title: Padomes Direktīva 2013/42/ES ( 2013. gada 22. jūlijs ), ar ko attiecībā uz ātrās reaģēšanas mehānismu pret krāpšanu PVN jomā groza Direktīvu 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu

text:
               26.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 201/1

         PADOMES DIREKTĪVA 2013/42/ES
   (2013. gada 22. jūlijs),
   ar ko attiecībā uz ātrās reaģēšanas mehānismu pret krāpšanu PVN jomā groza Direktīvu 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 113. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (1),
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
   saskaņā ar īpašu likumdošanas procedūru,
   tā kā:

               (1)

               Krāpšana pievienotās vērtības nodokļa (PVN) jomā rada ievērojamus zaudējumus budžetā un ietekmē konkurences nosacījumus un tādējādi iekšējā tirgus darbību. Pēdējā laikā parādījušies specifiski pēkšņas un masveida krāpšanas veidi nodokļu jomā, īpaši izmantojot elektroniskus līdzekļus, kas atvieglo ātru nelikumīgu tirdzniecību lielos apmēros.

               (2)

               Padomes Direktīva 2006/112/EK (3) ļauj dalībvalstīm pieprasīt atkāpi no minētās direktīvas, lai nepieļautu konkrētu veidu nodokļa nemaksāšanu vai izvairīšanos no nodokļa maksāšanas.

               (3)

               Nesenā pieredze liecina, ka ar Direktīvas 2006/112/EK 395. pantā noteikto procedūru nav iespējams pietiekami ātri reaģēt uz dalībvalstu pieprasījumiem pēc steidzamiem pasākumiem.

               (4)

               Pieredze rāda arī, ka konkrētos gadījumos efektīvs pasākums, lai specifiskās nozarēs apturētu krāpšanu PVN jomā, ir saņēmēju noteikt par personu, kas atbildīga par PVN samaksu (apgrieztā maksāšana).

               (5)

               Saskaņā ar apgrieztās maksāšanas noteikumiem Direktīvas 2006/112/EK 199. un 199.a pantā dalībvalstīm nav elastīguma, lai ātri reaģētu uz pēkšņu un masveida krāpšanu to preču un pakalpojumu kategorijās, kas nav minēto pantu darbības jomā. Tāpēc ir jāparedz īpašs režīms, lai risinātu šo situāciju.

               (6)

               Ņemot vērā novērotos masveida krāpšanas gadījumus, ātru un īpaša veida reakciju uz turpmākiem pēkšņas krāpšanas gadījumiem vislabāk var nodrošināt ar ātrās reaģēšanas mehānisma ("ĀRM") īpašo pasākumu, kas ir iespēja uz īsu laikposmu piemērot apgriezto maksāšanu pēc tam, kad attiecīgā dalībvalsts ir iesniegusi attiecīgu paziņojumu. Lai nodrošinātu, ka šīs iespējas izmantošana ir samērīga attiecīgās problēmas gadījumā, Komisijai, tiklīdz tās rīcībā ir attiecīgā informācija, būtu jādod īss laikposms, kurā novērtēt paziņojumu un apstiprināt, vai tā iebilst pret ĀRM īpašo pasākumu. Būtu jādod dalībvalstīm iespēja, ka Komisija ņem vērā to viedokļus, un tāpēc tās būtu pilnībā jāinformē par šādu paziņojumu un par jebkuru papildu informāciju, kas tiek sniegta šā procesa gaitā. Turklāt Padomei pēc tam, ievērojot Direktīvas 2006/112/EK 395. pantu, ar īstenošanas lēmumu būtu jālemj par jebkuru turpmāku apgrieztās maksāšanas piemērošanu.

               (7)

               Dalībvalsts, kas ir paziņojusi par savu ieceri piemērot ĀRM īpašo pasākumu, to var darīt, tiklīdz Komisija ir paziņojusi, ka tai nav iebildumu.

               (8)

               Lai pie pirmās izdevības un pirms ĀRM īpašā pasākuma termiņa beigām paredzētu turpmāku apgrieztās maksāšanas piemērošanu, procedūrai, kas noteikta Direktīvas 2006/112/EK 395. pantā, būtu jānosaka īsāks termiņš.

               (9)

               Ātra apstrāde dalībvalstu paziņojumiem saskaņā ar ĀRM tiks atvieglota, ja minētajiem paziņojumiem un Komisijai sniegtajai jebkādai papildu informācijai tiks ieviesta standarta veidlapa. Tādēļ attiecībā uz minēto standarta veidlapu būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras.

               (10)

               Tā kā ĀRM var būt tikai pagaidu risinājums, kamēr nav atrasts ilgtermiņa leģislatīvs risinājums, ar ko PVN sistēmu padarīt noturīgāku pret krāpšanas gadījumiem PVN jomā, ĀRM būtu jāpiemēro tikai uz ierobežotu laikposmu.

               (11)

               Lai izvērtētu ĀRM efektivitāti, Komisijai būtu jāsagatavo vispārējs izvērtējuma ziņojums par to, kāda ir mehānisma ietekme, novēršot pēkšņas un masveida krāpšanas gadījumus.

               (12)

               Ņemot vērā to, ka ierosinatās rīcības mērķi, proti, novērst pēkšņas un masveida krāpšanas parādības PVN jomā, kam ļoti bieži ir starptautiska dimensija, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, jo tās nespēj individuāli cīnīties pret krāpšanas shēmām, kuras saistītas ar jaunām tirdzniecības formām un kurās vienlaikus ir iesaistītas vairākas valstis, un to, ka, tā kā Savienība spēj nodrošināt ātrāku un attiecīgi arī atbilstīgāku un efektīvāku reakciju uz šīm parādībām, minēto mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai.

               (13)

               Tāpēc Direktīva 2006/112/EK būtu attiecīgi jāgroza,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvus 2006/112/EK groza šādi.

               1)

               Iekļauj šādu pantu:
               "199.b pants
               1.   Lai apkarotu pēkšņu un masveida krāpšanu, kas varētu radīt ievērojamus un neatgriezeniskus finansiālus zaudējumus, dalībvalsts kā ātrās reaģēšanas mehānisma ("ĀRM") īpašo pasākumu nenovēršamu un steidzamu iemeslu gadījumos un saskaņā ar 2. un 3. punktu saņēmēju var noteikt par personu, kas, atkāpjoties no 193. panta, ir atbildīga par PVN samaksu par konkrētām preču piegādēm un konkrētu pakalpojumu sniegšanu.
               ĀRM īpašajam pasākumam dalībvalsts piemēro atbilstīgus kontroles pasākumus attiecībā uz nodokļa maksātājiem, kas piegādā tādas preces vai sniedz tādus pakalpojumus, kuriem piemēro minēto pasākumu, un tas nepārsniedz deviņu mēnešu laikposmu.
               2.   Dalībvalsts, kas vēlas ieviest ĀRM īpašo pasākumu, kā paredzēts 1. punktā, nosūta paziņojumu Komisijai, izmantojot saskaņā ar 4. punktu noteikto standarta veidlapu, un vienlaikus šo paziņojumu nosūta pārējām dalībvalstīm. Dalībvalsts Komisijai sniedz informāciju, norādot attiecīgo nozari, krāpšanas veidu un iezīmes, absolūtas steidzamības iemeslus, krāpšanas pēkšņo un masveida raksturu un tās sekas saistībā ar ievērojamiem un neatgriezeniskiem finansiāliem zaudējumiem. Ja Komisija uzskata, ka tās rīcībā nav visa vajadzīgā informācija, tā divu nedēļu laikā pēc paziņojuma saņemšanas sazinās ar attiecīgo dalībvalsti un norāda, kāda papildu informācija ir nepieciešama. Jebkādu papildu informāciju, ko attiecīgā dalībvalsts sniedz Komisijai, vienlaikus nosūta pārējām dalībvalstīm. Ja sniegtā papildu informācija nav pietiekama, Komisija attiecīgo dalībvalsti par to informē vienas nedēļas laikā.
               Dalībvalsts, kas vēlas ieviest ĀRM īpašo pasākumu, kā paredzēts 1. punktā, vienlaikus saskaņā ar 395. panta 2. un 3. punktā izklāstīto procedūru arī izdara pieprasījumu Komisijai.
               3.   Tiklīdz Komisijas rīcībā ir visa informācija, ko tā uzskata par vajadzīgu, lai izvērtētu 2. punkta pirmajā daļā minēto paziņojumu, tā par to paziņo dalībvalstīm. Ja Komisija iebilst pret ĀRM īpašo pasākumu, tā viena mēneša laikā pēc minētā paziņojuma izstrādā negatīvu atzinumu un par to informē attiecīgo dalībvalsti un PVN komiteju. Ja Komisijai nav iebildumu, tā tajā pašā laikposmā to rakstiski apstiprina attiecīgajai dalībvalstij un PVN komitejai. Dalībvalsts var pieņemt ĀRM īpašo pasākumu no dienas, kad tā ir saņēmusi minēto apstiprinājumu. Izvērtējot paziņojumu, Komisija ņem vērā jebkuras citas dalībvalsts iesūtītos rakstiskos viedokļus.
               4.   Komisija pieņem īstenošanas aktu, ar ko nosaka standarta veidlapu, lai iesniegtu paziņojumu par 2. punktā minēto ĀRM īpašo pasākumu un 2. punkta pirmajā daļā minēto informāciju. Minēto īstenošanas aktu pieņem saskaņā ar 5. punktā minēto pārbaudes procedūru.
               5.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 182/2011 (4) 5. pantu, un šajā nolūkā komiteja ir komiteja, kas ir izveidota ar Padomes Regulas (ES) Nr. 904/2010 (5) 58. pantu.

               2)

               Direktīvas 395. pantam pievieno šādu punktu:
               "5.   Nenovēršamu un steidzamu iemeslu gadījumos, kas izklāstīti 199.b panta 1. punktā, 2. un 3. punktā izklāstīto procedūru pabeidz sešos mēnešos pēc tam, kad Komisija ir saņēmusi pieprasījumu.".

         2. pants
   Pirms 2018. gada 1. janvāra Komisija Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedz vispārēju izvērtējuma ziņojumu par 1. panta 1. punktā paredzētā ĀRM ietekmi.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   To piemēro līdz 2018. gada 31. decembrim.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2013. gada 22. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētāja

         C. ASHTON

      (1)  2013. gada 7. februāra atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).

      (2)  OV C 11, 15.1.2013., 31. lpp.

      (3)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28 novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 11.12.2006., 1. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 182/2011 (2011. gada 16. februāris), ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu (OV L 55, 28.2.2011., 13. lpp.).

      (5)  Padomes Regula (ES) Nr. 904/2010 (2010. gada 7. oktobris) par administratīvu sadarbību un krāpšanas apkarošanu pievienotās vērtības nodokļa jomā (OV L 268, 12.10.2010., 1. lpp.).".


title: Padomes Direktīva (1991. gada 23. decembris), ar ko standartizē un racionalizē ziņojumus par to, kā īsteno dažas direktīvas, kas attiecas uz vidi

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31991L0692

Oficiālais Vēstnesis L 377 , 31/12/1991 Lpp. 0048 - 0054 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 15 Sējums 10 Lpp. 0208  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 15 Sējums 10 Lpp. 0208

		Padomes direktīva(1991. gada 23. decembris),ar ko standartizē un racionalizē ziņojumus par to, kā īsteno dažas direktīvas, kas attiecas uz vidi(91/692/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 130.s pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā dažās Kopienas direktīvās, kas attiecas uz vidi, dalībvalstīm prasīts izstrādāt ziņojumu par pasākumiem, kas veikti minēto direktīvu īstenošanai; tā kā Komisija gatavo konsolidētu ziņojumu; tā kā citās Kopienas direktīvās, kas attiecas uz vidi, nav prasīts izstrādāt šādus ziņojumus;tā kā spēkā esošie noteikumi par ziņojumu izstrādi paredz atšķirīgus intervālus starp ziņojumiem un izvirza atšķirīgas prasības attiecībā uz ziņojumu saturu;tā kā šāds pienākums būtu jāievieš, lai dalībvalstis un tāpat arī Komisija varētu novērtēt panākumus minēto direktīvu īstenošanā visā Kopienā, kā arī nodrošināt plašai sabiedrībai informācijas avotu par šo tēmu;tā kā tādēļ spēkā esošie noteikumi būtu jāsaskaņo, lai attiecīgajā nozarē tos padarītu saskanīgākus un pilnīgākus;tā kā būtu jānosaka, ka dalībvalstis Komisijai iesniedz minētos ziņojumus reizi trijos gados ar viena gada intervālu starp nozarēm; tā kā ziņojumi jāsagatavo, pamatojoties uz anketu, kuru Komisija izstrādā kopā ar komiteju un izsūta dalībvalstīm sešus mēnešus pirms ziņojumā minētā laikposma sākuma; tā kā Komisijai konsolidēts ziņojums par attiecīgo nozari jānodod atklātībai deviņu mēnešu laikā pēc tam, kad dalībvalstis iesniegušas savus attiecīgos ziņojumus;tā kā jo īpaši ziņojumam par to, kā tiek īstenota Padomes 1975. gada 8. decembra Direktīva 76/160/EEK par peldvietu ūdens kvalitāti [4], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1985. gada Pievienošanās aktu, būtu jāiznāk ik gadu un pietiekami laicīgi, lai informētu sabiedrību par peldvietu ūdens kvalitāti pēdējā laikā;tā kā pasākumi, kas jāveic dalībvalstīm, nav saistīti ar tiesību aktu pieņemšanu, jo, lai izstrādātu ziņojumus par Kopienas direktīvu īstenošanu, dalībvalstīm pašlaik nav jāpieņem šādi noteikumi,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠīs direktīvas mērķis ir attiecīgās nozarēs racionalizēt un pilnveidot noteikumus par informācijas nosūtīšanu un to ziņojumu nodošanu atklātībai, kas saistīti ar konkrētām Kopienas direktīvām par vides aizsardzību, neierobežojot Līguma 155. panta pirmā ievilkuma noteikumus.2. pants1. Noteikumus, kas izklāstīti I pielikumā, aizstāj ar šādiem:"Reizi trijos gados dalībvalstis Komisijai nosūta nozares ziņojumu ar informāciju par šīs direktīvas īstenošanu, šis ziņojums attiecas arī uz citām piemērotām Kopienas direktīvām. Šo ziņojumu sagatavo, pamatojoties uz anketu vai formu, ko izstrādā Komisija saskaņā ar Direktīvas 91/692/EEK [5] 6. pantā paredzēto procedūru. Minēto anketu vai formu dalībvalstīm nosūta sešus mēnešus pirms ziņojumā aptvertā laikposma sākuma. Ziņojumu Komisijai nosūta deviņu mēnešu laikā pēc tam, kad beidzies ziņojumā aptvertais trīs gadu laikposms.Pirmais ziņojums attiecas uz laikposmu no 1993. gada līdz 1995. gadam ieskaitot.Kopienas ziņojumu par direktīvas īstenošanu Komisija nodod atklātībai deviņu mēnešu laikā pēc dalībvalstu ziņojumu saņemšanas."2. Šā panta 1. punktā izklāstīto tekstu iekļauj II pielikumā uzskaitītajās direktīvās, kā norādīts.3. pantsDirektīvas 76/160/EEK 13. pantu aizstāj ar šādu:"13. pantsIk gadu un pirmo reizi līdz 1993. gada 31. decembrim dalībvalstis nosūta Komisijai ziņojumu par šīs direktīvas īstenošanu kārtējā gadā. Ziņojumu sagatavo, pamatojoties uz anketu vai formu, ko izstrādā Komisija saskaņā ar Direktīvas 91/692/EEK [6] 6. pantā paredzēto procedūru. Minēto anketu vai formu dalībvalstīm nosūta sešus mēnešus pirms ziņojumā aptvertā laikposma sākuma. Ziņojumu Komisijai iesniedz līdz attiecīgā gada beigām.Kopienas ziņojumu par direktīvas īstenošanu Komisija nodod atklātībai četru mēnešu laikā pēc dalībvalstu ziņojumu saņemšanas."4. pants1. Noteikumus, kas izklāstīti III pielikumā, aizstāj ar šādiem:"Reizi trijos gados dalībvalstis Komisijai nosūta nozares ziņojumu ar informāciju par šīs direktīvas īstenošanu, šis ziņojums attiecas arī uz citām piemērotām Kopienas direktīvām. Šo ziņojumu sagatavo, pamatojoties uz anketu vai formu, ko izstrādā Komisija saskaņā ar Direktīvas 91/692/EEK [7] 6. pantā paredzēto procedūru. Minēto anketu vai formu dalībvalstīm nosūta sešus mēnešus pirms ziņojumā aptvertā laikposma sākuma. Ziņojumu Komisijai nosūta deviņu mēnešu laikā pēc tam, kad beidzies ziņojumā aptvertais trīs gadu laikposms.Pirmais ziņojums attiecas uz laikposmu no 1994. gada līdz 1996. gadam ieskaitot.Kopienas ziņojumu par direktīvas īstenošanu Komisija nodod atklātībai deviņu mēnešu laikā pēc dalībvalstu ziņojumu saņemšanas."2. Šā panta 1. punktā izklāstīto tekstu iekļauj IV pielikumā uzskaitītajās direktīvās, kā norādīts.3. Šīs direktīvas V pielikumā uzskaitītajās direktīvās, kā norādīts, iekļauj šādu tekstu:"Komisija ik gadu dalībvalstīm dara zināmu informāciju, ko tā saņēmusi saskaņā ar šo pantu."5. pantsNoteikumus, kas uzskaitīti VI pielikumā, aizstāj ar šādiem:"Reizi trijos gados dalībvalstis Komisijai nosūta nozares ziņojumu ar informāciju par šīs direktīvas īstenošanu, šis ziņojums attiecas arī uz citām piemērotām Kopienas direktīvām. Ziņojumu sagatavo, pamatojoties uz anketu vai formu, ko izstrādā Komisija saskaņā ar Direktīvas 91/692/EEK [8] 6. pantā paredzēto procedūru. Minēto anketu vai formu dalībvalstīm nosūta sešus mēnešus pirms ziņojumā aptvertā laikposma sākuma. Ziņojumu Komisijai iesniedz deviņu mēnešu laikā pēc tam, kad beidzies ziņojumā aptvertais trīs gadu laikposms.Pirmais ziņojums attiecas uz laikposmu no 1995. gada līdz 1997. gadam ieskaitot.Kopienas ziņojumu par direktīvas īstenošanu Komisija nodod atklātībai deviņu mēnešu laikā pēc dalībvalstu ziņojumu saņemšanas."6. pantsKomisijai palīdz komiteja, kurā ir dalībvalstu pārstāvji un kuru vada Komisijas pārstāvji.Komisijas pārstāvis komitejai iesniedz veicamo pasākumu projektu. Atzinumu par projektu komiteja sniedz termiņā, ko priekšsēdētājs var noteikt atkarībā no jautājuma steidzamības. Atzinumu sniedz ar balsu vairākumu, kā Līguma 148. panta 2. punktā noteikts attiecībā uz lēmumiem, kuri Padomei jāpieņem pēc Komisijas priekšlikuma. Dalībvalstu pārstāvju balsis komitejā vērtē tā, kā noteikts minētajā pantā. Priekšsēdētājs nebalso.Komisija nosaka pasākumus, ko piemēro tūlīt. Tomēr, ja šie pasākumi nesaskan ar komitejas atzinumu, Komisija tūlīt par tiem paziņo Padomei. Tādā gadījumā:- Komisija var atlikt tās noteikto pasākumu piemērošanu uz laiku, kas nav ilgāks par vienu mēnesi pēc šādas paziņošanas dienas,- Padome ar kvalificētu balsu vairākumu var pieņemt citu lēmumu pirmajā ievilkumā minētajā termiņā.7. pants1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu noteikumus, kas paredzēti:- Direktīvas 2. un 3. pantā — līdz 1993. gada 1. janvārim,- Direktīvas 4. pantā — līdz 1994. gada 1. janvārim,- Direktīvas 5. pantā — līdz 1995. gada 1. janvārim.Dalībvalstis tūlīt paziņo Komisijai par veiktajiem pasākumiem.2. Spēkā esošie noteikumi dažādās direktīvās, kas grozītas ar jauniem noteikumiem, paliek spēkā līdz 1. punkta pirmajā daļā minētajiem datumiem.3. Nosakot 1. punktā minētos pasākumus, dalībvalstis tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarīt šādas atsauces.8. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1991. gada 23. decembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsV. Van Rooy[1] OV C 214, 29.8.1990., 6. lpp.[2] OV C 19, 28.1.1991., 587. lpp.[3] OV C 60, 8.3.1991., 15. lpp.[4] OV L 31, 5.2.1976., 1. lpp.[5] OV L 377, 31.12.1991., 48. lpp.[6] OV L 377, 31.12.1991., 48. lpp.[7] OV L 377, 31.12.1991., 48. lpp.[8] OV L 377, 31.12.1991., 48. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSDirektīvas, kas grozītas saskaņā ar šīs direktīvas 2. panta 1. punktua) 13. panta 1. punkts Padomes 1976. gada 4. maija Direktīvā 76/464/EEK par piesārņojumu, ko rada dažu bīstamu vielu izplūde Kopienas ūdens vidē [1];b) 14. pants Padomes 1978. gada 20. februāra Direktīvā 78/176/EEK par titāna dioksīda rūpniecības atkritumiem [2], kas grozīta ar Direktīvu 83/29/EEK [3];c) 16. pants Padomes 1978. gada 18. jūlija Direktīvā 78/659/EEK par to saldūdeņu kvalitāti, kurus jāaizsargā vai kuriem jāuzlabo kvalitāte, lai uzturētu zivju dzīvi [4], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1985. gada Pievienošanās aktu;d) 8. pants Padomes 1979. gada 9. oktobra Direktīvā 79/869/EEK par mērīšanas metodēm un paraugu ņemšanas biežumu, kā arī analīzi, kuru veic virszemes ūdeņiem, kas paredzēti dzeramā ūdens ieguvei dalībvalstīs [5], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 81/855/EEK [6];e) 14. pants Padomes 1979. gada 30. oktobra Direktīvā 79/923/EEK par ūdens kvalitāti gliemeņu vietās [7];f) 16. panta 1. punkts Padomes 1979. gada 17. decembra Direktīvā 80/68/EEK par gruntsūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu ar dažām bīstamām vielām [8];g) 5. panta 1. punkts un 2. punkta 1. apakšpunkta pirmā daļa Padomes 1982. gada 22. marta Direktīvā 82/176/EEK par robežlielumiem un kvalitātes mērķiem attiecībā uz dzīvsudraba izplūdi sārmu metālu hlorīdu elektrolīzes nozarē [9];h) 5. panta 1. un 2. punkts Padomes 1983. gada 26. septembra Direktīvā 83/513/EEK par kadmija izplūdes robežlielumiem un kvalitātes mērķiem [10];i) 6. panta 1. punkts Padomes 1984. gada 8. marta Direktīvā 84/156/EEK par robežlielumiem un kvalitātes mērķiem attiecībā uz dzīvsudraba izplūdi nozarēs, kas nav sārmu metālu hlorīdu elektrolīzes nozare [11];j) 5. panta 1. un 2. punkts Padomes 1982. gada 9. oktobra Direktīvā 84/491/EEK par heksahlorcikloheksāna izplūdes robežlielumiem un kvalitātes mērķiem [12];k) 6. panta 1. un 2. punkts Padomes 1986. gada 12. jūnija Direktīvā 86/280/EEK par robežlielumiem un kvalitātes mērķiem attiecībā uz Direktīvas 76/464/EEK pielikuma 1. sarakstā iekļautu atsevišķu bīstamu vielu izplūdi [13], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 90/415/EEK [14].[1] OV L 129, 18.5.1976., 23. lpp.[2] OV L 54, 25.2.1978., 19. lpp.[3] OV L 32, 3.2.1983., 28. lpp.[4] OV L 222, 14.8.1978., 1. lpp.[5] OV L 271, 29.10.1979., 44. lpp.[6] OV L 319, 7.11.1981., 16. lpp.[7] OV L 281, 10.11.1979., 47. lpp.[8] OV L 20, 26.1.1980., 43. lpp.[9] OV L 81, 27.3.1982., 29. lpp.[10] OV L 291, 24.10.1983., 2. lpp.[11] OV L 74, 17.3.1984., 49. lpp.[12] OV L 274, 17.10.1984., 11. lpp.[13] OV L 181, 4.7.1986., 16. lpp.[14] OV L 219, 14.8.1990., 49. lpp.--------------------------------------------------II PIELIKUMSDirektīvas, kas papildinātas saskaņā ar šīs direktīvas 2. panta 2. punktua) Padomes 1975. gada 16. jūnija Direktīva 75/440/EEK par to virszemes ūdeņu kvalitāti, kas paredzēti dzeramā ūdens ieguvei dalībvalstīs [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 79/869/EEK [2].Šīs direktīvas 2. panta 1. punktu iekļauj kā 9.a pantu.b) Padomes 1980. gada 15. jūlija Direktīva 80/778/EEK par ūdens kvalitāti, kas paredzēts lietošanai uzturā [3], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 81/858/EEK [4].Šīs direktīvas 2. panta 1. punktu iekļauj kā 17.a pantu.[1] OV L 194, 25.7.1975., 26. lpp.[2] OV L 271, 29.10.1979., 44. lpp.[3] OV L 229, 30.8.1980., 11. lpp.[4] OV L 319, 7.11.1981., 19. lpp.--------------------------------------------------III PIELIKUMSDirektīvas, kas grozītas saskaņā ar šīs direktīvas 4. panta 1. punktua) 8. pants Padomes 1980. gada 15. jūlija Direktīvā 80/779/EEK par gaisa kvalitātes robežlielumiem un orientējošām vērtībām attiecībā uz sēra dioksīdu un suspendētām daļiņām [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 89/427/EEK [2];b) 18. pants Padomes 1982. gada 24. jūnija Direktīvā 82/501/EEK par smaga negadījuma briesmām, veicot noteiktas rūpnieciskas darbības [3], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 88/610/EEK [4];c) 6. pants Padomes 1982. gada 3. decembra Direktīvā 82/884/EEK par robežlielumu svina koncentrācijai gaisā [5];d) 8. pants Padomes 1985. gada 7. marta Direktīvā 85/203/EEK par gaisa kvalitātes normām attiecībā uz slāpekļa dioksīdu [6], kas grozīta ar Direktīvu 85/580/EEK [7];e) 13. panta 1. punkts Padomes 1987. gada 19. marta Direktīvā 87/217/EEK par azbesta radītā vides piesārņojuma novēršanu un samazināšanu [8].[1] OV L 229, 30.8.1980., 30. lpp.[2] OV L 201, 14.7.1989., 53. lpp.[3] OV L 230, 5.8.1982., 1. lpp.[4] OV L 336, 7.12.1988., 14. lpp.[5] OV L 378, 31.12.1982., 15. lpp.[6] OV L 87, 27.3.1985., 1. lpp.[7] OV L 372, 31.12.1985., 36. lpp.[8] OV L 85, 28.3.1987., 40. lpp.--------------------------------------------------IV PIELIKUMSDirektīvas, kas grozītas saskaņā ar šīs direktīvas 4. panta 2. punktua) Padomes 1975. gada 24. novembra Direktīva 75/716/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz sēra saturu noteiktās šķidrajās degvielās [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 87/219/EEK [2].Šīs direktīvas 4. panta 2. punktu iekļauj 7.a pantā.b) Padomes 1984. gada 28. jūnija Direktīva 84/360/EEK par rūpniecības uzņēmumu radītā gaisa piesārņojuma apkarošanu [3].Šīs direktīvas 4. panta 2. punktu iekļauj kā 15.a pantu.[1] OV L 307, 27.11.1975., 22. lpp.[2] OV L 91, 3.4.1987., 19. lpp.[3] OV L 188, 16.7.1984., 20. lpp.--------------------------------------------------V PIELIKUMSDirektīvas, kas grozītas saskaņā ar šīs direktīvas 4. panta 3. punktua) Padomes 1980. gada 15. jūlija Direktīva 80/779/EEK par gaisa kvalitātes robežlielumiem un orientējošām vērtībām attiecībā uz sēra dioksīdu un suspendētām daļiņām, kas grozīta ar Direktīvu 89/427/EEK.Šīs direktīvas 4. panta 3. punktu iekļauj kā 7. panta 4. punktu.b) Padomes 1982. gada 3. decembra Direktīva 82/884/EEK par robežlielumu svina koncentrācijai gaisā.Šīs direktīvas 4. panta 3. punktu iekļauj kā 5. panta 4. punktu.c) Padomes 1985. gada 7. marta Direktīva 85/203/EEK par gaisa kvalitātes normām attiecībā uz slāpekļa dioksīdu, kas grozīta ar Direktīvu 85/580/EEK.Šīs direktīvas 4. panta 3. punktu iekļauj kā 7. panta 4. punktu.--------------------------------------------------VI PIELIKUMSDirektīvas, kas grozītas saskaņā ar šīs direktīvas 5. pantua) 18. pants Padomes 1975. gada 16. jūnija Direktīvā 74/439/EEK par atkritumeļļu savākšanu [1], kas grozīta ar Direktīvu 87/101/EEK [2];b) 16. pants Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvā 75/442/EEK par atkritumiem [3], kas grozīta ar Direktīvu 91/156/EEK [4];c) 10. pants Padomes 1976. gada 6. aprīļa Direktīvā 76/403/EEK par polihlorbifenilu un polihlorterfenilu savākšanu [5];d) 16. pants Padomes 1978. gada 20. marta Direktīvā 78/319/EEK par toksiskiem un bīstamiem atkritumiem [6], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1985. gada Pievienošanās aktu;e) 13. panta 1. punkts Padomes 1984. gada 6. decembra Direktīvā 84/631/EEK par bīstamo atkritumu pārrobežu pārvadājumu uzraudzību un kontroli Eiropas Kopienā [7], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 87/112/EEK [8];f) 6. pants Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvā 85/339/EEK par pārtikā lietojamo šķidrumu taru [9];g) 17. pants Padomes 1986. gada 12. jūnija Direktīvā 86/278/EEK par vides aizsardzību, jo īpaši par augsnes aizsardzību, ja lauksaimniecībā lieto kanalizācijas nosēdumus [10].[1] OV L 194, 25.7.1975., 23. lpp.[2] OV L 42, 12.2.1987., 43. lpp.[3] OV L 194, 25.7.1975., 39. lpp.[4] OV L 78, 26.3.1991., 32. lpp.[5] OV L 108, 26.4.1976., 41. lpp.[6] OV L 84, 31.3.1978., 43. lpp.[7] OV L 236, 13.12.1984., 31. lpp.[8] OV L 48, 17.2.1987., 31. lpp.[9] OV L 176, 6.7.1985., 18. lpp.[10] OV L 181, 4.7.1986., 6. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes direktīva (1983. gada 24. janvāris), ar ko groza Direktīvu 78/176/EEK par titāna dioksīda ražošanas atkritumiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31983L0029

Oficiālais Vēstnesis L 032 , 03/02/1983 Lpp. 0028 - 0028 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 15 Sējums 4 Lpp. 0120  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 15 Sējums 4 Lpp. 0083  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 15 Sējums 4 Lpp. 0120  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 15 Sējums 4 Lpp. 0083

		Padomes Direktīva(1983. gada 24. janvāris),ar ko groza Direktīvu 78/176/EEK par titāna dioksīda ražošanas atkritumiem(83/29/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši tā 100. un 235. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],tā kā Komisijai ir bijušas grūtības Direktīvas 78/176/EEK [3] 9. panta 3. punktā norādītajā termiņā iesniegt atbilstīgus priekšlikumus par vides piesārņojuma pakāpeniskas samazināšanas programmu saskaņošanu; tā kā attiecīgais termiņš tādēļ ir jāpagarina,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 78/176/EEK 9. panta 3. punktā frāzi "šā panta 1. punktā minētās programmas nosūta Komisijai vēlākais līdz 1980. gada 1. jūlijam tā, lai sešu mēnešu laikā pēc visu valstu programmu saņemšanas tā var iesniegt Padomei piemērotus priekšlikumus…" aizstāj ar šo: "Vēlākais līdz 1980. gada 1. jūlijam 1. punktā minētās programmas nosūta Komisijai, kas līdz 1983. gada 15. martam iesniedz atbilstīgus priekšlikumus Padomei…".2. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1983. gada 24. janvārīPadomes vārdā —priekšsēdētājsH. W. Lautenschlager[1] OV C 292, 8.11.1982., 101. lpp.[2] OV C 326, 13.12.1982., 1. lpp.[3] OV L 54, 25.2.1978., 19. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 2004/75/EK (2004. gada 29. aprīlis), ar kuru groza Direktīvu 2003/96/EK attiecībā uz atļaušanu Kiprai piemērot nodokļu līmeņa pagaidu atbrīvojumus vai tā samazināšanu attiecībā uz energoproduktiem un elektroenerģiju

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32004L0075

Oficiālais Vēstnesis L 157 , 30/04/2004 Lpp. 0100 - 0105

		Padomes Direktīva 2004/75/EK(2004. gada 29. aprīlis),ar kuru groza Direktīvu 2003/96/EK attiecībā uz atļaušanu Kiprai piemērot nodokļu līmeņa pagaidu atbrīvojumus vai tā samazināšanu attiecībā uz energoproduktiem un elektroenerģijuEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 93. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1],ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],tā kā:(1) Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīva 2003/96/EK, kas pakārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai [3] aizstāja, tai stājoties spēkā 2004. gada 1. janvārī, Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvu 92/81/EEK par akcīzes nodokļu struktūru saskaņošanu attiecībā uz naftas produktiem [4] un Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/82/EEK par naftas produktiem uzlikto akcīzes nodokļu likmju tuvināšanu [5]. Tā nosaka energoproduktiem un elektroenerģijai uzliekamo fiskālo struktūru un nodokļu līmeni.(2) Ar Direktīvu 2003/96/EK noteiktās minimālās likmes var radīt nopietnas ekonomiskas un sociālas grūtības dažās dalībvalstīs, cita starpā Kiprā, ņemot vērā iepriekš piemērotā akcīzes nodokļa relatīvi zemo līmeni, notiekošo ekonomikas pāreju, to relatīvi zemo ienākumu līmeni un to ierobežotās iespējas kompensēt šo papildu nodokļu slogu, samazinot citus nodokļus. Jo īpaši cenu pieaugumi, ko izraisīja ar Direktīvu 2003/96/EK noteikto minimālo likmju piemērošana, var negatīvi ietekmēt to pilsoņus un valstu ekonomiku, piemēram, radot nepanesamu slogu maziem un vidējiem uzņēmumiem.(3) Tādēļ Kiprai būtu jāatļauj pagaidām piemērot papildu atbrīvojumus vai samazinātus nodokļu līmeņus, ja tas nekaitēs iekšējā tirgus pareizai darbībai un neradīs konkurences traucējumus. Turklāt atbilstoši principiem, saskaņā ar kuriem sākotnēji tika piešķirti pārejas laika posmi atbilstoši Direktīvai 2003/96/EK, jebkuri šādi pasākumi ir jāizveido tā, lai izraisītu pakāpenisku izlīdzināšanu ar piemērojamām Kopienas minimālajām likmēm.(4) Šī direktīva neattiecas uz jebkādu tādu procedūru iznākumu, kas var tikt veiktas attiecībā uz iekšējā tirgus darbības traucējumiem, sevišķi saskaņā ar Līguma 87. un 88. pantu. Tas neatbrīvo dalībvalstis no prasības saskaņā ar Līguma 88. pantu ziņot Komisijai par potenciālajiem valsts atbalsta gadījumiem.(5) Jāprecizē Direktīvas 2003/96/EK 30. panta formulējums.(6) Šīs direktīvas noteikumi jāpiemēro no jauno dalībvalstu pievienošanās dienas. Šī jautājuma steidzamība pamato sešu nedēļu laika posma izņēmumu, kas paredzēts 1.3. punktā Protokolā par valstu parlamentu nozīmi Eiropas Savienībā.(7) Tādēļ attiecīgi jāgroza Direktīva 2003/96/EK,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 2003/96/EK groza šādi.1. Pievieno šādu pantu:"18.b. pants1. Neatkarīgi no 2. punktā noteiktajiem laika posmiem, kā arī, ja tas būtiski netraucē konkurencei, dalībvalstīm, kurām ir grūtības īstenot jaunos minimālos nodokļu līmeņus, atļauj pārejas laika posmu līdz 2007. gada 1. janvārim, jo īpaši, lai neapdraudētu cenu stabilitāti.2. Kipras Republika var piemērot pārejas laika posmu līdz 2008. gada 1. janvārim, lai par degvielu izmantojamas gāzeļļas un petrolejas nodokļu līmeni pielāgotu jaunajam minimālajam līmenim EUR 302 par 1000 l un līdz 2010. gada 1. janvārim sasniegtu EUR 330. Tomēr par degvielu izmantojamas gāzeļļas un petrolejas nodokļu līmenis nav mazāks par EUR 245 par 1000 l no 2004. gada 1. maija.Kipras Republika var piemērot pārejas laika posmu līdz 2010. gada 1. janvārim, lai par degvielu izmantojama bezsvina benzīna nodokļu līmeni pielāgotu jaunajam minimālajam līmenim EUR 359 par 1000 l. Tomēr bezsvina benzīna nodokļu līmenis nav mazāks par EUR 287 par 1000 l no 2004. gada 1. maija.3. Noteiktajā pārejas laika posmā dalībvalstis pakāpeniski samazina attiecīgās atšķirības attiecībā uz jaunajiem minimālajiem nodokļu līmeņiem. Tomēr, ja atšķirība starp valsts līmeni un minimālo līmeni nepārsniedz 3 % no šā minimālā līmeņa, attiecīgā dalībvalstis var gaidīt līdz perioda beigām, lai noregulētu savu valsts līmeni."2. Direktīvas 30. pantam pievieno šādu daļu:"Atsauces uz atceltajām direktīvām uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu."2. pants1. No šīs direktīvas spēkā stāšanās dienas dalībvalstis nodrošina, ka stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai minēto aktu tekstus, kā arī minēto aktu un šīs direktīvas korelācijas tabulu.Kad dalībvalstis pieņem šos pasākumus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu, vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāmas šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā, ja stājas spēkā Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas Pievienošanās līgums, minētā līguma spēkā stāšanās dienā. Dalībvalstis to transponē savos tiesību aktos no tā paša datuma. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 2004. gada 29. aprīlīPadomes vārdā —priekšsēdētājsM. McDowell[1] Atzinums sniegts 2004. gada 20. aprīlī (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).[2] Atzinums sniegts 2004. gada 31. martā (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).[3] OV L 283, 31.10.2003., 51. lpp.[4] OV L 316, 31.10.1992., 12. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2003/96/EK.[5] OV L 316, 31.10.1992., 19. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2003/96/EK.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 84/360/EEK (1984. gada 28. jūnijs) par rūpniecības uzņēmumu radītā gaisa piesārņojuma apkarošanu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31984L0360

Oficiālais Vēstnesis L 188 , 16/07/1984 Lpp. 0020 - 0025 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 15 Sējums 4 Lpp. 0199  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 15 Sējums 5 Lpp. 0043  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 15 Sējums 4 Lpp. 0199  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 15 Sējums 5 Lpp. 0043

		Padomes Direktīva 84/360/EEK(1984. gada 28. jūnijs)par rūpniecības uzņēmumu radītā gaisa piesārņojuma apkarošanuEIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100. un 235. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Eiropas Kopienu 1973. [4], 1977. [5] un 1983. gada [6] rīcības programmās attiecībā uz vidi uzsvērts gaisa piesārņojuma novēršanas un mazināšanas nozīmīgums;tā kā 1973. un 1977. gada rīcības programmās konkrēti paredzēts ne vien objektīvi izvērtēt gaisa piesārņojuma radīto apdraudējumu cilvēka veselībai un videi, bet arī formulēt kvalitātes mērķus un noteikt kvalitātes standartus, jo īpaši attiecībā uz virkni gaisu piesārņojošu vielu, kuras uzskata par visbīstamākajām;tā kā Padome jau ir pieņēmusi vairākas direktīvas saskaņā ar šīm programmām;tā kā turklāt atbilstīgi Lēmumam 81/462/EEK [7] Kopiena ir līgumslēdzēja puse Konvencijā par gaisa pārrobežu piesārņojumu lielos attālumos;tā kā 1983. gada rīcības programmā, kuras vispārīgās pamatnostādnes apstiprinājusi Eiropas Kopienu Padome un dalībvalstu pārstāvju Padomes sanāksme, paredzēts, ka Komisijai jāturpina darbs gaisa kvalitātes standartu noteikšanai un ka jāparedz atbilstoši emisijas standarti konkrētu veidu avotiem;tā kā visās dalībvalstīs ir normatīvi un administratīvi akti par stacionāru rūpniecības uzņēmumu radīta gaisa piesārņojuma apkarošanu; tā kā vairākās dalībvalstīs pašlaik tiek grozīti spēkā esošie noteikumi;tā kā atšķirības tajos dažādu dalībvalstu noteikumos par rūpniecisku iekārtu radīta gaisa piesārņojuma apkarošanu, kas pašlaik ir spēkā vai tiek grozīti, var radīt nevienlīdzīgus konkurences apstākļus, tādējādi tās tieši ietekmē kopējā tirgus darbību; tā kā tādēļ vajadzīga tiesību aktu tuvināšana šajā jomā, kā paredzēts Līguma 100. pantā;tā kā viens no Kopienas pamatuzdevumiem ir veicināt saimnieciskās darbības harmonisku attīstību un pastāvīgu un līdzsvarotu izaugsmi viscaur Kopienā un tas nav iespējams bez piesārņojuma un citu traucējumu kompleksas apkarošanas vai bez dzīves kvalitātes uzlabošanas un vides aizsardzības;tā kā Kopienai ir vēlams un nepieciešams kāpināt tās rīcības iedarbīgumu, ko dalībvalstis veic, lai apkarotu stacionāru rūpniecības uzņēmumu radītu gaisa piesārņojumu;tā kā šādā nolūkā jāievieš konkrēti principi ar mērķi īstenot virkni pasākumu un procedūru, kas izstrādātas, lai novērstu un mazinātu rūpniecības uzņēmumu radītu gaisa piesārņojumu Kopienā;tā kā, ņemot vērā stāvokļa sarežģītību un pamatprincipus, uz kuriem balstīta katras atsevišķas valsts politika, Kopienas centieni ieviest minētos principus var būt tikai pakāpeniski;tā kā sākotnēji jāizveido vispārējs satvars, lai vajadzības gadījumā dalībvalstis savus esošos noteikumus varētu pielāgot Kopienas mērogā pieņemtajiem principiem; tā kā tādēļ dalībvalstīm jāievieš iepriekšējas atļaujas sistēma, lai varētu ekspluatēt vai būtiski pārveidot stacionārus rūpniecības uzņēmumus, kuri var radīt gaisa piesārņojumu;tā kā turklāt kompetentās valsts iestādes nedrīkst piešķirt šādu atļauju, pirms nav izpildīta virkne nosacījumu, tostarp prasība, lai būtu veikti visi attiecīgie aizsargpasākumi un būtu nodrošināts, ka uzņēmuma darbība nerada ievērojamu gaisa piesārņojumu;tā kā vajadzētu būt iespējamam piemērot īpašus noteikumus attiecībā uz sevišķi piesārņotiem apgabaliem, kur vajadzīgi īpaši aizsardzības pasākumi;tā kā noteikumiem, kas piemērojami atļauju izsniegšanas procedūrām un emisiju noteikšanai, jāatbilst noteiktām prasībām;tā kā dažos gadījumos kompetentajām iestādēm jāizskata vajadzība piemērot papildu prasības, kas tomēr nedrīkst radīt pārmērīgas izmaksas attiecīgajam uzņēmumam;tā kā noteikumi, kas pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, esošajos uzņēmumos jāpiemēro pakāpeniski, pienācīgi ievērojot tehniskos faktorus un ietekmi uz tautsaimniecību;tā kā nolūkā sekmēt to pasākumu īstenošanu, kas paredzēti, lai novērstu un mazinātu gaisa piesārņojumu un lai izstrādātu preventīvu tehnoloģiju, jāparedz sadarbība gan pašu dalībvalstu starpā, gan ar Komisiju,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠīs direktīvas mērķis ir paredzēt turpmākus pasākumus un procedūras, kuru mērķis ir novērst vai mazināt tādu gaisa piesārņojumu Kopienā, ko rada rūpniecības uzņēmumi, jo īpaši tie, kuri pieder pie kādas no I pielikumā norādītajām kategorijām.2. pantsŠajā direktīvā ir spēkā šādas definīcijas:1. "Gaisa piesārņojums" ir tieša vai netieša, cilvēka radīta vielu vai enerģijas ievade gaisā, kuras dēļ rodas kaitējums, kas apdraud cilvēka veselību, kaitē dzīvajiem resursiem un ekosistēmām, un īpašumam, kā arī kaitē ainavai un citādiem likumīgiem vides izmantojumiem.2. "Uzņēmums" ir jebkurš objekts vai cits stacionārā iekārta, ko izmanto rūpniecības vai komunālo pakalpojumu vajadzībām un kas varētu radīt gaisa piesārņojumu.3. "Esošs uzņēmums" ir uzņēmums, kas sācis darboties pirms 1987. gada 1. jūlija vai ir celts vai apstiprināts pirms minētās dienas.4. "Gaisa kvalitātes robežvērtība" ir tā lielākā tā piesārņojošās vielas koncentrācija gaisā, ko noteiktā laikposmā nedrīkst pārsniegt.5. "Emisijas robežvērtība" ir lielākā piesārņojošās vielas koncentrācija un/vai masa emisijās no uzņēmumiem, ko noteiktā laikposmā nedrīkst pārsniegt.3. pants1. Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka I pielikumā minētā kategorijā ietilpstošs uzņēmums var darboties tikai tad, ja iepriekš saņemta kompetento iestāžu atļauja. Vajadzība ievērot šādas atļaujas saņemšanai noteiktās prasības jāņem vērā jau uzņēmuma projektēšanas posmā.2. Atļauja vajadzīga arī tad, ja uzņēmumā, kas atbilst kādai no I pielikumā uzskaitītajām kategorijām, veic ievērojamu pārveidi vai ja šādas pārveides dēļ uzņēmums atbilst kādai no minētajām kategorijām.3. Dalībvalstis var prasīt, lai arī citu kategoriju uzņēmumiem piemērotu atļauju sistēmu vai, ja to paredz valsts tiesību akti, iepriekšēju paziņošanu.4. pantsNeierobežojot prasības, kas attiecīgo valstu un Kopienas tiesību aktos paredzētas ar citādu mērķi nekā šajā direktīvā, atļauju var izsniegt vienīgi pēc tam, kad kompetentā iestāde ir pārliecinājusies, ka:1) attiecībā uz gaisa piesārņojumu ir veikti visi attiecīgie aizsargpasākumi, tostarp labākās pieejamās tehnoloģijas piemērošana, ja vien šādi pasākumi nav saistīti ar pārmērīgām izmaksām;2) uzņēmuma darbība neradīs būtisku gaisa piesārņojumu, jo īpaši ar II pielikumā minēto vielu emisijām;3) netiks pārsniegta neviena no piemērojamajām emisijas robežvērtībām;4) tiks ievērotas visas piemērojamās gaisa kvalitātes robežvērtības.5. pantsDalībvalstis var:- noteikt īpaši piesārņotus apgabalus, kuriem var paredzēt stingrākas emisijas robežvērtības, nekā minēts 4. pantā;- noteikt īpaši aizsargājamus apgabalus, kuriem var paredzēt stingrākas gaisa kvalitātes robežvērtības un emisijas robežvērtības, nekā minēts 4. pantā;- nolemt, ka iepriekšminētajos apgabalos būvēt vai ekspluatēt konkrētu I pielikumā minētu kategoriju uzņēmumus drīkst tikai ar īpašiem nosacījumiem.6. pantsAtļaujas pieteikumā iekļauj uzņēmuma aprakstu ar informāciju, kas vajadzīga, lai pieņemtu lēmumu par atļaujas piešķiršanu saskaņā ar 3. un 4. pantu.7. pantsIevērojot noteikumus par komercnoslēpumu, dalībvalstu starpā un starp dalībvalstīm un Komisiju notiek informācijas apmaiņa attiecībā uz gūto pieredzi un zināšanām par gaisa piesārņojuma novēršanas un samazināšanas pasākumiem, kā arī tehniskajiem procesiem un iekārtām un gaisa kvalitātes un emisijas robežvērtībām.8. pants1. Padome ar vienprātīgu lēmumu un pēc Komisijas priekšlikuma vajadzības gadījumā nosaka emisijas robežvērtības, pamatojoties uz labāko pieejamo tehnoloģiju, kas nav saistīta ar pārmērīgām izmaksām un, ņemot vērā attiecīgo emisiju veidu, daudzumus un kaitīgumu.2. Padome ar vienprātīgu lēmumu un pēc Komisijas priekšlikuma paredz piemērotas mērīšanas un novērtēšanas metodes.9. pants1. Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka atļauju pieteikumi un kompetento iestāžu lēmumi ir pieejami attiecīgajai sabiedrības daļai saskaņā ar valsts tiesību aktos paredzēto procedūru.2. Šā panta 1. punktu piemēro neatkarīgi no konkrētiem valsts vai Kopienas tiesību aktu noteikumiem par valsts un privāto projektu ietekmes uz vidi novērtējumu un ievērojot attiecīgos noteikumus par komercnoslēpumu.10. pantsLai varētu notikt visas vajadzīgās valstu divpusējās apspriedes, dalībvalstis pārējām attiecīgajām dalībvalstīm dara pieejamu to pašu informāciju, ko tās sniedz saviem pilsoņiem.11. pantsDalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nolūkā kontrolēt 4. pantā minēto saistību izpildi nodrošinātu rūpniecisko emisiju noteikšanu. Kompetentajām iestādēm jāapstiprina noteikšanas metodes.12. pantsDalībvalstis seko labāko pieejamo tehnoloģiju un vides stāvokļa izmaiņām.Ņemot vērā šo izpēti, tās vajadzības gadījumā izvirza attiecīgus nosacījumus uzņēmumiem, kas apstiprināti saskaņā ar šo direktīvu, pamatojoties gan uz minētajām izmaiņām, gan uz vajadzību konkrētajiem uzņēmumiem nepieļaut pārmērīgas izmaksas, jo īpaši saistībā ar citu attiecīgajai kategorijai piederīgu uzņēmumu ekonomisko stāvokli.13. pantsŅemot vērā izpēti par labākās pieejamās tehnoloģijas un vides stāvokļa izmaiņām, dalībvalstis īsteno tādu politiku un stratēģiju ar attiecīgiem pasākumiem, lai esošie uzņēmumi, kas ietilpst I pielikumā minētajās kategorijās, pakāpeniski pārkārtotos labākās pieejamās tehnoloģijas izmantošanai, jo īpaši ievērojot:- uzņēmuma tehnisko raksturojumu,- nolietojuma pakāpi un atlikušo ekspluatācijas laiku,- uzņēmuma radīto piesārņojošo vielu veidu un daudzumu,- vēlamību konkrētajam uzņēmumam nepieļaut pārmērīgas izmaksas, jo īpaši saistībā ar to citu attiecīgajai kategorijai piederīgu uzņēmumu ekonomisko stāvokli.14. pantsVeselības un vides aizsardzības nolūkā dalībvalstis var noteikt stingrākus noteikumus, nekā paredzēts šajā direktīvā.15. pantsŠī direktīva neattiecas uz rūpniecības uzņēmumiem, kas kalpo valsts aizsardzības mērķiem.16. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai ne vēlāk kā 1987. gada 30. jūnijā izpildītu šīs direktīvas prasības.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.17. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1984. gada 28. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājaH. Bouchardeau[1] OV C 139, 27.5.1983., 5. lpp.[2] OV C 342, 19.12.1983., 160. lpp.[3] OV C 23, 30.1.1984., 27. lpp.[4] OV C 112, 20.12.1973., 1. lpp.[5] OV C 139, 13.6.1977., 1. lpp.[6] OV C 46, 17.2.1983., 1. lpp.[7] OV L 171, 27.6.1981., 11. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSUZŅĒMUMU KATEGORIJAS [1](uz ko attiecas 3. pants)1. Enerģētika1.1. Koksa krāsnis1.2. Naftas pārstrādes uzņēmumi (izņemot tos, kuros ražo vienīgi smērvielas no jēlnaftas)1.3. Akmeņogļu gazifikācijas un sašķidrināšanas uzņēmumi1.4. Termoelektrostacijas (izņemot atomelektrostacijas) un citas iekšdedzes iekārtas, kuru nominālā siltuma jauda pārsniedz 50 MW2. Metālu ražošana un pārstrāde2.1. Kausēšanas un aglomerācijas iekārtas, kuru jauda pārsniedz 1000 tonnu metāla rūdas gadā2.2. Čuguna un neattīrīta tērauda ražošanas kombināti2.3. Melno metālu lietuves, kurās kausēšanas iekārtu kopējā jauda pārsniedz 5 tonnu2.4. Krāsaino metālu ražošanas un kausēšanas uzņēmumi, kurās iekārtu kopējā jauda pārsniedz 1 tonnu smagajiem metāliem vai 0,5 tonnas vieglajiem metāliem3. Nemetālu minerālprodukcijas ražošana3.1. Cementa ražošanas un rotējošā cepļa kaļķa ražošanas uzņēmumi3.2. Azbesta ražošanas un pārstrādes un azbestu saturošu izstrādājumu ražošanas uzņēmumi3.3. Stiklšķiedras vai minerālšķiedras ražošanas uzņēmumi3.4. Stikla (parastā un speciālā) ražošanas uzņēmumi, kuru jauda pārsniedz 5000 tonnu gadā3.5. Rupjgraudainās keramikas, kā ugunsizturīgo ķieģeļu, keramikas cauruļu, apdares un grīdas ķieģeļu un jumta kārniņu, ražošanas uzņēmumi4. Ķīmiskā rūpniecība4.1. Ķīmiskās rūpnīcas olefīnu, to atvasinājumu, monomēru un polimēru ražošanai4.2. Ķīmiskās rūpnīcas citu organisko starpproduktu ražošanai4.3. Rūpnīcas pamata neorganisko ķīmisko vielu ražošanai5. Atkritumu apglabāšana5.1. Toksisko un bīstamo atkritumu sadedzināšanas iekārtas5.2. Citu veidu cieto un šķidro atkritumu sadedzināšanas iekārtas6. Citas rūpniecības nozaresUzņēmumi, kuros ar ķīmiskām metodēm ražo papīra masu un kuru ražošanas jauda nav mazāka par 25000 tonnām gadā[1] Šajā pielikumā norādītās robežvērtības attiecas uz ražošanas jaudu.--------------------------------------------------II PIELIKUMSNOZĪMĪGĀKO PIESĀRŅOJOŠO VIELU SARAKSTS(4. panta 2. punkta nozīmē)1. Sēra dioksīds un citi sēra savienojumi2. Slāpekļa oksīdi un citi slāpekļa savienojumi3. Oglekļa monoksīds4. Organiskie savienojumi, jo īpaši ogļūdeņraži (izņemot metānu)5. Smagie metāli un to savienojumi6. Putekļi; azbests (suspendētās daļiņas un šķiedras), stiklšķiedras un minerālšķiedras7. Hlors un tā savienojumi8. Fluors un tā savienojumi--------------------------------------------------


title: Padomes Pirmā Direktīva par kopīgiem noteikumiem starptautiskiem pārvadājumiem (kravu komercpārvadājumi ar autotransportu)

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31962L2005

Oficiālais Vēstnesis 070 , 06/08/1962 Lpp. 2005 - 2006 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 7 Sējums 1 Lpp. 0030  Speciālizdevums dāņu valodā: Sērija I Nodaļa 1959-1962 Lpp. 0237  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 7 Sējums 1 Lpp. 0030  Speciālizdevums angļu valodā: Sērija I Nodaļa 1959-1962 Lpp. 0267  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 07 Sējums 1 Lpp. 0028  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 07 Sējums 1 Lpp. 0055  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 07 Sējums 1 Lpp. 0055

		Padomes Pirmā Direktīvapar kopīgiem noteikumiem starptautiskiem pārvadājumiem (kravu komercpārvadājumi ar autotransportu)EIROPAS EKONOMIKAS KOPIENAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 75. panta 1. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu,tā kā kopējas transporta politikas pieņemšana cita starpā paredz izstrādāt kopīgus noteikumus starptautiskiem kravu pārvadājumiem ar autotransportu, ko veic uz kādas dalībvalsts teritoriju vai no tās, kā arī šķērsojot vienas vai vairāku dalībvalstu teritoriju;tā kā pakāpenisko kopējā tirgus izveidi nedrīkst aizkavēt šķēršļi transporta nozarē; tā kā pakāpeniski jāpaplašina starptautiskie kravu pārvadājumi ar autotransportu, ņemot vērā tirdzniecības un preču aprites attīstību Kopienas teritorijā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Katra dalībvalsts, ievērojot šā panta 2. un 3. punkta nosacījumus, vēlākais, līdz 1962. gada beigām liberalizē starptautiskos kravu komercpārvadājumus ar autotransportu, ja tie skar citas dalībvalstis, kas norādītas šīs direktīvas I un II pielikumā, un ja šos pārvadājumus veic uz dalībvalsts teritoriju vai no tās, kā arī šķērsojot šīs dalībvalsts teritoriju.2. Pārvadājumus, kas minēti I pielikumā, atbrīvo no kvotu un atļauju sistēmas piemērošanas.3. Uz pārvadājumiem, kas minēti II pielikumā, turpmāk neattiecas kvotu sistēma. Tiem arī turpmāk var būt vajadzīga atļauja, ja vien tā nav saistīta ar kvantitatīviem ierobežojumiem; šajā gadījumā dalībvalstis nodrošina, ka lēmumus pieņem piecu dienu laikā pēc atļaujas pieprasījuma saņemšanas.4. Abi šīs direktīvas pielikumi veido tās neatņemamu sastāvdaļu.2. pantsDalībvalstis trīs mēnešu laikā pēc direktīvas stāšanās spēkā, bet jebkurā gadījumā līdz 1962. gada beigām, ziņo Komisijai par pasākumiem, kas veikti saistībā ar tās izpildi.3. pantsŠī direktīva neskar nosacījumus, ar kādiem atsevišķas dalībvalstis reglamentē savu pilsoņu iesaistīšanos šajā direktīvā minētajās darbībās.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1962. gada 23. jūlijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsE. Colombo--------------------------------------------------I PIELIKUMSPārvadājumi, kas atbrīvojami no transporta kvotu un atļauju sistēmas piemērošanas1. Pārvadājumi pierobežas zonā, kas abpus robežai taisnā līnijā nesniedzas tālāk par 25 kilometriem no robežas, ar noteikumu, ka kopējais pārvadājumu garums taisnā līnijā nepārsniedz 50 kilometru.2. Vienreizēji lidostu kravu pārvadājumi, ja notiek pārmaiņas lidojuma maršrutā.3. Bagāžas pārvadājumi pasažieru transportlīdzekļa piekabē un bagāžas pārvadājumi jebkurā transportlīdzeklī uz lidostām un no tām.4. Pasta pārvadājumi.5. Bojātu transportlīdzekļu pārvadājumi.6. Atkritumu pārvadājumi un asenizācijas transports.7. Dzīvnieku līķu pārvadājumi iznīcināšanai.8. Zivju mazuļu un bišu pārvadājumi.9. Apbedīšanas transports.--------------------------------------------------II PIELIKUMSPārvadājumi, kas atbrīvojami no kvotu sistēmas piemērošanas, bet kuriem var būt vajadzīga atļauja saskaņā ar šīs direktīvas 1. panta 3. punktu1. Pārvadājumi no dalībvalsts uz blakus esošās dalībvalsts pierobežas zonu, kas abpus robežai taisnā līnijā nesniedzas tālāk par 25 kilometriem no kopējās robežas.2. Kravu pārvadājumi ar mehānisko transportlīdzekli, kura pilna masa, ieskaitot piekabes, nepārsniedz 6000 kilogramu.3. Mākslas darbu un priekšmetu pārvadājumi izstādīšanai vai komercnolūkā.4. Vienreizēji priekšmetu un materiālu pārvadājumi vienīgi reklāmas vai informācijas nolūkā.5. Iedzīves pārvadājumi, ko veic uzņēmumi, kam ir šim nolūkam vajadzīgais personāls un aprīkojums.6. Materiālu, rekvizītu un dzīvnieku pārvadājumi sakarā ar teātra, mūzikas, filmas, sporta vai cirka uzvedumiem, izstādi vai gadatirgu, kā arī radio un televīzijas raidījumu ierakstiem vai filmu uzņemšanu.--------------------------------------------------