas 67/548/EEK III un IV pielikumā ir formulētas norādes uz konkrētiem riska faktoriem (R norādes) un drošības ieteikumi (S norādes); tā kā, ņemot vērā jaunākos atzinumus, ir iespējams skaidrāk apzināt dažus konkrētus riska faktorus un precīzāk formulēt dažus drošības ieteikumus; tā kā, ņemot vērā šos apstākļus, ir jāgroza III un IV pielikums;tā kā Direktīvas 67/548/EEK 5. pantā un 8. panta 2. punktā ir izklāstīti noteikumi, kas reglamentē tādu bīstamu vielu iepakošanu un pagaidu marķēšanu, kuras nav iekļautas direktīvas I pielikumā; tā kā šiem noteikumiem jo īpaši jābūt saskaņā ar VI pielikuma II B daļā noteiktajiem kritērijiem, pēc kuriem spriež par vielu kodīgumu un kairinātspēju, un ar II D daļu, kurā ir ietvertas pamatnostādnes attiecībā uz bīstamu vielu marķēšanu, kā arī ar kritērijiem, kas jāievēro, izvēloties bīstamām vielām norādes uz konkrētiem riska faktoriem (R norādes) un paredzētos drošības ieteikumus (S norādes); tā kā, ņemot vērā šos apstākļus, ir jāpaplašina VI pielikums;tā kā šīs direktīvas noteikumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi Komiteja, kas atbild par to, kā tehnikas attīstībai pielāgot direktīvas par tehnisko šķēršļu novēršanu bīstamu vielu un preparātu tirdzniecībā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo izdara šādus grozījumus Direktīvā 67/548/EEK:1. Vispārīgo piezīmi I pielikuma ("Bīstamu vielu saraksts") preambulā paplašina šādi:"Kas attiecas uz sāļiem (neatkarīgi no I pielikumā minētajiem nosaukumiem), uzskata, ka I pielikumā iekļautie sāļi ietver gan bezūdens, gan hidratēto formu, ja nav skaidri norādīts citādi."2. Direktīvas I pielikumu ("Bīstamu vielu saraksts") papildina ar šīs direktīvas I pielikumā minētajām vielām.3. Direktīvas I pielikumā ("Bīstamu vielu saraksts") izdara šādus labojumus:Atsauces numurs | Viela | Iespiedkļūda | Jābūt |603-072-00-7 | 1,4-Bis(2,3-epoksipropoksi)butāns (butāndioldiglicidilēteris) | R: 20/21-36/38-40 | R: 20/2-36/38-43 |607-106-00-1 | 8,9-Dinorborn-5-ēn-2,3-dikarbonskābes anhidrīds (Direktīvā 81/957/EEK šīs vielas nosaukums angļu valodā norādīts nepareizi.) | R: 22-36/37/38-43 (Visās valodās, izņemot franču valodā) | R: 22-36/37/38-42 |612-059-00-5 | 3,6-Diazaoktānetilēndiamīns trietilēntetramīns) | R: 21/34-43 | R: 21-34-43 |615-005-01-6 | Difenilmetān-4,4’-diizocianāts Izomēri un homologi, (1) un (2) maisījums | S: Norādei S: nav numuru | S: 26-28-38-45 |615-006-00-4 | Toluol-2,4-diizocianāts (1) Toluol-2,6-diizocianāts (2) (1) un (2) maisījums | Tikai franču valodā: nepareizi norādīts vielas nosaukums | Tikai franču valodā: 2,4-Diisocyanate de toluylene (1) 2,6-Diisocyanate de toluyl:ne (2) Melanges de (1) et (2) |4. Direktīvas I pielikumā ("Bīstamu vielu saraksts") izdara šādus grozījumus:(1)No 607-107-00-7 | 2-Etilheksilakrilāts Norādi R: 37/38 papildina ar -43 |(2)No 615-011-00-1 | Heksametilēn-1,6-diizocianāts Norādes uz konkrētiem riska faktoriem aizstāj ar R: 23-36/37/38-42/43 |+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++(3)No 601-023-00-4 | Etilbenzols Simbolu aizstāj ar simbolu. Norādes uz konkrētiem riska faktoriem un drošības ieteikumus aizstāj ar R: 11-20 S: l6-24/25-29 |5. Direktīvas II pielikumu aizstāj ar šīs direktīvas II pielikumu.6. III pielikumā ("Konkrēti bīstamu vielu radītā riska faktori") izdara šādus grozījumus:1) Papildus iekļauj šādas norādes:R 41 | Risiko for alvorlig øjenskade. |Gefahr ernster Augenschäden. |Κίνδυνος σοβαρών οφθαλμικών βλαβών. |Risk of serious damage to eyes. |Risque de lésions oculaires graves. |Rischio di gravi lesioni oculari. |Gevaar voor ernstig oogletsel. |R 44 | Eksplosionsfarlig ved opvarmning under indeslutning. |Explosionsgefahr bei Erhitzen unter Einschluß. |Κίνδυνος εκρήξεως εάν θερμανθεί σε κλειστή ατμόσφαιρα. |Risk of explosion if heated under confinement. |Risque d'explosion si chauffé en ambiance confinée. |Rischio di esplosione per riscaldamento in ambiente confinato. |Ontploffingsgevaar bij verwarming in afgesloten toestand. |R 45 | Kan fremkalde kræft. |Kann Krebs erzeugen. |Μπορεί να προκαλέσει καρκίνο. |May cause cancer. |Peut causer le cancer. |Può provocare il cancro. |Kan kanker veroorzaken. |R 46 | Kan forårsage arvelige genetiske skader. |Kann vererbbare Schäden verursachen. |Μπορεί να προκαλέσει κληρονομικές γενετικές βλάβες. |May cause heritable genetic damage. |Peut causer des altérations génétiques héréditaires. |Può provocare alterazioni genetiche ereditarie. |Kan erfelijke genetische schade veroorzaken. |R 47 | Kan medføre fosterskader. |Kann Mißbildungen verursachen. |Μπορεί να προκαλέσει εκ γενετής παραμορφώσεις. |May cause birth defects. |Peut causer des malformations congénitales. |Può provocare malformazioni congenite. |Kan geboorteafwijkingen veroorzaken. |R 48 | Alvorlig sundhedsfare ved længere tids påvirkning. |Gefahr ernster Gesundheitsschäden bei längerer Exposition. |Κίνδυνος σοβαρής βλάβης για την υγεία κατόπιν παρατεταμένης εκθέσεως. |Danger of serious damage to health by prolonged exposure. |Risque d'effets graves pour la santé en cas d'exposition prolongée. |Pericolo di gravi danni per la salute in caso di esposizione prolungata. |Gevaar voor ernstige schade aan de gezondheid bij langdurige blootstelling. |2) Vācu valodā terminu "explosionsfähig" R 1, R 2, R 4 un R 16 norādēs aizstāj ar terminu "explosionsgefährlich"; terminu "leicht explosionsfähig" R 3 norādē aizstāj ar terminu "besonders explosionsgefährlich". Terminu "hochgiftige" R 32 norādē aizstāj ar terminu "sehr giftige".7. Direktīvas IV pielikumā ("Drošības ieteikumi attiecībā uz bīstamām ķīmiskām vielām") izdara šādus grozījumus:1) Svītro šādas norādes:S 10: Uzglabāt mitrumā.S 11: Nedrīkst nonākt saskarē ar gaisu.S 31: Nedrīkst uzglabāt kopā ar sprādzienbīstamām vielām.2) Papildus iekļauj šādas norādes:S 46 | Ved indtagelse, kontakt omgående læge og vis denne beholder eller etiket. |Bei Verschlucken sofort ärztlichen Rat einholen und Verpackung oder Etikett vorzeigen. |Σε περίπτωση καταπόσεως, να ζητηθεί αμέσως ιατρική συμβουλή και να επιδειχθεί το δοχείο ή η ετικέτα. |If swallowed, seek medical advice immediately and show this container or label. |En cas d'ingestion consulter immédiatement un médecin et lui montrer l'emballage ou l'étiquette. |In caso d'ingestione consultare immediatamente il medico e mostrargli il contenitore o l'etichetta. |In geval van inslikken onmiddellijk een arts raadplegen en verpakking of etiket tonen. |S 47 | Må ikke opbevares ved temperaturer på over… °C (angives af fabrikanten). |Nicht bei Temperaturen über… °C aufbewahren (vom Hersteller anzugeben). |Διατηρείται σε θερμοκρασία ίση ή κατώτερη των… °C (προς προσδιορισμό από τον κατασκευαστή). |Keep at temperature not exceeding… °C (to be specified by the manufacturer). |Conserver à une température ne dépassant pas… °C (à préciser par le fabricant). |Conservare a temperatura non superiore a… °C (da precisare da parte del fabbricante). |Bewaren bij een temperatuur beneden… °C (aan te geven door de fabrikant). |S 48 | Holdes befugtet med… (passende middel angives af fabrikanten). |Feucht halten mit… (geeignetes Mittel vom Hersteller anzugeben). |Διατηρείται υγρό με… (κατάλληλο υγρό που πρέπει να καθοριστεί από τον κατασκευαστή). |Keep wetted with… (appropriate material to be specified by the manufacturer). |Maintenir humide avec… (moyen approprié à préciser par le fabricant). |Mantenere umido con… (mezzo appropriato da precisare da parte del fabbricante). |Inhoud vochtig houden met… (middel aan te geven door de fabrikant). |S 49 | Må kun opbevares i den originale emballage. |Nur im Originalbehälter aufbewahren. |Διατηρείται μόνο μέσα στο αρχικό δοχείο. |Keep only in the original container. |Conserver uniquement dans le récipient d'origine. |Conservare soltanto nel recipiente originale. |Uitsluitend in de oorspronkelijke verpakking bewaren. |S 50 | Må ikke blandes med… (angives af fabrikanten), |Nicht mischen mit… (vom Hersteller anzugeben). |Να μην αναμιχθεί με… (καθορίζεται από τον κατασκευαστή). |Do not mix with… (to be specified by the manufacturer). |Ne pas mélanger avec… (à spécifier par le fabricant). |Non mescolare con… (da specificare da parte del fabbricante). |Niet vermengen met… (aan te geven door de fabrikant). |S 51 | Må kun bruges på steder med god ventilation. |Nur in gut gelüfteten Bereichen verwenden. |Χρησιμοποιείται μόνο σε χώρους με πολύ καλό αερισμό. |Use only in well ventilated areas. |Utiliser seulement dans des zones bien ventilées. |Usare soltanto in luogo ben ventilato. |Uitsluitend op goed geventileerde plaatsen gebruiken. |S 52 | Bør ikke anvendes til større flader i beboelses- eller opholdsrum |Nicht großflächig für Wohn- und Aufenthaltsräume zu verwenden. |Να μη χρησιμοποιηθεί σε ευρείες επιφάνειες σε κατοικούμενους χώρους. |Not recommended for interior use on large surface areas. |Ne pas utiliser sur de grandes surfaces dans les locaux habités. |Non utilizzare su grandi superfici in locali abitati. |Niet voor gebruik op grote oppervlakken in woon- en verblijfruimtes. |3) Kombinētās S norādes papildina ar šādām kombinācijām:S 3/14 | Opbevares køligt og adskilt fra… (uforligelige stoffer angives af fabrikanten). |An einem kühlen, von… entfernten Ort aufbewahren (die Stoffe, mit denen Kontakt vermieden werden muß, sind vom Hersteller anzugeben). |Διατηρείται σε δροσερό μέρος μακριά από… (ασύμβατα υλικά που υποδεικνύονται από τον κατασκευαστή). |Keep in a cool place away from… (incompatible materials to be indicated by the manufacturer). |Conserver dans un endroit frais à l'écart des… (matières incompatibles à indiquer par le fabricant). |Conservare in luogo fresco lontano da… (materiali incompatibili da precisare da parte del fabbricante). |Bewaren op een koele plaats verwijderd van… (stoffen, waarmee contact vermeden dient te worden, aan te geven door de fabrikant). |S 3/9/14 | Opbevares køligt, godt ventileret og adskilt fra… (uforligelige stoffer angives af fabrikanten). |An einem kühlen, gut gelüfteten Ort, entfernt von… aufbewahren (die Stoffe, mit denen Kontakt vermieden werden muß, sind vom Hersteller anzugeben). |Διατηρείται σε δροσερό και καλά αεριζόμενο μέρος μακριά από… (ασύμβατα υλικά που υποδεικνύονται από τον κατασκευαστή). |Keep in a cool, well ventilated place away from… (incompatible materials to be indicated by the manufacturer). |Conserver dans un endroit frais et bien ventilé à l'écart des… (matières incompatibles à indiquer par le fabricant). |Conservare in luogo fresco e ben ventilato lontano da… (materiali incompatibili da precisare da parte del fabbricante). |Bewaren op een koele, goed geventileerde plaats verwijderd van… (stoffen, waarmee contact vermeden dient te worden, aan te geven door de fabrikant). |S 3/9/49 | Må kun opbevares i originalemballagen på et køligt, godt ventileret sted. |Nur im Originalbehälter an einem kühlen, gut gelüfteten Ort aufbewahren. |Διατηρείται μόνο μέσα στο αρχικό δοχείο σε δροσερό και καλά αεριζόμενο μέρος. |Keep only in the original container in a cool well ventilated place. |Conserver uniquement dans le récipient d'origine dans un endroit frais et bien ventilé. |Conservare soltanto nel contenitore originale in luogo fresco e ben ventilato. |Uitsluitend in de oorspronkelijke verpakking bewaren op een koele, goed geventileerde plaats. |S 3/9/14/49 | Må kun opbevares i originalemballagen på et køligt, godt ventileret sted og adskilt fra… (uforligelige stoffer angives af fabrikanten). |Nur im Originalbehälter an einem kühlen, gut gelüfteten Ort, entfernt von… aufbewahren (die Stoffe, mit denen Kontakt vermieden werden muß, sind vom Hersteller anzugeben). |Διατηρείται μόνο μέσα στο αρχικό δοχείο σε δροσερό και καλά αεριζόμενο μέρος από… (ασύμβατα υλικά που υποδεικνύονται από τον κατασκευαστή). |Keep only in the original container in a cool well ventilated place away from… (incompatible materials to be indicated by the manufacturer). |Conserver uniquement dans le récipient d'origine dans un endroit frais et bien ventilé à l'écart de… (matières incompatibles à indiquer par le fabricant). |Conservare soltanto nel contenitore originale in luogo fresco e ben ventilato lontano da… (materiali incompatibili da precisare da parte del fabbricante). |Uitsluitend in de oorspronkelijke verpakking bewaren op een koele, goed geventileerde plaats verwijderd van… (stoffen, waarmee contact vermeden dient te worden, aan te geven door de fabrikant). |S 47/49 | Må kun opbevares i originalemballagen ved en temperatur på ikke over… °C (angives af fabrikanten). |Nur im Originalbehälter bei einer Temperatur von nicht über… °C (vom Hersteller anzugeben) aufbewahren. |Διατηρείται μόνο μέσα στο αρχικό δοχείο σε θερμοκρασία ίση ή κατώτερη των… °C (προς προσδιορισμό από τον κατασκευαστή). |Keep only in the original container at temperature not exceeding… °C (to be specified by the manufacturer). |Conserver uniquement dans le récipient d'origine à température ne dépassant pas… °C (à préciser par le fabricant). |Conservare soltanto nel contenitore originale a temperatura non superiore a… °C (da precisare da parte del fabbricante). |Uitsluitend in de oorspronkelijke verpakking bewaren bij een temperatuur beneden… °C (aan te geven door de fabrikant). |8. Direktīvas VI pielikuma II B daļu aizstāj ar šādu tekstu:"B. Izņemot gadījumus, kad atsevišķās direktīvas par bīstamiem preparātiem paredz citādi, vielas un preparātus klasificē kā kodīgus vai kairinošus, pamatojoties uz šeit norādītajiem kritērijiem:a) Kodīguma kritērijiUzskata, ka viela vai preparāts ir kodīgs, ja pēc tā iedarbības uz dzīvnieka veselu neskartu ādu vismaz vienam dzīvniekam V pielikumā aplūkotajā ādas kairinājuma testā vai, izmantojot citu līdzvērtīgu metodi, novēro audu bojājumu visos ādas slāņos, vai arī tad, ja šādu iznākumu var paredzēt iepriekš, piemēram, ļoti skābas vai sārmainas reakcijas dēļ.b) Kairinājuma kritērijiUzskata, ka viela vai preparāts ir kairinošs, ja tas izraisa ādas iekaisumu vai kairina acis, pamatojoties uz turpmāk norādītajiem novērtēšanas parametriem.1. Ādas iekaisumsi) Ādas iekaisums, kas saglabājas vismaz 24 stundas pēc iedarbības, kura ilgusi līdz četrām stundām, un atbilst šeit minētajiem rādītājiem, kas iegūti V pielikumā aplūkotajā ādas kairinājuma testā, izmantojot trušus:- eritēmas un kreveles vai tūskas veidošanās vidējais rādītājs, kas aprēķināts, ņemot vērā visus izmēģinājuma dzīvniekus, ir vienāds ar 2 vai lielāks,- vai, ja V pielikumā minētajā testā ir izmantoti trīs dzīvnieki, eritēmas un kreveles vai tūskas veidošanās vidējais rādītājs, kas aprēķināts katram dzīvniekam atsevišķi, ir vienāds ar 2 vai lielāks, un tas novērots vismaz diviem dzīvniekiem.Abos gadījumos attiecīgās vidējās vērtības aprēķinos izmanto visus rādītājus, kas iegūti katrā novērošanas laikā (pēc 24, 48 un 72 stundām).ii) Ja pieredze rāda, ka vielas un preparāti, nonākot saskarē ar ādu, var izraisīt sensibilizācijas reakciju ievērojamam daudzumam cilvēku, vai par to liecina pozitīvi rezultāti, kas gūti ar izmēģinājuma dzīvniekiem.Izmantojot V pielikumā aplūkoto ādas sensibilizācijas testu vai kādu citu testu ar palīgvielu, uzskata, ka rezultāts ir pozitīvs, ja reaģē vismaz 30% dzīvnieku. Izmantojot jebkuru citu testu, uzskata, ka rezultāts ir pozitīvs, ja reaģē vismaz 15 % dzīvnieku.2. Acu kairinājumsAcu kairinājums, ko novēro 72 stundu laikā pēc iedarbības un kas saglabājas vismaz 24 stundas, un atbilst šeit minētajiem rādītājiem, kas iegūti V pielikumā aplūkotajā acu kairinājuma testā, izmantojot trušus:- vidējā vērtība, kas aprēķināta katram acu kairinājuma veidam, ņemot vērā visus izmēģinājuma dzīvniekus, ir šāda:—radzenes apduļķojums | 2 vai vairāk |—varavīksnenes kairinājums | 1 vai vairāk |—konjunktīvas apsārtums | 2,5 vai vairāk |—konjunktīvas tūska (hemoze) | 2 vai vairāk |- vai, ja V pielikumā minētajā testā ir izmantoti trīs dzīvnieki, radzenes apduļķojums, varavīksnenes kairinājums, konjunktīvas apsārtums vai konjunktīvas tūska (hemoze) atbilst iepriekš minētajam vidējam rādītājam, bet tas aprēķināts katram dzīvniekam atsevišķi un to novēro vismaz diviem dzīvniekiem.Abos gadījumos, aprēķinot attiecīgās vidējās vērtības, izmanto visus rādītājus, kas iegūti katrā novērošanas laikā (pēc 24, 48 un 72 stundām)."9. VI pielikuma II D daļu aizstāj ar šīs regulas III pielikumu.2. pantsDalībvalstis līdz 1985. gada 1. janvārim pieņem un publicē noteikumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, un tūlīt par to informē Komisiju.Šos noteikumus dalībvalstis sāk piemērot ne vēlāk kā 1986. gada 1. janvārī.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1983. gada 29. jūlijāKomisijas vārdā —Komisijas loceklisKarl-Heinz Narjes[1] OV 196, 16.8.1967., 1. lpp.[2] OV L 259, 15.10.1979., 10. lpp.--------------------------------------------------BILAG IANHANG IΠΑΡΑΡΤΗΜΑ IANNEX IANNEXE IALLEGATO IBIJLAGE ISk. Komisijas Direktīvu 93/72/EEK, OV L 258, 16.10.1993., 29. lpp.--------------------------------------------------BILAG IIANHANG IIΠΑΡΑΡΤΗΜΑ IIANNEX IIANNEXE IIALLEGATO IIBIJLAGE IIBILAG IIFaresymboler og farebetegnelserANHANG IIGefahrensymbole und -bezeichnungenΠΑΡΑΡΤΗΜΑ IIΣύμβολα και ενδείξεις κινδύνουANNEX IISymbols and indications of dangerANNEXE IISymboles et indications de dangerALLEGATO IISimboli e indicazioni di rischioBIJLAGE IIGevaarsymbolen en -aanduidingenSk. Komisijas Direktīvu 2001/59/EK, OV L 225, 21.8.2001., 1. lpp.--------------------------------------------------III PIELIKUMS"VI PIELIKUMS, II D DAĻA"Norādījumi par bīstamu vielu un preparātu klasifikāciju un marķēšanu; kritēriji, pēc kuriem izvēlas norādes uz konkrētiem riska faktoriem (R norādes) un drošības ieteikumus (S norādes)Sk. Komisijas Direktīvu 2001/59/EK, OV L 225, 21.8.2001., 1. lpp.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva (1983. gada 15. novembris), ar kuru groza Direktīvu 83/201/EEK, ar ko nosaka izņēmumus Padomes Direktīvā 77/99/EEK attiecībā uz konkrētiem produktiem, kuros ir citi pārtikas produkti un kuri ir tikai ar procentuāli nelielu gaļas vai gaļas produktu daudzumu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31983L0577

Oficiālais Vēstnesis L 334 , 29/11/1983 Lpp. 0021 - 0021

		Komisijas Direktīva(1983. gada 15. novembris),ar kuru groza Direktīvu 83/201/EEK, ar ko nosaka izņēmumus Padomes Direktīvā 77/99/EEK attiecībā uz konkrētiem produktiem, kuros ir citi pārtikas produkti un kuri ir tikai ar procentuāli nelielu gaļas vai gaļas produktu daudzumu(83/577/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1976. gada 21. decembra Direktīvu 77/99/EEK par veselības problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar gaļas produktiem [1], un jo īpaši tās 8. pantu,tā kā Komisija ar Direktīvu 83/201/EEK [2]noteica izņēmumus Direktīvā 77/99/EEK attiecībā uz konkrētiem produktiem, kuros ir citi pārtikas produkti un kuri ir tikai ar procentuāli nelielu gaļas vai gaļas produktu daudzumu;tā kā dalībvalstīm bija jāpiešķir papildu termiņš, lai Direktīvas 83/201/EEK noteikumus transponētu valsts tiesību aktos;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pastāvīgās veterinārās komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvas 83/201/EEK 6. pantā datumu "1984. gada 1. janvāris" aizstāj ar datumu "1984. gada 1. jūnijs".2. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1983. gada 15. novembrīKomisijas vārdā —Komisijas loceklisPoul Dalsager[1] OV L 26, 31.1.1977., 85. lpp.[2] OV L 112, 28.4.1983., 28. lpp.--------------------------------------------------