title: Komisijas Direktīva (1985. gada 24. jūlijs), ar ko groza Direktīvu 80/723/EEK par dalībvalstu un publisku uzņēmumu finansiālo attiecību pārskatāmību

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31985L0413

Oficiālais Vēstnesis L 229 , 28/08/1985 Lpp. 0020 - 0021 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 8 Sējums 1 Lpp. 0067  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 08 Sējums 3 Lpp. 0007  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 8 Sējums 1 Lpp. 0067  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 08 Sējums 3 Lpp. 0007

		Komisijas Direktīva(1985. gada 24. jūlijs),ar ko groza Direktīvu 80/723/EEK par dalībvalstu un publisku uzņēmumu finansiālo attiecību pārskatāmību(85/413/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 90. panta 3. punktu,tā kā Direktīvas 80/723/EEK [1] 4. panta b) un c) apakšpunkts neattiecas uz publiskiem uzņēmumiem, kuru darbības jomas ir ūdens saimniecība un enerģētika, pasta un sakaru pakalpojumi, transports, un valsts kredītiestādēm;tā kā minēto nozaru publiski uzņēmumi dalībvalstu ekonomikās ieņem nozīmīgu vietu; tā kā dalībvalstu un dažu līdz šim neiekļautu nozaru publisku uzņēmumu finansiālo attiecību pārskatāmība pēdējā laikā kļuvusi aktuālāka, jo konkrētajās nozarēs attīstās konkurence un tiek panākta ciešāka ekonomiska integrācija;tā kā arī minētajās nozarēs jānodrošina vienāda attieksme pret publiskiem un privātiem uzņēmumiem; tā kā šajā sakarā īpaši svarīgi ir nodrošināt dalībvalstu un minēto nozaru publisku uzņēmumu finansiālo attiecību pārskatāmību tādu pašu iemeslu dēļ un tādā pašā mērā kā saistībā ar uzņēmumiem, uz kuriem attiecas Direktīva 80/723/EEK;tā kā Līgumā ir prasīts Komisijai nodrošināt to, ka dalībvalstis ne publiskiem, ne privātiem uzņēmumiem konkrētajās nozarēs nepiešķir atbalstu, kas nesader ar kopējā tirgus principiem;tā kā, izziņojot Direktīvu 80/723/EEK, Komisija dalībvalstīm darīja zināmu, ka izņēmumi attiecībā uz minētajām nozarēm būs īslaicīgi;tā kā EEK līguma 232. panta 1. punktā paredzēts, ka EEK līguma noteikumi neierobežo EOTK līguma noteikumus; tā kā EOTK līgumā ir iekļauti īpaši noteikumi par dalībvalstu pienākumiem attiecībā uz publiskiem uzņēmumiem un atbalstu; tā kā tādēļ EEK līguma 90. pantu nevar attiecināt uz publiskiem uzņēmumiem nozarēs, uz kurām attiecas EOTK līgums;tā kā EEK līguma 232. panta 2. punktā paredzēts, ka EEK līguma noteikumi neatkāpjas no Euratom līguma noteikumiem, tomēr Euratom līgumā nav iekļauti īpaši noteikumi par publiskiem uzņēmumiem vai atbalstu; tā kā tādējādi EEK līguma 90. pants attiecas uz kodolenerģētiku;tā kā pārskatāmību finansiālās attiecībās starp dalībvalstīm un publiskiem uzņēmumiem dzelzceļa, sauszemes ceļu un iekšzemes ūdensceļu transporta nozarēs jau lielā mērā reglamentē Padomes pieņemti tiesību akti; tā kā šī direktīva tādus tiesību aktus neierobežo;tā kā Direktīvā 80/723/EEK, jo īpaši tās 3. un 5. pantā, ir paredzēti noteikumi, kas varētu atvieglot Komisijai pildīt pienākumus, ko tā uzņēmusies saskaņā ar minētajiem Padomes tiesību aktiem, cita starpā attiecībā uz periodisku pārskatu sagatavošanu par tādiem publiskiem uzņēmumiem;tā kā tādēļ Direktīvas 80/723/EEK darbības joma jāpaplašina tā, lai tiktu iekļauta visa transporta nozare;tā kā šī direktīva attiecas arī uz finansiālām attiecībām starp dalībvalstīm un valsts sektora kredītiestādēm; tā kā tomēr šo direktīvu nevajadzētu attiecināt uz dalībvalstu attiecībām ar centrālajām bankām, kas atbild par monetārās politikas vadīšanu;tā kā valsts iestādes bieži nogulda īstermiņa naudas līdzekļus valsts kredītiestādēs ar parastiem komercnoteikumiem; tā kā tādi noguldījumi kredītiestādēm nepiešķir nekādas īpašas priekšrocības un tādēļ šī direktīva uz tiem nebūtu attiecināma;tā kā kredītiestāžu ekonomiskā ietekme nav atkarīga no to apgrozījuma, bet gan no bilances kopsummas; tā kā tādēļ tieši kopējā bilance ir jāņem vērā, nosakot Direktīvas 80/723/EEK 4. panta d) apakšpunktā noteikto ierobežojumu attiecībā uz kredītiestādēm,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants"4. pantsŠī direktīva neattiecas uz valsts iestāžu finansiālām attiecībām ar:a) publiskiem uzņēmumiem saistībā ar pakalpojumiem, kuru sniegšana nevarētu lielā mērā ietekmēt tirdzniecību dalībvalstu starpā;b) centrālajām bankām un Institut Monétaire Luxembourgeois;c) valsts kredītiestādēm, ja valsts iestādes tajās nogulda valsts līdzekļus ar parastiem komercnoteikumiem;d) publiskiem uzņēmumiem, kuru apgrozījums bez nodokļiem divu saimniecisko gadu laikā pirms gada, kurā tika piešķirti vai lietoti 1. pantā minētie līdzekļi, kopā nesasniedza 40 miljonus ECU. Attiecībā uz valsts kredītiestādēm šis ierobežojums ir bilances kopsumma, kas nesasniedz 800 miljonus ECU."2. pantsDalībvalstis īsteno pasākumus, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 1986. gada 1. janvārim. Dalībvalstis par to informē Komisiju.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1985. gada 24. jūlijāKomisijas vārdā —Komisijas loceklisPeter Sutherland[1] OV L 195, 29.7.1980., 35. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva (1990. gada 15. oktobris), ar kuru groza pielikumu Direktīvai 79/117/EEK, ar ko aizliedz laist tirgū un izmantot augu aizsardzības līdzekļus, kuru sastāvā ir konkrētas aktīvās vielas

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31990L0533

Oficiālais Vēstnesis L 296 , 27/10/1990 Lpp. 0063 - 0063 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 34 Lpp. 0206  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 34 Lpp. 0206

		Padomes direktīva(1990. gada 15. oktobris),ar kuru groza pielikumu Direktīvai 79/117/EEK, ar ko aizliedz laist tirgū un izmantot augu aizsardzības līdzekļus, kuru sastāvā ir konkrētas aktīvās vielas(90/533/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1978. gada 21. decembra Direktīvu 79/117/EEK, ar ko aizliedz laist tirgū un izmantot augu aizsardzības līdzekļus, kuru sastāvā ir konkrētas aktīvās vielas [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 89/365/EEK [2], un jo īpaši tās 6. panta 3. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,tā kā Direktīvā 79/117/EEK paredzēts, ka tās pielikumā regulāri jāveic labojumi, lai ņemtu vērā jaunākās zinātnes un tehnikas atziņas;tā kā ir pierādīts, ka dinoseba, tā acetāta un sāļu izmantošanai augu aizsardzības līdzekļos var būt kaitīga iedarbība uz cilvēka un dzīvnieku veselību, kā arī radīt īpaši nelabvēlīgu ietekmi uz vidi;tā kā turklāt ir pierādīts, ka binapakrila un kaptafola izmantošanai augu aizsardzības līdzekļos var būt kaitīga iedarbība uz cilvēka un dzīvnieku veselību;tā kā tāpat ir pierādīts, ka tāda dikofola, maleīnhidrazīda un kvintozēna izmantošana, kas neatbilst konkrētiem tīrības kritērijiem, var kaitēt cilvēku un dzīvnieku veselībai, kā arī radīt īpaši nelabvēlīgu ietekmi uz vidi;tā kā, ņemot vērā pašreizējo stāvokli attiecībā uz saskaņošanu atbilstīgi Direktīvai 79/117/EEK, dalībvalstis var aizliegt aktīvo vielu, kas nav iekļautas minētās direktīvas pielikumā vai kuru tīrības pakāpe ir augstāka, nekā noteikts minētajā pielikumā, laišanu tirgū un izmantošanu, ja tiek stingri ievēroti Līguma noteikumi, kā arī tiesību vispārējie principi, jo īpaši nediskriminēšanas princips un proporcionalitātes princips;tā kā tādēļ jāpapildina Direktīvas 79/117/EEK pielikums,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 79/117/EEK pielikumu groza, sadaļā "C. Citi savienojumi" pievienojot šādus ierakstus:"5. Dinosebs, tā acetāts un sāļi6. Binapakrils7. Kaptafols8. Dikofols, kura sastāvā ir mazāk nekā 78 % p, p.′ – dikofola vai vairāk nekā 1 g/kg DDT vai savienojumu, kuru sastāvā ir DDT9. a) Maleīnhidrazīds un tā sāļi, izņemot holīna, kālija un nātrija sāļus;b) Maleīnhidrazīda holīna, kālija un nātrija sāļi, kuru sastāvā ir vairāk nekā 1 mg/kg brīvā hidrazīna, kas izteikts ar skābes ekvivalentu10. Kvintozēns, kura sastāvā ir vairāk nekā 1 g/kg HCB vai vairāk nekā 10 g/kg pentahlorbenzola"2. pantsDalībvalstīs līdz 1991. gada 30. septembrim stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības attiecībā uz savienojumu, kurš minēts Direktīvas 79/117/EEK pielikuma C pozīcijas 8. punktā, kas grozīts ar šo direktīvu, un līdz 1990. gada 31. decembrim — attiecībā uz pārējiem savienojumiem. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1990. gada 15. oktobrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsV. Saccomandi[1] OV L 33, 8.2.1979., 36. lpp.[2] OV L 159, 10.6.1989., 58. lpp.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2009/154/EK ( 2009. gada 30. novembris), ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, lai tajā iekļautu ciflufenamīdu kā darbīgo (aktīvo) vielu (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               1.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 314/69

      KOMISIJAS DIREKTĪVA 2009/154/EK
   (2009. gada 30. novembris),
   ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, lai tajā iekļautu ciflufenamīdu kā darbīgo (aktīvo) vielu
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvu 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (1) un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK 6. panta 2. punktu Apvienotā Karaliste 2003. gada 17. martā saņēma pieteikumu no Nisso Chemical Europe GmbH par darbīgās vielas ciflufenamīda iekļaušanu Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā. Ar Komisijas Lēmumu 2003/636/EK (2) tika apstiprināts, ka dokumentācija ir pilnīga, t. i., principā to var uzskatīt par atbilstīgu Direktīvas 91/414/EEK II un III pielikuma prasībām par datiem un informāciju.

               (2)

               Šīs darbīgās vielas iedarbība uz cilvēka veselību un vidi ir novērtēta saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK 6. panta 2. un 4. punkta noteikumiem attiecībā uz pieteikuma iesniedzēja paredzētajiem izmantošanas veidiem. Izraudzītā ziņotājdalībvalsts 2006. gada 30. janvārī iesniedza novērtējuma ziņojuma projektu.

               (3)

               Dalībvalstu un EPNI speciālisti pārskatīja novērtējuma ziņojumu un 2009. gada 8. aprīlī iesniedza to Komisijai kā EPNI zinātnisko ziņojumu par ciflufenamīdu (3). Šo ziņojumu dalībvalstis un Komisija pārskatīja Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgajā komitejā, un 2009. gada 2. oktobrī tas tika pabeigts kā Komisijas pārskata ziņojums par ciflufenamīdu.

               (4)

               Vairākās veiktajās pārbaudēs konstatēja, ka augu aizsardzības līdzekļi, kas satur ciflufenamīdu, kopumā varētu apmierināt Direktīvas 91/414/EEK 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā un 5. panta 3. punktā noteiktās prasības, jo īpaši attiecībā uz lietošanas veidiem, kas pārbaudīti un sīki aprakstīti Komisijas pārskata ziņojumā. Tādēļ ir lietderīgi iekļaut ciflufenamīdu minētās direktīvas I pielikumā, lai atļaujas augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur šo darbīgo vielu, visās dalībvalstīs varētu piešķirt saskaņā ar minētās direktīvas noteikumiem.

               (5)

               Neierobežojot Direktīvā 91/414/EEK noteiktos pienākumus, kas izriet no darbīgās vielas iekļaušanas I pielikumā, pēc iekļaušanas dalībvalstīm jāatvēl sešu mēnešu laikposms pašreizējo pagaidu atļauju pārskatīšanai attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur ciflufenamīdu, lai nodrošinātu atbilstību Direktīvā 91/414/EEK, un jo īpaši tās 13. pantā, paredzētajām prasībām un I pielikumā izvirzītajiem nosacījumiem. Dalībvalstīm pašreizējās pagaidu atļaujas jāpārveido par pastāvīgām atļaujām, tās jāgroza vai jāatsauc saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK noteikumiem. Atkāpjoties no minētā termiņa, jāparedz ilgāks laika posms, lai iesniegtu un novērtētu visu III pielikuma dokumentāciju par katra augu aizsardzības līdzekļa katru paredzēto lietošanas veidu saskaņā ar vienotajiem principiem, kas izklāstīti Direktīvā 91/414/EEK.

               (6)

               Tāpēc attiecīgi jāgroza Direktīva 91/414/EKK.

               (7)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgās komitejas atzinumu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 91/414/EEK I pielikumu groza atbilstīgi šīs direktīvas pielikumam.
   2. pants
   Dalībvalstis vēlākais līdz 2010. gada 30. septembrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai minēto noteikumu tekstus, kā arī minēto noteikumu un šīs direktīvas atbilstības tabulu.
   Dalībvalstis piemēro minētos noteikumus no 2010. gada 1. oktobra.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   3. pants
   1.   Vajadzības gadījumā dalībvalstis līdz 2010. gada 30. septembrim saskaņā ar Direktīvu 91/414/EEK groza vai atsauc pašreizējās atļaujas augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur ciflufenamīdu kā darbīgo vielu. Līdz minētajai dienai tās jo īpaši pārliecinās, vai ir izpildīti minētās direktīvas I pielikuma nosacījumi attiecībā uz ciflufenamīdu, izņemot nosacījumus, kas noteikti attiecīgās darbīgās vielas ieraksta B daļā, un vai atļaujas turētāja rīcībā ir dokumentācija, kas atbilst minētās direktīvas II pielikuma prasībām saskaņā ar tās 13. panta 2. punkta nosacījumiem, vai arī šāda dokumentācija ir pieejama.
   2.   Atkāpjoties no 1. punkta, attiecībā uz katru atļauto augu aizsardzības līdzekli, kas satur ciflufenamīdu kā vienīgo vai vienu no vairākām darbīgajām vielām, kuras visas ir iekļautas Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā vēlākais līdz 2010. gada 31. martam, dalībvalstis atkārtoti novērtē līdzekli saskaņā ar vienotajiem principiem, kuri noteikti Direktīvas 91/414/EEK VI pielikumā, pamatojoties uz dokumentāciju, kas atbilst minētās direktīvas III pielikuma prasībām, un ņemot vērā minētās direktīvas I pielikuma ciflufenamīda ieraksta B daļu. Pamatojoties uz minēto vērtējumu, dalībvalstis nosaka, vai līdzeklis atbilst Direktīvas 91/414/EEK 4. panta 1. punkta b), c), d) un e) apakšpunktā izklāstītajiem nosacījumiem.
   Kad tas ir konstatēts, dalībvalstis rīkojas šādi:

               a)

               ja līdzeklis satur ciflufenamīdu kā vienīgo darbīgo vielu, vajadzības gadījumā groza vai atsauc atļauju vēlākais līdz 2011. gada 30. septembrim; vai

               b)

               ja līdzeklis satur ciflufenamīdu kā vienu no vairākām darbīgajām vielām, vajadzības gadījumā groza vai atsauc atļauju vēlākais līdz 2011. gada 30. septembrim vai termiņā, kas šādai grozīšanai vai atsaukšanai paredzēts attiecīgajā direktīvā vai direktīvās, ar kurām atbilstīgo vielu vai vielas iekļauj Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā, izvēloties vēlāko no šiem datumiem.

         4. pants
   Šī direktīva stājas spēkā 2010. gada 1. aprīlī.
   5. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2009. gada 30. novembrī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas locekle

         Androulla VASSILIOU

      (1)  OV L 230, 19.8.1991., 1. lpp.

      (2)  OV L 221, 4.9.2003., 42. lpp.

      (3)  Secinājumi par darbīgās vielas ciflufenamīda riska novērtējuma pārskatīšanu. EPNI zinātniskais ziņojums (2009) 258, 1.–99. lpp.

      PIELIKUMS
      Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā tabulas beigās iekļauj šādu ierakstu:

                     Nr.

                     Parastais nosaukums, identifikācijas numuri

                        IUPAC nosaukums

                     Tīrība (1)

                     Stāšanās spēkā

                     Iekļaušana ir spēkā līdz

                     Īpaši noteikumi

                     “302

                     Ciflufenamīds

                        CAS Nr.: 180409-60-3

                        CIPAC Nr.: 759

                     (Z)-N-[α-(ciklopropilmetoksimino) – 2,3-difluor-6-(trifluormetil)benzil]-2-fenilacetamīds

                     ≥ 980 g/kg

                     2010. gada 1. aprīlis

                     2020. gada 31. marts

                     A DAĻA
                     Var atļaut lietot tikai kā fungicīdu.
                     B DAĻA
                     Lai īstenotu VI pielikuma vienotos principus, ņem vērā Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgās komitejas 2009. gada 2. oktobrī pabeigtā pārskata ziņojuma secinājumus par ciflufenamīdu un jo īpaši tā I un II papildinājumu.
                     Šajā kopējā novērtējumā dalībvalstīm jāpievērš īpaša uzmanība gruntsūdeņu aizsardzībai, ja darbīgo vielu lieto apgabalos ar piesārņojumjutīgiem augsnes un/vai klimatiskajiem apstākļiem.
                     Atļaujas piešķiršanas nosacījumos vajadzības gadījumā ietver riska mazināšanas pasākumus.”

         (1)  Sīkāka informācija par darbīgo vielu identitāti un to specifikācija ir sniegta pārskata ziņojumā.


title: Eiropas Parlamenta Un Padomes Direktīva 97/67/EK (1997. gada 15. decembris) par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31997L0067

Oficiālais Vēstnesis L 015 , 21/01/1998 Lpp. 0014 - 0025

		Eiropas Parlamenta Un Padomes Direktīva 97/67/EK(1997. gada 15. decembris)par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanaiEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 57. panta 2. punktu, 66. un 100.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu, [1]ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu, [3]ņemot vērā Eiropas Parlamenta 1993. gada 22. janvāra rezolūciju, kas attiecas uz Zaļo grāmatu par pasta pakalpojumu vienotā tirgus attīstību [4],ņemot vērā Padomes 1994. gada 7. februāra rezolūciju par Kopienas pasta pakalpojumu attīstību [5],saskaņā ar Līguma 189.b pantā izklāstīto procedūru un ņemot vērā Samierināšanas komitejas kopīgo dokumentu6 [6], kas apstiprināts 1997. gada 7. novembrī,(1) tā kā būtu jāpieņem pasākumi, lai izveidotu iekšējo tirgu saskaņā ar Līguma 7.a pantu; tā kā šis tirgus ir teritorija bez iekšējām robežām, kurā ir nodrošināta preču, personu, pakalpojumu un kapitāla brīva aprite;(2) tā kā pasta pakalpojumu nozarē iekšējā tirgus izveides nozīme Kopienas ekonomikas un sociālajā kohēzijā ir pierādīta ar to, ka pasta pakalpojumi ir būtisks saziņas un tirdzniecības instruments;(3) tā kā 1992. gada 11. jūnijā Komisija ir nākusi klajā ar Zaļo grāmatu par pasta pakalpojumu vienotā tirgus attīstību un 1993. gada 2. jūnijā ar paziņojumu par pamatnostādnēm Kopienas pasta pakalpojumu attīstībai;(4) tā kā tos pasta pakalpojumu aspektus, kas ir nozīmīgi Kopienai, Komisija ir plaši apspriedusi ar sabiedrību un pasta nozarē ieinteresētās personas ir darījušas Komisijai zināmus savus apsvērumus;(5) tā kā vispārējo pasta pakalpojumu pašreizējais apjoms un nosacījumi, ar ko reglamentē to sniegšanu, dažādās dalībvalstīs ir lielā mērā atšķirīgi; tā kā dažādās dalībvalstīs pakalpojumu izpilde, īpaši kvalitātes ziņā, nav vienāda;(6) tā kā pārrobežu pasta sakari ne vienmēr atbilst lietotāju un Eiropas pilsoņu vēlmēm un Kopienas pasta pakalpojumu izpilde kvalitātes ziņā pašlaik ir neapmierinoša;(7) tā kā būtiskās atšķirības, kas ir vērojamas pasta nozarē, atstāj ievērojamas sekas uz tām nozarēm, kuras īpaši izmanto pasta pakalpojumus, un efektīvi kavē virzību uz Kopienas iekšējo kohēziju tajā ziņā, ka tie reģioni, kur nav pietiekami augstas kvalitātes pasta pakalpojumu, ir neizdevīgā situācijā gan vēstuļu piegādes pakalpojumu, gan preču piegādes jomā;(8) tā kā jāveic pasākumi, lai nodrošinātu pakāpenisku un vadāmu tirgus liberalizāciju un šo pasākumu pareizu līdzsvarošanu, lai visā Kopienā saskaņā ar vispārējo pakalpojumu sniedzēju tiesībām un pienākumiem garantētu brīvo pakalpojumu sniegšanu pašā pasta nozarē;(9) tā kā jārīkojas Kopienas līmenī, lai nodrošinātu labāku to nosacījumu saskaņošanu, ar ko reglamentē pasta nozari, un jāveic attiecīgi pasākumi, lai izstrādātu kopīgus noteikumus;(10) tā kā saskaņā ar subsidiaritātes principu Kopienas līmenī būtu jāpieņem vairāki vispārīgi principi, bet konkrēto procedūru izvēlei vajadzētu būt dalībvalstu kompetencē un tām vajadzētu brīvi izvēlēties to sistēmu, kura ir vislabāk piemērota apstākļiem attiecīgajās dalībvalstīs;(11) tā kā ir svarīgi Kopienas līmenī nodrošināt vispārējos pasta pakalpojumus, ieskaitot to noteiktas kvalitātes pakalpojumu minimumu, kas lietotāju labā par pieņemamu cenu jāsniedz visās dalībvalstīs neatkarīgi no to ģeogrāfiskā stāvokļa Kopienā;(12) tā kā vispārējos pakalpojumus sniedz ar mērķi, lai visiem lietotājiem piedāvātu vieglu piekļuvi pasta iestāžu tīklam, īpaši, pietiekamā skaitā nodrošinot piekļuves vietas un apmierinošus nosacījumus, ciktāl tie attiecas uz savākšanas un piegādes biežumu; tā kā vispārējie pakalpojumi jāsniedz atbilstīgi pamatvajadzībai nodrošināt darbības nepārtrauktību, vienlaicīgi nodrošinot to pielāgojamību lietotāju vajadzībām un garantējot godīgu un nediskriminējošu attieksmi pret lietotājiem;(13) tā kā vispārējos pakalpojumos jāiekļauj gan iekšzemes pakalpojumi, gan pārrobežu pakalpojumi;(14) tā kā vispārējo pakalpojumu lietotāji pietiekami jāinformē par piedāvāto pakalpojumu klāstu, to sniegšanas un izmantošanas nosacījumiem, sniegto pakalpojumu kvalitāti un tarifiem;(15) tā kā šīs direktīvas nosacījumi, kas attiecas uz vispārējo pakalpojumu sniegšanu, neskar vispārējo pakalpojumu operatoru tiesības apspriest līgumus ar klientiem individuāli;(16) tā kā to pakalpojumu klāsta uzturēšana, kurus var rezervēt atbilstīgi Līguma noteikumiem un neskarot konkurences noteikumu piemērošanu, izrādās attaisnojama, pamatojoties uz vispārējo pakalpojumu nodrošināšanu ar finansiāli līdzsvarotiem nosacījumiem; tā kā liberalizācijas procesam nevajadzētu ierobežot dažu dalībvalstu ieviesto bezmaksas pakalpojumu nepārtrauktu sniegšanu personām, kuras ir pilnīgi vai daļēji neredzīgas;(17) tā kā korespondences pasta sūtījumi, kas sver 350 gramus vai vairāk, veido mazāk nekā 2 % vēstuļu apjoma un mazāk nekā 3 % publisko operatoru ienākumu; tā kā pēc cenu kritērija (pieckārtīgs pamattarifs) var labāk nošķirt rezervētos pakalpojumus no kurjerpakalpojumiem, ko liberalizē;(18) tā kā, ņemot vērā to, ka būtiskā atšķirība starp kurjerpastu un vispārējiem pasta pakalpojumiem ir pievienotajā vērtībā (neatkarīgi no tās formas), ko dod kurjerpasta pakalpojumi un ko izjūt klienti, visefektīvāk papildu vērtību var noteikt, apsverot papildu cenu, kuru klienti ir gatavi maksāt, tomēr neskarot cenu ierobežojumu rezervēto pakalpojumu jomā, kurš ir jāievēro;(19) tā kā ir saprātīgi pagaidām atļaut tiešajā pastā un pārrobežu pastā saglabāt rezervēšanas spēju atbilstīgi paredzētajiem cenu un masas ierobežojumiem; tā kā nākamais pasākums pasta pakalpojumu iekšējā tirgus izveidē būtu Eiropas Parlamentā un Padomē, vēlākais, 2000. gada 1. janvārī pēc Komisijas priekšlikuma, kas seko nozares pārskatam, pieņemt lēmumu par turpmāko pasta pakalpojumu tirgus pakāpenisko vadāmo liberalizāciju, īpaši, lai liberalizētu pārrobežu un tiešo pastu un turpmāk pārskatītu cenu un svara ierobežojumus;(20) tā kā sabiedriskās kārtības un sabiedrības drošības nolūkos dalībvalstīm var būt likumīga interese piešķirt vienam vai vairākiem pašu izraudzītiem uzņēmumiem tiesību izvietot uz valsts automaģistrālēm pastkastītes, kas paredzētas pasta sūtījumu savākšanai; tā kā tajos pašos nolūkos tām ir tiesības izraudzīties uzņēmumu vai uzņēmumus, kuri atbild par pastmarku izlaidi, norādot izcelsmes valsti, un uzņēmumus, kuri atbild par ierakstīto sūtījumu piegādes pakalpojumiem, ko saskaņā ar dalībvalsts likumdošanas aktiem izmanto tiesas vai administratīvās procedūrās; tā kā, iekļaujot 12 zvaigžņu simbolu, tās var arī norādīt, ka tās ir Eiropas Savienības dalībvalstis;(21) tā kā jauni pakalpojumi (pakalpojumi, kas krasi atšķiras no tradicionālajiem pakalpojumiem) un dokumentu apmaiņa nav vispārējo pakalpojumu sastāvdaļa un attiecīgi nav attaisnojuma to rezervēšanai vispārējo pakalpojumu sniedzējiem; tā kā tas vienlīdz attiecas uz piegādi ar saviem spēkiem (pasta pakalpojumu sniegšanu, ko veic fiziska vai juridiska persona, kura ir pasta rīkojuma devēja, vai šo sūtījumu savākšanu un maršrutēšanu, ko veic trešā persona, kura rīkojas vienīgi minētās personas vārdā), kas neietilpst pakalpojumu kategorijā;(22) tā kā dalībvalstīm savā teritorijā būtu jāspēj ar attiecīgām atļaujas procedūrām regulēt to pasta pakalpojumu sniegšanu, kas nav rezervēti vispārējo pakalpojumu sniedzējiem; tā kā minētajām procedūrām jābūt caurskatāmām, nediskriminējošām, samērīgām un pamatotām ar objektīviem kritērijiem;(23) tā kā dalībvalstīm vajadzētu būt izvēlei attiecināt uz licenču piešķiršanu vispārējo pakalpojumu saistības vai iemaksas kompensāciju fondā, kas paredzēts, lai vispārējo pakalpojumu sniedzējam kompensētu to pakalpojumu sniegšanu, kuri ir saistīti ar negodīgu finansiālo apgrūtinājumu; tā kā dalībvalstīm vajadzētu spēt atļaujās iekļaut saistības, ka atļautās darbības nedrīkst aizskart ekskluzīvās vai īpašās tiesības, kas vispārējo pakalpojumu sniedzējiem piešķirtas uz rezervētajiem pakalpojumiem; tā kā, liberalizējot tiešo pastu, pārraudzības nolūkos var ieviest tiešā pasta identifikācijas sistēmu;(24) tā kā būs jāpieņem pasākumi, kas vajadzīgi, lai saskaņotu atļaujas procedūras, kuras dalībvalstis noteikušas, lai reglamentētu nerezervēto pakalpojumu komerciālo sniegšanu sabiedrībai;(25) tā kā gadījumā, ja tas izrādītos vajadzīgs, tad būtu jāpieņem pasākumi, lai nodrošinātu to, ka dalībvalstīs piekļuvi valsts pasta iestāžu tīklam reglamentē ar caurskatāmiem un nediskriminējošiem nosacījumiem;(26) tā kā, lai nodrošinātu nevainojamu vispārējo pakalpojumu vadību un novērstu konkurences traucējumus, vispārējiem pakalpojumiem būtu jāpiemēro objektīvi, caurskatāmi un nediskriminējoši tarifi, kas saskaņoti ar izmaksām;(27) tā kā atlīdzībai par pārrobežu pasta pakalpojumu sniegšanu Kopienas iekšienē, neskarot to saistību minimumu, kas izriet no Pasaules Pasta savienības aktiem, būtu jāsedz izmaksas, kuras rodas vispārējo pakalpojumu sniedzējam galamērķa valstī; tā kā šai atlīdzībai būtu arī jāveicina pārrobežu pakalpojumu kvalitātes uzlabošana vai uzturēšana, izmantojot pakalpojumu kvalitātes mērķus; tā kā tas attaisnotu piemērotas sistēmas, kurās ir paredzēts attiecīgs izmaksu segums un kuras ir īpaši saistītas ar sasniegto pakalpojumu kvalitāti;(28) tā kā dažādie rezervētie pakalpojumi grāmatvedībā jāuzskaita atsevišķi no nerezervētajiem pakalpojumiem, lai ieviestu dažādo pakalpojumu faktisko izmaksu caurskatāmību un lai nodrošinātu to, ka kompensācijas novirzīšana no rezervēto pakalpojumu nozares uz nerezervēto pakalpojumu nozari nerada nelabvēlīgu ietekmi uz konkurences nosacījumiem pēdējā;(29) tā kā, lai nodrošinātu iepriekšējos trijos apsvērumos izklāstīto principu piemērošanu, vispārējo pakalpojumu sniedzējiem saprātīgi ilgā termiņā būtu jāievieš tādas izmaksu uzskaites sistēmas, ko var neatkarīgi pārbaudīt un kas dod iespēju, pamatojoties uz caurskatāmām procedūrām, izmaksas sadalīt starp pakalpojumiem, cik precīzi iespējams; tā kā šādas prasības var izpildīt, piemēram, ieviešot pilnīgi attiecinātu izmaksu aprēķināšanu; tā kā īstos atklātas konkurences apstākļos šādas izmaksu uzskaites sistēmas var būt nevajadzīgas;(30) tā kā būtu jāņem vērā intereses, kādas ir lietotājiem, kam ir tiesības saņemt augstas kvalitātes pakalpojumus; tā kā tāpēc jāpieliek visas pūles, lai uzlabotu Kopienas līmenī sniegto pakalpojumu kvalitāti; tā kā šādu kvalitātes uzlabojumu nolūkā dalībvalstīm var būt jānosaka standarti, kas jāsasniedz vai jāpārsniedz vispārējo pakalpojumu sniedzējiem, ciktāl tas attiecas uz pakalpojumiem, kuri ir vispārējo pakalpojumu sastāvdaļa;(31) tā kā lietotāju gaidītā pakalpojumu kvalitāte ir sniegto pakalpojumu būtisks aspekts; tā kā minētās pakalpojumu kvalitātes vērtēšanas standarti un sasniegtās kvalitātes līmeņi jāpublicē lietotāju interesēs; tā kā jābūt pieejamiem saskaņotiem pakalpojumu kvalitātes standartiem un kopējai noteikšanas metodoloģijai, lai varētu novērtēt pakalpojumu kvalitātes konverģenci visā Kopienā;(32) tā kā dalībvalstīm jānosaka kvalitātes valsts standarti, kas saskan ar Kopienas standartiem; tā kā pārrobežu pakalpojumos Kopienas iekšienē ir vajadzīga vismaz divu vispārējo pakalpojumu sniedzēju kopēja darbība attiecīgi divās dalībvalstīs, kvalitātes standarti jānosaka Kopienas līmenī;(33) tā kā atbilstība minētajiem standartiem neatkarīgi un regulāri jāpārbauda, pamatojoties uz saskaņojumu; tā kā lietotājiem jābūt tiesībām būt informētiem par šīs pārbaudes rezultātiem un dalībvalstīm būtu jānodrošina labošanas pasākums, ja šie rezultāti liecina par neatbilstību standartiem;(34) tā kā Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos [7] attiecas uz pasta operatoriem;(35) tā kā vajadzība uzlabot pakalpojumu kvalitāti nozīmē to, ka strīdi jāatrisina ātri un efektīvi; tā kā papildus atlīdzībai likumīgos veidos, kādi ir pieejami saskaņā ar dalībvalstu un Kopienas tiesībām, būtu jāparedz procedūra caurskatāmai, vienkāršai un nesadārdzinātai sūdzību izskatīšanai, kurā varētu piedalīties visas ieinteresētās puses;(36) tā kā pasta iestāžu tīklu savstarpējas savienošanas nolūkā un lietotāju interesēs jāveicina tehnisko normu saskaņošana; tā kā tehnisko normu saskaņošana ir nepieciešama, lai attīstītu dalībvalstu pasta iestāžu tīklu savstarpējo izmantojamību un vispārējo pakalpojumu efektivitāti Kopienā;(37) tā kā saskaņošanas pamatnostādnēs Eiropai ir paredzēti specializēti tehnisko normu saskaņošanas pasākumi, kas uzticēti Eiropas Standartizācijas komitejai;(38) tā kā būtu jāizveido komiteja, kas Komisijai palīdz izpildīt šo direktīvu, īpaši, ciktāl tas attiecas uz turpmāko darbu to pasākumu izstrādē, kuri attiecas uz Kopienas pārrobežu pakalpojumu kvalitāti un tehnisko normu saskaņošanu;(39) tā kā, lai nodrošinātu vispārējo pakalpojumu pareizu funkcionēšanu un novērstu konkurences traucējumus nerezervēto pakalpojumu nozarē, ir svarīgi nošķirt regulatora funkcijas, no vienas puses, un operatora funkcijas, no otras puses; tā kā neviens pasta operators nevar būt gan tiesnesis, gan ieinteresētā puse; tā kā dalībvalstij jānosaka vienas vai vairāku dalībvalsts regulatīvo iestāžu statūti un šīs iestādes var izvēlēties no valsts iestādēm vai neatkarīgām struktūrām, ko izvirza šim nolūkam;(40) tā kā jānovērtē pasta pakalpojumu iekšējā tirgus funkcionēšanas saskaņotie nosacījumi; tā kā tāpēc Komisija trīs gadus pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā un jebkurā gadījumā, vēlākais, 2000. gada 31. decembrī sniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei par šīs direktīvas piemērošanu, iekļaujot tajā attiecīgu informāciju par nozares attīstību, īpaši tās ekonomiskajiem, sociālajiem, nodarbinātības un tehniskajiem aspektiem un par pakalpojumu kvalitāti;(41) tā kā šī direktīva neietekmē to, kā piemēro Līguma noteikumus, īpaši tos, kuri attiecas uz konkurenci un pakalpojumu sniegšanas brīvību;(42) tā kā dalībvalstīm nekas netraucē pasta nozarē uzturēt spēkā vai ieviest pasākumus, kas ir liberālāki nekā šajā direktīvā paredzētie, ne arī, beidzoties šīs direktīvas termiņam, uzturēt spēkā pasākumus, kurus tās ir ieviesušas, lai izpildītu šo direktīvu, ja vien minētie pasākumi ir saderīgi ar Līgumu;(43) tā kā būtu lietderīgi šo direktīvu piemērot līdz 2004. gada 31. decembrim, ja Eiropas Parlaments un Padome pēc Komisijas priekšlikuma nenolemj citādi;(44) tā kā šī direktīva neattiecas ne uz vienu tādu darbību, kas nav Kopienas tiesību aktu piemērošanas jomā kā Eiropas Savienības Līguma V un VI sadaļā paredzētās darbības, un nekādā gadījumā uz darbībām, kuras attiecas uz sabiedrības drošību, aizsardzību, valsts drošību (ieskaitot valsts saimniecisko labklājību, ja šādas darbības ir saistītas ar valsts drošību) un valsts pasākumiem krimināltiesību jomā;(45) tā kā šī direktīva attiecībā uz uzņēmumiem, kas nav reģistrēti Kopienā, netraucē pieņemt pasākumus saskaņā ar Kopienas tiesībām un esošajām starptautiskajām saistībām, kuras ir paredzētas, lai nodrošinātu to, ka trešās valstīs pret dalībvalstu pilsoņiem ir līdzīga attieksme; tā kā Kopienas uzņēmumiem būtu jāgūst labums trešās valstīs no tādas attieksmes un efektīvas piekļuves tirgum, kas līdzinās attieksmei un tirgus piekļuvei, kura ir piešķirta attiecīgo valstu pilsoņiem Kopienā,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. NODAĻAMērķis un piemērošanas joma1. pantsAr šo direktīvu nosaka kopīgus noteikumus, kas attiecas uz:- vispārējo pasta pakalpojumu sniegšanu Kopienā,- kritērijiem, ar kuriem nosaka pakalpojumus, ko var rezervēt vispārējo pakalpojumu sniedzējiem, un nosacījumiem, ar kuriem reglamentē nerezervēto pakalpojumu sniegšanu,- vispārējo pakalpojumu sniegšanas tarifu principiem un uzskaites caurskatāmību,- vispārējo pakalpojumu kvalitātes standartu noteikšanu un tādas sistēmas izveidi, ar ko nodrošina atbilstību minētajiem standartiem,- tehnisko standartu saskaņošanu,- neatkarīgu valsts regulatīvo iestāžu izveidi.2. pantsŠajā direktīvā tiek piemērotas šādas definīcijas:1. "Pasta pakalpojumi" ir pakalpojumi, kas saistīti ar pasta sūtījumu savākšanu, šķirošanu, pārvadāšanu un piegādi.2. "Valsts pasta iestāžu tīkls" ir organizācijas un visu veidu resursu sistēma, ko izmanto vispārējo pakalpojumu sniedzēji, īpaši tādos nolūkos kā šie:- pasta sūtījumu savākšana no piekļuves vietām visā teritorijā atbilstīgi vispārējo pakalpojumu sniedzēju pienākumiem,- minēto sūtījumu maršrutēšana un nogādāšana no pasta iestāžu tīkla piekļuves vietas līdz piegādes centram,- piegāde adresēs, kas norādītas uz sūtījumiem.3. "Piekļuves vietas" ir fiziskie objekti, to skaitā publiskās pastkastītes uz valsts automaģistrālēm vai vispārējo pakalpojumu sniedzēja telpās, kur klienti pasta sūtījumus var nodot valsts pasta iestāžu tīklā.4. "Savākšana" ir piekļuves vietās nodoto pasta sūtījumu savākšana.5. "Piegāde" ir process no šķirošanas piegādes centrā līdz pasta sūtījumu piegādei adresātiem.6. "Pasta sūtījums" ir adresēts sūtījums galīgajā formā, kādā vispārējo pakalpojumu sniedzējam tas jānogādā. Pie šādiem sūtījumiem bez korespondences pieder arī, piemēram, grāmatas, katalogi, avīzes, periodiskie izdevumi un pasta pakas, kurās ir preces ar komercvērtību vai bez tās.7. "Korespondence" ir rakstveida paziņojums uz jebkura veida fiziskā nesēja, kas jāpārsūta un jāpiegādā adresē, kuru uz paša sūtījuma vai uz tā iesaiņojuma norādījis sūtītājs. Grāmatas, katalogi, avīzes un periodiskie izdevumi nav uzskatāmi par korespondenci.8. "Tiešais pasts" ir paziņojums, kas sastāv tikai no reklāmas, tirdzniecības vai publicitātes materiāla un satur identisku ziņojumu, izņemot adresāta vārdu, adresi un identifikācijas numuru, un citas modifikācijas, kuras nemaina ziņojuma būtību, un ko sūta ievērojamam skaitam adresātu, un kas jāpārsūta un jāpiegādā adresē, kuru sūtītājs norādījis uz paša sūtījuma vai uz tā iesaiņojuma. Katras dalībvalsts regulatīvā iestāde interpretē terminu "ievērojams skaits adresātu" un publicē atbilstīgu definīciju. Rēķinus, faktūrrēķinus, finanšu pārskatus un citus neidentiskus ziņojumus neuzskata par tiešo pastu. Sūtījumu, kur vienā iesaiņojumā tiešais pasts apvienots ar citiem sūtījumiem, neuzskata par tiešo pastu. Pie tiešā pasta pieder pārrobežu un iekšzemes tiešais pasts.9. "Ierakstīts sūtījums" ir pakalpojums, kur pēc vienotas likmes dod garantiju pret zuduma, nolaupīšanas vai sabojāšanas risku un vajadzības gadījumā pēc pieprasījuma sūtītājam izsniedz dokumentu, kurš ir apstiprinājums tam, ka pasta sūtījums ir nodots piekļuves vietā un/vai piegādāts adresātam.10. "Apdrošināts sūtījums" ir pakalpojums, kurā pasta sūtījumu apdrošina par vērtību, kādu zuduma, nolaupīšanas vai sabojāšanas gadījumā deklarē sūtītājs.11. "Pārrobežu pasts" ir pasts no citas dalībvalsts vai uz to vai no trešās valsts vai uz to.12. "Dokumentu apmaiņa" ir tādu līdzekļu, to skaitā ad hoc telpu un transporta nodrošināšana, ko veic trešā persona un kas tiem lietotājiem, kuri ir šā pakalpojuma abonenti, dod iespēju pašu spēkiem savstarpēji apmainīties ar pasta sūtījumiem.13. "Vispārējo pakalpojumu sniedzējs" ir valsts vai privāts uzņēmums, kas sniedz vispārēju pasta pakalpojumu vai tā daļu kādā dalībvalstī un kas ir identificēts, par to paziņojot Komisijai saskaņā ar 4. pantu.14. "Atļauja" ir jebkura atļauja, ar ko nosaka tiesības un pienākumus, kuri ir specifiski pasta nozarei, un kas dod iespēju uzņēmumiem sniegt pasta pakalpojumus un pēc vajadzības izveidot un/vai ekspluatēt pasta iestāžu tīklus, kuri vajadzīgi šādu pakalpojumu sniegšanai, un kas var būt "vispārēja atļauja" vai "individuāla licence" saskaņā ar definīciju šeit turpmāk:- "vispārējā atļauja" ir atļauja neatkarīgi no tā, vai to reglamentē ar noteiktas pakalpojumu grupas licenci vai ar vispārējiem tiesību aktiem un vai ar šādu reglamentāciju izvirza prasību par reģistrēšanas vai deklarēšanas procedūrām, kas attiecīgajam uzņēmumam neuzliek pienākumu no attiecīgās valsts regulatīvās iestādes saņemt skaidru lēmumu pirms to tiesību izmantošanas, kuras izriet no šīs atļaujas,- "individuālā licence" ir atļauja, ko piešķīrusi valsts regulatīvā iestāde un kas kādam uzņēmumam piešķir specifiskas tiesības vai uz tā darbībām attiecina specifiskus pienākumus, ar tiem pēc vajadzības papildinot vispārējo atļauju, ja uzņēmumam nav tiesību realizēt attiecīgās tiesības pirms valsts regulatīvās iestādes lēmuma saņemšanas.15. "Galamaksa" ir atlīdzība vispārējo pakalpojumu sniedzējiem par to ienākošo pārrobežu pasta sūtījumu piegādi, kuros ir pasta sūtījumi no citas dalībvalsts vai no trešās valsts.16. "Sūtītājs" ir fiziska vai juridiska persona, kas atbild par sūtīšanas rīkojumu.17. "Lietotāji" ir visas fiziskās vai juridiskās personas, kas sūtītāja vai adresāta statusā gūst labumu no vispārējo pakalpojumu sniegšanas.18. "Valsts regulatīvā iestāde" ir struktūra vai struktūras katrā dalībvalstī, kam attiecīgā dalībvalsts uztic inter alia regulatīvās funkcijas šīs direktīvas piemērošanas jomā.19. "Pamatprasības" ir vispārīgi ekonomiski nenosacīti iemesli, kas var rosināt kādu dalībvalsti ieviest nosacījumus, kuri attiecas uz pasta pakalpojumu piedāvājumu. Šie iemesli ir korespondences noslēpums, tīkla drošība, ciktāl tā saistīta ar bīstamo preču pārvadāšanu, un, ja ir pamatojums, tad arī datu aizsardzība, vides aizsardzība un reģionālā plānošana.Pie datu aizsardzības var piederēt arī personas datu aizsardzība, pārraidāmās vai glabājamās informācijas noslēpums un privātās dzīves aizsardzība.2. NODAĻAVispārējie pakalpojumi3. pants1. Dalībvalstis savā teritorijā nodrošina to, ka lietotājiem ir tiesības uz vispārējiem pakalpojumiem, kas saistīti ar noteiktas kvalitātes pastāvīgo pasta pakalpojumu sniegšanu par pieņemamām cenām visiem lietotājiem visās vietās.2. Tāpēc dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka sakaru punktu un piekļuves vietu blīvums atbilst lietotāju vajadzībām.3. Tās veic pasākumus, lai nodrošinātu to, ka, izņemot apstākļos vai ģeogrāfiskos nosacījumos, ko valsts regulatīvās iestādes atzīst par izņēmumu, vispārējo pakalpojumu sniedzējs(-i) katru darbdienu un ne mazāk kā piecas dienas nedēļā garantē vismaz:- vienu savākšanu,- vienu piegādi mājās vai telpās visām fiziskajām vai juridiskajām personām vai, izņēmuma kārtā, ievērojot nosacījumus pēc valsts regulatīvās iestādes izvēles, vienu piegādi attiecīgās iekārtās.Visi izņēmumi vai atkāpes, ko valsts regulatīvā iestāde piešķir saskaņā ar šo punktu, jādara zināmi Komisijai un visām valsts regulatīvajām iestādēm.4. Katra dalībvalsts pieņem pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka vispārējos pakalpojumos ietilpst vismaz šādi:- to pasta sūtījumu savākšana, šķirošana, pārvadāšana un piegāde, kuru svars ir līdz diviem kilogramiem,- to pasta paku savākšana, šķirošana, pārvadāšana un piegāde, kuru svars ir līdz desmit kilogramiem,- ierakstīto sūtījumu un apdrošināto sūtījumu pakalpojumi.5. Valsts regulatīvās iestādes var palielināt svara ierobežojumu līdz jebkurai vērtībai, nepārsniedzot 20 kilogramus, un noteikt īpašus noteikumus piegādei mājās attiecībā uz tām pasta pakām, kas ir iekļautas vispārējo pakalpojumu jomā.Neatkarīgi no tā, kādu svara ierobežojumu tām pasta pakām, kas ietilpst vispārējo pakalpojumu jomā, noteikusi kāda dalībvalsts, dalībvalstis nodrošina to, ka to teritorijā piegādā pasta pakas, kuras saņem no citām dalībvalstīm un kuru svars ir līdz 20 kilogramiem.6. Attiecīgo pasta sūtījumu minimālie un maksimālie izmēri ir noteikti konvencijā un nolīgumā, kas attiecas uz pasta pakām, ko pieņēmusi Pasaules Pasta savienība.7. Šajā pantā noteiktie vispārējie pakalpojumi ietver iekšzemes un pārrobežu pakalpojumus.4. pantsVisas dalībvalstis nodrošina to, ka vispārējie pakalpojumi ir garantēti, un informē Komisiju par pasākumiem, ko tās ir veikušas, lai izpildītu šo pienākumu, un īpaši par savu vispārējo pakalpojumu sniedzēju identitāti. Visas dalībvalstis saskaņā ar Kopienas tiesībām noteic vispārējo pakalpojumu sniedzēju pienākumus un tiesības un publicē tās.5. pants1. Visas dalībvalstis veic pasākumus, lai nodrošinātu to, ka vispārējo pakalpojumu sniegšana atbilst šādām prasībām:- piedāvājot pakalpojumu, garantē tā atbilstību pamatprasībām,- ievērojot salīdzināmus nosacījumus, lietotājiem piedāvā identisku pakalpojumu,- pakalpojums ir pieejams bez jebkādas diskriminācijas, īpaši bez diskriminācijas, kas izriet no politiskiem, reliģiskiem vai ideoloģiskiem apsvērumiem,- pakalpojuma sniegšanu nepārtrauc vai neizbeidz, izņemot nepārvaramas varas gadījumos,- pakalpojuma sniegšana attīstās atbilstīgi tehniskajai, ekonomikas un sociālajai videi un lietotāju interesēm.2. Noteikumi, kas izklāstīti 1. punktā, pieļauj pasākumus, kurus dalībvalstis pieņem saskaņā ar prasībām, kas attiecas uz sabiedrības interesēm, kuras ir atzītas Līgumā, īpaši tā 36. un 56. pantā, kas attiecas inter alia uz sabiedrības morāli, sabiedrības drošību, ieskaitot kriminālizmeklēšanu, un valsts politiku.6. pantsDalībvalstis veic pasākumus, lai nodrošinātu to, ka vispārējo pakalpojumu sniedzēji lietotājiem regulāri sniedz pietiekami sīki izstrādātu un atjauninātu informāciju, kas attiecas uz konkrētām piedāvāto vispārējo pakalpojumu funkcijām, īpaši norādot uz šo pakalpojumu vispārīgajiem piekļuves nosacījumiem, cenām un kvalitātes standarta līmeņiem. Šo informāciju attiecīgi publicē.Dalībvalstis 12 mēnešu laikā pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā informē Komisiju par to, kā tās nodrošina tās informācijas pieejamību, kas jāpublicē saskaņā ar pirmo daļu. Par visām turpmākajām izmaiņām, tiklīdz iespējams, informē Komisiju.3. NODAĻATo pakalpojumu saskaņošana, kurus var rezervēt7. pants1. Ciktāl tas vajadzīgs, lai nodrošinātu vispārējo pakalpojumu uzturēšanu, tie pakalpojumi, ko katra dalībvalsts var rezervēt vispārējo pakalpojumu sniedzējiem, ir iekšzemes korespondences sūtījumu savākšana, šķirošana, pārvadāšana un paātrināta vai nepaātrināta piegāde, kuras cena ir mazāka nekā pieckārtīgs valsts tarifs par korespondences sūtījumu, kas pieder pie standarta sūtījumu visātrākās piegādes kategorijas pirmās masas grupas, ja tāda kategorija ir un ja šo sūtījumu svars ir mazāks par 350 gramiem. Bezmaksas pakalpojumiem, kas paredzēti neredzīgajiem vai daļēji neredzīgajiem, var pieļaut izņēmuma svara un cenas ierobežojumus.2. Ciktāl tas vajadzīgs, lai nodrošinātu vispārējo pakalpojumu uzturēšanu, var turpināt pārrobežu pasta un tiešā pasta rezervēšanu, ievērojot 1. punktā noteiktos cenas un svara ierobežojumus.3. Lai izveidotu pasta pakalpojumu iekšējo tirgu, Eiropas Parlamentam un Padomei turpmāk veicamais pasākums, neskarot Komisijas kompetenci, ir lēmuma pieņemšana, vēlākais, 2000. gada 1. janvārī par turpmāko pakāpenisko un vadāmo pasta tirgus liberalizāciju, īpaši, lai liberalizētu pārrobežu un tiešo pastu, un par to cenu un svara ierobežojumu, kas stājas spēkā 2003. gada 1. janvārī, turpmāko pārskatīšanu, īpaši ņemot vērā līdz tam laikam notikušo ekonomikas, sociālo un tehnikas attīstību, kā arī vispārējo pakalpojumu sniedzēju finansiālo līdzsvaru, lai varētu turpināt šīs direktīvas mērķu īstenošanu.Šos lēmumus pieņem pēc Komisijas priekšlikuma, kas pēc nozares pārskata iesniegts līdz 1998. gada beigām. Pēc Komisijas lūguma dalībvalstis sniedz visu informāciju, kas vajadzīga, lai izstrādātu pārskatu.4. Dokumentu apmaiņu nedrīkst rezervēt.8. pantsNoteikumi, kas izklāstīti 7. pantā, neskar dalībvalstu tiesības organizēt pastkastīšu izvietošanu uz valsts automaģistrālēm, pastmarku izlaidi un ierakstīto sūtījumu pasta pakalpojumus, ko saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem izmanto tiesas vai administratīvās procedūrās.4. NODAĻANosacījumi, ar ko reglamentē nerezervēto pakalpojumu sniegšanu un piekļuvi pasta iestāžu tīklam9. pants1. Attiecībā uz nerezervētajiem pakalpojumiem, kas saskaņā ar 3. panta noteikumiem neietilpst vispārējo pakalpojumu jomā, dalībvalstis var ieviest vispārīgas atļaujas, ciktāl tas vajadzīgs, lai nodrošinātu atbilstību pamatprasībām.2. Attiecībā uz nerezervētajiem pakalpojumiem, kas saskaņā ar 3. panta noteikumiem neietilpst vispārējo pakalpojumu jomā, dalībvalstis var ieviest atļaujas procedūras, to skaitā individuālu licencēšanu, ciktāl tas vajadzīgs, lai nodrošinātu atbilstību pamatprasībām un lai aizsargātu vispārējo pakalpojumu nozari.Piešķirot atļaujas, var:- pēc vajadzības noteikt vispārējo pakalpojumu sniegšanas saistības,- ja vajadzīgs, noteikt prasības, kas attiecas uz šo pakalpojumu kvalitāti, pieejamību un izpildi,- noteikt saistības neaizskart ekskluzīvās vai īpašās tiesības, kas vispārējo pakalpojumu sniedzējiem ar 7. panta 1. un 2. punktu piešķirtas rezervēto pasta pakalpojumu jomā.3. Procedūras, kas aprakstītas 1. un 2. punktā, ir caurskatāmas, nediskriminējošas, samērīgas un pamatotas ar objektīviem kritērijiem. Dalībvalstīm jānodrošina tas, ka pilnīga vai daļēja atļaujas atteikuma iemeslus dara zināmus pretendentam, un dalībvalstīm jānosaka pārsūdzēšanas procedūra.4. Lai nodrošinātu vispārējo pakalpojumu nozares aizsardzību, gadījumā, ja dalībvalsts konstatē, ka no saistībām, kas paredzētas šajā direktīvā, attiecībā uz vispārējo pakalpojumu sniedzēju izriet negodīgs finansiālais apgrūtinājums, tad tā var izveidot kompensāciju fondu, kuru šim nolūkam pārvalda struktūra, kas nav atkarīga no labuma guvēja vai guvējiem. Šajā gadījumā dalībvalsts var noteikt, ka par atļaujas piešķiršanu jāizdara finansiāls ieguldījums minētajā fondā. Dalībvalstij, veidojot kompensācijas fondu un nosakot finansiālo ieguldījumu apmēru, jānodrošina caurskatāmības, nediskriminācijas un samērīguma principa ievērošana. Tā drīkst finansēt tikai 3. pantā noteiktos pakalpojumus.5. Dalībvalstis var paredzēt tiešā pasta identifikācijas sistēmu, kas dod iespēju pārraudzīt šos pakalpojumus, ja tos liberalizē.10. pants1. Eiropas Parlaments un Padome, lemjot par Komisijas priekšlikumu un pamatojoties uz Līguma 57. panta 2. punktu, 66. un 100.a pantu, pieņem pasākumus, kas vajadzīgi, lai saskaņotu 9. pantā minētās procedūras, ar ko reglamentē nerezervēto pakalpojumu sniegšanu sabiedrībai, ievērojot komerciālus noteikumus.2. Saskaņošanas pasākumi, kas minēti 1. punktā, īpaši attiecas uz kritērijiem, kuri jāievēro, un uz procedūrām, kuras jāizpilda pasta operatoram, uz šo kritēriju un procedūru publicēšanas veidu, kā arī uz pārsūdzības procedūrām, kuras jāizpilda.11. pantsEiropas Parlaments un Padome, lemjot par Komisijas priekšlikumu un pamatojoties uz Līguma 57. panta 2. punktu, 66. un 100.a pantu, pieņem tādus saskaņošanas pasākumus, kādi ir vajadzīgi, lai lietotājiem un vispārējo pakalpojumu sniedzējiem nodrošinātu piekļuvi valsts pasta iestāžu tīklam ar caurskatāmiem un nediskriminējošiem nosacījumiem.5. NODAĻATarifu principi un uzskaites caurskatāmība12. pantsDalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai visiem pakalpojumiem, kuri ir vispārējo pakalpojumu sniegšanas daļa, nodrošinātu tādus tarifus, kas atbilst šādiem principiem:- cenām jābūt pieņemamām, un ar tām jānodrošina tas, ka visi lietotāji var piekļūt sniegtajiem pakalpojumiem,- cenas jāsaskaņo ar izmaksām; dalībvalstis var nolemt, ka visā attiecīgās dalībvalsts teritorijā būtu jāpiemēro vienots tarifs,- vienota tarifa piemērošana ir savienojama ar vispārējo pakalpojumu sniedzēju tiesībām slēgt individuālas vienošanās ar klientiem par cenām,- tarifiem jābūt caurskatāmiem un nediskriminējošiem.13. pants1. Lai nodrošinātu pārrobežu vispārējo pakalpojumu sniegšanu, dalībvalstis veicina to, lai dalībvalstu vispārējo pakalpojumu sniedzēji savās vienošanās par galamaksu pārrobežu pastā Kopienas iekšienē ievērotu šādus principus:- galamaksu nosaka atkarībā no ienākošā pārrobežu pasta apstrādes un piegādes izmaksām,- atlīdzības līmeņus nosaka atbilstīgi sasniegtajai pakalpojumu kvalitātei,- galamaksa ir caurskatāma un nediskriminējoša.2. Šo principu īstenošana var ietvert pārejas noteikumus, kas paredzēti, lai novērstu traucējumus pasta tirgos vai nelabvēlīgas sekas operatoriem, ja operatori, kuri nosūta, un operatori, kuri saņem, ir noslēguši savstarpēju vienošanos, tomēr šādas vienošanās ierobežo līdz minimumam, kas vajadzīgs, lai sasniegtu šos mērķus.14. pants1. Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai divu gadu laikā pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā nodrošinātu to, ka vispārējo pakalpojumu uzskaiti kārto saskaņā ar šā panta noteikumiem.2. Vispārējo pakalpojumu sniedzēji savās iekšējās uzskaites sistēmās uzskaita vismaz katru rezervēto pakalpojumu atsevišķi, no vienas puses, un katru nerezervēto pakalpojumu, no otras puses. Nerezervēto pakalpojumu uzskaitē būtu skaidri jānošķir pakalpojumi, kuri pieder pie vispārējiem pakalpojumiem, un pakalpojumi, kuri nepieder pie vispārējiem pakalpojumiem. Šādas iekšējās uzskaites sistēmas funkcionē, pamatojoties uz konsekventi piemērotiem un objektīvi attaisnotiem izmaksu uzskaites principiem.3. Uzskaites sistēmās, kas minētas 2. punktā, izmaksas katram rezervētajam un katram nerezervētajam pakalpojumam, neskarot 4. punktu, sadala šādi:a) izmaksas, ko var tieši attiecināt uz konkrētu pakalpojumu, tā arī attiecina;b) kopīgās izmaksas, tas ir, izmaksas, ko nevar tieši attiecināt uz konkrētu pakalpojumu, sadala šādi:i) ja iespējams, kopīgās izmaksas sadala, pamatojoties uz pašu izmaksu izcelsmes tiešu analīzi;ii) ja tieša analīze nav iespējama, tad sadala kopīgo izmaksu kategorijās, pamatojoties uz netiešu saistību ar citu izmaksu kategoriju vai izmaksu grupu, kurā ir iespējams tiešs attiecinājums vai sadalījums; tiešā saistība pamatojas uz salīdzināmām izmaksu struktūrām;iii) ja izmaksas nevar sadalīt ne tieši, ne netieši, tad izmaksu kategoriju sadala, pamatojoties uz vispārēju dalītāju, ko aprēķina pēc attiecības, kurā, no vienas puses, ir visi tie izdevumi, kas ir tieši vai netieši attiecināti uz katru rezervēto pakalpojumu vai sadalīti tiem, un, no otras puses, izdevumi, kuri ir attiecināti uz citiem pakalpojumiem vai sadalīti tiem.4. Citas izmaksu uzskaites sistēmas drīkst piemērot tikai tad, ja tās ir saderīgas ar 2. punktu un ir apstiprinātas dalībvalsts regulatīvajā iestādē. Pirms to piemērošanas par to jāinformē Komisija.5. Dalībvalsts regulatīvās iestādes nodrošina to, ka atbilstību vienai no 3. vai 4. punktā aprakstītajām izmaksu uzskaites sistēmām pārbauda kompetenta struktūra, kas nav atkarīga no vispārējo pakalpojumu sniedzēja. Dalībvalstis nodrošina to, ka paziņojumu, kas attiecas uz atbilstību, periodiski publicē.6. Dalībvalsts regulatīvā iestāde glabā pieejamībai pietiekami sīki izstrādātu informāciju par izdevumu uzskaites sistēmām, ko lieto vispārējo pakalpojumu sniedzējs, un pēc Komisijas lūguma iesniedz tai šo informāciju.7. Pēc lūguma dalībvalsts regulatīvajai iestādei un Komisijai konfidenciāli dara pieejamu uzskaites informāciju, kas izriet no šīm sistēmām.8. Ja kāda dalībvalsts nav rezervējusi nevienu no pakalpojumiem, kas ir rezervējami saskaņā ar 7. pantu, un nav izveidojusi kompensācijas fondu vispārējo pakalpojumu sniegšanai, kā atļauts saskaņā ar 9. panta 4. punktu, un, ja dalībvalsts regulatīvā iestāde neiebilst pret to, ka neviens no izraudzītajiem vispārējo pakalpojumu sniedzējiem attiecīgajā dalībvalstī nesaņem valsts subsīdiju netieši vai citādi, tad dalībvalsts regulatīvā iestāde var lemt par šā panta 2., 3., 4., 5., 6. un 7. punkta prasību nepiemērošanu. Dalībvalsts regulatīvā iestāde par šādiem lēmumiem informē Komisiju.15. pantsVispārējo pakalpojumu sniedzēju finanšu pārskatus sastāda, iesniedz revīzijai neatkarīgam revidentam un publicē saskaņā ar Kopienas un dalībvalstu tiesību aktiem, kas attiecas uz komercuzņēmumiem.6. NODAĻAPakalpojumu kvalitāte16. pantsDalībvalstis nodrošina pakalpojumu kvalitātes standartu noteikšanu un publicēšanu, lai garantētu labu pasta pakalpojumu kvalitāti.Kvalitātes standartos īpašu uzmanību pievērš maršrutēšanas laikiem un pakalpojumu regularitātei un drošumam.Standartus nosaka:- dalībvalstis saviem iekšzemes pakalpojumiem,- Eiropas Parlaments un Padome pārrobežu pakalpojumiem Kopienas iekšienē (skatīt pielikumu). Saskaņā ar procedūru, kas noteikta 21. pantā, šos standartus turpmāk pielāgo tehnikas vai tirgus attīstībai.Vismaz vienu reizi gadā neatkarīgas ārējas struktūras, kam nav saistības ar vispārējo pakalpojumu sniedzējiem, veic darbības uzraudzību pēc saskaņotiem nosacījumiem, kuri jānoteic saskaņā ar procedūru, kas izklāstīta 21. pantā, un vismaz vienu reizi gadā publicē ziņojumus.17. pantsDalībvalstis nosaka iekšzemes pasta kvalitātes standartus un nodrošina to saderību ar standartiem, kas noteikti pārrobežu pakalpojumiem Kopienas iekšienē.Dalībvalstis par saviem iekšzemes pakalpojumu kvalitātes standartiem informē Komisiju, kas tos publicē tāpat kā 18. pantā minētos standartus pārrobežu pakalpojumiem Kopienas iekšienē.Dalībvalstu regulatīvās iestādes nodrošina to, ka neatkarīgo darbības uzraudzību izpilda saskaņā ar 16. panta ceturto daļu, ka rezultāti ir pamatoti un ka vajadzības gadījumā veic labošanas pasākumu.18. pants1. Saskaņā ar 16. pantu kvalitātes standarti pārrobežu pakalpojumiem Kopienas iekšienē ir noteikti pielikumā.2. Ja sakarā ar situācijām, kas attiecas uz infrastruktūru vai ģeogrāfiju, ir vajadzīgs, tad dalībvalsts regulatīvās iestādes var noteikt atbrīvojumus no pielikumā paredzētajiem kvalitātes standartiem. Ja dalībvalsts regulatīvās iestādes noteic minētos atbrīvojumus, tad tās par to nekavējoties informē Komisiju. Komisija iesniedz gada ziņojumu par iepriekšējos 12 mēnešos saņemto informāciju komitejai, kas izveidota saskaņā ar 21. pantu.3. Komisija publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī visus labojumus kvalitātes standartos, kuri paredzēti pārrobežu pakalpojumiem Kopienas iekšienē, un veic pasākumus, kuri vajadzīgi, lai nodrošinātu regulāru neatkarīgo uzraudzību un to izpildes līmeņu publicēšanu, kas apliecina atbilstību minētajiem standartiem un sasniegtajam attīstības līmenim. Dalībvalstu regulatīvās iestādes nodrošina to, ka vajadzības gadījumā veic labošanas pasākumu.19. pantsDalībvalstis nodrošina to, ka lietotāju sūdzību izskatīšanai izstrādā caurskatāmas, vienkāršas un nesadārdzinātas procedūras, īpaši gadījumiem, kas saistīti ar zudumu, nolaupīšanu, sabojāšanu vai neatbilstību pakalpojuma kvalitātes standartiem.Dalībvalstis pieņem šos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka minētās procedūras dod iespēju godīgi un ātri atrisināt strīdus, paredzot atlīdzinājumu un/vai kompensāciju, ja tas ir pamatoti.Neskarot citas iespējas pārsūdzēt saskaņā ar dalībvalsts un Kopienas tiesību aktiem, dalībvalstis nodrošina to, ka lietotāji individuāli vai, ja dalībvalsts likumdošanas aktos ir atļauts, kopīgi ar organizācijām, kas pārstāv lietotāju un/vai patērētāju intereses, var iesniegt lietas izskatīšanai dalībvalsts kompetentajā iestādē, ja lietotāju sūdzības vispārējo pakalpojumu sniedzējam nav atrisinātas apmierinoši.Saskaņā ar 16. pantu dalībvalstis nodrošina to, ka vispārējo pakalpojumu sniedzēji kopā ar gada ziņojumu par darbības uzraudzību publicē informāciju par sūdzību skaitu un to risināšanas veidu.7. NODAĻATehnisko standartu saskaņošana20. pantsTehnisko standartu saskaņošanu turpina, īpaši ņemot vērā lietotāju intereses.Eiropas Standartizācijas komitejai uzdod izstrādāt tehniskos standartus, kas piemērojami pasta nozarē, pamatojoties uz abonentmaksu, ievērojot principus, kuri noteikti Padomes Direktīvā 83/189/EEK (1983. gada 28. marts), ar ko nosaka procedūru informācijas sniegšanai tehnisko standartu un noteikumu jomā [8].Šis darbs ir atkarīgs no saskaņošanas pasākumiem, ko pieņem starptautiskā līmenī, un īpaši no tiem, ko pieņem Pasaules Pasta savienībā.Piemērojamos standartus vienu reizi gadā publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.Dalībvalstis nodrošina to, ka vispārējo pakalpojumu sniedzēji norāda uz Oficiālajā Vēstnesī publicētajiem standartiem, ja tas vajadzīgs lietotāju interesēs, un īpaši, sniedzot 6. pantā minēto informāciju.Komiteju, kas paredzēta 21. pantā, pastāvīgi informē par apspriedēm Eiropas Standartizācijas komitejā un par to, kas minētajā struktūrā panākts šajā jomā.8. NODAĻAKomiteja21. pantsKomisijai palīdz komiteja, kurā ir dalībvalstu pārstāvji un kuru vada Komisijas pārstāvis. Komiteja apstiprina savu reglamentu.Komisijas pārstāvis iesniedz komitejai veicamo pasākumu projektu. Termiņā, ko priekšsēdētājs var noteikt atkarībā no jautājuma steidzamības, komiteja sniedz savu atzinumu par projektu. Atzinumu sniedz ar balsu vairākumu, kas Līguma 148. panta 2. punktā noteikts attiecībā uz lēmumiem, kuri Padomei jāpieņem pēc Komisijas priekšlikuma. Dalībvalstu pārstāvju balsis komitejā vērtē, kā noteikts minētajā pantā. Priekšsēdētājs nebalso.Komisija pieņem paredzētos pasākumus, ja tie ir saskaņā ar komitejas atzinumu.Ja paredzētie pasākumi nesaskan ar komitejas atzinumu vai ja atzinums nav sniegts, Komisija tūlīt iesniedz Padomei priekšlikumu par veicamajiem pasākumiem.Padome pieņem lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu.Ja trīs mēnešos pēc tam, kad Komisija iesniegusi jautājumu izskatīšanai Padomē, tā nav pieņēmusi lēmumu, tad ierosinātos pasākumus pieņem Komisija.9. NODAĻADalībvalsts regulatīvā iestāde22. pantsKatra dalībvalsts sev izraugās vienu vai vairākas tādas regulatīvās iestādes pasta nozarei, kuras ir juridiski atsevišķi un funkcionāli neatkarīgas no pasta operatoriem.Dalībvalstis informē Komisiju par to, kuras regulatīvās iestādes tās ir izraudzījušās to uzdevumu izpildei, kas izriet no šīs direktīvas.Dalībvalstu regulatīvo iestāžu īpašais uzdevums ir nodrošināt atbilstību tām saistībām, kas izriet no šīs direktīvas. Tām var uzdot arī nodrošināt atbilstību konkurences noteikumiem pasta nozarē.10. NODAĻANobeiguma noteikumi23. pantsNeskarot 7. panta 3. punktu, trīs gadus pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā un jebkurā gadījumā, vēlākais, 2000. gada 31. decembrī Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par šīs direktīvas piemērošanu, tajā iekļaujot arī informāciju, kas attiecas uz nozares attīstību, īpaši tās ekonomiskajiem, sociālajiem, nodarbinātības un tehniskajiem aspektiem un uz pakalpojumu kvalitāti.Pēc vajadzības ziņojumam pievieno priekšlikumus Eiropas Parlamentam un Padomei.24. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības ne vēlāk kā 12 mēnešus pēc tās stāšanās spēkā. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem minētos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai.25. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.26. pants1. Šī direktīva dalībvalstīm netraucē uzturēt spēkā vai ieviest pasākumus, kas ir liberālāki par šajā direktīvā paredzētajiem. Tiem jābūt saderīgiem ar Līgumu.2. Beidzoties šīs direktīvas termiņam, dalībvalstis var uzturēt spēkā pasākumus, kurus tās ir ieviesušas, lai izpildītu šo direktīvu, ciktāl minētie pasākumi ir saderīgi ar Līgumu.27. pantsŠīs direktīvas noteikumus, izņemot 26. pantu, piemēro līdz 2004. gada 31. decembrim, ja saskaņā ar 7. panta 3. punktu nav nolemts citādi.28. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1997. gada 15. decembrīEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsJ. M. Gil-roblesPadomes vārdā —priekšsēdētājsJ.-C. Juncker[1] OV C 322, 2.12.1995., 22. lpp., unOV C 300, 10.10.1996., 22. lpp.[2] OV C 174, 17.6.1996., 41. lpp.[3] OV C 337, 11.11.1996., 28. lpp.[4] OV C 42, 15.2.1993., 240. lpp.[5] OV C 48, 16.2.1994., 3. lpp.[6] Eiropas Parlamenta 1996. gada 9. maija atzinums (OV C 152, 27.5.1996., 20. lpp.), Padomes 1997. gada 29. aprīļa Kopējā nostāja (OV C 188, 19.6.1997., 9. lpp.) un Eiropas Parlamenta 1997. gada 16. septembra lēmums (OV C 304, 6.10.1997., 34. lpp.). Eiropas Parlamenta 1997. gada 19. novembra lēmums un Padomes 1997. gada 1. decembra lēmums.[7] OV L 95, 21.4. 1993., 29. lpp.[8] OV L 109, 26.4.1983., 8. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Lēmumu 96/139/EK (OV L 32, 10.2.1996., 31. lpp.).--------------------------------------------------PIELIKUMSKopienas pārrobežu pasta kvalitātes standartiKopienas pārrobežu pasta kvalitātes standarti katrā dalībvalstī jānosaka attiecībā pret laika ierobežojumu maršrutēšanai, ko noteic pēc ātrākās standarta kategorijas pasta sūtījumu pilnīgas maršrutēšanas [*] Pilnīgo maršrutēšanu noteic no tīkla piekļuves vietas līdz vietai, kur piegādā adresātam. saskaņā ar formulu D + n, kur D ir diena, kad sūtījums nodots pasta iestāžu tīklā [**] Nodošanas diena, kas jāņem vērā, ir tā pati diena, kurā sūtījumu nodod pasta iestāžu tīklā, ja nodod pirms pēdējās savākšanas laika, ko no piekļuves vietas dara zināmu attiecīgajā tīklā. Ja nodod pēc šā laika ierobežojuma, tad nodošanas diena, kas jāņem vērā, ir nākamā savākšanas diena., un n ir to darbdienu skaits, kuras paiet no nodošanas dienas līdz piegādei adresātam.Kopienas pārrobežu pasta kvalitātes standarti |Laika ierobežojums | Mērķis |D + 3 | 85 % sūtījumu |D + 5 | 97 % sūtījumu |Standarti jāsasniedz ne tikai visās pasta plūsmās Kopienas iekšienē, bet arī katrā no divpusējām plūsmām starp divām dalībvalstīm.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2008/89/EK ( 2008. gada 24. septembris ), ar ko groza Padomes Direktīvu 76/756/EEK attiecībā uz apgaismes ierīču un gaismas signālierīču uzstādīšanu mehāniskajiem transportlīdzekļiem un to piekabēm, lai pielāgotu minēto direktīvu tehnikas attīstībai (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               25.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 257/14

      KOMISIJAS DIREKTĪVA 2008/89/EK
   (2008. gada 24. septembris),
   ar ko groza Padomes Direktīvu 76/756/EEK attiecībā uz apgaismes ierīču un gaismas signālierīču uzstādīšanu mehāniskajiem transportlīdzekļiem un to piekabēm, lai pielāgotu minēto direktīvu tehnikas attīstībai
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 5. septembra Direktīvu 2007/46/EK, ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai (1), un jo īpaši tās 39. panta 2. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Padomes 1976. gada 27. jūlija Direktīva 76/756/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz apgaismes ierīču un gaismas signālierīču uzstādīšanu mehāniskajiem transportlīdzekļiem un to piekabēm (2) ir viena no atsevišķajām direktīvām, kuras attiecas uz EK tipa apstiprināšanas procedūru, kas pieņemta ar Padomes 1970. gada 6. februāra Direktīvu 70/156/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu (3). Tāpēc Direktīvas 70/156/EEK noteikumus attiecībā uz transportlīdzekļu sistēmām, detaļām un atsevišķām tehniskām vienībām piemēro Direktīvai 76/756/EEK.

               (2)

               Lai uzlabotu ceļu satiksmes drošību, uzlabojot mehānisko transportlīdzekļu redzamību, Direktīvā 76/756/EEK jāievieš prasība aprīkot šādus transportlīdzekļus ar speciālu dienas apgaismojumu.

               (3)

               Uzskata, ka jaunās tehnoloģijas, piemēram, adaptīvā priekšējā apgaismojuma sistēma (AFS) un avārijas apstāšanās signāls (ESS), labvēlīgi ietekmēs drošību uz ceļiem. Tādēļ Direktīva 76/756/EEK ir jāgroza, lai paredzētu šo ierīču uzstādīšanu.

               (4)

               Tādēļ, lai ņemtu vērā turpmākos ANO/EEK Noteikumu Nr. 48 grozījumus (4), kuriem Kopiena savā balsojumā jau piekritusi, ir atbilstīgi Direktīvu 76/756/EEK pielāgot tehnikas attīstībai, to saskaņojot ar minēto ANO/EEK noteikumu prasībām. Skaidrības dēļ ir jāgroza Direktīvas 76/756/EEK II pielikums.

               (5)

               Tādēļ attiecīgi ir jāgroza Direktīva 76/756/EEK.

               (6)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi Tehniskā komiteja mehānisko transportlīdzekļu jautājumos,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 76/756/EEK II pielikuma 1. punktu groza šādi:

                  “1.

                  Piemēro tehniskās prasības, kas izklāstītas ANO/EEK Noteikumu Nr. 48 (5) 2., 5. un 6. punktā un to 3. līdz 11. pielikumā.

   2. pants
   Ja nav izpildītas Direktīvā 76/756/EEK, kas grozīta ar šo direktīvu, izklāstītās prasības, dalībvalstis no 2011. gada 7. februāra jauniem M1 un N1 kategorijas transportlīdzekļu veidiem un no 2012. gada 7. augusta jauniem citu kategoriju transportlīdzekļu veidiem nepiešķir EK tipa apstiprinājumu vai valsts tipa apstiprinājumu tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar apgaismes ierīču un gaismas signālierīču uzstādīšanu.
   3. pants
   1.   Dalībvalstis vēlākais līdz 2009. gada 15. oktobrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis nekavējoties iesniedz Komisijai minēto tiesību aktu tekstus, kā arī minēto tiesību aktu un šīs direktīvas atbilstības tabulu.
   Tās piemēro minētos noteikumus no 2009. gada 16. oktobra.
   Pieņemot minētos aktus, dalībvalstis tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai attiecīgu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka to, kā izdarīt šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   4. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   5. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2008. gada 24. septembrī

            Komisijas vārdā —

            priekšsēdētāja vietnieks

         Günter VERHEUGEN

      (1)  OV L 263, 9.10.2007., 1. lpp.

      (2)  OV L 262, 27.9.1976., 1. lpp.

      (3)  OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.

      (4)  OV L 135, 23.5.2008., 1. lpp.

      (5)  OV L 135, 23.5.2008., 1. lpp.”


title: Komisijas Direktīva (1989. gada 7. marts), kas, ievērojot apvienotās nomenklatūras ieviešanu, groza Direktīvu 83/181/EEK, kura nosaka Direktīvas 77/388/EEK 14. panta 1. punkta d) apakšpunkta darbības jomu attiecībā uz atbrīvošanu no pievienotās vērtības nodokļa par noteiktu preču galīgo ievešanu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31989L0219

Oficiālais Vēstnesis L 092 , 05/04/1989 Lpp. 0013 - 0014 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 9 Sējums 2 Lpp. 0011  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 9 Sējums 2 Lpp. 0011

		Komisijas Direktīva(1989. gada 7. marts),kas, ievērojot apvienotās nomenklatūras ieviešanu, groza Direktīvu 83/181/EEK, kura nosaka Direktīvas 77/388/EEK 14. panta 1. punkta d) apakšpunkta darbības jomu attiecībā uz atbrīvošanu no pievienotās vērtības nodokļa par noteiktu preču galīgo ievešanu(89/219/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopīgiem muitas tarifiem [1], kas pēdējoreiz grozīta ar Regulu (EEK) Nr. 20/89 [2], un jo sevišķi tās 15. pantu,tā kā Padomes Direktīvas 83/181/EEK [3], kas pēdējoreiz grozīta ar Direktīvu 88/331/EEK [4], pielikumā uzskaitīto preču klasifikācija ir balstīta un Muitas sadarbības padomes nomenklatūras izmantošanu;tā kā Muitas sadarbības padome ir apstiprinājusi Starptautisko konvenciju par preču aprakstīšanas un kodēšanas saskaņoto sistēmu (šeit turpmāk "SS"); tā kā šo konvenciju apstiprināja ar Padomes Lēmumu 87/369/EEK [5] un piemēro kopš 1988. gada 1. janvāra; tā kā, lai SS īstenotu Eiropas Ekonomikas kopienā, ir izveidota apvienota nomenklatūra; tā kā atsauces Direktīvas 83/181/EEK 1. panta 2. punkta d) apakšpunktā un pielikumā jābalsta minētajā apvienotajā nomenklatūrā;tā kā, lai Direktīvu 83/181/EEK pielāgotu apvienotajai nomenklatūrai, vajadzīgs tehnisks grozījums, kurš nekādi nemaina minētajā direktīvā paredzēto atvieglojumu darbības jomu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvu 83/181/EEK groza šādi:1. Direktīvas 1. panta 2. punkta d) apakšpunktā atsauci uz kopīgo muitas tarifu grupu ar numuriem no 22.03 līdz 22.09 aizstāj ar atsauci uz KN kodiem no 2203 līdz 2208.2. Pielikumu aizstāj ar šīs direktīvas pielikumu.2. pantsDalībvalstis veic pasākumus, lai līdz 1989. gada 1. jūlijam pakļautos šai direktīvai. Par to tās tūlīt informē Komisiju.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1989. gada 7. martāKomisijas vārdā —Komisijas locekleChristiane Scrivener[1] OV L 256, 7.9.1987., 1. lpp.[2] OV L 4, 6.1.1989., 19. lpp.[3] OV L 105, 23.4.1983., 38. lpp.[4] OV L 151, 17.6.1988., 79. lpp.[5] OV L 198, 20.7.1987., 1. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMS"PIELIKUMSVizuālie un audiālie materiāli kultūras, zinātnes vai izglītības jomāKN kods | Apraksts |370400 | Fotoplates, fotofilmas, papīrs, kartons un audums, eksponētas, bet neattīstītas: |ex37040010 | —fotoplates un fotofilmas:kinematogrāfa filmas, pozitīvi izglītības, zinātnes vai kultūras jomā |ex3705 | Fotoplates un fotofilmas, kas eksponētas un attīstītas, izņemot kinematogrāfa filmas: izglītības, zinātnes vai kultūras jomā |3706 | Eksponētas un attīstītas kinematogrāfa filmas ar vai bez skaņu ieraksta celiņa vai arī filma tikai ar skaņu ierakstu celiņu: |370610 | —35 mm vai platāka: || — —citi: |ex37061099 | — — —citi pozitīvi:kinožurnāli (ar vai bez skaņu ieraksta celiņa), kuros attēloti jaunākie notikumi, kas nozīmīgi ievešanas laikā un kurus ieved ne vairāk kā divos eksemplāros par katru tematu kopēšanas nolūkosarhīva filmu materiāli (ar vai bez skaņu ieraksta celiņa), kas paredzēti izmantošanai kopā ar kinožurnāla filmāmizklaidējošas filmas, kas īpaši piemērotas bērniem un jauniešiemcitas filmas izglītības, zinātnes vai kultūras jomā |370690 | —citi: || — —citi: || — — —citi pozitīvi: |ex37069051ex37069091ex37069099 | kinožurnāli (ar vai bez skaņu ieraksta celiņa), kuros attēloti jaunākie notikumi, kas nozīmīgi ievešanas laikā un kurus ieved ne vairāk kā divos eksemplāros par katru tematu kopēšanas nolūkosarhīva filmu materiāli (ar vai bez skaņu ierakstu celiņa), kas paredzēti izmantošanai kopā ar kinožurnāla filmāmizklaidējošas filmas, kas īpaši piemērotas bērniem un jauniešiemcitas filmas izglītības, zinātnes vai kultūras jomā: |4911 | Citi iespieddarbi, ieskaitot iespiestus attēlus un fotoattēlus: || —citi: |491199 | — —citi: |ex49119990 | — — —citi:mikrofišas vai citi informācijas glabāšanas līdzekļi, kas vajadzīgi datorizētos informācijas un dokumentācijas dienestos izglītības, zinātnes vai kultūras jomāplanšetes, kas domātas vienīgi demonstrēšanai un izglītībai |ex8524 | Ieraksti, lentas un citi ierakstīti informācijas līdzekļi skaņu vai citām līdzīgi ierakstītām parādībām, ieskaitot matrices un oriģinālus ierakstu ražošanai, taču izņemot 37. nodaļā minētos ražojumus: izglītības, kultūras vai zinātnes jomā |ex902300 | Instrumenti, aparāti vai modeļi, kas domāti vienīgi demonstrēšanai (piemēram, skolā vai izstādēs), kurus nevar izmantot citādi: paraugi, modeļi un diagrammas izglītības, zinātnes vai kultūras jomā, kas paredzēti vienīgi demonstrēšanai un izglītībaiabstraktu jēdzienu, piemēram, molekulu struktūras vai matemātiskas formulas maketi vai attēlojumi |Dažādas(-i) | Hologrammas lāzerattēliem Informācijas līdzekļu komplekti Materiāli programmētai mācīšanai, ieskaitot materiālu komplektus ar attiecīgajiem iespieddarbiem |"--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2005/52/EK (2005. gada 9. septembris), ar ko groza Padomes Direktīvu 76/768/EEK attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem, lai tās III pielikumu pielāgotu tehnikas attīstībai   (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               10.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 234/9

      KOMISIJAS DIREKTĪVA 2005/52/EK
   (2005. gada 9. septembris),
   ar ko groza Padomes Direktīvu 76/768/EEK attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem, lai tās III pielikumu pielāgotu tehnikas attīstībai
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vēra Padomes 1976. gada 27. jūlija Direktīvu 76/768/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem (1), un jo īpaši tās 8. panta 2. punktu,
   apspriedusies ar Zinātnisko komiteju gala patērētājiem paredzēto kosmētikas līdzekļu un nepārtikas preču jautājumos,
   tā kā:

               (1)

               Ar Komisijas 2004. gada 7. septembra Direktīvu 2004/87/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 76/768/EEK par kosmētikas līdzekļiem, lai pielāgotu tās III pielikumu tehnikas attīstībai (2), līdz 2005. gada 31. decembrim pagarināja pagaidu izmantošanas atļauju sešdesmit matu krāsām, kas minētas Direktīvas 76/768/EEK III pielikuma 2. daļā ar atsauces numuru no 1 līdz 60.

               (2)

               Ņemot vērā matu krāsu stratēģiju, kas publicēta internetā, ar dalībvalstīm un ieinteresētajām grupām tika panākta vienošanās, ka Patēriņa preču zinātniskajai komitejai papildu informācija par minētajām matu krāsām tiks iesniegta 2005. gada jūlijā.

               (3)

               Ražotāji iesniedza papildu informāciju par trīsdesmit astoņām matu krāsām, kas minētas Direktīvas 76/768/EEK III pielikuma 2. daļā. Šī informācija jānovērtē Patēriņa preču zinātniskajai komitejai. Ar šādu novērtējumu pamatotus galīgos noteikumus par minētajām matu krāsām varēs sagatavot un dalībvalstu tiesību aktos ieviest ne drīzāk kā 2006. gada 31. decembrī. Tādēļ atļauja to pagaidu izmantošanai kosmētikas līdzekļos, ievērojot III pielikuma 2. daļā paredzētos ierobežojumus un nosacījumus, jāpagarina līdz 2006. gada 31. decembrim.

               (4)

               Par divdesmit divām Direktīvas 76/768/EEK III pielikuma 2. daļā minētajām matu krāsām papildu informācija nav iesniegta. Galīgie noteikumi par šīm matu krāsām tiks sagatavoti pēc nepieciešamo procedūru veikšanas. Galīgos noteikumus varēs sagatavot un dalībvalstu tiesību aktos ieviest ne drīzāk kā 2006. gada 31. augustā. Tādēļ to pagaidu izmantošanas atļauja kosmētikas līdzekļos, ievērojot III pielikuma 2. daļā paredzētos ierobežojumus un nosacījumus, jāpagarina līdz 2006. gada 31. augustam.

               (5)

               Tādēļ atbilstoši jāgroza Direktīva 76/768/EEK.

               (6)

               Šajā lēmumā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Kosmētisko līdzekļu pastāvīgās komitejas atzinumu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 76/768/EEK III pielikuma 2. daļas g sleju groza šādi:

               1)

               atsauces numurs 1, 2, 8, 13, 15, 17, 23, 30, 34, 40, 41, 42, 43, 45, 46, 51, 52, 53, 54, 57, 59 un 60 – datumu “31.12.2005.” aizstāj ar “31.8.2006.”;

               2)

               atsauces numurs 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 14, 16, 18, 19, 20, 21, 22, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31, 32, 33, 35, 36, 37, 38, 39, 44, 47, 48, 49, 50, 55, 56 un 58 – datumu “31.12.2005.” aizstāj ar “31.12.2006.”.

         2. pants
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai vēlākais līdz 2006. gada 1. janvārim izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai minēto aktu tekstus, kā arī minēto aktu un šīs direktīvas korelācijas tabulu.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara zināmus Komisijai savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā trešajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2005. gada 9. septembrī

            Komisijas vārdā —

            priekšsēdētāja vietnieks

         Günter VERHEUGEN

      (1)  OV L 262, 27.9.1976., 169. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2005/42/EK (OV L 158, 20.6.2005., 17. lpp.).

      (2)  OV L 287, 8.9.2004., 4. lpp.


title: Council Directive 92/13/EEC of 25 February 1992 coordinating the laws, regulations and administrative provisions relating to the application of Community rules on the procurement procedures of entities operating in the water, energy, transport and telecommunications sectors

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31992L0013

Oficiālais Vēstnesis L 076 , 23/03/1992 Lpp. 0014 - 0020 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 6 Sējums 3 Lpp. 0127  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 6 Sējums 3 Lpp. 0127

		Padomes Direktīva 92/13/EEK(1992. gada 25. februāris),ar ko koordinē normatīvos un administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par līgumu piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarēEIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 100.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Padomes Direktīva 90/531/EEK (1990. gada 17. septembris) par līgumu piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē [4], paredz tādas normas līgumu piešķiršanas procedūrām, kas potenciāliem piegādātājiem un būvuzņēmējiem nodrošinātu vienādas iespējas, bet tajā nav īpašu noteikumu, kas nodrošinātu tās efektīvu piemērošanu;tā kā pašreizējie pasākumi, kas nodrošina minētās direktīvas piemērošanu, gan attiecīgajās valstīs, gan Kopienā ne vienmēr ir pietiekami;tā kā efektīvu tiesiskās aizsardzības līdzekļu trūkums vai pašreizējo tiesiskās aizsardzības līdzekļu nepietiekamā efektivitāte var atturēt Kopienas uzņēmumus iesniegt piedāvājumus; tā kā tādēļ dalībvalstīm šis stāvoklis ir jālabo;tā kā Padomes Direktīva 89/665/EEK (1989. gada 21. decembris) par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz pārskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegāžu valsts līgumus un būvdarbu valsts līgumus [5], attiecas tikai uz līgumu piešķiršanas procedūrām, ko reglamentē Padomes Direktīva 71/305/EEK (1971. gada 26. jūlijs) par būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūru koordinēšanu [6], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 90/531/EEK, un Padomes Direktīva 77/62/EEK (1976. gada 21. decembris), ar ko koordinē piegāžu valsts līgumu piešķiršanas procedūras [7], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 90/531/EEK;tā kā, lai līgumu piešķiršanā attiecīgajās nozarēs radītu Kopienas mēroga konkurenci, ir jāpieņem noteikumi, nodrošinot to, ka piegādātājiem vai būvuzņēmējiem ir pieejamas piemērotas pārskatīšanas procedūras, ja pārkāpts attiecīgais Kopienas tiesību akts vai valstu normas, kas īsteno šo tiesību aktu;tā kā ir jānodrošina, lai būtiski palielinātos caurskatāmības un nediskriminēšanas garantijas, un tā kā, lai to reāli panāktu, ir jābūt pieejamiem efektīviem un operatīviem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem;tā kā jāņem vērā dažu tiesību sistēmu īpatnības un, attiecībā uz pārskatīšanas struktūru pilnvarām, jāļauj dalībvalstīm izvēlēties starp dažādām iespējām ar vienādu iedarbību;tā kā viena no šīm izvēles iespējām paredz pilnvaras tieši iejaukties līgumslēdzēju subjektu līgumu piešķiršanas procedūrās, piemēram, tās apturot vai atceļot lēmumus vai diskriminējošus noteikumus dokumentos vai publikācijās;tā kā cita izvēles iespēja paredz pilnvaras efektīvi netieši ietekmēt līgumslēdzējus subjektus, lai tiem liktu izlabot pārkāpumus vai atturētu no pārkāpumu izdarīšanas, un aizkavēt kaitējuma rašanos;tā kā vienmēr jābūt iespējai pieprasīt zaudējumu atlīdzināšanu;tā kā, ja pieprasīta tādu zaudējumu atlīdzināšana, kas ir izmaksas par piedāvājuma sagatavošanu vai dalību līguma piešķiršanas procedūrā, prasītājam, lai saņemtu izmaksu atlīdzību, nav jāpierāda, ka līgums būtu piešķirts viņam, ja šāds pārkāpums nebūtu noticis;tā kā līgumslēdzēji subjekti, kas ievēro līgumu piešķiršanas noteikumus, var to darīt zināmu, izmantojot piemērotus līdzekļus; tā kā līgumu piešķiršanas procedūras un prakse, ko piemēro šie subjekti, ir jāpārbauda neatkarīgām personām;tā kā šim mērķim ir vajadzīga atestācijas sistēma, kas paredz līgumu piešķiršanas noteikumu pareizu piemērošanu apliecināt, publicējot paziņojumu Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī;tā kā līgumslēdzējiem subjektiem būtu jādod iespēja izmantot atestācijas sistēmu, ja viņi to vēlas; tā kā dalībvalstīm ir jāpiedāvā viņiem iespēja to darīt; tā kā dalībvalstis var to darīt, vai nu pašas radot sistēmu, vai ļaujot līgumslēdzējiem subjektiem izmantot citā dalībvalstī izveidotu atestācijas sistēmu; tā kā tās var uzdot veikt pārbaudi saskaņā ar atestācijas sistēmu personām, profesionālajām apvienībām vai iestāžu darbiniekiem;tā kā šādas sistēmas ieviešanai vajadzīgo elastību garantē pamatprasības, kas tai noteiktas šajā direktīvā; tā kā darbība būtu jāprecizē Eiropas standartos, kas minēti šajā direktīvā;tā kā dalībvalstīm var būt vajadzība precizēt darbību pirms Eiropas standartos ietvertu normu pieņemšanas vai papildus tām;tā kā, ja uzņēmumi nepieprasa izskatīšanu, dažus pārkāpumus nevar izlabot, kamēr nav ieviests īpašs mehānisms;tā kā tādēļ Komisijai, ja tā uzskata, ka līguma piešķiršanas procedūras laikā ir noticis skaidrs un nepārprotams pārkāpums, būtu jāspēj tam pievērst dalībvalstu kompetentu iestāžu un attiecīgā līgumslēdzēja subjekta uzmanību, lai veiktu attiecīgus pasākumus šā pārkāpuma ātrai izlabošanai;tā kā ir jānodrošina samierināšanas iespēja Kopienas līmenī, lai konfliktus varētu atrisināt pārrunu ceļā;tā kā šīs direktīvas praktiskā piemērošana būtu jāizskata reizē ar Direktīvas 90/531/EEK piemērošanu, pamatojoties uz informāciju, kas dalībvalstīm jāsniedz sakarā ar attiecīgo valstu pārskatīšanas procedūru darbību;tā kā šai direktīvai jāstājas spēka reizē ar Direktīvu 90/531/EEK;tā kā Spānijas Karalistei, Grieķijas Republikai un Portugāles Republikai vajadzētu dot pietiekamu papildlaiku šīs direktīvas transponēšanai, ņemot vērā Direktīvas 90/531/EEK piemērošanas laiku šajās valstīs,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. NODAĻATiesiskās aizsardzības līdzekļi valstīs1. pants1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka līgumslēdzēju subjektu pieņemtos lēmumus var efektīvi un, jo īpaši, iespējami ātri pārskatīt saskaņā ar nākamajos pantos, jo īpaši 2. panta 8. punktā, izklāstītajiem nosacījumiem, pamatojoties uz to, ka šādos lēmumos ir pārkāpti Kopienas tiesību akti līgumu piešķiršanas jomā vai valstu normas, kas īsteno šos tiesību aktus attiecībā uz:a) līgumu piešķiršanas procedūrām, uz ko attiecas Padomes Direktīva 90/531/EEK unb) atbilstību minētās direktīvas 3. panta 2. punkta a) apakšpunktam attiecībā uz līgumslēdzējiem subjektiem, uz kuriem minētais apakšpunkts attiecas.2. Dalībvalstis nodrošina to, ka starp uzņēmumiem, kuri līguma piešķiršanas procedūras sakarā varētu iesniegt prasību par kaitējumu, nerodas diskriminācija tādēļ, ka šajā direktīvā ir nošķirtas valstu normas, kas īsteno Kopienas tiesību aktus, no citām valstu normām.3. Dalībvalstis nodrošina to, ka saskaņā ar sīki izstrādātiem noteikumiem, ko dalībvalstis var pieņemt, pārskatīšanas procedūras ir pieejamas vismaz katrai tādai personai, kura ir vai ir bijusi ieinteresēta iegūt konkrētu līgumu un kurai ir nodarīts kaitējums vai ir iespējams, ka tiks nodarīts kaitējums varbūtēja pārkāpuma dēļ. Konkrēti, dalībvalstis var prasīt, lai persona, kas lūdz pārskatīšanu, iepriekš ir paziņojusi līgumslēdzējam subjektam par varbūtējo pārkāpumu un par savu nodomu lūgt pārskatīšanu.2. pants1. Dalībvalstis nodrošina to, ka tiesību aktos par 1. pantā paredzētajām pārskatīšanas procedūrām ir pilnvarojums, kas ļauj:vai nua) tiklīdz rodas izdevība, panākot vienošanos, veikt pagaidu pasākumus, lai labotu varbūtējo pārkāpumu vai novērstu turpmāku kaitējumu attiecīgām interesēm, tajā skaitā pasākumus, lai pārtrauktu līguma piešķiršanas procedūru vai nodrošinātu tās pārtraukšanu, vai pārtrauktu jebkura lēmuma īstenošanu, ko pieņēmis līgumslēdzējs subjekts unb) atcelt nelikumīgi pieņemtus lēmumus vai nodrošināt to atcelšanu, tostarp atcelt diskriminējošas tehniskās specifikācijas, saimnieciskus vai finanšu norādījumus paziņojumā par līgumu, periodiskā informatīvā paziņojumā, paziņojumā par vērtēšanas sistēmas esamību, uzaicinājumā uz konkursu, līguma dokumentos vai jebkurā citā dokumentā, kas attiecas uz konkrēto līguma piešķiršanas procedūru;vai arīc) tiklīdz rodas izdevība, ja iespējams, panākot vienošanos, un, ja vajadzīgs, izlemjot pēc būtības, veikt pasākumus, kas nav paredzēti a) un b) apakšpunktā, lai labotu visus konstatētos pārkāpumus un novērstu kaitējumu attiecīgām interesēm; jo īpaši, izdodot rīkojumu par konkrētas summas samaksu, ja pārkāpums nav izlabots vai novērsts.Dalībvalstis var izdarīt šo izvēli vai nu attiecībā uz visiem līgumslēdzējiem subjektiem, vai uz subjektu kategorijām, kas noteiktas, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, un katrā ziņā uzturot spēkā tos pasākumus, kas paredzēti, lai neradītu kaitējumu attiecīgām interesēm;d) un abos iepriekš minētajos gadījumos atlīdzināt zaudējumus personām, kam pārkāpuma dēļ nodarīts kaitējums.Ja zaudējumu atlīdzināšanu prasa, pamatojoties uz to, ka lēmums ir pieņemts nelikumīgi, dalībvalstis var noteikt, ka apstrīdētais lēmums vispirms ir jāatceļ vai jāpasludina par nelikumīgu, ja attiecīgās dalībvalsts tiesību sistēma to prasa un paredz struktūras, kurām ir šim mērķim vajadzīgās pilnvaras.2. Šā panta 1. punktā minētās pilnvaras var piešķirt īpašām struktūrām, kas ir atbildīgas par pārskatīšanas procedūras dažādiem aspektiem.3. Pārskatīšanas procedūrām vien nav automātiski jāpārtrauc līgumu piešķiršanas procedūras, uz kurām tās attiecas.4. Dalībvalstis var noteikt, ka, lemjot par to, vai jāveic pagaidu pasākumi, atbildīgā struktūra var ņemt vērā pasākumu iespējamās sekas attiecībā uz visām interesēm, kurām tie varētu kaitēt, kā arī sabiedrības interesēm un var nolemt neveikt šādus pasākumus, ja to negatīvās sekas var būt lielākas par ieguvumiem. Lēmums neveikt pagaidu pasākumus neietekmē citas tās personas prasības, kura lūdz veikt šos pasākumus.5. Summa, kas jāmaksā saskaņā ar 1. punkta c) apakšpunktu, ir jānosaka pietiekami liela, lai līgumslēdzēju subjektu atturētu no pārkāpuma izdarīšanas vai turpināšanas. Minētās summas samaksu var padarīt atkarīgu no galīgā lēmuma par to, vai pārkāpums patiešām ir noticis.6. Šā panta 1. punktā minēto pilnvaru īstenošanas ietekmi uz līgumiem, kas noslēgti pēc to piešķiršanas, nosaka valstu tiesību akti. Turklāt, izņemot gadījumus, kad lēmums ir jāatceļ pirms zaudējumu atlīdzināšanas, dalībvalstis var paredzēt, ka pēc līguma noslēgšanas, kas notiek pēc tā piešķiršanas, par pārskatīšanu atbildīgā struktūra ir pilnvarota tikai lemt par zaudējumu atlīdzināšanu personām, kam pārkāpuma dēļ nodarīts kaitējums.7. Ja ir iesniegta prasība sakarā ar zaudējumiem, kas ir izmaksas par piedāvājuma sagatavošanu vai dalību līguma piešķiršanas procedūrā, prasītājam ir jāpierāda tikai Kopienas tiesību aktu pārkāpums līgumu piešķiršanas jomā vai to valsts normu pārkāpums, kas īsteno minētos tiesību aktus, un tas, ka viņam būtu bijusi reāla iespēja iegūt līgumu un ka minētais pārkāpums ir negatīvi ietekmējis šo iespēju.8. Dalībvalstis nodrošina to, ka par pārskatīšanas procedūrām atbildīgo struktūru pieņemtos lēmumus var efektīvi izpildīt.9. Tā kā struktūras, kas ir atbildīgas par pārskatīšanas procedūrām, nav tiesu iestādes, to lēmumiem vienmēr dod rakstisku pamatojumu. Turklāt šādā gadījumā jāparedz normas, lai garantētu procedūras, ar kurām jebkurus varbūtēji nelikumīgus pasākumus, ko veikusi pārskatīšanas struktūra, vai jebkuru varbūtēju trūkumu tai piešķirto pilnvaru īstenošanā var izskatīt tiesa vai cita struktūra, kas ir tiesa vai tribunāls Līguma 177. panta nozīmē un kas nav atkarīga ne no līgumslēdzēja subjekta, ne no pārskatīšanas struktūras.Pirmajā daļā minēto neatkarīgo struktūru locekļus ieceļ amatā un atceļ no amata saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem kā tiesnešus, ciktāl šie nosacījumi attiecas uz iestādi, kas atbildīga par iecelšanu amatā, pilnvaru laiku un atcelšanu. Vismaz minētās neatkarīgās struktūras priekšsēdētājam ir tāda pati juridiskā un profesionālā kvalifikācija kā tiesnešiem. Neatkarīgā struktūra pieņem lēmumus saskaņā ar procedūru, kurā uzklausa abas puses, un šie lēmumi ar līdzekļiem, ko nosaka katra dalībvalsts, uzliek juridiskas saistības.2. NODAĻAAtestācija3. pantsDalībvalstis līgumslēdzējiem subjektiem dod iespēju izmantot atestācijas sistēmu saskaņā ar 4. līdz 7. pantu.4. pantsLīgumslēdzēji subjekti savas līgumu piešķiršanas procedūras un praksi, uz ko attiecas Direktīva 90/531/EEK, var periodiski pārbaudīt, lai saņemtu apliecinājumu, ka minētās procedūras un prakse attiecīgajā laikā atbilst Kopienas tiesību aktiem par līgumu piešķiršanu un valsts normām, kuri īsteno šos tiesību aktus.5. pants1. Atestētāji līgumslēdzējam subjektam rakstiski paziņo pārbaudes rezultātus. Pirms atestētāji līgumslēdzējam subjektam izsniedz apliecinājumu, kas minēts 4. pantā, viņi pārliecinās par to, ka ir izlaboti visi pārkāpumi, kas konstatēti līgumslēdzējs subjekta līgumu piešķiršanas procedūrās un praksē, un ka ir veikti pasākumi, lai nodrošinātu to, ka šie pārkāpumi neatkārtosies.2. Līgumslēdzēji subjekti, kas saņēmuši minēto apliecinājumu, paziņojumā, ko publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī saskaņā ar Direktīvas 90/531/EEK 16. līdz 18. pantu, var iekļaut šādu formulējumu:"Līgumslēdzējs subjekts saskaņā ar Padomes Direktīvu 92/13/EEK ir saņēmis apliecinājumu tam, ka………(datums) viņa līgumu piešķiršanas procedūras un prakse atbilst Kopienas tiesību aktiem un valsts normām, kas īsteno šos tiesību aktus."6. pants1. Atestētāji ir neatkarīgi no līgumslēdzējiem subjektiem, un, veicot savus pienākumus, viņiem ir jābūt pilnīgi objektīviem. Viņi garantē attiecīgu profesionālu kvalifikāciju un pieredzi.2. Dalībvalstis var noteikt personas, profesionālās apvienības vai iestādes, kuru darbiniekus, kas uzaicināti par atestētājiem, tās uzskata par atbilstošiem 1. punkta prasībām. Šim nolūkam dalībvalstis var prasīt, lai profesionālā kvalifikācija atbilstu vismaz augstākās izglītības diplomam Direktīvas 89/48/EEK [8] nozīmē, ko tās uzskata par piemērotu, vai paredzēt, ka to garantē īpašas profesionālo zināšanu pārbaudes, ko organizē vai atzīst valsts.7 pantsŠīs direktīvas 4., 5. un 6. panta noteikumus uzskata par pamatprasībām Eiropas atestācijas standartu attīstībai.3. NODAĻAKoriģēšanas mehānisms8. pants1. Komisija var izmantot šajā pantā paredzētās procedūras, ja pirms līguma slēgšanas tā uzskata, ka Kopienas noteikumi līgumu piešķiršanas jomā ir skaidri un nepārprotami pārkāpti, veicot līguma piešķiršanas procedūru, uz ko attiecas Direktīva 90/531/EEK, vai arī — sakarā ar minētās direktīvas 3. panta 2. punkta a) apakšpunktu — ja tas skar līgumslēdzējus subjektus, uz kuriem minētais apakšpunkts attiecas.2. Komisija dalībvalstīm un attiecīgajam līgumslēdzējam subjektam paziņo iemeslus, kuru dēļ tā ir secinājusi, ka izdarīts skaidrs un nepārprotams pārkāpums, un lūdz to labot ar piemērotiem līdzekļiem.3. Attiecīgās dalībvalstis 30 dienās pēc 2. punktā minētā paziņojuma saņemšanas Komisijai iesniedz:a) apstiprinājumu, ka pārkāpums ir izlabots; vaib) argumentētu iesniegumu par to, kādēļ labojums nav izdarīts; vaic) paziņojumu par to, ka līguma piešķiršanas procedūru ir pārtraucis vai nu līgumslēdzējs subjekts pēc savas ierosmes, vai arī tā pārtraukta, pamatojoties uz pilnvarojumu, kas paredzēts 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā.4. Argumentētu iesniegumu saskaņā ar 3. punkta b) apakšpunktu cita starpā var pamatot arī ar to, ka uz varbūtējo pārkāpumu jau attiecas tiesvedība vai pārskatīšana, kas minēta 2. panta 9. punktā. Šādā gadījumā dalībvalsts informē Komisiju par minētā procesa iznākumu, tiklīdz tas kļūst zināms.5. Ja ir iesniegts paziņojums par līguma piešķiršanas procedūras pārtraukšanu saskaņā ar 3. punkta c) apakšpunktu, attiecīgā dalībvalsts paziņo Komisijai, kad pārtraukums ir beidzies vai sākta cita līguma piešķiršanas procedūra, kas pilnīgi vai daļēji attiecas uz to pašu līguma priekšmetu. Šajā jaunajā paziņojumā apstiprina, ka varbūtējais pārkāpums ir izlabots, vai ietver argumentētu iesniegumu, kāpēc labojums nav izdarīts.4. NODAĻASamierināšana9. pants1. Jebkura persona, kura ir vai ir bijusi ieinteresēta iegūt kādu konkrētu līgumu, uz ko attiecas Direktīva 90/531/EEK, un kura saistībā ar minētā līguma piešķiršanas procedūru uzskata, ka viņai ir nodarīts kaitējums vai ka ir kaitējuma iespēja, ko rada varbūtējs Kopienas tiesību aktu pārkāpums līgumu piešķiršanas jomā vai to valsts normu pārkāpums, kuras īsteno šos tiesību aktus, var lūgt piemērot samierināšanas procedūru, kas paredzēta 10. un 11. pantā.2. Lūgumu, kas minēts 1. punktā, rakstiski adresē Komisijai vai pielikumā uzskaitītajām valsts iestādēm. Šīs iestādes iespējami ātri nodod lūgumu Komisijai.10. pants1. Ja Komisija, pamatojoties uz 9. pantā minēto lūgumu, uzskata, ka konflikts saistīts ar Kopienas tiesību akta pareizu piemērošanu, tā aicina līgumslēdzēju subjektu paziņot, vai tas vēlas piedalīties samierināšanas procedūrā. Ja līgumslēdzējs subjekts atsakās piedalīties, Komisija informē personu, kas izteikusi lūgumu, ka procedūru nevar sākt. Ja līgumslēdzējs subjekts piekrīt, piemēro 2. līdz 7. punktu.2. Komisija iespējami drīz iesaka samierinātāju, ko tā izvēlējusies no neatkarīgām personām, kas ir piemērotas šim mērķim. Šādu personu sarakstu izveido Komisija pēc apspriešanās ar Valsts līgumu padomdevēju komiteju vai saistībā ar līgumslēdzējiem subjektiem, kuru darbības nosaka Direktīvas 90/531/EEK 2. panta 2. punkta d) apakšpunkts — pēc apspriešanās ar Telekomunikāciju līgumu padomdevēju komiteju.Katra samierināšanas procedūras puse paziņo, vai tā pieņem samierinātāju, un pilnvaro papildu samierinātāju. Samierinātāji var uzaicināt par ekspertiem ne vairāk kā divas personas, kas dod viņiem padomus. Samierināšanas procedūras puses un Komisija var noraidīt jebkuru samierinātāju uzaicināto ekspertu.3. Personai, kas lūdz piemērot samierināšanas procedūru, līgumslēdzējam subjektam un jebkuram citam dalībniekam vai pretendentam, kas piedalās attiecīgajā līguma piešķiršanas procedūrā, samierinātāji dod iespēju mutiski vai rakstiski izteikties par lietas būtību.4. Samierinātāji cenšas iespējami ātri panākt pušu vienošanos, kas ir saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem.5. Samierinātāji ziņo Komisijai par saviem secinājumiem un jebkuru iznākumu.6. Personai, kas lūdz piemērot samierināšanas procedūru, un līgumslēdzējam subjektam ir tiesības jebkurā laikā izbeigt procedūru.7. Ja puses nenolemj citādi, persona, kas lūdz piemērot samierināšanas procedūru, un līgumslēdzējs subjekts atbild katrs par savām izmaksām. Turklāt katrs no viņiem sedz pusi no procedūras izmaksām, izņemot trešo personu izmaksas.11. pants1. Ja attiecībā uz konkrētu līguma piešķiršanas procedūru ieinteresētā persona 9. panta nozīmē, kas nav tā persona, kura lūdz samierināšanas procedūru, ceļ prasību tiesā vai lūdz citas pārskatīšanas darbības šās direktīvas nozīmē, līgumslēdzējs subjekts informē samierinātājus. Tie informē šo personu, ka ir iesniegts lūgums piemērot samierināšanas procedūru, un uzaicina šo personu noteiktā laikā posmā darīt zināmu, vai viņa piekrīt piedalīties šajā procedūrā. Ja minētā persona atsakās piedalīties, samierinātāji var nolemt, vajadzības gadījumā pieņemot lēmumu ar balsu vairākumu, izbeigt samierināšanas procedūru, ja viņi uzskata, ka šīs personas dalība ir vajadzīga, lai atrisinātu konfliktu. Viņi savu lēmumu paziņo Komitejai un pamato to.2. Darbība, ko veic, ievērojot šo nodaļu, neskar:a) darbības, ko Komisija vai kāda dalībvalsts varētu veikt saskaņā ar Līguma 169. vai 170. pantu vai saskaņā ar šīs direktīvas 3. nodaļu;b) personas, kas lūdz samierināšanas procedūru, līgumslēdzēja subjekta vai jebkuras citas personas tiesības.5. NODAĻANobeiguma noteikumi12. pants1. Ne vēlāk kā četrus gadus pēc šās direktīvas piemērošanas Komisija, apspriežoties ar Valsts līgumu padomdevēju komiteju, izskata šīs direktīvas noteikumu īstenošanu un, jo īpaši, Eiropas standartu izmantošanu, kā arī, vajadzības gadījumā, iesniedz priekšlikumus par grozījumiem.2. Katru gadu līdz 1. martam dalībvalstis Komisijai dara zināmu informāciju par savu valsts pārskatīšanas procedūru darbību iepriekšējā kalendāra gadā. Informācijas veidu nosaka Komisija, apspriežoties ar Valsts līgumu padomdevēju komiteju.3. Attiecībā uz līgumslēdzējiem subjektiem, kuru darbība noteikta Direktīvas 90/531/EEK 2. panta 2. punkta d) apakšpunktā, Komisija apspriežas arī ar Telekomunikāciju līgumu padomdevēju komiteju.13. pants1. Līdz 1993. gada 1. janvārim dalībvalstis veic šīs direktīvas izpildei vajadzīgos pasākumus. Spānijas Karaliste veic šos pasākumus ne vēlāk par 1995. gada 30. jūniju. Grieķijas Republika un Portugāles Republika šos pasākumus veic ne vēlāk par 1997. gada 30. jūniju. Dalībvalstis tūlīt par to informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarīt šādas atsauces.2. Šā panta 1. punktā minētie pasākumi dalībvalstīs stājas spēkā tajos pašos datumos kad tie, kas paredzēti Direktīvā 90/531/EEK.3. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus galvenos tiesību aktus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.14. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1992. gada 25. februārīPadomes vārdā —priekšsēdētājsVitor Martins[1] OV C 216, 31.8.1990., 8. lpp. unOV C 179, 7.10.1991., 18. lpp.[2] OV C 106, 22.4.1991., 82. lpp. unOV C 39, 17.2.1992.[3] OV C 60, 8.3.1991., 16. lpp.[4] OV L 297, 29.10.1990., 1. lpp.[5] OV L 395, 30.12.1989., 33. lpp.[6] OV l 185, 16.8.1971., 5. lpp.[7] OV l 13, 15.1.1977., 1. lpp.[8] OV L 19, 24.1.1989., 16. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSValstu iestādes, kurām var adresēt lūgumus piemērot 9. pantā minēto samierināšanas procedūruBeļģijaServices du Premier MinistreDiensten Van de Eerste MinistersMinistère des Affaires économiquesMinisterie van Economische ZakenDānijaIndustri- og Handelsstyrelsen (piegāžu līgumi)Boligsministeriet (darbu līgumi)VācijaBundesministerium fuer WirtschaftGrieķijaÕðïõñãåßï Âéïìç÷áíßáò, Åíåñãåßáò êáé Ôå÷íïëïãßáòÕðïõñãåßï Åìðïñßïõ Õðïõñãåßï ÐåñéâÜëëïíôïò, ×ùñïôáîßáò êáé Äçìïóßùí ¸ñãùíSpānijaMinisterio de Economía y HaciendaFrancijaCommission centrale des marchésĪrijaDepartment of FinanceItālijaPresidenza del Consiglio dei Ministri Politiche ComunitarieLuksemburgaMinistère des travaux publicsNīderlandeMinisterie van Economische ZakenPortugāleConselho de mercados de obras publicas e particularesApvienotā KaralisteHM Treasury--------------------------------------------------