title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2017/1371 (2017. gada 5. jūlijs) par cīņu pret krāpšanu, kas skar Savienības finanšu intereses, izmantojot krimināltiesības

text:
               28.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 198/29

         EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA (ES) 2017/1371
   (2017. gada 5. jūlijs)
   par cīņu pret krāpšanu, kas skar Savienības finanšu intereses, izmantojot krimināltiesības
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 83. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
   ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu (1),
   saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (2),
   tā kā:

               (1)

               Savienības finanšu interešu aizsardzība attiecas ne tikai uz budžeta apropriāciju pārvaldību, bet skar visus pasākumus, kas negatīvi ietekmē vai draud negatīvi ietekmēt Savienības aktīvus un dalībvalstu aktīvus, ciktāl minētie pasākumi ir būtiski Savienības politikai.

               (2)

               1995. gada 26. jūlija Konvencijā par Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzību (3), kuras pamatā ir Līguma par Eiropas Savienību K.3. pants, tostarp tās 1996. gada 27. septembra (4), 1996. gada 29. novembra (5) un 1997. gada 19. jūnija (6) protokolos, (“konvencija”) ir paredzēti minimālie noteikumi par noziedzīgu nodarījumu un sankciju noteikšanu tādā jomā kā krāpšana, kas skar Savienības finanšu intereses. Dalībvalstis izstrādāja konvenciju, kurā atzīmēja, ka krāpšana, kas skar Savienības ieņēmumus un izdevumus, daudzos gadījumos pārsniedz vienas valsts robežas un to bieži izdara organizēti noziedzīgi tīkli. Uz minētā pamata konvencijā jau tika atzīts, ka Savienības finanšu interešu aizsardzībai ir vajadzīga kriminālvajāšana par krāpnieciskām darbībām, kas kaitē šīm interesēm. Līdztekus tika pieņemta Padomes Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (7). Minētajā regulā ir paredzēti vispārīgi noteikumi par vienveida pārbaudēm un administratīviem pasākumiem un sankcijām, kas saistīti ar Savienības tiesību aktu pārkāpumiem, vienlaikus atsaucoties uz minētās jomas nozaru noteikumiem, krāpnieciskām darbībām, kā definēts konvencijā, un dalībvalstu krimināltiesību un procedūru piemērošanu.

               (3)

               Savienības politikā finanšu interešu aizsardzības jomā jau ir veikti saskaņošanas pasākumi, tādi kā Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95. Lai nodrošinātu Savienības politikas īstenošanu, ir būtiski turpināt tuvināt dalībvalstu krimināltiesību aktus, papildinot Savienības finanšu interešu aizsardzību saskaņā ar administratīvajām tiesībām un civiltiesībām, attiecībā uz vissmagākajiem ar krāpšanu saistītiem darbību veidiem minētajā jomā, vienlaikus novēršot neatbilstības gan minētajās tiesību jomās, gan arī starp tām.

               (4)

               Savienības finanšu interešu aizsardzība prasa noteikt vienotu definīciju krāpšanai, kas ir šīs direktīvas darbības jomā, kurai būtu jāaptver krāpnieciskas darbības attiecībā uz ieņēmumiem, izdevumiem un aktīviem, kuru rezultātā tiek nodarīts kaitējums Eiropas Savienības vispārējam budžetam (“Savienības budžets”), tostarp tādām finanšu operācijām kā aizņēmumi un aizdevumi. Jēdziens par nopietniem nodarījumiem, kas vērsti pret kopējo pievienotās vērtības nodokļa (“PVN”) sistēmu, kura izveidota ar Padomes Direktīvu 2006/112/EK (8) (“kopējā PVN sistēma”), attiecas uz ar PVN saistītu krāpšanu pašās tās nopietnākajās izpausmēs, jo īpaši “karuseļveida” krāpšanu, ar PVN saistītu krāpšanu, kurā tiek izmantoti “pazudušie tirgotāji”, un ar PVN saistītu krāpšanu, kas izdarīta noziedzīgā organizācijā un kas rada nopietnus apdraudējumus kopējai PVN sistēmai un tādējādi Savienības budžetam. Nodarījumi, kas vērsti pret kopējo PVN sistēmu, būtu jāuzskata par nopietniem, kad tie ir saistīti ar divu vai vairāk dalībvalstu teritorijām, izriet no krāpnieciskas shēmas, kurā minētie nodarījumi ir izdarīti strukturētā veidā ar mērķi gūt no kopējās PVN sistēmas nepienācīgu labumu, un šo nodarījumu radītais kopējais kaitējums ir vismaz EUR 10 000 000. Jēdziens “kopējais kaitējums” attiecas uz aplēsto kaitējumu, kas izriet no visas krāpnieciskās shēmas – gan attiecīgo dalībvalstu, gan Savienības finanšu interesēm, neietverot procentus un sankcijas. Šīs direktīvas mērķis ir veicināt minēto noziedzības parādību apkarošanas centienus.

               (5)

               Ja Komisija izpilda Savienības budžetu, īstenojot dalītu vai netiešu pārvaldību, tā budžeta izpildes uzdevumus var deleģēt dalībvalstīm vai uzticēt tos struktūrām, birojiem vai aģentūrām, kas izveidotas, ievērojot Līgumus, vai citām vienībām vai personām. Šādā dalītas vai netiešas pārvaldības gadījumā Savienības finanšu interešu aizsardzības līmenim vajadzētu būt tādam pašam kā aizsardzības līmenim tiešā Komisijas pārvaldībā.

               (6)

               Šajā direktīvā ar iepirkumu saistīti izdevumi ir jebkādi izdevumi saistībā ar publiskiem līgumiem, kā noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (9) 101. panta 1. punktā.

               (7)

               Savienības tiesību akti nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas jomā ir pilnībā piemērojami nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijai, kas saistīta ar īpašumu, kurš iegūts tādu noziedzīgu nodarījumu rezultātā, uz kuriem attiecas šī direktīva. Atsaucei uz minētajiem tiesību aktiem būtu jānodrošina, ka ar šo direktīvu ieviestais sankciju režīms tiek piemērots visiem smagiem noziedzīgiem nodarījumiem, kas vērsti pret Savienības finanšu interesēm.

               (8)

               Korupcija ir īpaši nopietns drauds Savienības finanšu interesēm, kas daudzos gadījumos var būt saistīta arī ar krāpnieciskām darbībām. Tā kā visiem civildienesta ierēdņiem ir pienākums lēmumu pieņemšanā vai rīcības brīvības izmantošanā rīkoties objektīvi, kukuļdošanai nolūkā ietekmēt civildienesta ierēdņa lēmumu vai rīcības brīvību un šāda kukuļa ņemšanai vajadzētu būt ietvertai korupcijas definīcijā – neatkarīgi no piemērojamiem konkrētā ierēdņa valsts tiesību aktiem vai attiecīgās starptautiskās organizācijas noteikumiem.

               (9)

               Savienības finanšu intereses var negatīvi ietekmēt tāda civildienesta ierēdņa konkrēti darbību veidi, kam ir uzticēta līdzekļu vai aktīvu pārvaldība, kuri notiek vai nu viņa atbildībā vai uzraudzībā, ja šāda ierēdņa darbību veidu mērķis ir nelikumīgi piesavināties līdzekļus vai aktīvus pretēji iecerētajam mērķim un ja ar to tiek nodarīts kaitējums Savienības finanšu interesēm. Tādēļ jāievieš precīza definīcija noziedzīgiem nodarījumiem, kas aptvertu šādas darbības.

               (10)

               Attiecībā uz noziedzīgiem nodarījumiem, kas saistīti ar pasīvu korupciju un līdzekļu nelikumīgu piesavināšanos, ir nepieciešams iekļaut civildienesta ierēdņa definīciju, kas attiektos uz visiem attiecīgajiem ierēdņiem neatkarīgi no tā, vai tiem ir oficiāls amats Savienībā, dalībvalstīs vai trešās valstīs. Savienības līdzekļu pārvaldībā arvien vairāk tiek iesaistītas privātpersonas. Tādēļ, lai Savienības līdzekļus pienācīgi aizsargātu no korupcijas un nelikumīgas piesavināšanās, “civildienesta ierēdņa” definīcijai ir jāattiecas uz personām, kam nav oficiāla amata, bet kam tomēr līdzīgā veidā ir uzticētas civildienesta ierēdņa funkcijas un kas tās pilda attiecībā uz Savienības līdzekļiem, piemēram, līgumslēdzējiem, kas iesaistīti šādu līdzekļu pārvaldībā.

               (11)

               Attiecībā uz šajā direktīvā paredzētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem nolūka jēdziens ir jāattiecina uz visiem elementiem, kas veido minētos noziedzīgos nodarījumus. To, vai darbība vai bezdarbība ir bijusi tīša, var izsecināt no objektīviem, faktiskiem apstākļiem. Šī direktīva neattiecas uz noziedzīgiem nodarījumiem, kas nav saistīti ar nodomu.

               (12)

               Šī direktīva neliek dalībvalstīm paredzēt brīvības atņemšanas sodu par tādu noziedzīgu nodarījumu izdarīšanu, kuri nav smagi nodarījumi, gadījumos, kad nodoms kā priekšnoteikums ir paredzēts valsts tiesību aktos.

               (13)

               Daži noziedzīgie nodarījumi, kas vērsti pret Savienības finanšu interesēm, praksē bieži ir cieši saistīti ar noziedzīgiem nodarījumiem, uz kuriem attiecas Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 83. panta 1. punkts un Savienības tiesību akti, kuru pamatā ir minētais pants. Tādēļ šīs direktīvas formulējumos būtu jānodrošina saskaņotība starp šādiem tiesību aktiem un šo direktīvu.

               (14)

               Ciktāl Savienības finanšu interesēm var kaitēt vai tās var apdraudēt ar darbībām, ko veikušas juridiskas personas, juridiskām personām vajadzētu būt atbildīgām par noziedzīgajiem nodarījumiem – kā tie definēti šajā direktīvā –, kas izdarīti viņu uzdevumā.

               (15)

               Lai visā Savienībā līdzvērtīgi aizsargātu Savienības finanšu intereses, izmantojot pasākumus, kam būtu jānodrošina atturoša iedarbība, dalībvalstīm papildus būtu jāparedz konkrēti sankciju veidi un apmēri, ja tiek izdarīti šajā direktīvā definētie noziedzīgie nodarījumi. Sankciju apmēram vajadzētu būt samērīgam ar nodarījumu.

               (16)

               Tā kā šajā direktīvā ir paredzēti minimālie noteikumi, dalībvalstis var brīvi pieņemt vai saglabāt stingrākus noteikumus par noziedzīgiem nodarījumiem, kas skar Savienības finanšu intereses.

               (17)

               Šī direktīva neskar disciplināro sankciju vai citu pasākumu vai sankciju, kam nav krimināltiesiska rakstura, pienācīgu un efektīvu piemērošanu. Sankcijas, ko nevar pielīdzināt kriminālsodiem, kuri piemēroti konkrētajai personai par to pašu darbību, var ņemt vērā, nosakot minētajai personai sodu par noziedzīgu nodarījumu, kurš definēts šajā direktīvā. Attiecībā uz citām sankcijām būtu jāievēro tiesības netikt divreiz tiesātam vai sodītam krimināllietā par to pašu noziedzīgo nodarījumu (ne bis in idem). Šī direktīva nenosaka kriminālatbildību par darbībām, uz kurām jau neattiecas disciplinārie sodi vai citi pasākumi saistībā ar dienesta pienākumu pārkāpumiem gadījumos, kad attiecīgajām personām var piemērot šādus disciplinārus sodus vai citus pasākumus.

               (18)

               Ar sankcijām attiecībā uz fiziskām personām konkrētos gadījumos būtu jāparedz maksimālais brīvības atņemšanas sods vismaz uz četriem gadiem. Tam vismaz būtu jāietver gadījumi saistībā ar ievērojamu nodarītu kaitējumu vai gūtu labumu, un kaitējums vai peļņa būtu jāuzskata par ievērojamu, ja tas ietver vairāk nekā EUR 100 000. Ja dalībvalsts tiesību akti par ievērojamu kaitējumu vai labumu kā pamatu maksimālajam sodam neparedz skaidru slieksni, dalībvalstij būtu jānodrošina, ka to tiesas, nosakot sankcijas par krāpšanu vai citiem noziedzīgiem nodarījumiem, kas skar Savienības finanšu intereses, ņem vērā kaitējuma vai labuma apjomu. Šī direktīva neliedz dalībvalstīm iesniegt citus elementus, kuri varētu norādīt uz noziedzīga nodarījuma nopietno raksturu, piemēram, ja kaitējums vai labums ir tikai iespējams, bet ļoti ievērojams. Tomēr attiecībā uz nodarījumiem, kas vērsti pret kopējo PVN sistēmu, slieksnis, virs kura nodarījums vai labums saskaņā ar šo direktīvu būtu jāuzskata par ievērojamu, ir EUR 10 000 000. Minimālo apmēru ieviešana brīvības atņemšanas sankciju maksimālajiem termiņiem ir nepieciešama, lai nodrošinātu, ka Savienības finanšu interesēm ir līdzvērtīgs aizsardzības līmenis visā Savienībā. Sankcijas ir paredzētas, lai kalpotu par stingru atturošu rīku attiecībā uz iespējamajiem noziedzīgu nodarījumu izdarītājiem, un darbosies visā Savienībā.

               (19)

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka faktu, ka noziedzīgs nodarījums tiek izdarīts noziedzīgā organizācijā, kā tā definēta Padomes Pamatlēmumā 2008/841/TI (10), uzskata par atbildību pastiprinošu apstākli saskaņā ar šo valstu tiesību sistēmās ietvertiem piemērojamiem noteikumiem. Tām būtu jānodrošina, lai tiesnešiem, piespriežot sodu noziedzīgu nodarījumu izdarītājiem, būtu iespējams ņemt vērā minēto atbildību pastiprinošo apstākli, kaut arī tiesnešiem nav pienākuma atbildību pastiprinošo apstākli ņemt vērā savā spriedumā. Dalībvalstīm nav pienākuma paredzēt atbildību pastiprinošos apstākļus, ja valsts tiesību akti paredz, ka noziedzīgi nodarījumi Pamatlēmuma 2008/841/TI nozīmē ir krimināli sodāmi kā atsevišķs nodarījums, un tas var būt par iemeslu bargākām sankcijām.

               (20)

               Ņemot vērā pārkāpuma izdarītāju un to ieņēmumu mobilitāti, kas iegūti no nelikumīgām, Savienības finanšu interesēm kaitējošām darbībām, kā arī ar šo mobilitāti saistīto sarežģīto pārrobežu izmeklēšanu, katrai dalībvalstij, lai tā varētu vērsties pret šīm darbībām, būtu jānosaka sava jurisdikcija. Tādējādi katrai dalībvalstij būtu jānodrošina, ka tās jurisdikcija attiecas uz noziedzīgiem nodarījumiem, kas ir izdarīti, izmantojot informācijas un komunikāciju tehnoloģijas, kurām ir piekļūts no tās teritorijas.

               (21)

               Ņemot vērā to, ka attiecībā uz pārrobežu noziedzīgajiem nodarījumiem, kas ietilpst šīs direktīvas darbības jomā, ir iespējamas vairākas jurisdikcijas, dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka, piemērojot valsts tiesību aktus, ar kuriem transponē šo direktīvu, pilnībā ir ievērots ne bis in idem princips.

               (22)

               Dalībvalstīm būtu jāparedz noteikumi attiecībā uz noilguma termiņiem, kas nepieciešami, lai tās varētu vērsties pret nelikumīgām, Savienības finanšu interesēm kaitējošām darbībām. Tādu noziedzīgu nodarījumu gadījumos, par kuriem piemērojamais maksimālais sods ir brīvības atņemšana vismaz uz četriem gadiem, noilguma termiņam vajadzētu būt vismaz pieciem gadiem no noziedzīgā nodarījuma izdarīšanas brīža. Tam nebūtu jāskar tās dalībvalstis, kuras nenosaka noilguma termiņus izmeklēšanai, kriminālvajāšanai un soda izpildei.

               (23)

               Neskarot noteikumus par pārrobežu sadarbību un savstarpēju juridisku palīdzību krimināllietās un citus noteikumus saskaņā ar Savienības tiesību aktiem, jo īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES, Euratom) Nr. 883/2013 (11), nepieciešams paredzēt atbilstīgu noteikumu sadarbībai, lai nodrošinātu efektīvu rīcību, kas vērsta pret šajā direktīvā definētiem noziedzīgiem nodarījumiem, kuri skar Savienības finanšu intereses, tostarp informācijas apmaiņai starp dalībvalstīm un Komisiju, kā arī tehniskai un operatīvai palīdzībai, ko Komisija sniedz valstu kompetentajām iestādēm un kas tām var būt nepieciešama, lai veicinātu to veiktās izmeklēšanas koordinēšanu. Šādai palīdzībai nebūtu jāietver Komisijas piedalīšanās atsevišķu krimināllietu izmeklēšanas vai kriminālvajāšanas procedūrās, ko veic valsts iestādes. Revīzijas palātai un revidentiem, kas ir atbildīgi par Savienības iestāžu, struktūru, biroju un aģentūru budžetu revīzijas veikšanu, būtu jāziņo Eiropas Birojam krāpšanas apkarošanai (OLAF) un citām kompetentām iestādēm par visiem faktiem, kurus saskaņā ar šo direktīvu varētu kvalificēt kā noziedzīgus nodarījumus, un dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai valsts revīzijas iestādes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 59. panta nozīmē darītu to pašu saskaņā ar Regulas (ES, Euratom) Nr. 883/2013 8. pantu.

               (24)

               Komisijai būtu jāziņo Eiropas Parlamentam un Padomei par pasākumiem, ko dalībvalstis veikušas, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Vajadzības gadījumā ziņojumam var pievienot priekšlikumus, kuros ņemta vērā iespējamā notikumu attīstība, jo īpaši Savienības budžeta finansēšanā.

               (25)

               Konvencija būtu jāaizstāj ar šo direktīvu attiecībā uz dalībvalstīm, kam tā ir saistoša.

               (26)

               Lai piemērotu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/849 (12) 3. panta 4. punkta d) apakšpunktu, atsauce uz nopietnu krāpšanu, kas skar Savienības finanšu intereses, kā definēts konvencijas 1. panta 1. punktā un 2. panta 1. punktā, būtu jāuzskata par krāpšanu, kas skar Savienības finanšu intereses, kā definēts šīs direktīvas 3. pantā un 7. panta 3. punktā vai – attiecībā uz nodarījumiem, kas vērsti pret kopējo PVN sistēmu, – kā definēts 2. panta 2. punktā.

               (27)

               Lai dalībvalstis varētu pienācīgi īstenot šo direktīvu, ir jāveic personas datu apstrāde kompetentajās valsts iestādēs un šādu datu apmaiņa starp dalībvalstīm, no vienas puses, un starp kompetentajām Savienības struktūrām, no otras puses. Personas datu apstrāde valsts līmenī starp kompetentajām valsts iestādēm būtu jāreglamentē ar Savienības acquis. Personas datu apmaiņa starp dalībvalstīm būtu jāveic saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2016/680 (13). Ciktāl personas datu apstrādi veic Savienības iestādes, struktūras, biroji un aģentūras, būtu jāpiemēro Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 45/2001 (14) vai atbilstīgā gadījumā – citi Savienības tiesību akti, kas regulē to, kā minētās iestādes, struktūras, biroji un aģentūras apstrādā personas datus, kā arī ietverot piemērojamos noteikumus par tiesas izmeklēšanas konfidencialitāti.

               (28)

               Paredzētās atturošās iedarbības panākšanā, piemērojot krimināltiesībās paredzētas sankcijas, ir jāievēro īpaša piesardzība no pamattiesību viedokļa. Šajā direktīvā ir ņemtas vērā pamattiesības un ievēroti principi, kas jo īpaši atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā (“harta”), un jo īpaši tiesības uz brīvību un drošību, tiesības uz personas datu aizsardzību, brīvība izvēlēties profesiju un tiesības strādāt, darījumdarbības brīvība, tiesības uz īpašumu, tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu, nevainīguma prezumpcija un tiesības uz aizstāvību, likumības un noziedzīgu nodarījumu, sankciju samērīguma, kā arī ne bis in idem princips. Nodrošināt minēto tiesību un principu pilnīgu ievērošanu ir šīs direktīvas mērķis, un tā ir attiecīgi jāīsteno.

               (29)

               Dalībvalstīm būtu jāveic nepieciešamie pasākumi, lai nodrošinātu summu ātru atgūšanu un to iemaksu Savienības budžetā, neskarot attiecīgos Savienības nozarēm specifiskos noteikumus par finanšu korekcijām un nepareizi izlietoto summu atgūšanu.

               (30)

               Savienības finanšu interešu aizsardzībā svarīga nozīme ir administratīviem pasākumiem un sodiem. Šī direktīva dalībvalstis neatbrīvo no pienākuma piemērot un īstenot Savienības administratīvos pasākumus un sodus Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 4. un 5. panta nozīmē.

               (31)

               Ar šo direktīvu dalībvalstīm nebūtu jāuzliek par pienākumu valsts tiesību aktos paredzēt kriminālsodus par šīs direktīvas darbības jomā esošām krāpnieciskām darbībām un ar krāpšanu saistītiem noziedzīgiem nodarījumiem, kuri skar Savienības finanšu intereses. Ar šo direktīvu nebūtu jānosaka pienākumi, kas attiecas uz šādu sankciju vai jebkādas citas pieejamas tiesībaizsardzības sistēmas piemērošanu atsevišķos gadījumos. Dalībvalstis var šīs direktīvas aptvertajā jomā principā turpināt vienlaikus piemērot arī administratīvos pasākumus un sodus. Tomēr, piemērojot valsts tiesību aktus, ar kuriem šo direktīvu transponē, dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka, uzliekot kriminālsodus par noziedzīgiem nodarījumiem saskaņā ar šo direktīvu un paredzot administratīvus pasākumus un sodus, netiek pārkāpta harta.

               (32)

               Šai direktīvai nebūtu jāskar dalībvalstu kompetences strukturēt un organizēt savas nodokļu administrācijas, ko tās uzskata par piemērotām, lai nodrošinātu pareizu pievienotās vērtības nodokļa noteikšanu, novērtēšanu un iekasēšanu, kā arī efektīvu PVN jomas tiesību aktu piemērošanu.

               (33)

               Šo direktīvu piemēro, neskarot noteikumus par imunitātes atcelšanu, kas noteikta LESD, LESD un Līgumam par Eiropas Savienību (LES) pievienotajā Protokolā Nr. 3 par Eiropas Savienības Tiesas statūtiem un Protokolā Nr. 7 par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā un to īstenošanas dokumentos vai līdzīgos noteikumus, kas iekļauti valsts tiesību aktos. Transponējot šo direktīvu valsts tiesību aktos, kā arī piemērojot valsts tiesību aktus, ar kuriem transponē šo direktīvu, pilnībā ņem vērā minētās privilēģijas un imunitāti, tostarp attiecībā uz locekļa pilnvaru brīvības ievērošanu.

               (34)

               Šī direktīva neskar vispārējos noteikumus un principus valsts tiesību aktos krimināltiesību jomā par sodu piemērošanu un izpildi saskaņā ar konkrētajiem apstākļiem katrā atsevišķā gadījumā.

               (35)

               Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķi nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, bet mēroga un iedarbības dēļ minēto mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar LES 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai.

               (36)

               Saskaņā ar 3. pantu un 4.a panta 1. punktu Protokolā Nr. 21 par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots LES un LESD, Īrija ir paziņojusi, ka vēlas piedalīties šīs direktīvas pieņemšanā un piemērošanā.

               (37)

               Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 21 par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots LES un LESD, un neskarot minētā protokola 4. pantu, Apvienotā Karaliste nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un Apvienotajai Karalistei šī direktīva nav saistoša un nav jāpiemēro.

               (38)

               Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots LES un LESD, Dānija nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un Dānijai šī direktīva nav saistoša un nav jāpiemēro.

               (39)

               Ir notikusi apspriešanās ar Eiropas Revīzijas palātu, un tā ir pieņēmusi atzinumu (15),

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   I SADAĻA

      PRIEKŠMETS, DEFINĪCIJAS UN DARBĪBAS JOMA

   1. pants
   Priekšmets
   Ar šo direktīvu nosaka minimālos noteikumus par noziedzīgu nodarījumu un sankciju definēšanu cīņā pret krāpšanu un citām nelikumīgām darbībām, kas skar Savienības finanšu intereses, lai stiprinātu aizsardzību pret noziedzīgiem nodarījumiem, kas skar minētās finanšu intereses, saskaņā ar Savienības acquis šajā jomā.
   2. pants
   Definīcijas un darbības joma
   1.   Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:

               a)

               “Savienības finanšu intereses” ir visi ieņēmumi, izdevumi un aktīvi, uz kuriem attiecas vai kuru izcelsmes avots vai pamats ir:

                           i)

                           Savienības budžets;

                           ii)

                           saskaņā ar Līgumiem izveidoto Savienības iestāžu, biroju, struktūru un aģentūru budžeti vai budžeti to tiešā vai netiešā pārvaldībā un uzraudzībā;

               b)

               “juridiska persona” ir jebkurš subjekts, kam saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem ir tiesībsubjektība, izņemot valstis vai publisko tiesību subjektus, kas īsteno valsts varu, un publisko tiesību starptautiskās organizācijas.

         2.   Attiecībā uz ieņēmumiem, ko gūst no PVN pašu resursiem, šo direktīvu piemēro tikai tādu nopietnu nodarījumu gadījumos, kas vērsti pret kopējo PVN sistēmu. Šajā direktīvā nodarījumus, kas vērsti pret kopējo PVN sistēmu, uzskata par nopietniem, ja tīšai darbībai vai bezdarbībai, kā noteikts 3. panta 2. punkta d) apakšpunktā, ir saikne ar divu vai vairāk Savienības dalībvalstu teritoriju un kopējais kaitējums ir vismaz EUR 10 000 000.
   3.   Šī direktīva neietekmē dalībvalstu nodokļu administrēšanas struktūru un kārtību.
   II SADAĻA

      NOZIEDZĪGI NODARĪJUMI SAISTĪBĀ AR KRĀPŠANU, KAS SKAR SAVIENĪBAS FINANŠU INTERESES

   3. pants
   Krāpšana, kas skar Savienības finanšu intereses
   1.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka krāpšana, kas skar Savienības finanšu intereses, ir noziedzīgs nodarījums, ja tā izdarīta ar nodomu.
   2.   Šajā direktīvā par krāpšanu, kas skar Savienības finanšu intereses, uzskata turpmāk norādīto:

               a)

               attiecībā uz izdevumiem, kas nav saistīti ar iepirkumu, – jebkura darbība vai bezdarbība, kura saistīta ar:

                           i)

                           kļūdainu, neprecīzu vai nepilnīgu paziņojumu vai dokumentu izmantošanu vai iesniegšanu, kā rezultātā notiek līdzekļu vai aktīvu nelikumīga piesavināšanās vai to nelikumīga ieturēšana no Savienības budžeta vai budžetiem, ko pārvalda Savienība vai kas tiek pārvaldīti tās uzdevumā;

                           ii)

                           informācijas neizpaušanu, ar ko tiek pārkāptas īpašas saistības, radot tādas pašas sekas; vai

                           iii)

                           šādu līdzekļu vai aktīvu nepareizu izmantošanu, kas neatbilst mērķiem, kuriem tie tika sākotnēji piešķirti;

               b)

               attiecībā uz izdevumiem, kas saistīti ar iepirkumu, vismaz tad, ja tas ir darīts, lai gūtu nelikumīgu labumu pārkāpuma izdarītājam vai kādam citam, radot zaudējumus Savienības finanšu interesēm, – jebkura darbība vai bezdarbība, kura saistīta ar:

                           i)

                           kļūdainu, neprecīzu vai nepilnīgu paziņojumu vai dokumentu izmantošanu vai iesniegšanu, kā rezultātā notiek līdzekļu vai aktīvu nelikumīga piesavināšanās vai to nelikumīga ieturēšana no Savienības budžeta vai budžetiem, ko pārvalda Savienība vai kas tiek pārvaldīti tās uzdevumā;

                           ii)

                           informācijas neizpaušanu, ar ko tiek pārkāptas īpašas saistības, radot tādas pašas sekas; vai

                           iii)

                           šādu līdzekļu vai aktīvu nepareizu izmantošanu, kas neatbilst mērķiem, kuriem tie tika sākotnēji piešķirti, un kas kaitē Savienības finanšu interesēm;

               c)

               attiecībā uz ieņēmumiem, kas nav d) apakšpunktā minētie ieņēmumi, ko gūst no PVN pašu resursiem, – jebkura darbība vai bezdarbība, kura saistīta ar:

                           i)

                           kļūdainu, neprecīzu vai nepilnīgu paziņojumu vai dokumentu izmantošanu vai iesniegšanu, kā rezultātā notiek līdzekļu nelikumīga samazināšana Savienības budžetā vai budžetos, ko pārvalda Savienība vai kas tiek pārvaldīti tās uzdevumā;

                           ii)

                           informācijas neizpaušanu, ar ko tiek pārkāptas īpašas saistības, radot tādas pašas sekas; vai

                           iii)

                           likumīgi iegūtu priekšrocību ļaunprātīgu izmantošanu, radot tādas pašas sekas;

               d)

               attiecībā uz ieņēmumiem, ko gūst no PVN pašu resursiem, – jebkura darbība vai bezdarbība, kas veikta krāpnieciskās pārrobežu shēmās saistībā ar:

                           i)

                           kļūdainu, neprecīzu vai nepilnīgu ar PVN saistītu paziņojumu vai dokumentu izmantošanu vai iesniegšanu, kā rezultātā notiek līdzekļu samazināšana Savienības budžetā;

                           ii)

                           ar PVN saistītas informācijas neizpaušanu, ar ko tiek pārkāptas īpašas saistības, radot tādas pašas sekas; vai

                           iii)

                           precīzu ar PVN saistītu paziņojumu iesniegšanu nolūkā krāpnieciski slēpt nenomaksāšanas faktu vai nelikumīgi radīt tiesības uz PVN atmaksu.

         4. pants
   Citi noziedzīgi nodarījumi, kas skar Savienības finanšu intereses
   1.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšana, kā aprakstīts Direktīvas (ES) 2015/849 1. panta 3. punktā, kurā iesaistīts īpašums, kas iegūts šīs direktīvas darbības jomā ietverto nodarījumu rezultātā, ir noziedzīgs nodarījums.
   2.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka pasīva un aktīva korupcija, ja izdarītas ar nodomu, ir noziedzīgi nodarījumi.

               a)

               Šajā direktīvā “pasīva korupcija” ir civildienesta ierēdņa darbība, ar kuru viņš tieši vai pastarpināti pieprasa vai saņem jebkāda veida labumu sev vai kādai trešai personai vai akceptē šāda labuma apsolījumu, lai veiktu darbību vai atturētos no saviem pienākumiem atbilstīgas darbības vai lai veiktu savas funkcijas tādā veidā, kas kaitē vai, ļoti iespējams, varētu kaitēt Savienības finanšu interesēm.

               b)

               Šajā direktīvā “aktīva korupcija” ir jebkuras tādas personas darbība, kas tieši vai pastarpināti apsola, piedāvā vai dod jebkāda veida labumu civildienesta ierēdnim – viņam pašam vai kādai trešai personai –, lai viņš veiktu darbību vai atturētos no saviem pienākumiem atbilstīgas darbības vai lai veiktu savas funkcijas tādā veidā, kas kaitē vai, ļoti iespējams, varētu kaitēt Savienības finanšu interesēm.

         3.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka līdzekļu nelikumīga piesavināšanās, ja izdarīta ar nodomu, ir noziedzīgs nodarījums.
   Šajā direktīvā “līdzekļu nelikumīga piesavināšanās” ir darbība, ko veicis kāds civildienesta ierēdnis, kuram tieši vai netieši uzticēta līdzekļu vai aktīvu pārvaldība, ieguldot vai izmaksājot līdzekļus vai piesavinoties vai izmantojot aktīvus pretēji mērķim, kam tie bija paredzēti, un kas jebkādā veidā kaitē Savienības finanšu interesēm.
   4.   Šajā direktīvā “civildienesta ierēdnis” ir:

               a)

               Savienības vai valsts ierēdnis, tostarp jebkurš valsts ierēdnis no citas dalībvalsts un jebkurš valsts ierēdnis no trešās valsts:

                           i)

                           “Savienības ierēdnis” ir persona:

                                       —

                                       kas ir ierēdnis vai cits darbinieks, ko Savienība nodarbina uz līguma pamata Civildienesta noteikumu un Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības, kas noteikti Padomes Regulā (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 259/68 (16) (“Civildienesta noteikumi”), nozīmē, vai

                                       —

                                       ko uz Savienību norīkojusi dalībvalsts vai jebkāda publiska vai privāta struktūra un kas veic funkcijas, kuras ir līdzvērtīgas tām, ko veic Savienības ierēdņi vai pārējie darbinieki.

                                 Neskarot noteikumus par privilēģijām un imunitāti, kas iekļauti Protokolos Nr. 3 un Nr. 7, tādu Savienības iestāžu, struktūru, biroju un aģentūru locekļus, kas izveidoti saskaņā ar Līgumiem, un šādu struktūru darbiniekus pielīdzina Savienības ierēdņiem, ciktāl tiem nav piemērojami Civildienesta noteikumi;

                           ii)

                           “valsts ierēdnis” tiek saprasts, atsaucoties uz “ierēdņa” vai “civildienesta ierēdņa” definīciju tās dalībvalsts vai trešās valsts tiesību aktos, kurā attiecīgā persona veic savas funkcijas.

                     Tomēr tādas tiesvedības gadījumā, kurā iesaistīts kādas dalībvalsts ierēdnis vai kādas trešās valsts ierēdnis un kuru uzsākusi cita dalībvalsts, pēdējai no minētajām valstīm nav pienākuma piemērot “valsts ierēdņa” definīciju, izņemot tiktāl, ciktāl minētā definīcija ir saderīga ar tās tiesību aktiem.
               Termins “valsts ierēdnis” ietver jebkuru personu, kas ieņem amatu izpildvaras, valsts pārvaldes vai tiesu iestādē valsts, reģionālā vai vietējā līmenī. Jebkuru personu, kas ieņem amatu likumdošanas iestādē valsts, reģionālā vai vietējā līmenī, pielīdzina “valsts ierēdnim”;

               b)

               jebkura cita persona, kam uzdots pildīt civildienesta funkcijas, kuras saistītas ar Savienības finanšu interešu pārvaldību vai lēmumiem par tām dalībvalstīs vai trešās valstīs.

         III SADAĻA

      VISPĀRĒJI NOTEIKUMI ATTIECĪBĀ UZ KRĀPŠANU UN CITIEM NOZIEDZĪGIEM NODARĪJUMIEM, KAS SKAR SAVIENĪBAS FINANŠU INTERESES

   5. pants
   Kūdīšana, palīdzēšana un atbalstīšana, un mēģinājums
   1.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka par kūdīšanu un par palīdzēšanu un atbalstīšanu, lai izdarītu 3. un 4. pantā minētos noziedzīgos nodarījumus, ir piemērojams sods kā par noziedzīgu nodarījumu.
   2.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka par mēģinājumu izdarīt jebkuru no 3. pantā un 4. panta 3. punktā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem ir piemērojams sods kā par noziedzīgu nodarījumu.
   6. pants
   Juridisko personu atbildība
   1.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka juridiskas personas var saukt pie atbildības par jebkuru no 3., 4. un 5. pantā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem, ko to labā, darbojoties individuāli vai kā juridiskas personas struktūras daļa, izdarījusi kāda persona, kas veic šīs juridiskās personas vadības pienākumus, pamatojoties uz:

               a)

               pilnvarām pārstāvēt juridisko personu;

               b)

               pilnvarām pieņemt lēmumus juridiskās personas vārdā; vai

               c)

               pilnvarām īstenot kontroli juridiskās personas iekšienē.

         2.   Dalībvalstis veic arī vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka juridiskas personas var saukt pie atbildības, ja šā panta 1. punktā minētās personas uzraudzības vai kontroles trūkums ir darījis iespējamu to, ka persona, kas ir tās pakļautībā, minētās juridiskās personas labā ir izdarījusi jebkuru no 3., 4. vai 5. pantā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem.
   3.   Juridisko personu atbildība saskaņā ar šā panta 1. un 2. punktu neizslēdz kriminālprocesa iespējamību pret fiziskām personām, kuras ir 3. un 4. pantā minēto noziedzīgo nodarījumu izdarītājas vai kuras ir saucamas pie kriminālatbildības saskaņā ar 5. pantu.
   7. pants
   Fiziskām personām piemērojamas sankcijas
   1.   Attiecībā uz fiziskām personām dalībvalstis nodrošina, ka par 3., 4. un 5. pantā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem ir piemērojami iedarbīgi, samērīgi un atturoši kriminālsodi.
   2.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka par 3. un 4. pantā minēto nodarījumu izdarīšanu piemērojamais maksimālais sods ir brīvības atņemšana.
   3.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka par tādu 3. un 4. pantā minēto noziedzīgo nodarījumu izdarīšanu, kas ietver ievērojamu kaitējumu vai labumu, maksimālais sods ir brīvības atņemšana vismaz uz četriem gadiem.
   Noziedzīgo nodarījumu, kas minēti 3. panta 2. punkta a), b) un c) apakšpunktā un 4. pantā, radītu kaitējumu vai labumu uzskata par ievērojamu, ja kaitējums vai labums ietver vairāk nekā EUR 100 000.
   Noziedzīgu nodarījumu radītu kaitējumu vai labumu, kas minēts 3. panta 2. punkta d) apakšpunktā, un ievērojot 2. panta 2. punktu, vienmēr uzskata par ievērojamu.
   Dalībvalstis var arī paredzēt maksimālo sodu – brīvības atņemšanu vismaz uz četriem gadiem to valsts tiesību aktos definētos citos smagos apstākļos.
   4.   Ja noziedzīgais nodarījums, kas minēts 3. panta 2. punkta a), b) un c) apakšpunktā un 4. pantā, ietver kaitējumu, kas ir mazāks par EUR 10 000, vai labumu, kas ir mazāks par EUR 10 000, dalībvalstis var paredzēt sankcijas, kas nav kriminālsods.
   5.   Šā panta 1. punkts neskar kompetento iestāžu tiesības izmantot pret civildienesta ierēdņiem disciplināras pilnvaras.
   8. pants
   Atbildību pastiprinošs apstāklis
   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tad, ja 3., 4. vai 5. pantā minēts noziedzīgs nodarījums ir izdarīts noziedzīgā organizācijā Pamatlēmuma 2008/841/TI nozīmē, to uzskata par atbildību pastiprinošu apstākli.
   9. pants
   Juridiskām personām piemērojamās sankcijas
   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka juridiskai personai, kuru sauc pie atbildības saskaņā ar 6. pantu, piemēro iedarbīgas, samērīgas un atturošas sankcijas, kas ietver naudas sodu kā kriminālsodu vai naudas sodu, kas nav kriminālsods, un var ietvert citas sankcijas, piemēram:

               a)

               atņemt tiesības saņemt valsts pabalstus vai atbalstu;

               b)

               uz laiku vai pavisam izslēgt no publiskās izsoles procedūrām;

               c)

               uz laiku vai pavisam aizliegt veikt komercdarbību;

               d)

               pakļaut tiesas uzraudzībai;

               e)

               likvidēt ar tiesas lēmumu;

               f)

               uz laiku vai pavisam slēgt uzņēmumus, kas izmantoti noziedzīga nodarījuma izdarīšanā.

         10. pants
   Iesaldēšana un konfiskācija
   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai būtu iespējams iesaldēt un konfiscēt 3., 4. un 5. pantā minēto noziedzīgo nodarījumu izdarīšanas priekšmetus un šo nodarījumu rezultātā iegūto mantu. Dalībvalstis, kurām ir saistoša Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/42/ES (17), to dara saskaņā ar minēto direktīvu.
   11. pants
   Jurisdikcija
   1.   Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai noteiktu savu jurisdikciju attiecībā uz 3., 4. un 5. pantā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem, ja:

               a)

               noziedzīgs nodarījums ir pilnīgi vai daļēji izdarīts tās teritorijā; vai

               b)

               noziedzīga nodarījuma izdarītājs ir tās valstspiederīgais.

         2.   Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai noteiktu savu jurisdikciju attiecībā uz 3., 4. un 5. pantā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem, ja uz noziedzīga nodarījuma izdarītāju noziedzīga nodarījuma izdarīšanas laikā attiecas Civildienesta noteikumi. Katra dalībvalsts var atturēties no šajā punktā minēto noteikumu par jurisdikciju piemērošanas vai var piemērot tos tikai īpašos gadījumos vai tikai, ja ir izpildīti īpaši nosacījumi, un informē par to Komisiju.
   3.   Ja dalībvalsts pieņem lēmumu noteikt plašāku jurisdikciju attiecībā uz 3., 4. vai 5. pantā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem, kas izdarīti ārpus tās teritorijas, tā informē Komisiju jebkurā no šādām situācijām:

               a)

               noziedzīga nodarījuma izdarītājs ir pastāvīgais iedzīvotājs tās teritorijā;

               b)

               noziedzīgais nodarījums ir izdarīts tādas juridiskas personas labā, kas veic uzņēmējdarbību tās teritorijā; vai

               c)

               noziedzīga nodarījuma izdarītājs ir viens no tās ierēdņiem, kas veic savus dienesta pienākumu.

         4.   Gadījumos, kas minēti 1. punkta b) apakšpunktā, dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka to jurisdikcijas īstenošana nav pakļauta nosacījumam, ka kriminālprocesu var sākt, tikai pamatojoties uz cietušā iesniegumu vietā, kur noziedzīgais nodarījums ir izdarīts, vai pamatojoties uz oficiālu tās valsts paziņojumu, kurā ir izdarīts noziedzīgais nodarījums.
   12. pants
   Noilguma laikposmi noziedzīgiem nodarījumiem, kas skar Savienības finanšu intereses
   1.   Attiecībā uz 3., 4. un 5. pantā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai paredzētu noilguma laikposmu, kas ir pietiekami ilgi pēc noziedzīga nodarījuma izdarīšanas dienas, lai veiktu noziedzīga nodarījuma efektīvu izmeklēšanu un kriminālvajāšanu, un efektīvu tiesāšanu un tiesas nolēmuma pieņemšanu.
   2.   Dalībvalstis attiecībā uz 3., 4. un 5. pantā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem, kuriem piemērojamais maksimālais sods ir brīvības atņemšana vismaz uz četriem gadiem, veic vajadzīgos pasākumus, lai dotu iespēju veikt izmeklēšanu, kriminālvajāšanu un tiesāšanu un pieņemt tiesas nolēmumus par noziedzīgajiem nodarījumiem vismaz piecus gadus no brīža, kad izdarīts nodarījums.
   3.   Atkāpjoties no 2. punkta, dalībvalstis var noteikt noilguma laikposmu, kas ir īsāks nekā pieci gadi, bet nav īsāks par trim gadiem, ar noteikumu, ka šo laikposmu var pārtraukt vai apturēt konkrētu darbību gadījumā.
   4.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai varētu izpildīt:

               a)

               sodu, kas paredz brīvības atņemšanu vairāk nekā uz vienu gadu; vai alternatīvi

               b)

               brīvības atņemšanas sodu tāda noziedzīga nodarījuma gadījumā, kam piemērojamais maksimālais sods paredz brīvības atņemšanu vismaz uz četriem gadiem,

         kurš uzlikts pēc galīgās notiesāšanas par kādu no 3., 4. vai 5. pantā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem vismaz piecus gadus no galīgās notiesāšanas dienas. Minētais laikposms var ietvert noilguma laikposma pagarinājumus pārtraukšanas vai apturēšanas dēļ.
   13. pants
   Atgūšana
   Šī direktīva neskar šādu līdzekļu atgūšanu:

               1)

               Savienības līmenī – līdzekļi, kas nepamatoti izmaksāti 3. panta 2. punkta a), b) vai c) apakšpunktā vai 4. vai 5. pantā minēto noziedzīgo nodarījumu izdarīšanas kontekstā;

               2)

               valsts līmenī – jebkāda PVN summa, kas nav samaksāta 3. panta 2. punkta d) apakšpunktā vai 4. vai 5. pantā minēto noziedzīgo nodarījumu izdarīšanas kontekstā.

         14. pants
   Mijiedarbība ar citiem piemērojamajiem Savienības tiesību aktiem
   Šī direktīva neskar to, kā tiek piemēroti administratīvie pasākumi, sankcijas un naudas sodi, kas paredzēti Savienības tiesību aktos, jo īpaši Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 4. un 5. panta nozīmē, vai kas paredzēti valstu tiesību aktos, kuri pieņemti atbilstīgi konkrētiem pienākumiem saskaņā ar Savienības tiesību aktiem. Dalībvalstis nodrošina, lai neviens kriminālprocess, kas sākts, pamatojoties uz valstu noteikumiem, ar kuriem īsteno šo direktīvu, nepamatoti neietekmētu tādu administratīvo pasākumu, sankciju un naudas sodu pienācīgu un efektīvu piemērošanu, kurus nevar pielīdzināt kriminālprocesiem, kas noteikti Savienības tiesību aktos vai valstu īstenošanas noteikumos.
   IV SADAĻA

      NOBEIGUMA NOTEIKUMI

   15. pants
   Sadarbība starp dalībvalstīm un Komisiju (OLAF) un citām Savienības iestādēm, struktūrām, birojiem vai aģentūrām
   1.   Neskarot noteikumus par pārrobežu sadarbību un savstarpēju tiesisko palīdzību krimināllietās, dalībvalstis, Eurojust, Eiropas Prokuratūra un Komisija to attiecīgajās kompetences jomās savstarpēji sadarbojas cīņā pret 3., 4. un 5. pantā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem. Minētajā nolūkā Komisija un attiecīgā gadījumā Eurojust paredz tādu tehnisko un operatīvo palīdzību, kas valstu kompetentajām iestādēm ir nepieciešama, lai veicinātu to veiktās izmeklēšanas koordinēšanu.
   2.   Dalībvalstu kompetentās iestādes var savas kompetences jomās apmainīties ar informāciju ar Komisiju, lai atvieglotu apstākļu noskaidrošanu un nodrošinātu efektīvu darbību pret 3., 4. un 5. pantā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem. Komisija un valstu kompetentās iestādes katrā konkrētajā gadījumā ņem vērā konfidencialitātes prasības un noteikumus par datu aizsardzību. Neskarot valstu tiesību aktus par piekļuvi informācijai, dalībvalstis, sniedzot informāciju Komisijai, minētajā nolūkā var noteikt īpašus nosacījumus, kas attiecas uz informācijas izmantošanu – neatkarīgi no tā, vai to izmantos Komisija vai cita dalībvalsts, kurai šo informāciju nodod.
   3.   Revīzijas palāta un revidenti, kas ir atbildīgi par to Savienības iestāžu, struktūru, biroju un aģentūru budžetu revīzijas veikšanu, kuras izveidotas saskaņā ar Līgumiem, un par iestāžu pārvaldīto un revidēto budžetu revīzijas veikšanu, ziņo OLAF un citām kompetentām iestādēm par visiem faktiem, kuri tiem kļuvuši zināmi, veicot savus pienākumus, un kurus varētu kvalificēt kā 3., 4. vai 5. pantā minētos noziedzīgos nodarījumus. Dalībvalstis nodrošina, lai valstu revīzijas iestādes darītu to pašu.
   16. pants
   Konvencijas par Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzību aizstāšana
   1995. gada 26. jūlija Konvencija par Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzību, tostarp tās 1996. gada 27. septembra, 1996. gada 29. novembra un 1997. gada 19. jūnija protokoli, ar šo tiek aizstāta ar šo direktīvu attiecībā uz dalībvalstīm, kurām tā ir saistoša, no 2019. gada 6. jūlija.
   Attiecībā uz dalībvalstīm, kurām šī direktīva ir saistoša, atsauces uz konvenciju uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu.
   17. pants
   Transponēšana
   1.   Dalībvalstis līdz 2019. gada 6. jūlijam pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis nekavējoties dara Komisijai zināmu minēto noteikumu tekstu. Tās piemēro minētos noteikumus no 2019. gada 6. jūlija.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Tās ietver arī paziņojumu, ka dalībvalstīm, kurām šī direktīva ir saistoša, atsauces esošajos normatīvajos aktos uz konvenciju, kas aizstāta ar šo direktīvu, lasa kā atsauces uz šo direktīvu. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāma šāda atsauce un kā formulējams minētais paziņojums.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   18. pants
   Ziņošana un izvērtējums
   1.   Komisija līdz 2021. gada 6. jūlijam iesniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei, izvērtējot, cik lielā mērā dalībvalstis ir veikušas pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šo direktīvu.
   2.   Neskarot citos Savienības tiesību aktos paredzētos ziņošanas pienākumus, dalībvalstis katru gadu nosūta Komisijai šādus statistikas datus par 3., 4. un 5. pantā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem, ja tie ir pieejami centralizētā līmenī attiecīgajā dalībvalstī:

               a)

               to kriminālprocesu skaits, kas uzsākti, kuros apsūdzība ir noraidīta, kas beigušies ar attaisnojošu spriedumu, kas noslēgušies ar notiesāšanu un kas turpinās;

               b)

               kriminālprocesu rezultātā atgūtās summas un aplēstais kaitējums.

         3.   Komisija līdz 2024. gada 6. jūlijam un ņemot vērā ziņojumus, kas iesniegti, ievērojot 1. punktu, un dalībvalstu statistikas datus, kas iesniegti, ievērojot 2. punktu, iesniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei, izvērtējot, kā valstu tiesību akti, ar kuriem transponē šo direktīvu, ietekmē tādas krāpšanas novēršanu, kas skar Savienības finanšu intereses.
   4.   Komisija līdz 2022. gada 6. jūlijam un balstoties uz statistikas datiem, ko iesniegušas dalībvalstis, ievērojot 2. punktu, iesniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei, izvērtējot, vai attiecībā uz vispārējo mērķi stiprināt Savienības finanšu interešu aizsardzību:

               a)

               2. panta 2. punktā norādītais slieksnis ir adekvāts;

               b)

               noteikumi saistībā ar noilguma laikposmiem, kā tie minēti 12. pantā, ir pietiekami efektīvi;

               c)

               šī direktīva efektīvi pievēršas tādas krāpšanas gadījumiem, kas saistīta ar publisko iepirkumu.

         5.   Vajadzības gadījumā 3. un 4. punktā minētajiem ziņojumiem pievieno leģislatīvā akta priekšlikumu, kurā var iekļaut speciālu normu par krāpšanu, kas saistīta ar publisko iepirkumu.
   19. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   20. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm saskaņā ar Līgumiem.

      Strasbūrā, 2017. gada 5. jūlijā

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         A. TAJANI

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         M. MAASIKAS

      (1)  OV C 391, 18.12.2012., 134. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta 2014. gada 16. aprīļa nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta) un Padomes 2017. gada 25. aprīļa nostāja pirmajā lasījumā (OV C 184, 9.6.2017., 1. lpp.). Eiropas Parlamenta 2017. gada 5. jūlija nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta).

      (3)  OV C 316, 27.11.1995., 48. lpp.

      (4)  OV C 313, 23.10.1996., 1. lpp.

      (5)  OV C 151, 20.5.1997., 1. lpp.

      (6)  OV C 221, 19.7.1997., 11. lpp.

      (7)  Padomes Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (1995. gada 18. decembris) par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV L 312, 23.12.1995., 1. lpp.).

      (8)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 11.12.2006., 1. lpp.).

      (9)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (2012. gada 25. oktobris) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (OV L 298, 26.10.2012., 1. lpp.).

      (10)  Padomes Pamatlēmums 2008/841/TI (2008. gada 24. oktobris) par cīņu pret organizēto noziedzību (OV L 300, 11.11.2008., 42. lpp.).

      (11)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) Nr. 883/2013 (2013. gada 11. septembris) par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF), un ar ko atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1073/1999 un Padomes Regulu (Euratom) Nr. 1074/1999 (OV L 248, 18.9.2013., 1. lpp.).

      (12)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2015/849 (2015. gada 20. maijs) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 648/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK (OV L 141, 5.6.2015., 73. lpp.).

      (13)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/680 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI (OV L 119, 4.5.2016., 89. lpp.).

      (14)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 45/2001 (2000. gada 18. decembris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV L 8, 12.1.2001., 1. lpp.).

      (15)  OV C 383, 12.12.2012., 1. lpp.

      (16)  OV L 56, 4.3.1968., 1. lpp.

      (17)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/42/ES (2014. gada 3. aprīlis) par nozieguma rīku un noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju Eiropas Savienībā (OV L 127, 29.4.2014., 39. lpp.).


title: Padomes direktīva (1989. gada 8. jūnijs), ar ko groza Direktīvu 83/129/EEK par noteiktu ronēnu ādu un ādas izstrādājumu importēšanu dalībvalstīs

text:
Avis juridique important

|

31989L0370

Official Journal L 163 , 14/06/1989 P. 0037 - 0037

Padomes Direktīva(1989. gada 8. jūnijs),ar ko groza Direktīvu 83/129/EEK par noteiktu ronēnu ādu un ādas izstrādājumu importēšanu dalībvalstīs(89/370/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Direktīvu 83/129/EEK[1], kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 85/444/EEK[2], un jo īpaši tās 2. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,tā kā Direktīvā 83/129/EEK ir noteikts, ka dalībvalstis veic vai saglabā visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka minētās direktīvas pielikumā uzskaitītie produkti nav ievesti to teritorijās komerciālos nolūkos;tā kā Direktīvas 83/129/EEK beigu datums ir 1989. gada 1. oktobris;tā kā Eiropas Parlaments ir pieņēmis rakstisku deklarāciju par Direktīvas 83/129/EEK beztermiņa pagarināšanu;tā kā visu ieinteresēto pušu dēļ jāizvairās no negatīva rezultāta, kas sagaidāms pēc Direktīvas 83/129/EEK termiņa paiešanas;tā kā Direktīvas 83/129/EEK termiņa pagarināšana ir lietderīgs papildu pasākums Kanādas valdības pasākumam pārtraukt baltādas un pūšļdeguna roņu mazuļu komerciālās medības;tā kā pieaug šaubas attiecībā uz netradicionālo medību ietekmi uz Grenlandes roņu saglabāšanu Atlantijas okeāna austrumos, Barenca jūrā un Baltajā jūrā, kur papildus medīšanai tos ietekmē arī nozvejoto zivju sugu izzušana un zivju nozvejošana ar tīkliem Norvēģijas piekrastē;tā kā Komisija 1983. gada 26. augustā iesniedza Ministru padomei ziņojumu, kam sekoja papildu ziņojums 1985. gada 14. jūnijā;tā kā Komisija iesniedza papildu ziņojumu Ministru padomei 1988. gada 24. martā;tā kā Direktīva 83/129/EEK jāgroza tā, lai tā paliek spēkā uz nenoteiktu laiku,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvas 83/129/EEK 2. pantu aizstāj ar šādu pantu:"2. pantsŠo direktīvu piemēro no 1983. gada 1. oktobra."2. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1989. gada 8. jūnijāPadomes vārdā priekšsēdētājsJ. L. Saenz Cosculluela[1] OV L 91, 9.4.1983., 30. lpp.[2] OV L 259, 1.10.1985., 70. lpp.


title: Komisijas Direktīva 2009/91/EK ( 2009. gada 31. jūlijs ), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/8/EK, lai iekļautu tās I pielikumā aktīvo vielu dinātrija tetraborātu (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 201/39

      KOMISIJAS DIREKTĪVA 2009/91/EK
   (2009. gada 31. jūlijs),
   ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/8/EK, lai iekļautu tās I pielikumā aktīvo vielu dinātrija tetraborātu
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvu 98/8/EK par biocīdo produktu laišanu tirgū (1) un jo īpaši tās 16. panta 2. punkta otro daļu,
   tā kā:

               (1)

               Komisijas 2007. gada 4. decembra Regulā (EK) Nr. 1451/2007 par 10 gadu darba programmas otro fāzi, kas minēta 16. panta 2. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 98/8/EK par biocīdo produktu laišanu tirgū (2), noteikts novērtējamo aktīvo vielu saraksts to iespējamai iekļaušanai Direktīvas 98/8/EK I, IA vai IB pielikumā. Minētajā sarakstā ir iekļauts dinātrija tetraborāts.

               (2)

               Saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1451/2007 dinātrija tetraborāts novērtēts atbilstoši Direktīvas 98/8/EK 11. panta 2. punktam izmantošanai koksnes konservantos, kas ir Direktīvas 98/8/EK V pielikumā definētais 8. produktu veids.

               (3)

               Par ziņotāju dalībvalsti tika izraudzīta Nīderlande, kura saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1451/2007 14. panta 4. un 6. punktu 2006. gada 7. jūlijā ir iesniegusi Komisijai kompetentās iestādes sagatavotu ziņojumu un attiecīgu ieteikumu.

               (4)

               Dalībvalstis un Komisija ir izskatījušas kompetentās iestādes ziņojumu. Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1451/2007 15. panta 4. punktu Biocīdo produktu pastāvīgā komiteja izskatīšanas gaitā gūtos secinājumus 2009. gada 20. februārī iekļāva novērtējuma ziņojumā.

               (5)

               Veikto pārbaužu rezultāti liecina, ka biocīdie produkti, kurus izmanto par koksnes konservantiem un kuri satur dinātrija tetraborātu, varētu atbilst Direktīvas 98/8/EK 5. pantā noteiktajām prasībām. Tāpēc ir lietderīgi iekļaut dinātrija tetraborātu I pielikumā, lai nodrošinātu, ka biocīdiem produktiem, kurus izmanto par koksnes konservantiem un kuri satur dinātrija tetraborātu, visās dalībvalstīs atļaujas var piešķirt, grozīt vai anulēt saskaņā ar Direktīvas 98/8/EK 16. panta 3. punktu.

               (6)

               Tomēr tika konstatēti nepieņemami riski, ja produktu izmanto in situ koksnes apstrādei ārpus telpām un ja apstrādāta koksne pakļauta laika apstākļu iedarbībai. Tāpēc atļaujas šiem lietojumiem drīkst piešķirt tikai tad, ja ir iesniegti dati, kas uzskatāmi parāda, ka produktus var lietot, neradot nepieņemamus riskus videi.

               (7)

               Kopienas mērogā nav novērtēti visi iespējamie lietojumi. Tāpēc ir lietderīgi dalībvalstīm novērtēt tos riskus attiecībā uz vides segmentiem un populācijām, kuri nebija pārstāvēti riska novērtējumā Kopienas mērogā, un atļauju piešķiršanas procesā nodrošināt to, ka tiek veikti piemēroti pasākumi vai noteikti īpaši nosacījumi, lai identificētos riskus samazinātu līdz pieļaujamam līmenim.

               (8)

               Ņemot vērā novērtējuma ziņojumā izklāstītos secinājumus, ir lietderīgi noteikt, ka jāveic īpaši riska mazināšanas pasākumi atļauju piešķiršanas procesā attiecībā uz produktiem, kuri satur dinātrija tetraborātu un kurus izmanto par koksnes konservantiem. Jo īpaši jāveic piemēroti pasākumi augsnes un ūdens vides aizsardzībai, jo novērtēšanas gaitā attiecībā uz tām ir identificēti nepieņemami riski. Lietojot produktus, jāizmanto arī atbilstoši aizsardzības līdzekļi, ja identificēto risku attiecībā uz profesionālajiem un rūpnieciskajiem lietotājiem nevar mazināt savādāk.

               (9)

               Svarīgi ir šīs direktīvas noteikumus piemērot vienlaikus visās dalībvalstīs, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret tirgū esošajiem biocīdajiem produktiem, kuri kā aktīvo vielu satur dinātrija tetraborātu, un lai kopumā veicinātu biocīdo produktu tirgus sekmīgu darbību.

               (10)

               Pirms aktīvās vielas iekļaušanas I pielikumā jāparedz pietiekami ilgs laiks, kurā dalībvalstis un citas ieinteresētās personas varētu sagatavoties attiecīgo jauno prasību ievērošanai un varētu nodrošināt, ka pieteikumu iesniedzējiem, kas sagatavojuši dokumentāciju, ir iespējams pilnībā izmantot datu aizsardzībai noteikto 10 gadu termiņu, kas saskaņā ar Direktīvas 98/8/EK 12. panta 1. punkta c) apakšpunkta ii) daļu sākas no iekļaušanas dienas.

               (11)

               Pēc iekļaušanas dalībvalstīm jādod pietiekams laiks Direktīvas 98/8/EK 16. panta 3. punkta īstenošanai, jo īpaši – lai piešķirtu, grozītu vai anulētu atļaujas dinātrija tetraborātu saturošiem 8. produktu veida biocīdiem ar nolūku nodrošināt to atbilstību Direktīvai 98/8/EK.

               (12)

               Tādēļ atbilstīgi jāgroza Direktīva 98/8/EK.

               (13)

               Šajā direktīvā noteiktie pasākumi ir saskaņā ar Biocīdo produktu pastāvīgās komitejas atzinumu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 98/8/EK I pielikumu groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.
   2. pants
   1.   Dalībvalstis vēlākais līdz 2010. gada 31. augustam pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības.
   Dalībvalstis piemēro minētos tiesību aktus no 2011. gada 1. septembra.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka to, kā izdarīt šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2009. gada 31. jūlijā

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Stavros DIMAS

      (1)  OV L 123, 24.4.1998., 1. lpp.

      (2)  OV L 325, 11.12.2007., 3. lpp.

      PIELIKUMS
      Direktīvas 98/8/EK I pielikumā iekļauj šādu ierakstu Nr. 24:

                     Nr.

                     Vispārpieņemtais nosaukums

                        IUPAC nosaukums
                     Identifikācijas numuri

                     Aktīvās vielas minimālā tīrības pakāpe tirgū laižamajā biocīdajā produktā

                     Iekļaušanas datums

                     Termiņš, līdz kuram jānodrošina atbilstība 16. panta 3. punkta prasībām
                     (izņemot produktus, kas satur vairākas aktīvās vielas, kuriem termiņu, līdz kuram jānodrošina atbilstība 16. panta 3. punktam, nosaka pēc pēdējā iekļaušanas lēmuma, kas attiecas uz to sastāvā esošajām aktīvajām vielām)

                     Iekļaušanas termiņa beigu datums

                     Produkta veids

                     Īpaši noteikumi (1)

                     “24

                     dinātrija tetraborāts

                     dinātrija tetraborāts
                     EK Nr.: 215-540-4
                     CAS Nr. (bezūdens): 1330-43-4
                     CAS Nr. (pentahidrāts): 12267-73-1
                     CAS Nr. (dekahidrāts): 1303-96-4

                     990 g/kg

                     2011. gada 1. septembris

                     2013. gada 31. augusts

                     2021. gada 31. augusts

                     8

                     Novērtējot pieteikumu atļaujai izmantot produktu saskaņā ar 5. pantu un VI pielikumu, dalībvalstis – ja tas nepieciešams attiecībā uz konkrēto produktu – novērtē, kuras populācijas produkts varētu ietekmēt, un novērtē lietošanas vai iedarbības scenārijus, kas nav pārstāvēti riska novērtējumā Kopienas mērogā.
                     Piešķirot produkta atļauju, dalībvalstis izvērtē riskus un pēc tam nodrošina, ka tiek veikti atbilstīgi pasākumi vai paredzēti īpaši nosacījumi, lai identificētos riskus samazinātu līdz pieļaujamam līmenim.
                     Produktu atļaujas var piešķirt tikai tad, ja pieteikumā uzskatāmi parādīts, ka riskus ir iespējams samazināt līdz pieļaujamam līmenim.
                     Dalībvalstis nodrošina, ka attiecībā uz atļaujām ir paredzēti šādi nosacījumi:

                                 1)

                                 produkti, kurus atļauj izmantot rūpnieciskām un profesionālām vajadzībām jālieto, izmantojot tikai atbilstošus individuālās aizsardzības līdzekļus, ja produkta atļaujas pieteikumā nav minēti pierādījumi tam, ka riskus attiecībā uz rūpnieciskajiem un/vai profesionālajiem lietotājiem var mazināt līdz pieņemamam līmenim ar citiem līdzekļiem;

                                 2)

                                 ņemot vērā attiecībā uz augsni un ūdenstilpnēm identificētos riskus, atļauju nedrīkst piešķirt produkta lietošanai koksnes apstrādei in situ un apstrādātai koksnei, kas tiks pakļauta laika apstākļu iedarbībai, ja nav iesniegti dati, kas parāda to, ka produkts atbildīs 5. pantā un VI pielikumā noteiktajām prasībām, vajadzības gadījumā piemērojot atbilstošus riska samazināšanas pasākumus. Jo īpaši uz rūpnieciskām vajadzībām paredzētu produktu marķējuma un/vai drošības datu lapās norāda, ka tikko apstrādāta koksne pēc apstrādes uzglabājama zem nojumes un/vai uz ūdensnecaurlaidīgas pamatnes, lai novērstu tiešu noplūdi augsnē vai ūdenī, un ka produktu noplūdes jāsavāc atkārtotai izmantošanai vai iznīcināšanai.”

         (1)  Par VI pielikuma vienoto principu īstenošanu, novērtēšanas ziņojumu saturu un to secinājumiem sk. Komisijas tīmekļa vietnē: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm


title: Komisijas Direktīva (ES) 2016/1106 (2016. gada 7. jūlijs), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/126/EK par vadītāju apliecībām (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               8.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 183/59

         KOMISIJAS DIREKTĪVA (ES) 2016/1106
   (2016. gada 7. jūlijs),
   ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/126/EK par vadītāju apliecībām
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Direktīvu 2006/126/EK par vadītāju apliecībām (1) un jo īpaši tās 8. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Zinātnes atziņās par medicīniskajiem stāvokļiem, kas ietekmē piemērotību transportlīdzekļa vadīšanai, kopš Direktīvas 2006/126/EK pieņemšanas ir panākts progress, jo īpaši attiecībā uz tādu satiksmes drošības risku novērtēšanu, kas saistīti ar medicīniskajiem stāvokļiem un ārstēšanas efektivitāti, lai novērstu šos riskus.

               (2)

               Direktīva 2006/126/EK pašreizējā redakcijā vairs neatspoguļo jaunākās atziņas par traucējumiem, kas ietekmē sirdi un asinsvadus un kas rada vai nu tūlītēju, vai potenciālu risku, ka persona var būtiski un pēkšņi kļūt rīcībnespējīga, vai kas traucē droši kontrolēt transportlīdzekli vai rada abas sekas.

               (3)

               Vadītāju apliecību komiteja ir izveidojusi darba grupu transportlīdzekļu vadīšanas un sirds un asinsvadu slimību jautājumos, kuras mērķis ir no medicīnas viedokļa novērtēt ceļu satiksmes drošības riskus, kas saistīti ar sirds un asinsvadu slimībām, un izstrādāt atbilstošas pamatnostādnes. Ziņojumā (2), kuru sagatavojusi darba grupa, ir pierādīts, kāpēc ir nepieciešams atjaunināt noteikumus par sirds un asinsvadu slimībām Direktīvas 2006/126/EK III pielikumā. Tajā tiek ierosināts ņemt vērā jaunākās medicīniskās atziņas un skaidri norādīts, kādu medicīnisko stāvokļu gadījumā būtu jāatļauj vadīt transportlīdzekli un kādā gadījumā transportlīdzekļa vadītāja apliecības nevar izdot vai atjaunot. Turklāt ziņojumā ietverta detalizēta informācija par to, kā kompetentajām valsts iestādēm būtu jāpiemēro atjauninātie noteikumi par sirds un asinsvadu slimībām.

               (4)

               Zināšanas par hipoglikēmiju un tās diagnosticēšanas un ārstēšanas metodes ir uzlabotas, kopš 2009. gadā iepriekšējo reizi tika atjaunināti noteikumi par diabētu Direktīvas 2006/126/EK III pielikumā. Diabēta darba grupa, ko izveidojusi Vadītāju apliecību komiteja, ir secinājusi, ka šīs izmaiņas jāņem vērā, atjauninot minētos noteikumus, jo īpaši par tādas hipoglikēmijas, kura notiek miegā, nozīmīgumu un transportlīdzekļa vadīšanas aizlieguma ilgumu pēc atkārtotas smagas hipoglikēmijas attiecībā uz 1. grupas vadītājiem.

               (5)

               Lai pienācīgi ņemtu vērā individuālās īpatnības un pienācīgi pielāgotos medicīnas turpmākiem sasniegumiem šajās jomās, dalībvalstīm būtu jānodrošina iespēja paredzēt, ka kompetentās valsts medicīnas iestādes atļauj vadīt transportlīdzekli tikai pienācīgi pamatotos atsevišķos gadījumos.

               (6)

               Tāpēc Direktīva 2006/126/EK būtu attiecīgi jāgroza.

               (7)

               Saskaņā ar dalībvalstu un Komisijas 2011. gada 28. septembra kopīgo politisko deklarāciju par skaidrojošiem dokumentiem (3) dalībvalstis apņemas gadījumos, kad tas nepieciešams, paziņojumam par saviem transponēšanas pasākumiem pievienot vienu vai vairākus dokumentus, kuros ir paskaidrota saikne starp attiecīgajām direktīvas un valsts transponēšanas instrumentu daļām.

               (8)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi atbilst Vadītāju apliecību komitejas atzinumam,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 2006/126/EK III pielikumu groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.
   2. pants
   1.   Dalībvalstis vēlākais līdz 2018. gada 1. janvārim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai minēto noteikumu tekstus.
   Dalībvalstis minētos noteikumus piemēro no 2018. gada 1. janvāra.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2016. gada 7. jūlijā

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētājs

         Jean-Claude JUNCKER

      (1)  OV L 403, 30.12.2006., 18. lpp.

      (2)  New Standards for Driving and Cardiovascular Diseases, Report of the Expert Group on Driving and Cardiovascular Diseases, Brisele, 2013. gada oktobris.

      (3)  OV C 369, 17.12.2011., 14. lpp.

      PIELIKUMS
      Direktīvas 2006/126/EK III pielikumu groza šādi:

                  1)

                  pielikuma 9. iedaļu (“SIRDS UN ASINSVADU SLIMĪBAS”) aizstāj ar šādu:
                  “SIRDS UN ASINSVADU SLIMĪBAS
                  9.   Sirds un asinsvadu medicīniskie stāvokļi vai slimības var izraisīt pēkšņu smadzeņu funkciju pasliktināšanos, kas ir bīstama ceļu drošībai. Šie medicīniskie stāvokļi ir pamats, lai transportlīdzekļa vadīšanai noteiktu pagaidu vai pastāvīgus ierobežojumus.
                  9.1.   Šādu sirds un asinsvadu medicīnisko stāvokļu gadījumā transportlīdzekļa vadītāja apliecības var izdot vai atjaunot norādītās grupas pretendentiem vai vadītājiem tikai pēc tam, kad šis medicīniskais stāvoklis ir efektīvi ārstēts un saņemta kompetenta medicīniskā atļauja un, ja nepieciešams, tiek veiktas regulāras medicīniskās pārbaudes:

                              a)

                              bradiaritmijas (sinusa mezgla slimības un ierosas traucējumi) un tahiaritmijas (supraventrikulārās un ventrikulārās aritmijas) ar aritmijas medicīnisko stāvokļu izraisītu sinkopes vai sinkopes epizožu vēsturi (attiecas uz 1. un 2. grupu);

                              b)

                              bradiaritmijas: sinusa mezgla slimības un ierosas traucējumi ar otrās pakāpes Mobica II atrioventrikulāro (AV) blokādi, trešās pakāpes AV blokādi vai mainīgu kambara atzaru blokādi (attiecas tikai uz 2. grupu);

                              c)

                              tahiaritmijas (supraventrikulārās un ventrikulārās aritmijas) ar:

                                          —

                                          sirds strukturālo slimību un ilgstošu sirds kambaru tahikardiju (VT) (attiecas uz 1. un 2. grupu) vai

                                          —

                                          polimorfisku īslaicīgu VT, ilgstošu sirds kambaru tahikardiju vai ar norādi uz defibrilatoru (attiecas tikai uz 2. grupu);

                              d)

                              stenokardijas simptomi (attiecas uz 1. un 2. grupu);

                              e)

                              pastāvīga elektrokardiostimulatora implantācija vai aizstāšana (attiecas tikai uz 2. grupu);

                              f)

                              defibrilatora implantācija vai aizstāšana vai atbilstīgs vai neatbilstīgs defibrilatora šoks (attiecas tikai uz 1. grupu);

                              g)

                              sinkope (īslaicīgs samaņas un posturālā tonusa zudums, ko raksturo strauja iestāšanās, īslaicīgums un spontāna atveseļošanās un ko izraisa vispārēja smadzeņu nepietiekoša apasiņošana, ar iespējamu reflektoru izcelsmi, ar nezināmu cēloni, ja nav pierādījumu par pamatā esošu sirds slimību) (attiecas uz 1. un 2. grupu);

                              h)

                              akūts koronārais sindroms (attiecas uz 1. un 2. grupu);

                              i)

                              stabila stenokardija, ja simptomi neparādās pie mērenas fiziskās slodzes (attiecas uz 1. un 2. grupu);

                              j)

                              perkutāna koronārā intervence (PCI) (attiecas uz 1. un 2. grupu);

                              k)

                              koronārās artērijas šuntēšanas ķirurģija (CABG) (attiecas uz 1. un 2. grupu);

                              l)

                              trieka / pārejoša išēmiska lēkme (TIA) (attiecas uz 1. un 2. grupu);

                              m)

                              būtiska miega artērijas stenoze (attiecas tikai uz 2. grupu);

                              n)

                              maksimālais aortas diametrs pārsniedz 5,5 cm (attiecas tikai uz 2. grupu);

                              o)

                              sirds mazspēja:

                                          —

                                          Ņujorkas Sirds Asociācijas klasifikācija (NYHA) I, II, III (attiecas tikai uz 1. grupu),

                                          —

                                             NYHA I un II, ja kreisā kambara izsviedes frakcija ir vismaz 35 % (attiecas tikai uz 2. grupu);

                              p)

                              sirds transplantācija (attiecas uz 1. un 2. grupu);

                              q)

                              sirdsdarbības veicināšanas ierīces (attiecas tikai uz 1. grupu);

                              r)

                              sirds vārstuļu operācija (attiecas uz 1. un 2. grupu);

                              s)

                              ļaundabīga hipertensija (paaugstināts sistoliskais asinsspiediens ≥ 180 mmHg vai diastoliskais asinsspiediens ≥ 110 mmHg saistībā ar gaidāmiem vai progresējošiem orgānu bojājumiem) (attiecas uz 1. un 2. grupu);

                              t)

                              III kategorijas asinsspiediens (diastoliskais asinsspiediens ≥ 110 mmHg un/vai sistoliskais asinsspiediens ≥ 180 mmHg) (attiecas tikai uz 2. grupu);

                              u)

                              iedzimta sirdskaite (attiecas uz 1. un 2. grupu);

                              v)

                              hipertrofiska kardiomiopātija, ja bez sinkopes (attiecas tikai uz 1. grupu);

                              w)

                              garā QT intervāla sindroms ar sinkopi, Torsade des Pointes vai QTc > 500 ms (attiecas tikai uz 1. grupu).

                        9.2.   Šādu sirds un asinsvadu medicīnisko stāvokļu gadījumā transportlīdzekļa vadītāja apliecības neizdod vai neatjauno pretendentiem vai vadītājiem, kuri pieder pie norādītajām grupām:

                              a)

                              defibrilatora implants (attiecas tikai uz 2. grupu);

                              b)

                              perifēro asinsvadu slimība – krūšu un vēdera aortas aneirisma, ja maksimālais aortas diametrs ir tāds, ka tas rada ievērojamu pārrāvuma risku un tādējādi strauju un pēkšņu spēku zudumu (attiecas uz 1. un 2. grupu);

                              c)

                              sirds mazspēja:

                                          —

                                             NYHA IV (attiecas tikai uz 1. grupu),

                                          —

                                             NYHA III un IV (attiecas tikai uz 2. grupu);

                              d)

                              sirdsdarbības veicināšanas ierīces (attiecas tikai uz 2. grupu);

                              e)

                              sirds vārstuļa slimība ar aortas vārstuļa nepietiekamību, mitrālo nepietiekamību vai mitrālo stenozi, ja funkcionālās spējas ir NYHA IV vai ja ir bijušas sinkopes epizodes (attiecas tikai uz 1. grupu);

                              f)

                              sirds vārstuļa slimība NYHA III vai IV, vai ar izsviedes frakciju (EF) zem 35 %, mitrālo stenozi un smagu plaušu hipertensiju vai ar smagu ehokardiogrāfisku aortas stenozi vai aortas stenozi, kas rada sinkopi; izņemot pilnīgi asimptomātisku smagu aortas stenozi, ja slodzes panesamības testa prasības ir izpildītas (attiecas tikai uz 2. grupu);

                              g)

                              strukturālās un elektriskās kardiomiopātijas – hipertrofiska kardiomiopātija ar sinkopes vēsturi vai ja izpildās divi vai vairāki šādi nosacījumi: kreisā kambara (LV) sienas biezums > 3 cm, īslaicīga kambara tahikardija, pēkšņa nāve ģimenes vēsturē (starp pirmās pakāpes radiniekiem), slodzes laikā nepaaugstinās asinsspiediens (attiecas tikai uz 2. grupu);

                              h)

                              garā QT intervāla sindroms ar sinkopi, Torsade des Pointes un QTc > 500 ms (attiecas tikai uz 2. grupu);

                              i)

                              Brugada sindroms ar sinkopi vai pēkšņu sirdsdarbības apstāšanos (attiecas uz 1. un 2. grupu).

                        Transportlīdzekļa vadītāja apliecības var izdot vai atjaunot izņēmuma gadījumos ar nosacījumu, ka to pienācīgi pamato kompetents medicīnisks atzinums un tiek veiktas regulāras medicīniskās pārbaudes, nodrošinot, ka persona vēl ir spējīga droši vadīt transportlīdzekli, ņemot vērā tās medicīnisko stāvokli.
                  9.3.   Citas kardiomiopātijas
                  Novērtē pēkšņas rīcībnespējas risku pretendentiem vai vadītājiem ar labi aprakstītām kardiomiopātijām (t. i., aritmogēna labā kambara kardiomiopātija, dilatācijas kardiomiopātija, kateholamīnerģiska polimorfa ventrikulāra tahikardija un īsā QT intervāla sindroms) vai ar jaunām kardiomiopātijām, kādas var atklāt. Ir vajadzīgs rūpīgs speciālista izvērtējums. Jāņem vērā konkrētās kardiomiopātijas prognostiskās iezīmes.
                  9.4.   Dalībvalstis var ierobežot transportlīdzekļa vadītāja apliecības izdošanu vai atjaunošanu pretendentiem, vai vadītājiem ar sirds un asinsvadu slimībām.”;

                  2)

                  pielikuma 10. iedaļas (“CUKURA DIABĒTS”) 10.2. punktu aizstāj ar šādu:
                  10.2.   Pretendentam vai vadītājam, kurš slimo ar diabētu un lieto tādus medikamentus, kuri var izraisīt hipoglikēmijas risku, jāpierāda, ka viņš apzinās hipoglikēmijas risku un spēj adekvāti kontrolēt šādu medicīnisko stāvokli.
                  Transportlīdzekļu vadītāju apliecības netiek izdotas vai atjaunotas pretendentiem vai vadītājiem, kuri nepietiekami apzinās hipoglikēmijas problēmu.
                  Transportlīdzekļa vadītāja apliecības neizdod vai neatjauno pretendentiem vai vadītājiem, kuriem konstatēta atkārtota smaga hipoglikēmija, izņemot gadījumus, ja tiem ir kompetents medicīnisks atzinums un tiek veiktas regulāras medicīniskās pārbaudes. Ja nomoda laikā ir atkārtota nopietna hipoglikēmija, vadītāja apliecības neizdod vai neatjauno uz laikposmu līdz trijiem mēnešiem pēc pēdējās epizodes.
                  Transportlīdzekļa vadītāja apliecības var izdot vai atjaunot izņēmuma gadījumos ar nosacījumu, ka to pienācīgi pamato kompetents medicīnisks atzinums un tiek veiktas regulāras medicīniskās pārbaudes, nodrošinot, ka persona vēl ir spējīga droši vadīt transportlīdzekli, ņemot vērā tās medicīnisko stāvokli.”


title: Padomes Direktīva (1978. gada 19. jūnijs), kas pirmo reizi groza Direktīvu 76/118/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz dažiem daļēji vai pilnīgi dehidrētiem piena konserviem lietošanai cilvēku uzturā

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31978L0630

Oficiālais Vēstnesis L 206 , 29/07/1978 Lpp. 0012 - 0012 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 8 Lpp. 0161  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 03 Sējums 22 Lpp. 0066  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 8 Lpp. 0161  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 8 Lpp. 0211  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 8 Lpp. 0211

		Padomes Direktīva(1978. gada 19. jūnijs),kas pirmo reizi groza Direktīvu 76/118/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz dažiem daļēji vai pilnīgi dehidrētiem piena konserviem lietošanai cilvēku uzturā(78/630/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 43. un 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],tā kā Padomes 1975. gada 18. decembra Direktīva 76/118/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz dažiem daļēji vai pilnīgi dehidrētiem piena konserviem lietošanai cilvēku uzturā [3] 3. panta 1. punktā nosaka, ka tajā definēto produktu nosaukšanai var lietot tikai tos nosaukumus, kuri minēti un definēti minētās direktīvas pielikumā; tā kā minētā pielikuma 1. punkta c) apakšpunktā ir minēts un definēts nosaukums "kondensēts piens ar pazeminātu tauku saturu bez cukura"; tā kā saskaņā ar šo noteikumu vienīgais piens, ko drīkst pārdot mazumtirdzniecībā ar šo nosaukumu, ir daļēji dehidrēts piens, kas pēc svara satur 4 līdz 4, 5 % tauku un ne mazāk kā 24 % piena sausnas;tā kā, ņemot vērā sapratnes grūtības pircējiem, Direktīvas 76/118/EEK 3. panta 2. punktā ir izklāstīti daži nosaukumi, kuru izmantošanu attiecīgās dalībvalstis var rezervēt tikai savai teritorijai;tā kā konkrētās dalībvalstīs ir konstatētas līdzīgas grūtības attiecībā uz nosaukumu tādam kondensētam pienam ar pazeminātu tauku saturu bez cukura, kuru drīkst pārdot mazumtirdzniecībā; tā kā tādēļ uz minētajām dalībvalstīm jāattiecina izvēles iespēja, kas paredzēta Direktīvas 76/118/EEK 3. panta 2. punktā, attiecībā uz tādu produktu pārdošanu mazumtirdzniecībā, kuriem ir iepriekšminētie nosaukumi,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 76/118/EEK 3. panta 2. punktam pievieno šo:"d) "Geëvaporeerde halfvolle melk" Beļģijā un Nīderlandē un "lait demi-écrémé concentré" un "lait demi-écrémé concentré non sucré" Beļģijā, Francijā un Luksemburgā, lai attiecībā uz pārdošanu mazumtirdzniecībā nosauktu produktu, kas definēts pielikuma 1. punkta c) apakšpunktā."2. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1978. gada 19. jūnijāPadomes vārdā –priekšsēdētājsP. Dalsager[1] OV C 183, 1.8.1977., 59. lpp.[2] OV C 84, 8.4.1978., 3. lpp.[3] OV L 24, 30.1.1976., 49. lpp.--------------------------------------------------