title: Komisijas Direktīva (1981. gada 13. aprīlis), ar kuru groza Direktīvu 79/490/EEK, ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 70/221/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju šķidrās degvielas tvertnēm un pakaļējām drošības konstrukcijām

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31981L0333

Oficiālais Vēstnesis L 131 , 18/05/1981 Lpp. 0004 - 0005 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 11 Lpp. 0116  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 11 Lpp. 0177  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 11 Lpp. 0116  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 11 Lpp. 0177

		Komisijas Direktīva(1981. gada 13. aprīlis),ar kuru groza Direktīvu 79/490/EEK, ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 70/221/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju šķidrās degvielas tvertnēm un pakaļējām drošības konstrukcijām(81/333/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 70/156/EEK (1970. gada 6. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 80/1267/EEK [2], un jo īpaši tās 13. pantu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 70/221/EEK (1970. gada 20. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju šķidrās degvielas tvertnēm un pakaļējām drošības konstrukcijām [3], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 79/490/EEK [4], un jo īpaši tās 3. pantu,tā kā pieredze rāda, ka Direktīvas 79/490/EEK pielikuma II.5.2. punkta pašreizējais formulējums attiecībā uz M1, M2, M3, N1, O1 un O2 kategoriju transportlīdzekļu pakaļējo apakšā pabraukšanas aizsardzību ir diezgan neskaidrs attiecībā uz platumu, attiecībā uz kuru jāievēro prasība kā tāda; tā kā tas var radīt dažādu standartizācijas dienestu atšķirīgas prasības attiecībā uz M1 kategorijas transportlīdzekļu ārējiem izvirzījumiem pretrunā Padomes Direktīvai 74/483/EEK [5] un arī tehniskus šķēršļus tirdzniecībā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvu 79/490/EEK groza šādi:Pielikuma II.5.2. punkta tekstu aizstāj ar šādu tekstu:"II.5.2. Uzskata, ka visi M1, M2, M3, N1, O1 un O2 kategorijas transportlīdzekļi (kategorijas atbilstīgi starptautiskajai klasifikācijai ir noteiktas Padomes Direktīvas 70/156/EEK I pielikuma b) piezīmē) atbilst II.5.1. punkta nosacījumiem:- ja tie atbilst nosacījumiem, kas izklāstīti II.5.3. punktā, vai- ja nenoslogota transportlīdzekļa pakaļējās daļas klīrenss nepārsniedz 55 cm pār platumu, kas katrā pusē nav īsāks par pakaļējo asi vairāk kā 10 cm (izņemot riepu izliekumu pie pašas zemes).Ja ir vairākas pakaļējās asis, tad par atskaites platumu ņem platāko.Šī prasība jāievēro vismaz kontūrā, kura attālums no transportlīdzekļa aizmugures nepārsniedz 45 cm."2. pantsLīdz 1981. gada 1. oktobrim dalībvalstīs stājas spēkā noteikumi, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, un par tiem tās tūlīt informē Komisiju.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1981. gada 13. aprīlīKomisijas vārdā –Komisijas loceklisKarl-Heinz Narjes[1] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.[2] OV L 375, 31.12.1980., 34. lpp.[3] OV L 76, 6.4.1970., 23. lpp., un OV L 65, 15.3.1979., 42. lpp.[4] OV L 128, 26.5.1979., 22. lpp.[5] OV L 266, 2.10.1974., 4. lpp.--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/62/ES ( 2014. gada 15. maijs ) par euro un citu valūtu krimināltiesisko aizsardzību pret viltošanu un ar ko aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2000/383/TI

text:
                  21.5.2014

                  LV

                  Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

                  L 151/1

         EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2014/62/ES
         (2014. gada 15. maijs)
         par euro un citu valūtu krimināltiesisko aizsardzību pret viltošanu un ar ko aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2000/383/TI
         EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
         ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 83. panta 1. punktu,
         ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
         pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
         ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas atzinumu (1),
         ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
         saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (3),
         tā kā:

                     (1)

                     Euro ir vienotā valūta, ko lieto dalībvalstīs, kuras ir eurozonas dalībnieces, tādēļ euro ir kļuvis par svarīgu faktoru Savienības ekonomikā un par tās pilsoņu ikdienas dzīves sastāvdaļu. Tomēr kopš euro ieviešanas 2002. gadā šo valūtu pastāvīgi ir apdraudējušas naudas viltošanā iesaistītas organizētās noziedzības grupas, un euro viltošana ir radījusi finansiālus zaudējumus vismaz EUR 500 miljonu apmērā. Visas Savienības interesēs ir vērsties pret un sodīt par jebkādu darbību, kas viltošanas rezultātā var apdraudēt euro autentiskumu.

                     (2)

                     Viltotai naudai ir ievērojama negatīva ietekme uz sabiedrību. Tā kaitē pilsoņiem un uzņēmumiem, jo radītie zaudējumi netiek atlīdzināt pat tad, ja viltojumi saņemti labticīgi. Tas varētu likt patērētājiem šaubīties par skaidras naudas pietiekamu aizsardzību un radīt bailes, ka tie var saņemt viltotas banknotes un monētas. Tāpēc ir ļoti svarīgi nodrošināt, lai pilsoņi, uzņēmumi un finanšu iestādes visās dalībvalstīs un trešās valstīs uzticētos banknošu un monētu autentiskumam.

                     (3)

                     Ir būtiski nodrošināt, lai efektīvi un iedarbīgi krimināltiesiski pasākumi aizsargātu euro un citas valūtas, kuru apgrozība visās dalībvalstīs ir likumīgi atļauta piemērotā veidā.

                     (4)

                     Padomes Regulā (EK) Nr. 974/98 (4) paredzēts pienākums dalībvalstīm, kuru valūta ir euro, nodrošināt atbilstīgus sodus par euro banknošu un monētu viltošanu un falsifikāciju.

                     (5)

                     Padomes Regulās (EK) Nr. 1338/2001 (5) un (EK) Nr. 1339/2001 (6) ir paredzēti pasākumi, kas vajadzīgi euro aizsardzībai pret viltošanu, un jo īpaši pasākumi viltotu euro banknošu un monētu izņemšanai no apgrozības.

                     (6)

                     Starptautiskajā konvencijā par naudas viltošanas novēršanu, kas parakstīta 1929. gada 20. aprīlī Ženēvā, un tās protokolā (“Ženēvas konvencija”) (7) ir paredzēti noteikumi, lai efektīvi novērstu naudas viltošanas nodarījumus, veiktu kriminālvajāšanu un sodītu par tiem. Jo īpaši tās mērķis ir nodrošināt, ka par naudas viltošanas nodarījumiem var piemērot bargus kriminālsodus un citas sankcijas. Visām Ženēvas konvencijas līgumslēdzējām pusēm ir jāpiemēro nediskriminēšanas princips attiecībā uz valūtu, kas nav attiecīgās valsts valūta.

                     (7)

                     Šī direktīva papildina Ženēvas konvencijas noteikumus un atvieglo tās piemērošanu dalībvalstīs. Šajā nolūkā ir svarīgi, lai dalībvalstis būtu Ženēvas konvencijas puses.

                     (8)

                     Šī direktīva pamatojas uz Padomes Pamatlēmumu 2000/383/TI (8) un atjaunina to. Tā papildina minēto pamatlēmumu ar papildu noteikumiem par sankciju līmeni, izmeklēšanas līdzekļiem un viltotu euro banknošu un monētu analīzi, identificēšanu un atklāšanu tiesvedības procesu laikā.

                     (9)

                     Šai direktīvai būtu jāaizsargā visas banknotes un monētas, kas apgrozībā atrodas likumīgi, neatkarīgi no tā, vai tās ir izgatavotas no papīra, metāla vai kāda cita materiāla.

                     (10)

                     Euro un citu valūtu aizsardzībai nepieciešams ieviest kopēju definīciju noziedzīgiem nodarījumiem, kas saistīti ar naudas viltošanu, un kopējas, iedarbīgas, samērīgas un atturošas sankcijas gan fiziskām, gan juridiskām personām. Lai nodrošinātu saskaņotību ar Ženēvas konvenciju, šajā direktīvā būtu jāparedz, ka ir sodāmi tādi paši nodarījumi, kādi paredzēti Ženēvas konvencijā. Tādēļ viltotu banknošu un monētu izgatavošanai un izplatīšanai vajadzētu būt noziedzīgam nodarījumam. Svarīgs sagatavošanās darbs minētajiem nodarījumiem, piemēram, viltošanai paredzētu instrumentu un sastāvdaļu izgatavošana, būtu jāsoda atsevišķi. Minēto nodarījumu definīciju kopējam mērķim vajadzētu būt atturošas iedarbības nodrošināšanai attiecībā uz jebkādu rīcību ar viltotām banknotēm un monētām, viltošanai paredzētiem instrumentiem un citiem līdzekļiem.

                     (11)

                     Arī ļaunprātīga drukātavu un kaltuvju likumīgo iekārtu un materiālu izmantošana neatļautu banknošu un monētu izgatavošanai, lai tās izmantotu krāpnieciskos nolūkos, būtu jāuzskata par noziedzīgu nodarījumu. Šāda ļaunprātīga izmantošana ietver situāciju, kad valsts centrālā banka vai kaltuve vai cita pilnvarota ražotne izgatavo banknotes vai monētas, pārsniedzot Eiropas Centrālās bankas (ECB) atļautās kvotas. Tā ietver arī situāciju, kad pilnvarotas drukātavas vai kaltuves darbinieks ļaunprātīgi izmanto iekārtas savos nolūkos. Minētajai rīcībai vajadzētu būt sodāmai kā noziedzīgam nodarījumam pat tad, ja atļautais daudzums nav pārsniegts, jo izgatavotās banknotes un monētas pēc to laišanas apgrozībā nevarētu atšķirt no atļautas valūtas.

                     (12)

                     Šajā direktīvā paredzētajai aizsardzībai būtu jāattiecas arī uz banknotēm un monētām, ko ECB vai valstu centrālās bankas un kaltuves vēl nav oficiāli emitējušas. Tādējādi, piemēram, euro monētas ar jauniem reversiem dalībvalstīs vai jaunas euro banknošu sērijas būtu jāaizsargā pirms to oficiālās laišanas apgrozībā.

                     (13)

                     Attiecīgos gadījumos būtu jāsoda arī par kūdīšanu, palīdzēšanu un atbalstīšanu un galveno viltošanas nodarījumu mēģinājumu, tostarp likumīgo iekārtu un materiālu ļaunprātīgu izmantošanu un banknošu un monētu viltošanu, kas vēl nav emitētas, bet paredzētas apgrozībai. Šajā direktīvā dalībvalstīm nav paredzēts pienākums padarīt sodāmu mēģinājumu izdarīt nodarījumu, kas saistīts ar viltošanas instrumentu vai sastāvdaļu.

                     (14)

                     Visām šajā direktīvā paredzēto nodarījumu sastāvdaļām vajadzētu būt saistītām ar nodomu.

                     (15)

                     Naudas viltošana tradicionāli ir noziedzīgs nodarījums, par ko dalībvalstīs paredzēti bargi sodi. Tas ir šīs noziedzības smaguma un ietekmes uz iedzīvotājiem un uzņēmumiem dēļ un tādēļ, ka ir jānodrošina, lai iedzīvotāji un uzņēmumi uzticētos euro un citu valūtu autentiskumam. Minētais jo īpaši attiecas uz euro, kas ir vienota valūta vairāk nekā 330 miljoniem iedzīvotāju eurozonā un kas ir otrā svarīgākā starptautiskā valūta.

                     (16)

                     Dalībvalstīm savos tiesību aktos būtu jāparedz kriminālsodi attiecībā uz Savienības tiesību aktu noteikumiem par cīņu pret naudas viltošanu. Minētajiem sodiem vajadzētu būt iedarbīgiem, samērīgiem un atturošiem, un tiem vajadzētu ietvert brīvības atņemšanu. Šajā direktīvā paredzētā maksimālā brīvības atņemšanas termiņa par tajā paredzētajiem nodarījumiem minimālais līmenis būtu jāattiecina vismaz uz vissmagākajiem minēto nodarījumu veidiem.

                     (17)

                     Sodu līmeņiem vajadzētu būt iedarbīgiem un atturošiem, bet samērīgiem ar nodarījumiem. Lai gan par labticīgi saņemtas viltotas valūtas tīšu nodošanu tālāk dalībvalstu tiesību aktos varētu paredzēt atšķirīga veida kriminālsodu, tostarp naudas sodus, minētajos valstu tiesību aktos kā maksimālais sods būtu jāparedz brīvības atņemšana. Brīvības atņemšanas sodi fiziskām personām kalpos par stingru atturošu rīku attiecībā uz iespējamajiem noziedzniekiem un darbosies visā Savienībā.

                     (18)

                     Tā kā šajā direktīvā ir paredzēti minimālie noteikumi, dalībvalstis var pieņemt vai saglabāt stingrākus noteikumus par valūtas viltošanas nodarījumiem.

                     (19)

                     Šī direktīva neskar vispārējos noteikumus un principus valsts tiesību aktos krimināltiesību jomā par spriedumu piemērošanu un izpildi saskaņā ar konkrētajiem apstākļiem katrā atsevišķā gadījumā.

                     (20)

                     Tā kā arī juridisku personu darbības var kaitēt uzticībai banknošu un monētu autentiskumam vai apdraudēt to, juridiskām personām būtu jānosaka atbildība par noziedzīgiem nodarījumiem, kas izdarīti viņu vārdā.

                     (21)

                     Lai nodrošinātu panākumus naudas viltošanas nodarījumu izmeklēšanā un kriminālvajāšanā, atbildīgajiem par izmeklēšanu un kriminālvajāšanu šādos nodarījumos vajadzētu būt iespējai izmantot efektīvus izmeklēšanas līdzekļus, piemēram, tādus līdzekļus, ko izmanto organizētās noziedzības vai citu smagu noziegumu apkarošanā. Šādi līdzekļi attiecīgā gadījumā varētu ietvert, piemēram, sakaru pārtveršanu, slepenu novērošanu, tostarp elektronisko novērošanu, bankas kontu uzraudzību un citus finanšu izmeklēšanas veidus. Cita starpā ņemot vērā proporcionalitātes principu, šādu līdzekļu izmantošanai saskaņā ar valsts tiesību aktiem vajadzētu būt samērīgai ar izmeklējamo nodarījumu veidu un smagumu. Būtu jāievēro tiesības uz personas datu aizsardzību.

                     (22)

                     Dalībvalstīm būtu jānosaka sava jurisdikcija tādā veidā, kas atbilst Ženēvas konvencijai un noteikumiem par jurisdikciju Savienības tiesību aktos krimināltiesību jomā, tas ir, attiecībā uz nodarījumiem, kas izdarīti to teritorijā, un nodarījumiem, ko izdarījuši to pilsoņi, turklāt nodarījumus parasti vislabāk ir izskatīt tās valsts krimināltiesību sistēmā, kurā tie ir notikuši.

                     (23)

                     Sakarā ar euro galveno lomu Savienības ekonomikā un sabiedrībā un īpašo apdraudējumu euro kā pasaules nozīmes valūtai, par ko liecina ievērojamais skaits naudas iespiestuvju trešās valstīs, ir nepieciešams veikt papildu pasākumu tā aizsardzībai. Tādēļ būtu jānosaka jurisdikcija attiecībā uz nodarījumiem, kas saistīti ar euro un izdarīti ārpus konkrētas dalībvalsts teritorijas, ja likumpārkāpējs atrodas minētās dalībvalsts teritorijā un nav izdots vai ar nodarījumu saistītās viltotās euro banknotes vai monētas ir atklātas minētajā dalībvalstī.
                     Ņemot vērā to dalībvalstu objektīvi atšķirīgo stāvokli, kuru valūta ir euro, ir atbilstīgi, ka pienākums izveidot šādu jurisdikciju attiecas tikai uz minētajām dalībvalstīm. Lai veiktu kriminālvajāšanu par 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā un 3. panta 2. un 3. punktā izklāstītajiem nodarījumiem gadījumos, kad tie attiecas uz 3. panta 1. punkta a) apakšpunktu, kā arī par kūdīšanu, palīdzēšanu un atbalstīšanu un minēto nodarījumu izdarīšanas mēģinājumu, jurisdikcijai nevajadzētu būt atkarīgai no nosacījuma, ka šādas darbības ir noziedzīgs nodarījums vietā, kur tās izdarītas. Īstenojot šādu jurisdikciju, dalībvalstīm būtu jāņem vērā, vai nodarījumi tiek izskatīti tās valsts krimināltiesību sistēmā, kurā tie izdarīti, un būtu jāievēro proporcionalitātes princips, jo īpaši attiecībā uz sodāmību trešās valstīs par tādu pašu darbību.

                     (24)

                     Attiecībā uz euro viltotu euro banknošu un monētu analīze un identifikācija centralizēti notiek attiecīgi valstu analīzes centros un monētu valstu analīzes centros, kas ir izraudzīti vai izveidoti saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1338/2001. Viltotu euro banknošu vai monētu analīzei, identifikācijai un atklāšanai vajadzētu būt iespējamai arī iesāktu tiesvedības procesu laikā, lai attiecīgajā kriminālizmeklēšanā vai kriminālvajāšanā ātrāk atklātu viltojumu izgatavošanas avotu un novērstu un apturētu šādu viltojumu veidu turpmāku apgrozību, pienācīgi ņemot vērā efektīvas un taisnīgas tiesas principu. Tas palīdzētu efektīvāk apkarot viltošanas nodarījumus un tajā pašā laikā palielinātu izņemto viltojumu nodošanu skaitu iesāktos kriminālprocesos, ņemot vērā dažus izņēmumus, kuros būtu jāsniedz vienīgi piekļuve viltojumiem. Kopumā kompetentajām iestādēm vajadzētu dot atļauju fiziski pārsūtīt viltojumus uz valstu analīzes centriem un monētu valstu analīzes centriem. Noteiktos apstākļos, piemēram, gadījumā, ja tikai dažas viltotās banknotes un monētas ir pierādījums kriminālprocesā vai fiziska pārsūtīšana radītu pierādījumu, piemēram, pirkstu nospiedumu, iznīcināšanas risku, kompetentajām iestādēm vajadzētu būt iespējai lemt par piekļuves piešķiršanu banknotēm un monētām.

                     (25)

                     Ir jāvāc salīdzināmi dati par šajā direktīvā minētajiem nodarījumiem. Lai Savienības līmenī iegūtu pilnīgāku priekšstatu par viltošanas problēmu un tādējādi palīdzētu formulēt efektīvāku atbildi, dalībvalstīm būtu jānosūta Komisijai attiecīgie statistikas dati par nodarījumu skaitu saistībā ar banknošu un monētu viltošanu un par kriminālvajāto un notiesāto personu skaitu.

                     (26)

                     Lai sasniegtu mērķi cīnīties pret euro banknošu un monētu viltošanu, būtu jācenšas saskaņā ar attiecīgajām Līguma procedūrām noslēgt nolīgumus ar trešām valstīm, jo īpaši tām valstīm, kuras kā valūtu izmanto euro.

                     (27)

                     Šajā direktīvā ir ņemtas vērā pamattiesības un ievēroti principi, kas jo īpaši atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, un konkrēti – tiesības uz brīvību un drošību, privātās un ģimenes dzīves neaizskaramība, brīvība izvēlēties profesiju un tiesības strādāt, darījumdarbības brīvība, tiesības uz īpašumu, tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu, nevainīguma prezumpcija un tiesības uz aizstāvību, noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības un samērīguma principi, kā arī tiesības netikt divreiz tiesātam vai sodītam krimināllietā par to pašu noziedzīgo nodarījumu. Nodrošināt minēto tiesību un principu pilnīgu ievērošanu ir šīs direktīvas mērķis, un tā būtu attiecīgi jāīsteno.

                     (28)

                     Šīs direktīvas mērķis ir grozīt un paplašināt Pamatlēmuma 2000/383/TI noteikumus. Ņemot vērā veicamo grozījumu ievērojamo skaitu un raksturu, minētais pamatlēmums skaidrības labad būtu pilnībā jāaizstāj attiecībā uz dalībvalstīm, kurām šī direktīva ir saistoša.

                     (29)

                     Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķi, proti, aizsargāt euro un citas valūtas pret viltošanu, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, bet tā mēroga un iedarbības dēļ minēto mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar subsidiaritātes principu, kā minēts Līguma par Eiropas Savienību (“LES”) 5. pantā. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredzētie pasākumi nepārsniedz to, kas ir nepieciešams minētā mērķa sasniegšanai.

                     (30)

                     Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots LES un Līgumam par Eiropas Savienības darbību (“LESD”), Dānija nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un tai šī direktīva nav saistoša un nav jāpiemēro.

                     (31)

                     Saskaņā ar 3. pantu Protokolā Nr. 21 par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots LES un LESD, Īrija ir paziņojusi savu vēlmi piedalīties šīs direktīvas pieņemšanā un piemērošanā.

                     (32)

                     Saskaņā ar 1. un 2. pantu un 4.a panta 1. punktu Protokolā Nr. 21 par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots LES un LESD, un neskarot minētā protokola 4. pantu, Apvienotā Karaliste nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā un piemērošanā, un šī direktīva tai nav saistoša un nav jāpiemēro,

               IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.

            1. pants
            Priekšmets
            Ar šo direktīvu tiek paredzēti minimālie noteikumi par noziedzīgu nodarījumu un sodu definēšanu saistībā ar euro un citu valūtu viltošanu. Ar to arī tiek ieviesti vienoti noteikumi, lai stiprinātu cīņu pret minētajiem nodarījumiem un uzlabotu to izmeklēšanu un nodrošinātu labāku sadarbību cīņā pret viltošanu.

            2. pants
            Definīcijas
            Šajā direktīvā izmanto šādas definīcijas:

                        a)

                        “nauda” ir banknotes un monētas, kas apgrozībā atrodas likumīgi, tostarp euro banknotes un monētas, kas apgrozībā atrodas likumīgi saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 974/98;

                        b)

                        “juridiska persona” ir subjekts, kam saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem ir juridiskās personas statuss, izņemot valstis vai publisko tiesību subjektus, kas īsteno valsts varu, un izņemot publiskas starptautiskās organizācijas.

            3. pants
            Nodarījumi

               1.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka turpmāk minētās darbības ir sodāmas kā noziedzīgs nodarījums, ja tās izdarītas ar nodomu:

                           a)

                           jebkāda naudas nelikumīga izgatavošana vai tās izskata izmainīšana, neatkarīgi no izmantotajiem līdzekļiem;

                           b)

                           nelikumīga viltotas naudas laišana apgrozībā;

                           c)

                           viltotas naudas imports, eksports, transports, saņemšana vai iegūšana ar nolūku to laist apgrozībā, zinot, ka tā ir viltota;

                           d)

                           šādu līdzekļu nelikumīga izveide, saņemšana, iegūšana vai turēšana īpašumā:

                                       i)

                                       instrumenti, priekšmeti, datoru programmas un dati un jebkādi citi līdzekļi, kas īpaši pielāgoti naudas viltošanai vai pārveidošanai, vai

                                       ii)

                                       aizsardzības elementi, piemēram, hologrammas, ūdenszīmes vai citas naudas sastāvdaļas, kuru mērķis ir aizsargāt to pret viltošanu.

               2.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētās darbības ir sodāmas arī attiecībā uz banknotēm vai monētām, ko izgatavo vai kas ir izgatavotas, izmantojot likumīgas iekārtas vai materiālus, bet pārkāpjot tās tiesības vai nosacījumus, ar kādiem kompetentās iestādes var emitēt banknotes vai monētas.

               3.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka 1. un 2. punktā minētās darbības ir sodāmas arī attiecībā uz banknotēm vai monētām, kuras vēl nav emitētas, bet paredzētas apgrozībai kā likumīgs maksāšanas līdzeklis.

            4. pants
            Kūdīšana, palīdzēšana un atbalstīšana, mēģinājums

               1.   Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka kūdīšana izdarīt 3. pantā minētos nodarījumus vai palīdzēšana un atbalstīšana to izdarīšanā ir sodāma kā noziedzīgs nodarījums.

               2.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka mēģinājums izdarīt kādu no 3. panta 1. punkta a), b) vai c) apakšpunktā, 3. panta 2. punktā vai 3. panta 3. punktā minētajiem nodarījumiem saistībā ar 3. panta 1. punkta a), b) vai c) apakšpunktā minētajām darbībām ir sodāms kā noziedzīgs nodarījums.

            5. pants
            Sankcijas fiziskām personām

               1.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka 3. un 4. pantā minētās darbības ir sodāmas ar iedarbīgiem, samērīgiem un atturošiem kriminālsodiem.

               2.   Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka par 3. panta 1. punkta d) apakšpunktā minētajiem nodarījumiem, 3. panta 2. punktā minētajiem nodarījumiem un 3. panta 3. punktā minētajiem nodarījumiem saistībā ar 3. panta 1. punkta d) apakšpunktā minētajām darbībām piemēro maksimālo sodu, kas paredz brīvības atņemšanu.

               3.   Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka par 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā un 3. panta 3. punktā minētajiem nodarījumiem saistībā ar 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajām darbībām maksimālais sods ir brīvības atņemšana uz vismaz astoņiem gadiem.

               4.   Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka par 3. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā un 3. panta 3. punktā minētajiem nodarījumiem saistībā ar 3. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā minētajām darbībām maksimālais sods ir brīvības atņemšana uz vismaz pieciem gadiem.

               5.   Attiecībā uz 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētajiem nodarījumiem dalībvalstis var paredzēt iedarbīgus, samērīgus un atturošus kriminālsodus, kas nav šā panta 4. punktā minētie sodi, tostarp naudas sodu un brīvības atņemšanu, ja viltota nauda ir saņemta nezinot, ka tā ir viltota, bet nodota tālāk zinot, ka tā ir viltota.

            6. pants
            Juridisku personu atbildība

               1.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka juridiskas personas var saukt pie atbildības par 3. un 4. pantā minētajiem nodarījumiem, ko to labā, darbojoties individuāli vai kā juridiskas personas struktūras locekle, izdarījusi kāda persona, kura veic šīs juridiskās personas vadības pienākumus, pamatojoties uz:

                           a)

                           pilnvarām pārstāvēt juridisko personu;

                           b)

                           uz pilnvarām pieņemt lēmumus juridiskās personas vārdā vai

                           c)

                           pilnvarām veikt kontroli juridiskās personas iekšienē.

               2.   Dalībvalstis nodrošina, ka juridisku personu var saukt pie atbildības gadījumos, kad šā panta 1. punktā minētās personas uzraudzības vai kontroles trūkums ir darījis iespējamu to, ka kādu no 3. un 4. pantā minētajiem nodarījumiem šīs juridiskās personas labā veic persona, kas ir tās pakļautībā.

               3.   Juridiskas personas atbildība saskaņā ar šā panta 1. un 2. punktu neizslēdz kriminālprocesus pret fiziskām personām, kas ir 3. un 4. pantā minēto nodarījumu izdarītāji, kūdītāji vai līdzdalībnieki.

            7. pants
            Sankcijas juridiskām personām
            Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka juridiskai personai, kuru sauc pie atbildības saskaņā ar 6. pantu, piemēro iedarbīgas, samērīgas un atturošas sankcijas, kas ietver naudas sodu kā kriminālsodu vai kā cita veida sodu un var ietvert citas sankcijas, piemēram:

                        a)

                        tiesību saņemt valsts pabalstu vai atbalstu liegšanu;

                        b)

                        īslaicīgu vai pastāvīgu aizliegumu veikt komercdarbību;

                        c)

                        pakļaušanu tiesas uzraudzībai;

                        d)

                        likvidēšanu tiesas ceļā;

                        e)

                        īslaicīgu vai pastāvīgu to uzņēmumu slēgšanu, kas izmantoti nodarījuma izdarīšanā.

            8. pants
            Jurisdikcija

               1.   Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai noteiktu savu jurisdikciju attiecībā uz 3. un 4. pantā minētajiem nodarījumiem, ja:

                           a)

                           nodarījums ir pilnīgi vai daļēji izdarīts attiecīgās valsts teritorijā vai

                           b)

                           likumpārkāpējs ir tās valstspiederīgais.

               2.   Katra dalībvalsts, kuras valūta ir euro, veic vajadzīgos pasākumus, lai noteiktu savu jurisdikciju attiecībā uz 3. un 4. pantā minētajiem nodarījumiem, kas izdarīti ārpus tās teritorijas, vismaz gadījumos, kad tie ir saistīti ar euro, un gadījumos, kad:

                           a)

                           likumpārkāpējs atrodas minētās dalībvalsts teritorijā un nav izdots; vai

                           b)

                           ar nodarījumu saistītie euro banknošu vai monētu viltojumi ir atklāti minētās dalībvalsts teritorijā.

                     Lai veiktu kriminālvajāšanu par 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā un 3. panta 2. un 3. punktā izklāstītajiem nodarījumiem gadījumos, kad tie attiecas uz 3. panta 1. punkta a) apakšpunktu, kā arī par kūdīšanu, palīdzēšanu un atbalstīšanu, un minēto nodarījumu mēģinājumu, katra dalībvalsts veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tās jurisdikcija nav atkarīga no nosacījuma, ka minētajām darbībām jābūt noziedzīgiem nodarījumiem vietā, kur tās ir izdarītas.

            9. pants
            Izmeklēšanas līdzekļi
            Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka personām, struktūrvienībām un dienestiem, kas ir atbildīgi par 3. un 4. pantā minēto nodarījumu izmeklēšanu vai kriminālvajāšanu, ir pieejami efektīvi izmeklēšanas līdzekļi, piemēram, tādi, kurus izmanto organizētās noziedzības vai citos smagu noziegumu gadījumos.

            10. pants
            Pienākums nosūtīt viltotās euro banknotes un monētas analīzes veikšanai un viltojumu atklāšanai
            Dalībvalstis nodrošina, ka kriminālprocesa laikā valstu analīzes centriem un monētu valstu analīzes centriem bez kavēšanās ļauj pārbaudīt euro banknotes un monētas, par kurām pastāv aizdomas, ka tās ir viltotas, lai veiktu analīzi, identifikāciju un atklātu citus viltojumus. Kompetentās iestādes vajadzīgos paraugus nosūta nekavējoties un vēlākais tad, kad ir pieņemts galīgais lēmums par kriminālprocesu.

            11. pants
            Statistika
            Dalībvalstis vismaz reizi divos gados nosūta Komisijai datus par 3. un 4. pantā paredzēto nodarījumu skaitu un par to personu skaitu, kas kriminālvajātas un notiesātas par nodarījumiem, kas paredzēti 3. un 4. pantā.

            12. pants
            Komisijas ziņojuma sniegšana un pārskatīšana
            Līdz 2019. gada 23. maijam Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par šīs direktīvas piemērošanu. Ziņojumā novērtē, kādā mērā dalībvalstis ir veikušas pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Vajadzības gadījumā ziņojumam pievieno tiesību akta priekšlikumu.

            13. pants
            Pamatlēmuma 2000/383/TI aizstāšana
            Ar šo attiecībā uz dalībvalstīm, kurām šī direktīva ir saistoša, aizstāj Pamatlēmumu 2000/383/TI, neskarot minēto dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem Pamatlēmuma 2000/383/TI transponēšanai valsts tiesību aktos.
            Attiecībā uz dalībvalstīm, kurām šī direktīva ir saistoša, atsauces uz Pamatlēmumu 2000/383/TI uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu.

            14. pants
            Transponēšana

               1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 2016. gada 23. maijam. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.
               Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāma šāda atsauce.

               2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.

            15. pants
            Stāšanās spēkā
            Šī direktīva stājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

            16. pants
            Adresāti
            Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm saskaņā ar Līgumiem.

            Briselē, 2014. gada 15. maijā

                  Eiropas Parlamenta vārdā –

                  priekšsēdētājs

               M. SCHULZ

                  Padomes vārdā –

                  priekšsēdētājs

               D. KOURKOULAS

            (1)  OV C 179, 25.6.2013., 9. lpp.

            (2)  OV C 271, 19.9.2013., 42. lpp.

            (3)  Eiropas Parlamenta 2014. gada 16. aprīļa nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta) un Padomes 2014. gada 6. maija lēmums.

            (4)  Padomes Regula (EK) Nr. 974/98 (1998. gada 3. maijs) par euro ieviešanu (OV L 139, 11.5.1998., 1. lpp.).

            (5)  Padomes Regula (EK) Nr. 1338/2001 (2001. gada 28. jūnijs), ar kuru paredz pasākumus, kas vajadzīgi euro aizsardzībai pret viltošanu (OV L 181, 4.7.2001., 6. lpp.).

            (6)  Padomes Regula (EK) Nr. 1339/2001 (2001. gada 28. jūnijs), ar ko uz dalībvalstīm, kuras nav pieņēmušas euro kā vienotu valūtu, attiecina Regulu (EK) Nr. 1338/2001, ar kuru paredz pasākumus, kas vajadzīgi euro aizsardzībai pret viltošanu (OV L 181, 4.7.2001., 11. lpp.).

            (7)  Tautu Savienība, Līgumu sērija Nr. 2623 (1931. gads), 372. lpp.

            (8)  Padomes Pamatlēmums 2000/383/TI (2000. gada 29. maijs) par pastiprinātu aizsardzību, izmantojot kriminālsodus un citas sankcijas, pret naudas viltošanu saistībā ar euro ieviešanu (OV L 140, 14.6.2000., 1. lpp.).


title: Padomes Direktīva (1966. gada 14. jūnijs) par lopbarības augu sēklu tirdzniecību

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31966L0401

Oficiālais Vēstnesis 125 , 11/07/1966 Lpp. 2298 - 2308 Speciālizdevums dāņu valodā: Sērija I Nodaļa 1965-1966 Lpp. 0115  Speciālizdevums angļu valodā: Sērija I Nodaļa 1965-1966 Lpp. 0132  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 03 Sējums 1 Lpp. 0243  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 03 Sējums 1 Lpp. 0174  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 03 Sējums 1 Lpp. 0174  Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 1 Lpp. 0131  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 1 Lpp. 0131

		Padomes Direktīva(1966. gada 14. jūnijs)par lopbarības augu sēklu tirdzniecību(66/401/EEK)EIROPAS EKONOMIKAS KOPIENAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 43. un 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu,tā kā lopbarības augu ražošana ieņem svarīgu vietu Eiropas Ekonomikas kopienas lauksaimniecībā;tā kā lopbarības augu audzēšanā apmierinoši rezultāti lielā mērā ir atkarīgi no piemērota sēklu lietojuma; tā kā šajā nolūkā dažas dalībvalstis uz laiku ierobežojušas lopbarības augu sēklu tirdzniecību par labu augstas kvalitātes sēklām; tā kā tās ir spējušas izmantot priekšrocības, ko sniedz sistemātisks augu selekcijas darbs, kuru veic vairākus gadu desmitus, kā rezultātā attīstījušās pietiekami stabilas un viendabīgas barības augu šķirnes, un gaidāms, ka savu īpašību dēļ tās būs ļoti vērtīgas, ņemot vērā attiecīgos mērķus;tā audzējot lopbarības augus, lielāku ražību Kopienā sasniegs tad, ja, izvēloties šķirnes, ko atļaus tirgot, dalībvalstis piemēros cik iespējams stingrus vienotus noteikumus;tā kā tomēr tikai tad ir attaisnojama tirdzniecības ierobežošana līdz noteiktām šķirnēm, ja lietotājs var būt pārliecināts, ka sēklas tiešām iegūst no šīm šķirnēm;tā kā dažas dalībvalstis šim nolūkam ir piemērojušas sertifikācijas sistēmas, ko paredzējusi oficiālā kontrole, lai nodrošinātu identitāti un šķirnes tīrību;tā kā starptautiskā līmenī šāda sistēma jau pastāv; tā kā Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācija ir izveidojusi sistēmu, lai sertificētu to zālaugu sēklu šķirnes, kuras ir apritē starptautiskajā tirdzniecībā;tā kā vēlams izveidot vienotu sertifikācijas sistēmu Kopienai, pamatojoties uz pieredzi, kas gūta, piemērojot šo sistēmu un valstu sistēmas attiecībā uz šo produktu;tā kā šī sistēma jāpiemēro gan attiecībā uz tirdzniecību citās dalībvalstīs, gan vietējos tirgos;tā kā lopbarības augu sēklas, neatkarīgi no tā, kādai lietošanai tās būtu audzētas, parasti būtu jāatļauj tirgot tikai tad, ja tās saskaņā ar sertifikācijas noteikumiem ir oficiāli pārbaudītas un sertificētas kā bāzes sēklas vai sertificētas sēklas vai, attiecībā uz noteiktām ģintīm un sugām, oficiāli pārbaudītas un apstiprinātas kā komercsēklas; tā kā tehnisko terminu "bāzes sēklas" un "sertificētas sēklas" izvēle pamatojas uz jau esošo starptautisko terminoloģiju;tā kā attiecībā uz komercsēklām vajadzētu būt apstiprinājumam, lai ņemtu vērā faktu, ka ne no visām lopbarības augu ģintīm un sugām, kam ir būtiska nozīme augkopībā, jau ir iegūtas vai nu vēlamās šķirnes sēklas, vai arī pietiekams daudzums pastāvošo šķirņu sēklas visām Kopienas vajadzībām; tā kā tādēļ attiecībā uz noteiktām ģintīm un sugām jāapstiprina lopbarības augu sēklas, kas nepieder pie nosauktās šķirnes, bet kas visos citos aspektos atbilst noteikumiem;tā kā uz lopbarības augu sēklām, kas nav laistas tirgū to ekonomiskā mazsvarīguma dēļ, nav jāattiecina Kopienas noteikumi; tā kā dalībvalstīm jāsaglabā tiesības piemērot īpašus noteikumus attiecībā uz šādām sēklām;tā kā Kopienas noteikumi nav jāpiemēro attiecībā uz sēklām, ko norāda kā paredzētas eksportam uz trešām valstīm;tā kā, lai uzlabotu ne vien lopbarības augu sēklu ģenētisko kvalitāti Kopienā, bet arī to ārējās īpašības, būtu jānosaka konkrētas prasības attiecībā uz analītisko tīrību un dīdzību;tā kā, lai nodrošinātu sēklu identitāti, jāparedz Kopienas noteikumi attiecībā uz iepakošanu, paraugu ņemšanu, plombēšanu un marķēšanu; tā kā šim nolūkam uz etiķetēm būtu jānorāda dati, kas vajadzīgi gan oficiālajai kontrolei, gan informācijai lietotājam, un būtu skaidri jāatspoguļo Kopienas līmenī veiktā dažādu kategoriju sertificētu sēklu sertifikācija;tā kā dažām dalībvalstīm īpašai izmantošanai vajadzīgi dažādu ģinšu un sugu lopbarības augu sēklu maisījumi; tā kā, lai ņemtu vērā šīs vajadzības, dalībvalstis būtu jāpilnvaro apstiprināt šādus maisījumus atbilstoši konkrētiem nosacījumiem;tā kā, lai nodrošinātu, ka tirgojot ievēro gan prasības attiecībā uz sēklu kvalitāti, gan noteikumus to identitātes nodrošināšanai, dalībvalstīm jāparedz pienācīgi kontroles pasākumi;tā kā uz sēklām, kas atbilst šīm prasībām, neskarot Līguma 36. pantu, nebūtu jāattiecina nekādi tirdzniecības ierobežojumi, izņemot Kopienas noteikumos paredzētos;tā kā pirmajā posmā, līdz izveido šķirņu kopējo katalogu, pieļaujamajos ierobežojumos jo īpaši būtu jāietver dalībvalstu tiesības ierobežot sertificētu sēklu tirdzniecību, atļaujot tirgot tikai tādas šķirnes, kuras ir vērtīgas augkopībai un izmantošanai savā teritorijā;tā kā, saskaņā ar konkrētiem nosacījumiem, sēklas, ko citā valstī pavairo no bāzes sēklām, kas sertificētas kādā dalībvalstī, būtu jāatzīst par līdzvērtīgām tām sēklām, kas pavairotas šajā dalībvalstī;tā kā, no otras puses, būtu jāparedz, ka Kopienā atļauj tirgot lopbarības augu sēklas, kas ievāktas trešās valstīs, tikai tad, ja šādas sēklas sniedz tādus pašas garantijas kā sēklas, kas Kopienā oficiāli sertificētas vai oficiāli apstiprinātas kā komercsēklas un atbilst Kopienas noteikumiem;tā kā laikā, kad rodas grūtības iegūt dažādu kategoriju sertificētas sēklas vai komercsēklas, uz laiku būtu jāatļauj tirgot arī tādas sēklas, kuras atbilst mazāk stingrām prasībām;tā kā, lai saskaņotu sertifikācijas tehniskās metodes, ko izmanto dažādās dalībvalstīs, un dotu iespēju turpmāk salīdzināt Kopienā sertificētas un no trešām valstīm ievestas sēklas, dalībvalstīs būtu jāizveido Kopienas izmēģinājumu lauki, lai atļautu dažādu sertificētu sēklu kategoriju ikgadējo pēckontroli;tā kā Komisijai būtu jāuztic uzdevums pieņemt konkrētus pasākumus šās direktīvas piemērošanai; tā kā, lai atvieglotu ierosināto pasākumu īstenošanu, būtu jāparedz procedūra, lai izveidotu ciešu sadarbību starp dalībvalstīm un Komisiju Pastāvīgajā lauksaimniecības, dārzkopības un mežsaimniecības sēklu un reproduktīvā materiāla komitejā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠo direktīvu piemēro lopbarības augu sēklām, ko tirgo Kopienā, neatkarīgi no lietojuma, kādam tās audzē.2. pantsŠajā direktīvā piemēro šādas definīcijas.A. Rupjās lopbarības augi: šādu ģinšu un sugu augia)Gramineae | Stiebrzāles |Agrostis spec. | Smilgas |Alopecurus pratensis L. | Pļavas lapsaste |Arrhenatherum elatius (L.) J. and C. Presl. | Augstā dižauza |Dactylis glomerata L. | Kamolzāles |Festuca arundinacea Schreb. | Niedru auzene |Festuca ovina L. | Aitu auzene |Festuca pratensis Huds. | Pļavas auzene |Festuca rubra L. | Sarkanā auzene |Lolium spec. | Airenes |Phleum pratense L. | Timotiņš |Poa spec. | Skarene |Trisetum flavescens (L.) Pal. Beauv. | Pļavas zeltauzītes |(b)Leguminosae | Pākšaugi |Lotus corniculatus L. | Lupīna, izņemot |Lupinus spec., izņemot | Ragainie vanagnadzini |Lupinus perennis L. | Daudzgadīgā lupīna |Medicago lupulina L. | Apiņu lucerna |Medicago sativa L. | Sējas lucerna |Medicago varia Martyn | Hibrīdlucerna |Onobrychis sativa Lam. | Sējas esparsete |Pisum arvense L. | Lauka zirņi |Trifolium hybridum L. | Bastarda āboliņš |Trifolium incarnatum L. | Inkarnāta āboliņš |Trifolium pratense L. | Sarkanais āboliņš |Trifolium repens L. | Baltais āboliņš |Vicia spec. izņemot Vicia faba major L. | Vīķī un pupiņas, izņemot cūku pupas |B. Bāzes sēklas:1. Selekcionēto šķirņu sēklas: sēklas,a) kas ir audzētas selekcionāra uzraudzībā saskaņā ar pieņemto šķirnes uzturēšanas praksi;b) kas ir paredzētas sertificētu sēklu kategorijas sēklu audzēšanai;c) kas, saskaņā ar 4. panta noteikumiem, atbilst I un II pielikumā paredzētajiem nosacījumiem attiecībā uz bāzes sēklām und) kas oficiālā pārbaudē ir atzītas par atbilstošām iepriekšminētajiem nosacījumiem.2. Vietējo šķirņu sēklas: sēklas,a) kas ir audzētas oficiālā uzraudzībā no izejmateriāla, kurš oficiāli apstiprināts par vietējo šķirni vienā vai vairākās saimniecībās, kas atrodas skaidri norobežotā izcelsmes reģionā;b) kas ir paredzētas sertificētu sēklu kategorijas sēklu audzēšanai;c) kas, saskaņā ar 4. panta noteikumiem, atbilst I un II pielikumā paredzētajiem nosacījumiem attiecībā uz bāzes sēklām und) kas oficiālā pārbaudē ir atzītas par atbilstošām iepriekšminētajiem nosacījumiem.C. Sertificētas sēklas: sēklas,a) kas ir tieši cēlušās no bāzes sēklām vai attiecīgās šķirnes sertificētām;b) kas ir paredzētas sertificētu sēklu kategorijas sēklu vai augu audzēšanai;c) kas, saskaņā ar 4. panta noteikumiem, atbilst I un II pielikumā paredzētajiem nosacījumiem attiecībā uz sertificētām sēklām und) kas oficiālā pārbaudē ir atzītas par atbilstošām iepriekšminētajiem nosacījumiem.D. Komercsēklas: sēklas,a) kas ir identificējamas kā piederošas kādai sugai;b) kas, saskaņā ar 4. panta noteikumiem, atbilst I un II pielikumā paredzētajiem nosacījumiem attiecībā uz komercsēklām unc) kas oficiālā pārbaudē ir atzītas par atbilstošām iepriekšminētajiem nosacījumiem.E. Oficiāli pasākumi: pasākumi, ko veikušasa) valsts iestādes, vaib) jebkura juridiska persona, kuras darbību reglamentē publiskās vai privātās tiesības un kura darbojas valsts pakļautībā;c) attiecībā uz papilddarbībām, ko arī kontrolē valsts, jebkura fiziska persona, kura šim nolūkam ir atbilstoši zvērināta,ar noteikumu, ka b) un c) apakšpunktā minētās personas negūst personīgu labumu no šādiem pasākumiem.3. pants1. Dalībvalstis paredz, kaDactylis glomerata L.Festuca arundinacea Schreb.Festuca pratensis Huds.Festuca rubra L.Lolium spec.Phleum pratense L.Medicago sativa L.Medicago varia MartynPisum arvense L. unTrifolium repens L.sēklas nevar laist tirgū, ja vien tās nav oficiāli sertificētas kā bāzes sēklas vai sertificētas sēklas un ja vien tās neatbilst II pielikumā paredzētajiem nosacījumiem.2. Dalībvalstis paredz, ka to lopbarības augu ģinšu un sugu sēklas, kuras nav uzskaitītas 1. punktā, nevar laist tirgū, ja sēklas nav oficiāli sertificētas kā bāzes sēklas vai sertificētas sēklas un nav komercsēklas, un ja tās arī neatbilst II pielikumā paredzētajiem nosacījumiem.3. Saskaņā ar 21. pantā noteikto procedūru Komisija var paredzēt, ka pēc norādītajiem datumiem to barības augu ģinšu un sugu sēklas, kuras nav uzskaitītas 1. punktā, nevar laist tirgū, ja vien tās nav oficiāli sertificētas kā bāzes sēklas vai sertificētas sēklas.4. Dalībvalstis nodrošina, ka oficiālās pārbaudes veic atbilstoši pastāvošajām starptautiskajām metodēm, ciktāl šādas metodes pastāv.5. Dalībvalstis var paredzēt atkāpes no 1. un 2. punkta noteikumiem attiecībā uz:a) selekcionētām sēklām, ko izaudzē ataudzējumos pirms bāzes sēklām;b) testiem vai zinātniskiem nolūkiem;c) selekciju;d) izaudzētajām sēklām, kas audzētas un tirgotas pārstrādei, ar noteikumu, ka ir nodrošināta sēklu identitāte.4. pantsTomēr dalībvalstis, atkāpjoties no 3. panta noteikumiem:a) var atļaut oficiāli sertificēt un tirgot bāzes sēklas, kas neatbilst II pielikumā paredzētajiem nosacījumiem attiecībā uz dīdzību; līdzīgu atkāpi var pieļaut attiecībā uz Trifolium pratense sertificēto sēklas, ja šādas sēklas ir paredzētas turpmākai sertificētu sēklu ražošanai.Iepriekšminētajos gadījumos veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka piegādātājs garantē konkrētu dīdzību, ko tas tirdzniecības mērķiem norāda uz īpašas etiķetes, uz kuras ir piegādātāja nosaukums, adrese un sēklu partijas atsauces numurs;b) lai sēklas padarītu ātri pieejamas, neatkarīgi no tā, ka nav pabeigta oficiālā pārbaude, kurā pārbauda atbilstību II pielikumā paredzētajiem nosacījumiem attiecībā uz dīdzību, var atļaut oficiālo sertifikāciju vai apstiprināšanu un tirdzniecību līdz pirmajam pircējam, pārdodot bāzes sēklu, sertificētu sēklu vai komercsēklu kategoriju sēklas. Sertifikāciju vai apstiprināšanu piešķir tikai tad, kad iesniedz priekšanalīzes ziņojumu par sēklām un ar noteikumu, ka ir norādīts pirmā saņēmēja vārds un adrese; veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka piegādātājs garantē priekšanalīzē noskaidroto dīdzību; šo dīdzību tirdzniecības mērķiem norāda uz īpašas etiķetes, uz kuras ir piegādātāja nosaukums un adrese, un partijas atsauces numurs.Šos noteikumus nepiemēro sēklām, ko importē no trešām valstīm, ja vien 15. pantā attiecībā uz pavairošanu ārpus Kopienas nav paredzēts citādi.5. pantsAttiecībā uz I un II pielikumā paredzētajiem nosacījumiem dalībvalstis var izvirzīt papildu vai stingrākas prasības tādu komercsēklu sertifikācijai un pārbaudei, kuras ražotas to teritorijā.6. pants1. Katra dalībvalsts izveido tādu lopbarības augu šķirņu sarakstu, kas ir oficiāli pieņemtas sertifikācijai tās teritorijā; sarakstā norāda galvenās morfoloģiskās vai fizioloģiskās pazīmes, pēc kurām citu no citas var atšķirt to augu šķirnes, kas ir tieši iegūti no sertificētu sēklu kategorijas sēklām, un oficiāli noteikto maksimālo ataudzējumu skaitu, kas pieņemts sertifikācijai un kas ražots no katras šķirnes bāzes sēklām. Attiecībā uz vietējām šķirnēm sarakstā norāda izcelsmes reģionu.2. Attiecībā uz hibrīdiem un sintētiskām šķirnēm, iestādes, kas ir atbildīgas par pieņemšanu un sertifikāciju, ir informētas par ģenealoģiskajiem komponentiem. Dalībvalstis nodrošina, ka pēc selekcionāra prasības pārbaudes rezultātus un ģenealoģisko komponentu aprakstu uzskata par konfidenciāliem.3. Šķirni pieņem sertifikācijai tikai tad, ja oficiālās vai oficiāli kontrolētās pārbaudēs, jo īpaši audzēšanas izmēģinājumos, ir noteikts, ka šķirne ir pietiekami viendabīga un stabila.4. Pieņemtās šķirnes regulāri pārbauda. Ja vairs nav atbilstības kādam no nosacījumiem, kas jāizpilda, lai šķirni pieņemtu sertifikācijai, pieņemšanu atsauc un šķirni svītro no saraksta.5. Šos sarakstus un jebkuras tā izmaiņas tūlīt nosūta Komisijai, kas to paziņo citām dalībvalstīm.7. pants1. Dalībvalstis pieprasa, lai šķirņu pārbaudei, sēklu pārbaudei sertifikācijas nolūkā un komercsēklu pārbaudei paraugus ņem oficiāli saskaņā ar atbilstošām metodēm.2. Sēklu pārbaudei sertifikācijas nolūkā un komercsēklu pārbaudei paraugus ņem no viendabīgām partijām; maksimālais partijas svars un minimālais parauga svars ir norādīti III pielikumā.8. pants1. Dalībvalstis pieprasa, lai bāzes sēklas, sertificētas sēklas un komercsēklas tirgotu vienīgi pietiekami viendabīgos sūtījumos un aizplombētos iepakojumos, uz kuriem, kā paredzēts 9. un 10. pantā, būtu plomba un marķējums.2. Nelielu daudzumu tirdzniecībai galapatērētājam dalībvalstis var paredzēt atkāpes no 1. punkta noteikumiem attiecībā uz iesaiņošanu, plombēšanu un marķēšanu.9. pants1. Dalībvalstis pieprasa, lai bāzes sēklu, sertificētu sēklu un komercsēklu iepakojumi būtu oficiāli aizplombēti tādā veidā, lai, atverot iepakojumu, plomba tiktu bojāta un to nevarētu piestiprināt no jauna.2. Iepakojumus atkārtoti neaizplombē, ja vien to neveic oficiāli. Ja iesaiņojumu aizplombē atkārtoti, tad uz 10. panta 1. punktā paredzētās etiķetes norāda faktu, ka notikusi atkārtota aizplombēšana, datumu un par to atbildīgo iestādi.10. pants1. Dalībvalstis pieprasa, lai bāzes sēklu, sertificētu sēklu un komercsēklu iepakojumi:a) no ārpuses būtu marķēti ar oficiālu etiķeti, kura atbilst specifikācijai IV pielikumā un uz kuras sniegtās ziņas ir vienā no Kopienas oficiālajām valodām; tā ir piestiprināta ar oficiālo plombu; bāzes sēklu etiķete ir baltā krāsā, sertificētu sēklu etiķete pirmajam ataudzējumam pēc bāzes sēklām ir zila, sertificētu turpmāko ataudzējumu sēklu etiķete ir sarkana, bet komercsēklu etiķete ir tumši dzeltena; tirdzniecībai citās dalībvalstīs uz etiķetes ir oficiālās plombas piestiprināšanas datums; ja 4. panta a) apakšpunktā paredzētajos gadījumos bāzes sēklas vai sertificētas sēklas neatbilst II pielikumā paredzētajiem nosacījumiem attiecībā uz dīdzību, šo faktu norāda uz etiķetes;b) ietvertu oficiālu dokumentu tādā pašā krāsā kā etiķete, norādot informāciju, kas prasīta saskaņā ar IV pielikumu attiecībā uz etiķeti; šis dokuments nav nepieciešams, ja informācija neizdzēšami uzdrukāta uz iepakojuma.2. Dalībvalstis:a) var pieprasīt, lai jebkurā gadījumā uz etiķetes būtu norādīts oficiālās plombas piestiprināšanas datums;b) var paredzēt atkāpes no 1. punkta nosacījumiem attiecībā uz sīkpaciņām.11. pantsŠā direktīva neietekmē dalībvalstu tiesības pieprasīt, ka, izņemot 4. pantā paredzētos gadījumus, uz bāzes sēklu, sertificētu sēklu vai komercsēklas iepakojumiem, neatkarīgi no tā, vai sēklas ražotas to teritorijā vai ievestas, jābūt piegādātāja etiķetei, ja sēklas paredzēts pārdot to teritorijā.12. pantsDalībvalstis pieprasa, lai uz oficiālās etiķetes vai uz piegādātāja etiķetes un uz iepakojuma vai tā iekšpusē būtu norāde par bāzes sēklu, sertificētu sēklu vai komercsēklu jebkādu ķīmisko apstrādi.13. pants1. Dalībvalstis var atļaut lopbarības augu sēklu tirdzniecību dažādu ģinšu un sugu lopbarības augu sēklu maisījumu veidā vai tādu augu sēklu maisījumu veidā, kas nav lopbarības augi šās direktīvas izpratnē, ar noteikumu, ka pirms sajaukšanas maisījuma dažādās sastāvdaļas atbilda tiem piemērojamajiem tirdzniecības noteikumiem.2. Piemēro 8., 9. un 11. panta noteikumus, kā arī 10. panta noteikumus, izņemot to, ka sēklu maisījumiem izmanto etiķeti zaļā krāsā.14. pants1. Dalībvalstis nodrošina, ka uz bāzes sēklām un sertificētām sēklām, kuras ir oficiāli sertificētas un kuru iepakojums ir oficiāli marķēts un plombēts kā paredzēts šajā direktīvā, un uz komercsēklām, kuru iepakojums ir oficiāli marķēts un plombēts kā paredzēts šajā direktīvā, neattiecas nekādi tirdzniecības ierobežojumi attiecībā uz to īpašībām, pārbaudes kārtību, marķēšanu un aizplombēšanu, kas atšķiras no šajā direktīvā paredzētajiem.2. Dalībvalstis:a) ja saskaņā ar 3. panta 3. punktu Komisija nav veikusi nekādus pasākumus un ja tie nav stājušies spēkā, var paredzēt, ka pēc norādītiem datumiem nevar laist tirgū lopbarības augu tādu ģinšu un sugu sēklas, kuras nav uzskaitītas 3. panta 1. punktā, ja vien tās nav oficiāli sertificētas kā bāzes sēklas vai sertificētas sēklas;b) var pieņemt noteikumus par maksimālo mitruma daudzumu, kas pieņemts attiecībā uz tirdzniecību;c) var ierobežot sertificētu lopbarības augu sēklu tirdzniecību, atļaujot tirgot tikai sēklas no pirmā ataudzējuma pēc bāzes sēklām;d) līdz laikam, kas nebūtu vēlāk par 1970. gada 1. janvāri, kad var ieviest šķirņu kopējo katalogu, var ierobežot lopbarības augu sēklu tirdzniecību, atļaujot tirgot tikai tās šķirnes, kas ir ietvertas valsts sarakstā, pamatojoties uz to augkopības un izmantošanas vērtību valstu teritorijā; nosacījumi ietveršanai šajā sarakstā ir vienādi šķirnēm no citām dalībvalstīm un vietējām šķirnēm.15. pantsDalībvalstis nodrošina, ka lopbarības augu sēklas, kas ražotas tieši no bāzes sēklām, kuras ir sertificētas vienā dalībvalstī un novāktas citā dalībvalstī vai trešā valstī, uzskata par līdzvērtīgām pirmā ataudzējuma sertificētām sēklām, kuras ražotas no bāzes sēklām, kas novāktas tajā pašā valstī, kurā ražotas bāzes sēklas, ja tām sēklām ir veikta lauka apskate, kas atbilst I pielikumā paredzētajiem nosacījumiem un ja oficiālajā pārbaudē ir konstatēts, ka ir izpildīti II pielikumā paredzētie nosacījumi attiecībā uz sertificētām sēklām.16. pants1. Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar kvalificētu balsu vairākumu nosaka, vai:a) direktīvas 15. pantā paredzētajā gadījumā lauka pārbaudes trešā valstī atbilst I pielikumā paredzētajiem nosacījumiem;b) lopbarības augu sēklas, kas ievāktas trešā valstī un kam ir tādas pašas garantijas attiecībā uz īpašībām, un pasākumiem, kas ir veikti to pārbaudei, identitātes nodrošināšanai, marķēšanai un kontrolei, šajā ziņā ir līdzvērtīgas bāzes sēklām, sertificētām sēklām vai komercsēklām, kas ievāktas Kopienā un atbilst šīs direktīvas noteikumiem.2. Saskaņā ar 1. punktu dalībvalstis pašas var pieņemt šādus lēmumus līdz brīdim, kad saskaņā ar 1. punktu Padome pieņem lēmumu. Šīs tiesības izbeidzas 1969. gada 1. jūlijā.17. pants1. Lai novērstu jebkādus pagaidu sarežģījumus vispārējā apgādē ar bāzes sēklām, sertificētām sēklām vai komercsēklām, kas rodas vienā vai vairākās dalībvalstīs un ko nevar pārvarēt Kopienā, saskaņā ar 21. pantā paredzēto procedūru Komisija atļauj vienai vai vairākām dalībvalstīm uz laikposmu, kas jānosaka Komisijai, pieņemt tirdzniecībai tādas kategorijas sēklas, kas atbilst mazāk stingrām prasībām.2. Attiecībā uz jebkuras attiecīgās šķirnes sēklu kategoriju, oficiālā etiķete ir tā etiķete, kas paredzēta attiecīgajai kategorijai; visos citos gadījumos tā ir tā etiķete, kura paredzēta komercsēklām. Uz etiķetes vienmēr norāda, ka attiecīgās sēklas pieder pie kategorijas, kas atbilst mazāk stingrām prasībām.18. pantsŠo direktīvu nepiemēro lopbarības augu sēklām, kuras norāda kā paredzētas eksportam uz trešām valstīm.19. pantsDalībvalstis veic piemērotus pasākumus, lai tirgojot lopbarības augus sēklas, tās oficiāli kontrolētu, vismaz veicot pārbaudi, ņemot paraugu, attiecībā uz tās atbilstību šīs direktīvas prasībām.20. pants1. Kopienā izveido Kopienas izmēģinājumu laukus, lai veiktu pārbaudē atlasīto sēklu paraugu ikgadējo pēckontroli; šīs direktīvas 21. pantā minētā komiteja veic pārbaudes minētajos laukos.2. Pirmajā posmā šos salīdzinošos testus izmanto, lai saskaņotu sertifikācijas tehniskās metodes tā, lai iegūtie rezultāti būtu līdzvērtīgi. Tiklīdz šis mērķis sasniegts, par šiem salīdzinošajiem testiem sagatavo ikgadējus darba pārskatus un konfidenciāli tos nosūta dalībvalstīm un Komisijai. Komisija saskaņā ar 12. pantā paredzēto procedūru nosaka pirmā ziņojuma iesniegšanas datumu.3. Komisija saskaņā ar 21. pantā paredzēto procedūru veic pasākumus, kas vajadzīgi salīdzinošo testu veikšanai. Salīdzinošajos testos var ietvert arī trešās valstīs ievāktus lopbarības augus.21. pants1. Ja ir jāievēro šajā pantā paredzētā procedūra, jautājumus izskatīšanai ar Padomes 1966. gada 14. jūnija lēmumu [2] izveidotajā Pastāvīgajā lauksaimniecības, dārzkopības un mežsaimniecības sēklu un reproduktīvā materiāla komitejā (turpmāk "Komiteja") iesniedz priekšsēdētājs pēc savas iniciatīvas vai pēc dalībvalsts pārstāvja pieprasījuma.2. Dalībvalstu balsis Komitejā vērtē tā, kā paredzēts Līguma 148. panta 2. punktā. Priekšsēdētājs nebalso.3. Komisijas pārstāvis iesniedz pieņemamo pasākumu projektu. Komiteja sniedz atzinumu par šiem pasākumiem termiņā, ko atkarībā no jautājuma steidzamības noteicis priekšsēdētājs. Atzinumus sniedz ar divpadsmit balsu vairākumu.4. Komisija pieņem pasākumus, ko piemēro tūlīt. Tomēr, ja šie pasākumi nav saskaņā ar Komitejas atzinumu, tad Komisija par to tūlīt ziņo Padomei. Tādā gadījumā Komisija var atlikt tās pieņemto pasākumu piemērošanu uz laiku ne ilgāk par vienu mēnesi pēc šāda ziņojuma dienas.Padome ar kvalificētu balsu vairākumu viena mēneša laikā var pieņemt citādu lēmumu.22. pantsŠī direktīva neierobežo [attiecīgās] valsts tiesību aktus, kas attiecas uz cilvēku, dzīvnieku vai augu veselības un dzīvības aizsardzību vai rūpnieciskā un komerciālā īpašuma aizsardzību.23. pantsDalībvalstīs līdz 1968. gada 1. jūlijam stājas spēkā normatīvi vai administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu 14. panta 1. punkta noteikumus, un līdz 1969. gada 1. jūlijam tie normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu citus šīs direktīvas un tās pielikumu noteikumus. Dalībvalstīs par to tūlīt ziņo Komisijai.24. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1966. gada 14. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsP. Werner[1] OV 109, 9.7.1964., 1751./64. lpp.[2] OV 125, 11.7.1966., 2289./66. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSNosacījumi kultūraugu sertifikācijai1. Kultūraugiem piemīt pietiekama šķirnes identitāte un šķirnes tīrība.2. Pirms katras sēklu novākšanas veic vismaz vienu oficiālu lauka apskati.3. Lauku apstrādā tā un kultūraugi ir tādā apstrādāšanas stadijā, kas ļauj pienācīgi pārbaudīt šķirnes identitāti un tīrību.4. Iepriekšējie stādījumi laukā nav bijuši nesavienojami ar kultūrauga sugu un šķirņu sēklu ražošanu.5. Attiecībā uz svešapputes sugām minimālie attālumi no blakus esošiem tās pašas sugas citu šķirņu kultūraugiem, no tās pašas šķirnes kultūraugiem, no tās pašas šķirnes kultūraugiem ar izteiktām izviršanas pazīmēm un no radniecīgu sugu graudaugiem, kā rezultātā var notikt nevēlama svešappute, ir šādi:Pavairošanai paredzētas sēklas | Pavairošanas lauki |mazāki par 2 hektāriem | lielāki par 2 hektāriem |a)Pavairošanai paredzētas sēklas | 200 m | 100 m |b)Lopbarības augu ražošanai paredzētas sēklas | 100 m | 50 m |Šos attālumus drīkst neievērot, ja ir pietiekama aizsardzība no nevēlamas svešapputes.--------------------------------------------------II PIELIKUMSNosacījumi, kuriem sēklām jāatbilstI. SERTIFICĒTAS SĒKLAS1. Sēklām piemīt pietiekama šķirnes identitāte un šķirnes tīrība.2. Slimībām, kas samazina sēklu lietderību, jābūt pēc iespējas zemā līmenī.3. Sēklas arī atbilst šādām prasībām:A. Standarti:Suga | Minimālā analītiskā tīrība (% svara) | Maksimālais nezāļu sēklu daudzums (% svara) | Minimālā dīdzība (% tīro sēklu) |(a)GraminaeAgrostis alba | 90 | 1 | 80 |Agrostis al spec. | 90 | 1 | 75 |Alopecurus pratensis L. | 75 | 1,5 | 70 |Arrhenatherum elatius (L.) J. un C. Presl. | 90 | 1 | 80 |Dactylis glomerata L. | 90 | 1 | 80 |Festuca arundinacea Schreb. | 95 | 1 | 80 |Festuca ovina L. | 85 | 1 | 75 |Festuca pratensis Huds. | 95 | 1 | 80 |Festuca rubra L. | 90 | 1 | 75 |Lolium multiflorum spec. italicum | 96 | 1 | 75 |Lolium al. spec | 96 | 1 | 80 |Phleum pratense L. | 95 | 0,5 | 80 |Poa spec. | 85 | 1 | 75 |Trisetum flavescens (L.) Pal. Beauv. | 75 | 1 | 75 |Suga | Minimālā analītiskā tīrība (% svara) | Maksimālais nezāļu sēklu daudzums (% svara) | Minimālā dīdzība (% tīro sēklu) | Maksimālais cietu sēklu daudzums (% tīro sēklu) |(b)LeguminosaeLotus corniculatus L. | 95 | 0,8 | 75 | 40 |Lupinus spec. | 98 | 0,1 | 80 | 20 |Medicago lupulina L. | 97 | 0,8 | 80 | 20 |Medicago sativa L. | 97 | 0,5 | 80 | 40 |Medicago varia Martyn | 97 | 0,5 | 80 | 40 |Onobrychis sativa L. | 95 | 1,5 | 75 | 20 |Pisum arvense L. | 97 | 0,1 | 80 | – |Trifolium hybridum L. | 97 | 0,5 | 80 | 20 |Trifolium incarnatum L. | 97 | 0,5 | 80 | 20 |Trifolium | 97 | 0,5 | 80 | 20 |Trifolium repens var. giganteum | 97 | 0,5 | 80 | 40 |Trifolium repens L. | 97 | 0,8 | 80 | 20 |Vicia faba | 97 | 0,1 | 85 | 20 |Vicia al. spec. | 97 | 0,5 | 85 | 20 |B. Piezīmes:a) esošās cietās sēklas līdz maksimālajam norādītajam daudzumam uzskata par dīgtspējīgām sēklām;b) visas svaigās un veselās sēklas, kas neuzdīgst pēc pirmapstrādes, uzskata par uzdīgušām sēklām;c) sēklās nav Avena fatua un Cuscuta; tomēr, vienas Avena fatua vai Cuscuta sēklas klātbūtni 100 gramu paraugā neuzskata par piemaisījumu, ja otrā 200 gramu paraugā nav Avena fatua un Cuscuta sēklu;d) Alopercurus myosuroides sēklu % svara nepārsniedz 0,73;e) citu kultivētu augu sēklu % svara nepārsniedz 1; attiecībā uz Poa sugu sēklām, citu Poa sugu sēklu daudzumu 1 % apmērā neuzskata par piemaisījumu.C. Īpašie nosacījumi attiecībā uz Lupinus spec.:a) citas krāsas sēklu procents nepārsniedz 1;b) saldās lupīnas šķirnēs rūgto sēklu skaita procenti nepārsniedz:3 % – sertificētu sēklu pirmajam ataudzējumam pēc bāzes sēklām,3 % – sertificētu sēklu turpmākiem ataudzējumiem pēc bāzes sēklām.II. BĀZES SĒKLASSaskaņā ar turpmāk izklāstītajiem papildus noteikumiem, šā pielikuma I iedaļā paredzētos nosacījumus piemēro bāzes sēklām:1. Citu augu sēklu svara procenti nepārsniedz 0,72, no kura ne citu kultivētu augu sēklu procentuālais sastāvs, ne nezāļu zēklu procentuālais sastāvs nepārsniedz 0,71.2. Alopecurus myosuroides sēklu skaits nepārsniedz 5 sēklas 25 gramu paraugā.3. Lupinus spec.: saldās lupīnas šķirnēs rūgto sēklu skaita procenti nepārsniedz 1.III. KOMERCSĒKLASSaskaņā ar turpmāk izklāstītajiem papildus noteikumiem šā pielikuma I iedaļas 2. un 3. punktā paredzētos nosacījumus piemēro komercsēklām:1. Citu augu sēklu svara procenti nepārsniedz 3.2. Attiecībā uz Poa sugu sēklām, citu Poa sugu sēklu daudzumu 3 % apmērā neuzskata par piemaisījumu.3. Attiecībā uz Vicia sugu sēklām, Vicia pannonica, Vicia villosa un līdzīgu kultivētu sugu sēklu kopējo daudzumu 6 % apmērā neuzskata par piejaukumu.4. Lupinus spec.a) citu krāsu sēklu skaits nepārsniedz 2 %;b) saldajās lupīnās rūgto sēklu skaits nepārsniedz 5 %.--------------------------------------------------III PIELIKUMS| Partijas maksimālais svars | Parauga minimālais svars |1.Sēklas, kuru izmērs nav mazāks par kviešu graudu | 20 tonnas | 500 grami |2.Sēklas, kuru izmērs ir mazāks par kviešu graudu | 10 tonnas | 300 grami |--------------------------------------------------IV PIELIKUMS+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/1/EK ( 2006. gada 18. janvāris ) par bez transportlīdzekļa vadītājiem nomātu transportlīdzekļu izmantošanu kravu autopārvadājumiem (Kodificēta versija)   (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               4.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 33/82

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2006/1/EK

   (2006. gada 18. janvāris)
   par bez transportlīdzekļa vadītājiem nomātu transportlīdzekļu izmantošanu kravu autopārvadājumiem
   (Kodificēta versija)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PARLAMENTS UN PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 71. pantu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   apspriedušies ar Reģionu komiteju,
   rīkojoties saskaņā ar Līguma 251. pantā paredzēto procedūru (2),
   tā kā:

               (1)

               Padomes Direktīva 84/647/EEK (1984. gada 19. decembris) par bez transportlīdzekļa vadītājiem nomātu transportlīdzekļu izmantošanu kravu autopārvadājumiem (3) ir būtiski grozīta (4). Skaidrības un lietderības dēļ minētā direktīva būtu jākodificē.

               (2)

               Makroekonomikas aspektā iznomātu transportlīdzekļu izmantošana noteiktās situācijās pieļauj optimālu resursu piešķiršanu, ierobežojot ražošanas faktoru nelietderīgu izmantošanu.

               (3)

               Mikroekonomikas aspektā šī iespējamība pārvadājumu organizācijai piešķir elastības elementu un tādējādi palielina attiecīgo uzņēmumu ražīgumu.

               (4)

               Šī direktīva nedrīkst skart dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem direktīvas transponēšanai valsts tiesību aktos, kā izklāstīts I pielikuma B daļā,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Šajā direktīvā:

               a)

               “transportlīdzeklis” ir mehānisks transportlīdzeklis, piekabe, puspiekabe vai transportlīdzekļu kombinācija, kas paredzēti vienīgi kravu autopārvadājumiem;

               b)

               “nomāts transportlīdzeklis” ir jebkurš transportlīdzeklis, kurš par samaksu un uz noteiktu laiku nodots tāda uzņēmuma rīcībā, kas nodarbojas ar kravu autopārvadājumiem, ko veic kā komercpārvadājumus vai pašpārvadājumus atbilstīgi līgumam ar uzņēmumu, kas piedāvā šos transportlīdzekļus.

         2. pants
   1.   Katra dalībvalsts satiksmes nodrošināšanas nolūkā starp dalībvalstīm atļauj savā teritorijā izmantot transportlīdzekļus, ko nomājuši uzņēmumi, kuri veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, ar nosacījumu, ka:

               a)

               transportlīdzeklis ir reģistrēts vai laists ekspluatācijā saskaņā ar pēdējās minētās dalībvalsts tiesību aktiem;

               b)

               līgums attiecas tikai uz transportlīdzekļa nomāšanu bez transportlīdzekļa vadītāja un nav papildināts ar pakalpojumu līgumu, kas noslēgts ar to pašu uzņēmumu par transportlīdzekļa vadīšanu vai apkalpi;

               c)

               nomātais transportlīdzeklis ir vienīgi tā uzņēmuma rīcībā, kurš to izmanto nomas līgumā noteiktajā laikposmā;

               d)

               nomāto transportlīdzekli vada tā uzņēmuma personāls, kas to izmanto.

         2.   Pierādījums par atbilstību 1. punkta a) līdz d) apakšpunktā minētajām prasībām ir dokumenti, kuriem jāatrodas transportlīdzeklī:

               a)

               nomas līgums vai apliecināts izraksts no līguma, norādot iznomātāja vārdu, nomnieka vārdu, līguma noslēgšanas datumu un darbības laiku, kā arī transportlīdzekļa identifikācijas dokuments;

               b)

               ja transportlīdzekļa vadītājs nav tā persona, kas nomājusi transportlīdzekli, transportlīdzekļa vadītāja darba līgums vai apliecināts izraksts no līguma, norādot darba devēja nosaukumu, darbinieka vārdu, darba līguma noslēgšanas datumu un darbības laiku, vai pēdējās algas kvīts.

         Nepieciešamības gadījumā a) un b) apakšpunktā minētos dokumentus var aizstāt ar līdzvērtīgu dokumentu, ko izsniegušas attiecīgās dalībvalsts kompetentās iestādes.
   3. pants
   1.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka to uzņēmumi kravu autopārvadājumiem ar tādiem pašiem noteikumiem kā tiem piederošos transportlīdzekļus var izmantot nomātos transportlīdzekļus, kas reģistrēti vai laisti ekspluatācijā saskaņā ar valstu tiesību aktiem, ar nosacījumu, ka ir izpildītas 2. pantā izklāstītās prasības.
   2.   Dalībvalstis 1. punkta noteikumus var neattiecināt uz pašpārvadājumiem, ko veic ar transportlīdzekļiem, kuru maksimālā pieļaujamā pilna masa pārsniedz 6 tonnas.
   4. pants
   Šī direktīva neietekmē dalībvalsts noteikumus, kuros par nomātu transportlīdzekļu izmantošanu noteiktas mazāk ierobežojošas prasības par 2. un 3. pantā norādītajām.
   5. pants
   Neskarot 2. un 3. pantu, šī direktīva neietekmē to noteikumu piemērošanu, kas attiecas uz:

               a)

               tirgus organizāciju kravu autopārvadājumiem, ko veic kā komercpārvadājumus vai pašpārvadājumus, un jo īpaši piekļuvi tirgum un kvotu ierobežojumiem ceļu jaudām;

               b)

               cenām un prasībām kravu autopārvadājumiem;

               c)

               nomas cenu noteikšanu;

               d)

               transportlīdzekļu importu;

               e)

               nosacījumiem, kas reglamentē pieeju autotransporta līdzekļu iznomāšanas darbības sfērai.

         6. pants
   Direktīvu 84/647/EEK, kas grozīta, kā izklāstīts I pielikuma, atceļ, neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem direktīvas transponēšanai valsts tiesību aktos, kā izklāstīts I pielikuma B daļā.
   Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu, un tās būtu jālasa saskaņā ar II pielikumā doto korelācijas tabulu.
   7. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   8. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Strasbūrā, 2006. gada 18. janvārī

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. BORREL FONTELLES

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         H. WINKLER

      (1)  OV C 108, 30.4.2004., 56. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta 2004. gada 10. februāra atzinums (OV C 97 E, 22.4.2004., 66. lpp.) un Padomes 2005. gada 8. decembra Lēmums.

      (3)  OV L 335, 22.12.1984., 72. lpp. Direktīva grozīta ar Direktīvu 90/398/EEK (OV L 202, 31.7.1990., 46. lpp.).

      (4)  Skat. I pielikuma A daļu.

      I PIELIKUMS
      A daļa
      Atceltā direktīva ar tās grozījumu

         (minēta 6. pantā)

                  Padomes Direktīva 84/647/EEK

                  (OV L 335, 22.12.1984., 72. lpp.)

                  Padomes Direktīva 90/398/EEK

                  (OV L 202, 31.7.1990., 46. lpp.)

            B daļa
      Termiņi transponēšanai valsts tiesību aktos

         (minēti 6. pantā)

                  Direktīva

                  Transponēšanas termiņš

                  Direktīva 84/647/EEK

                  1986. gada 30. jūnijs

                  Direktīva 90/398/EEK

                  1990. gada 31. decembris

      II PIELIKUMS
      Korelācijas tabula

                  Direktīva 84/647/EEK

                  Šī direktīva

                  1. panta ievada teikums

                  1. panta ievada teikums

                  1. panta pirmais ievilkums

                  1. panta a) punkts

                  1. panta otrais ievilkums

                  1. panta b) punkts

                  2. panta ievada teikums

                  2. panta 1. punkta ievada teikums

                  2. panta 1. līdz 4. punkts

                  2. panta 1. punkta a) līdz d) apakšpunkts

                  2. panta 5. punkta pirmās daļas ievada teikums

                  2. panta 2. punkta pirmās daļas ievada teikums

                  2. panta 5. punkta pirmās daļas a) un b) punkts

                  2. panta 2. punkta pirmās daļas a) un b) punkts

                  2. panta 5. punkta otrā daļa

                  2. pants, 2. punkts, otrā daļa

                  3. pants

                  3. pants

                  4. panta 1. punkts

                  4. pants

                  5. panta ievada teikums

                  5. panta ievada teikums

                  5. panta pirmais ievilkums

                  5. panta a) punkts

                  5. panta otrais ievilkums

                  5. panta b) punkts

                  5. panta trešais ievilkums

                  5. panta c) punkts

                  5. panta ceturtais ievilkums

                  5. panta d) punkts

                  5. panta piektais ievilkums

                  5. panta e) punkts

                  6. pants

                  —

                  7. pants

                  —

                  8. pants

                  —

                  —

                  6. pants

                  —

                  7. pants

                  9. pants

                  8. pants

                  —

                  I pielikums

                  —

                  II pielikums


title: Padomes Direktīva (1991. gada 18. marts) par baterijām un akumulatoriem, kuros ir dažas bīstamas vielas

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31991L0157

Oficiālais Vēstnesis L 078 , 26/03/1991 Lpp. 0038 - 0041 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 15 Sējums 10 Lpp. 0072  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 15 Sējums 10 Lpp. 0072

		Padomes Direktīva(1991. gada 18. marts)par baterijām un akumulatoriem, kuros ir dažas bīstamas vielas(91/157/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 100.a pantu;ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā jebkura būtiska atšķirība dalībvalstu pieņemtajos tiesību aktos vai administratīvajos pasākumos par bateriju un akumulatoru pārdošanu varētu radīt šķēršļus tirdzniecībai un traucēt konkurenci Kopienā, un tā tieši ietekmēt iekšējā tirgus izveidi un darbību; tā kā tādēļ rodas vajadzība tuvināt tiesību aktus minētajā jomā;tā kā 2. panta 2. punktā Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvā 75/442/EEK par atkritumiem [4], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/156/EEK [5], ir paredzēts, ka īpašus noteikumus, kas attiecas uz īpašiem gadījumiem vai kas papildina minētās direktīvas noteikumus, lai regulētu atsevišķu kategoriju atkritumu apsaimniekošanu, nosaka atsevišķās direktīvās;tā kā Kopienas vides politikas mērķi un principi, kas noteikti Eiropas Kopienas rīcības programmās vides jomā, pamatojoties uz principiem, kas ietverti EEK līguma 130.r panta 1. un 2. punktā, ir īpaši vērsti uz piesārņojuma novēršanu, mazināšanu un, cik iespējams, likvidēšanu, kā arī izejvielu resursu saprātīgu vadību, pamatojoties arī uz principu "maksā piesārņotājs";tā kā, lai sasniegtu šos mērķus, dažu bateriju un akumulatoru laišana tirgū būtu jāaizliedz, ņemot vērā bīstamo vielu daudzumu, ko tie satur;tā kā, lai nodrošinātu izlietoto bateriju un akumulatoru reģenerāciju un kontrolētu iznīcināšanu, dalībvalstīm jāveic pasākumi, lai nodrošinātu, ka baterijas un akumulatorus iezīmē un savāc atsevišķi;tā kā, savācot un pārstrādājot izlietotās baterijas un akumulatorus, var izvairīties no nevajadzīga izejvielu patēriņa;tā kā ierīces ar neizņemamām baterijām vai akumulatoriem var būt bīstamas videi, kad tās iznīcina; tā kā tādēļ dalībvalstīm būtu jāveic attiecīgi pasākumi;tā kā dalībvalstīs būtu jāizstrādā programmas, kurās paredzēts sasniegt dažādos iepriekšminētos mērķus; tā kā par šīm programmām un konkrētajiem pasākumiem būtu jāinformē Komisija;tā kā tādi ekonomiskie līdzekļi kā depozītu sistēmas izveide var veicināt izlietoto bateriju un akumulatoru atsevišķu savākšanu un pārstrādi;tā kā šajā jomā būtu jānodrošina patērētāju informētība;tā kā, lai ieviestu šīs direktīvas noteikumus un lai tie būtu viegli pielāgojami zinātnes un tehnikas attīstībai, būtu jāparedz attiecīgas procedūras, īpaši attiecībā uz iezīmēšanas sistēmu; tā kā Direktīvas 75/442/EEK 18. pantā minētajai komitejai būtu jādod norādījums par palīdzību, kas tai jāsniedz Komisijai sakarā ar šiem uzdevumiem,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠīs direktīvas mērķis ir tuvināt dalībvalstu tiesību aktus par to izlietoto bateriju un akumulatoru reģenerāciju un kontrolētu iznīcināšanu, kuras saskaņā ar I pielikumu satur bīstamas vielas.2. pantsŠajā direktīvā:a) "baterija vai akumulators" ir ķīmiskās enerģijas tiešā pārveidē ģenerētas elektroenerģijas avots, kas sastāv no vienas vai vairākām galvenajām (nepārlādējamām) baterijām vai sekundāriem (pārlādējamiem) elementiem, kas uzskaitīti I pielikumā;b) "izlietota baterija vai akumulators" ir baterija vai akumulators, kas nav otrreiz izmantojams un ir paredzēts reģenerācijai vai iznīcināšanai;c) "iznīcināšana" ir jebkura operācija, ko piemēro baterijām un akumulatoriem, kas minēti Direktīvas 75/442/EEK II A pielikumā;d) "reģenerācija" ir jebkura operācija, ko piemēro baterijām un akumulatoriem, kas minēti Direktīvas 75/442/EEK II B pielikumā;e) "savākšana" ir izlietoto bateriju un akumulatoru vākšana, šķirošana un/vai grupēšana;f) "depozītu sistēma" ir sistēma, saskaņā ar kuru pircējs, iegādājoties baterijas vai akumulatorus, pārdevējam maksā naudas summu, ko pircējam atmaksā, kad viņš nodod izlietotās baterijas vai akumulatorus.3. pants1. Sākot no 1993. gada 1. janvāra, dalībvalstīs aizliedz laist tirgū:- tādas sārma un mangāna baterijas ilglaicīgai lietošanai īpašos apstākļos, piemēram, temperatūrā, kas ir zemāka par 0 °C vai augstāka par 50 °C, pakļaujot baterijas triecieniem, kurās pēc svara ir vairāk nekā 0,05 % dzīvsudraba,- visas pārējās sārma un mangāna baterijas, kurās pēc svara ir vairāk nekā 0,025 % dzīvsudraba.Šo aizliegumu neattiecina uz sārma un mangāna elektrodu elementiem un baterijām, kas sastāv no elektrodu elementiem.2. Šā panta 1. punktu iestarpina I pielikumā Padomes 1976. gada 27. jūlija Direktīvā 76/769/EEK par to dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz ierobežojumiem, ko piemēro dažu bīstamo vielu un bīstamo preparātu laišanai tirgū [6], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 85/610/EEK [7].4. pants1. Piemērojoties 6. pantā minētajām programmām, dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu izlietoto bateriju un akumulatoru savākšanu atsevišķi atkarībā no tā, vai tie paredzēti reģenerācijai vai iznīcināšanai.2. Šajā nolūkā dalībvalstis nodrošina bateriju un akumulatoru, un vajadzības gadījumā to ierīču attiecīgu iezīmēšanu, kurās tie ir iebūvēti.Zīmē jāietver norādes, kas attiecas uz:- atsevišķu savākšanu,- ja vajadzīgs, pārstrādi,- smago metālu saturu.3. Komisija saskaņā ar 10. pantā minēto procedūru sīki izstrādā iezīmēšanas sistēmas noteikumus. Šos noteikumus publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.5. pantsDalībvalstis veic pasākumus, lai nodrošinātu, ka baterijas un akumulatorus nevar iebūvēt ierīcēs, ja pēc izlietošanas patērētājs tos nevar viegli izņemt.Šie pasākumi stājas spēkā 1994. gada 1. janvārī.Šo pantu nepiemēro II pielikumā iekļauto kategoriju ierīcēm.6. pantsDalībvalstīs izstrādā programmas, kas vajadzīgas, lai sasniegtu šādus mērķus:- samazinātu smago metālu saturu baterijās un akumulatoros,- veicinātu tādu bateriju un akumulatoru laišanu tirgū, kuros ir mazāki bīstamo vielu un/vai piesārņojošo vielu daudzumi,- I pielikumā minēto izlietoto bateriju un akumulatoru daudzuma pakāpenisku samazināšanos mājturības atkritumos,- tādas pētniecības, kuras mērķis ir samazināt bīstamo vielu saturu un veicināt mazāk piesārņojošu aizstājēju lietošanu baterijās un akumulatoros, un pārstrādes metožu izpētes veicināšanu,- to izlietoto bateriju un akumulatoru, uz ko attiecas I pielikums, atsevišķu iznīcināšanu.Pirmās programmas ir paredzētas četriem gadiem, sākot no 1993. gada 18. marta. Tās dara zināmas Komisijai vēlākais līdz 1992. gada 17. septembrim.Programmas regulāri vismaz reizi četros gados pārskata un atjaunina, īpaši ņemot vērā tehnikas attīstību un ekonomisko un vides stāvokli. Grozītās programmas savlaicīgi dara zināmas Komisijai.7. pants1. Dalībvalstis nodrošina atsevišķās savākšanas efektīvu organizāciju un, ja vajadzīgs, depozītu sistēmas izveidi. Turklāt dalībvalstis var izmantot arī ekonomiskos līdzekļus, lai veicinātu pārstrādi. Minētie pasākumi jāievieš, apspriežoties ar attiecīgajām pusēm, pamatojoties uz pamatotiem ekoloģiskiem un ekonomiskiem kritērijiem un izvairoties no konkurences traucējumiem.2. Darot zināmas 6. pantā minētās programmas, dalībvalstis informē Komisiju par pasākumiem, ko tās ir veikušas, ievērojot 1. punktu.8. pantsSakarā ar 6. pantā minētajām programmām dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu pilnīgu informāciju patērētājiem par:a) izlietoto bateriju un akumulatoru nekontrolētas iznīcināšanas bīstamību;b) bateriju, akumulatoru un tādu ierīču iezīmēšanu, kurās ir pastāvīgi iebūvētas baterijas vai akumulatori;c) ierīcēs pastāvīgi iebūvētu bateriju un akumulatoru izņemšanas metodi.9. pantsDalībvalstis nedrīkst traucēt, aizliegt vai ierobežot to bateriju un akumulatoru laišanu tirgū, uz kuriem attiecas šī direktīva un kuri atbilst tajā izklāstītajiem noteikumiem.10. pantsKomisija pielāgo tehnikas attīstībai 3., 4. un 5. pantu un I un II pielikumu saskaņā ar procedūru, kas izklāstīta Direktīvas 75/442/EEK 18. pantā.11. pants1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai panāktu atbilstību šai direktīvai līdz 1992. gada 18. septembrim. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu svarīgākos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, ko reglamentē šī direktīva. Komisija par to informē pārējās dalībvalstis.12. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1991. gada 18. martāPadomes vārdā –priekšsēdētājsA. Bodry[1] OV C 6, 7.1.1989., 3. lpp., unOV C 11, 17.1.1990., 6. lpp.[2] OV C 158, 26.6.1989., 209. lpp.,un OV C 19, 28.1.1991.[3] OV C 194, 31.7.1989., 21. lpp.[4] OV L 194, 25.7.1975., 47. lpp.[5] OV L 78, 26.3.1991., 32. lpp.[6] OV L 262, 27.9.1976., 201. lpp.[7] OV L 375, 31.12.1985., 1. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSBATERIJAS UN AKUMULATORI, UZ KURIEM ATTIECAS ŠĪ DIREKTĪVA1. Baterijas un akumulatori, kurus laiž tirgū, sākot no 11. panta 1. punktā noteiktās dienas, un kuros ir:- vairāk nekā 25 mg dzīvsudraba uz elementu, izņemot sārma un mangāna baterijas,- vairāk nekā 0,025 % kadmija, pēc svara,- vairāk nekā 0,4 % svina, pēc svara.2. Sārma un mangāna baterijas ar vairāk nekā 0,025 % dzīvsudraba saturu, pēc svara, ko laiž tirgū, sākot no 11. panta 1. punktā noteiktās dienas.--------------------------------------------------II PIELIKUMSTO IERĪČU KATEGORIJU SARAKSTS, UZ KURĀM NEATTIECAS 5. PANTS1. Ierīces, kuru baterijas ir pielodētas, piemetinātas vai citādi pastāvīgi pievienotas pie spailēm, lai nodrošinātu barošanas strāvas nepārtrauktību atbilstīgi rūpnieciska lietojuma prasībām un saglabātu informācijas tehnoloģijas un biroju aprīkojuma atmiņu un datus, ja I pielikumā minēto bateriju un akumulatoru lietojums ir tehniski nepieciešams.2. Standartelementi zinātniskās un profesionālās iekārtās un baterijas un akumulatori medicīnas aparātos, kas paredzēti dzīvībai svarīgu funkciju uzturēšanai, un sirdsdarbības stimulatoros, ja ir svarīgi nodrošināt to nepārtrauktu darbību un ja baterijas un akumulatorus var izņemt tikai kvalificēts personāls.3. Pārvietojamas ierīces, kas varētu apdraudēt lietotāja drošību, ja baterijas maina nekvalificēts personāls, vai varētu ietekmēt ierīces darbību, un profesionālas iekārtas, kas paredzētas lietošanai īpaši jutīgā, piemēram, gaistošu vielu, vidē.Ierīcēm, kuru baterijas un akumulatorus lietotājs nevar viegli nomainīt, saskaņā ar šo pielikumu pievieno instrukcijas, kurās ir informācija lietotājam par videi bīstamo bateriju un akumulatoru saturu un to drošu izņemšanu.--------------------------------------------------