title: Komisijas Direktīva 2006/119/EK ( 2006. gada 27. novembris ), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/56/EK attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju apsildīšanas ierīcēm, lai pielāgotu minēto direktīvu tehnikas attīstībai   (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               28.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 330/12

         KOMISIJAS DIREKTĪVA 2006/119/EK
   (2006. gada 27. novembris),
   ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/56/EK attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju apsildīšanas ierīcēm, lai pielāgotu minēto direktīvu tehnikas attīstībai
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Padomes 1970. gada 6. februāra Direktīvu 70/156/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu (1), un jo īpaši tās 13. panta 2. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/56/EK (2) ir viena no atsevišķajām direktīvām, kas attiecas uz EK tipa apstiprināšanas procedūru, kura paredzēta Direktīvā 70/156/EEK. Direktīvā 2001/56/EK izklāstītas prasības tādu transportlīdzekļu tipa apstiprinājumam, kuri aprīkoti ar degvielas sildītājiem, un degvielas sildītājiem kā sastāvdaļām.

               (2)

               ANO/EEK Noteikumi Nr. 122 attiecībā uz M, N un O kategorijas transportlīdzekļu apstiprināšanu saistībā ar to apsildīšanas ierīcēm stājās spēkā 2006. gada 18. janvārī. Tā kā šie noteikumi ir piemērojami Kopienā, jānodrošina Direktīvā 2001/56/EK noteikto prasību un ANO/EEK Noteikumu Nr. 122 ekvivalence. Tāpēc Direktīvā 2001/56/EK ievieš īpašas prasības, kas izklāstītas ANO/EEK Noteikumu Nr. 122 9. pielikumā attiecībā uz apsildīšanas ierīcēm tādos transportlīdzekļos, kuri pārvadā bīstamas preces.

               (3)

               Tādēļ attiecīgi jāgroza Direktīva 2001/56/EK.

               (4)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi Tehniskās attīstības pielāgošanas komiteja, kas izveidota saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK 13. pantu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 2001/56/EK grozījums
   Direktīvu 2001/56/EK groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumā izklāstīto tekstu.
   2. pants
   Pārejas noteikumi
   1.   No 2007. gada 1. oktobra attiecībā uz tāda transportlīdzekļa tipu, kam ir sašķidrinātas naftas gāzes sildierīce, kura atbilst ar šo direktīvu grozītās Direktīvas 2001/56/EK prasībām, sildierīču dēļ dalībvalstis nevar veikt nevienu no šiem pasākumiem:

               a)

               atteikt EK tipa apstiprinājuma vai valsts tipa apstiprinājuma piešķiršanu;

               b)

               aizliegt šā tipa transportlīdzekļa reģistrāciju, pārdošanu vai nodošanu ekspluatācijā.

         2.   No 2007. gada 1. oktobra attiecībā uz tāda degvielas sildītāja, kas darbojas ar sašķidrinātu naftas gāzi, kā sastāvdaļas tipu, kurš atbilst ar šo direktīvu grozītās Direktīvas 2001/56/EK prasībām, dalībvalstis nevar veikt nevienu no šiem pasākumiem:

               a)

               atteikt EK tipa apstiprinājuma vai valsts tipa apstiprinājuma piešķiršanu;

               b)

               aizliegt šā tipa sastāvdaļas pārdošanu vai nodošanu ekspluatācijā.

         3.   No 2008. gada 1. aprīļa attiecībā uz tāda transportlīdzekļu tipu, kam ir sašķidrinātas naftas gāzes sildierīce, vai degvielas sildītāja, kas darbojas ar sašķidrinātu naftas gāzi, kā sastāvdaļas tipu, kas neatbilst ar šo direktīvu grozītās Direktīvas 2001/56/EK prasībām, dalībvalstis atsaka EK tipa apstiprinājuma piešķiršanu un var atteikt valsts tipa apstiprinājuma piešķiršanu.
   3. pants
   Transponēšana
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības vēlākais līdz 2007. gada 30. septembrim. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai minēto tiesību aktu noteikumus un minēto aktu un šīs direktīvas korelācijas tabulu.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāmas šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus valsts tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   4. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

   5. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2006. gada 27. novembrī

            Komisijas vārdā —

            priekšsēdētāja vietnieks

         Günter VERHEUGEN

      (1)  OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/40/EK (OV L 161, 14.6.2006., 12. lpp.).

      (2)  OV L 292, 9.11.2001., 21. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2004/78/EK (OV L 231, 30.6.2004., 69. lpp.).

      PIELIKUMS
      Direktīvu 2001/56/EK groza šādi:

                  1)

                  Pielikumu saraksta beigās pievieno šādu rindu:

                              “IX pielikums

                           Atsevišķiem transportlīdzekļiem piemērojami papildu noteikumi, kā noteikts Direktīvā 94/55/EK”.

                  2)

                  Direktīvas VIII pielikumu groza šādi:

                              a)

                              1. iedaļas nosaukumu aizstāj ar šādu tekstu:“1.   SAŠĶIDRINĀTAS NAFTAS GĀZES SILDIERĪCES MEHĀNISKAJOS AUTOTRANSPORTA LĪDZEKĻOS”;

                              b)

                              1.1.6.2. punktu aizstāj ar šādu tekstu:

                                          “1.1.6.2.

                                          nevar notikt neparedzēta noplūde negadījuma dēļ. Tiek nodrošināti līdzekļi, lai apstādinātu sašķidrinātas naftas gāzes plūsmu, uzstādot ierīci tieši aiz balonā vai tvertnē iemontēta regulatora vai tajā vai, ja regulators ir iemontēts tālu no balona vai tvertnes, uzstādot ierīci tieši pirms šļūtenes vai caurules no balona vai tvertnes un uzstādot papildu ierīci regulatorā vai aiz tā.”;

                              c)

                              2. iedaļas nosaukumu aizstāj ar šādu tekstu:“2.   TIKAI STACIONĀRAI LIETOŠANAI MEHĀNISKAJOS TRANSPORTLĪDZEKĻOS UN TO PIEKABĒS PAREDZĒTAS SAŠĶIDRINĀTAS NAFTAS GĀZES SILDIERĪCES”.

                  3)

                  Pievieno šādu IX pielikumu:

                     “IX PIELIKUMS
                     ATSEVIŠĶIEM TRANSPORTLĪDZEKĻIEM PIEMĒROJAMI PAPILDU NOTEIKUMI, KĀ NOTEIKTS DIREKTĪVĀ 94/55/EK (1)

                     1.   PIEMĒROŠANAS JOMA
                     Šis pielikums attiecas uz transportlīdzekļiem, uz kuriem attiecas Direktīvā 94/55/EK izklāstītās īpašās prasības attiecībā uz degvielas sildītājiem un to uzstādīšanu.
                     2.   DEFINĪCIJAS
                     Šā pielikuma vajadzībām tiek piemēroti transportlīdzekļu apzīmējumi EX/II, EX/III, AT, FL un OX, kas minēti Direktīvas 94/55/EK B pielikuma 9.1. nodaļā.
                     3.   TEHNISKIE NOTEIKUMI
                     3.1.   Vispārīgi noteikumi (EX/II, EX/III, AT, FL un OX transportlīdzekļi)
                     3.1.1.   Degvielas sildītājus un to izplūdes gāzu novadīšanu projektē, izvieto, aizsargā vai sedz tā, lai nepieļautu jebkādu nepieņemamu risku, ka varētu sakarst vai aizdegties krava. Šo prasību uzskata par izpildītu, ja ierīces degvielas tvertne un izplūdes sistēma atbilst 3.1.1.1. un 3.1.1.2. punktā izklāstītajiem noteikumiem. Šo noteikumu atbilstību pārbauda nokomplektētam transportlīdzeklim.
                     3.1.1.1.   Visas degvielas tvertnes ierīces apgādei atbilst šādām prasībām:

                                 a)

                                 noplūdes gadījumā degviela notek zemē, nesaskaroties ar karstām transportlīdzekļa vai kravas daļām;

                                 b)

                                 degvielas tvertnes, kurās ir benzīns, aprīko ar efektīvu liesmu uztvērēju pie iepildes atveres vai ar aizvaru nodrošina, ka atvere ir hermētiski noslēgta.

                           3.1.1.2.   Izplūdes sistēma, kā arī izplūdes caurules vērš tā vai aizsargā tā, lai izvairītos no jebkāda apdraudējuma kravai sakaršanas vai aizdegšanās dēļ. Izplūdes sistēmas daļas, kas atrodas tieši zem degvielas tvertnes (dīzeļdegviela), ir novietotas vismaz 100 mm attālumā no tās vai ir aizsargātas ar siltumvairogu.
                     3.1.2.   Degvielas sildītāju ieslēdz manuāli. Programmēšanas ierīces ir aizliegtas.
                     3.2.   EX/II un EX/III transportlīdzekļi
                     Degvielas sildītāji, kuros izmanto gāzveida kurināmo, nav atļauti.
                     3.3.   FL transportlīdzekļi
                     3.3.1.   Degvielas sildītājus izslēdz, izmantojot vismaz šādas metodes:

                                 a)

                                 izslēdzot manuāli no vadītāja kabīnes;

                                 b)

                                 apstādinot transportlīdzekļa dzinēju; šajā gadījumā vadītājs var manuāli ieslēgt sildīšanas ierīci;

                                 c)

                                 ieslēdzot padeves sūkni transportlīdzeklim bīstamu preču pārvadāšanai.

                           3.3.2.   Ir atļauta degvielas sildītāju darbība pēc to izslēgšanas. 3.3.1. punkta b) un c) apakšpunktā izklāstītajām metodēm sadedzināšanai nepieciešamo gaisa padevi pārtrauc ar piemērotiem pasākumiem pēc šīs darbības cikla, kas ilgst ne vairāk kā 40 sekundes. Izmanto tikai tādus sildītājus, par kuriem var apliecināt, ka siltummainis 40 sekundes iztur samazināto darbību pēc izslēgšanas parastas izmantošanas laikā.

                     (1)  OV L 319, 21.12.1994., 7. lpp.”"


title: Padomes Direktīva (1989. gada 18. jūlijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju kategoriju riepu protektora zīmējuma augstumu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31989L0459

Oficiālais Vēstnesis L 226 , 03/08/1989 Lpp. 0004 - 0004 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 7 Sējums 3 Lpp. 0181  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 7 Sējums 3 Lpp. 0181

		Padomes Direktīva(1989. gada 18. jūlijs)par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju kategoriju riepu protektora zīmējuma augstumu(89/459/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 75. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Padome un dalībvalstu valdību pārstāvji, 1984. gada 19. decembrī tiekoties Padomē, pieņēma rezolūciju par ceļu satiksmes drošību [4] un uzaicināja Komisiju šajā sakarā un šajā kontekstā iesniegt priekšlikumus Padomei;tā kā, par spīti tam, ka tā ir individuāla un konkrēta problēma, normas attiecībā uz minimālo riepu protektora zīmējuma augstumu ir iekļautas 1986. gada mērķu un darba grafikā, kurš bija Ceļu satiksmes drošības gads Kopienā;tā kā Eiropas Parlaments 1986. gada 18. februārī pieņēma rezolūciju par 1986. ceļu satiksmes drošības gada Komisijas programmu [5], kas kā vienu no Komisijas noteikumiem, kurš pēc iespējas drīzāk ir jāpieņem, ietvēra riepu protektora zīmējuma augstumu;tā kā šāda veida noteikumiem jāgarantē augstāka drošības pakāpe;tā kā valsts prasības, kas nosaka minimālo protektora zīmējuma augstumu, dažādās dalībvalstīs atšķiras, un tā kā šādas atšķirības apgrūtina ceļa tiesību aktu ievērošanu tiem autovadītājiem, kuri izmanto savas automašīnas vairāku dalībvalstu teritorijās;tā kā šo prasību saskaņošana atvieglos transporta līdzekļu brīvu kustību un individuālo ceļošanu dalībvalstīs un palīdzēs novērst tirdzniecības šķēršļus un konkurences traucējumus,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka visā to ekspluatācijas laikā uz ceļa M1, N1, 01 un 02 kategorijas transportlīdzekļu riepām, kā definēts I pielikumā Padomes Direktīvā 70/156/EEK (1970. gada 6. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu [6], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 87/403/EEK [7], protektora virsmas zīmējuma galveno rievu dziļums ir vismaz 1,6 mm."Galvenās rievas" ir protektora virsmas centrālajā daļā esošās plašās rievas, kas klāj apmēram trīs ceturtdaļas no protektora virsmas platuma.2. pantsApspriedušās ar Komisiju, dalībvalstis var izslēgt no šīs direktīvas darbības jomas vai arī paredzēt īpašus noteikumus tiem transportlīdzekļiem, par kuriem ir vēsturiska interese un kuri sākotnēji aprīkoti ar pneimatiskām vai kādām citām riepām, kurām, jaunām esot, protektora zīmējuma augstums nepārsniedz 1,6 mm ar noteikumu, ka tie ir aprīkoti ar tādām riepām, tiek lietoti ārkārtas apstākļos un ka tos nekad neizmanto vai ļoti reti izmanto uz publiskiem ceļiem.3. pantsApspriedušās ar Komisiju, dalībvalstis līdz 1991. gada 1. jūnijam pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai līdz 1992. gada 1. janvārim izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis paziņo Komisijai to noteikumu tekstu, kurus tās pieņem šīs direktīvas īstenošanai.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1989. gada 18. jūlijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsR. Dumas[1] OV C 279, 17.10.1987., 5. lpp.[2] OV C 47, 27.2.1989., 185. lpp.[3] OV C 80, 28.3.1988., 22. lpp.[4] OV C 341, 21.12.1984., 1. lpp.[5] OV C 68, 24.3.1986., 35. lpp.[6] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.[7] OV L 220, 8.8.1987., 44. lpp.--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/30/ES ( 2010. gada 19. maijs ) par enerģijas un citu resursu patēriņa norādīšanu ražojumiem, kas saistīti ar energopatēriņu, izmantojot etiķetes un standarta informāciju par precēm  (Dokuments attiecas uz EEZ )

text:
               18.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 153/1

         EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2010/30/ES
   (2010. gada 19. maijs)
   par enerģijas un citu resursu patēriņa norādīšanu ražojumiem, kas saistīti ar energopatēriņu, izmantojot etiķetes un standarta informāciju par precēm
   (pārstrādāta versija)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 194. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   pēc apspriešanās ar Reģionu komiteju,
   saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (2),
   tā kā:

               (1)

               Padomes Direktīva 92/75/EEK (1992. gada 22. septembris) par sadzīves tehnikas enerģijas un citu resursu patēriņa norādīšanu, izmantojot etiķetes un standarta informāciju par precēm (3), ir vairākkārt būtiski grozīta (4). Skaidrības labad tā būtu jāpārstrādā, jo ir paredzēts izdarīt vēl citus grozījumus.

               (2)

               Direktīvas 92/75/EEK darbības jomā ietilpst tikai sadzīves tehnika. Komisijas 2008. gada 16. jūlija paziņojumā “Ilgtspējīga patēriņa un ražošanas un ilgtspējīgas rūpniecības politikas rīcības plāns” ir pierādīts, ka, paplašinot Direktīvas 92/75/EEK darbības jomu, to attiecinot uz tiem ar energopatēriņu saistītajiem ražojumiem, kas lietošanas laikā būtiski tieši vai netieši ietekmē enerģijas patēriņu, tiktu uzlabota potenciālā sinerģija starp spēkā esošajiem tiesību aktiem un jo īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/125/EK (2009. gada 21. oktobris), ar ko izveido sistēmu, lai noteiktu ekodizaina prasības attiecībā uz enerģiju patērējošiem ražojumiem (5). Šai direktīvai nebūtu jāskar Direktīvas 2009/125/EK piemērošana. Kopā ar minēto direktīvu un citiem Savienības instrumentiem šī direktīva veido plašāku tiesisko regulējumu un saistībā ar holistisku pieeju ar to tiek radīti papildu enerģijas ietaupījumi un ieguvumi no vides aizsardzības viedokļa.

               (3)

               2007. gada 8. un 9. marta Eiropadomes prezidentvalsts secinājumos ir uzsvērta vajadzība vairot energoefektivitāti Savienībā, lai līdz 2020. gadam sasniegtu mērķi – par 20 % samazināt Savienības enerģijas patēriņu, ir noteikti mērķi ES mērogā attīstīt atjaunojamo enerģiju un samazināt siltumnīcas efektu izraisošu gāzu emisijas, un ir aicināts ātri un pamatīgi īstenot galvenās jomas, kas apzinātas Komisijas 2006. gada 19. oktobra paziņojumā “Energoefektivitātes rīcības plāns. Potenciāla izmantošana”. Šajā rīcības plānā ir uzsvērtas milzīgās iespējas taupīt enerģiju ražojumu nozarē.

               (4)

               No uzlabotas ar energopatēriņu saistītu ražojumu efektivitātes, patērētājiem izdarot uz informāciju pamatotu izvēli, iegūst ES ekonomika kopumā.

               (5)

               Precīzai, būtiskai un salīdzināmai informācijai par specifisku enerģijas patēriņu attiecībā uz ražojumiem, kas saistīti ar energopatēriņu, būtu jāietekmē tiešā lietotāja izvēle par labu ražojumiem, kas patērē mazāk enerģijas vai, kurus izmantojot, tiek netieši patērēts mazāk enerģijas vai citu nozīmīgu resursu, tādējādi mudinot ražotājus veikt pasākumus to ražoto ražojumu enerģijas un citu nozīmīgu resursu patēriņa samazināšanai. Tam vajadzētu netieši sekmēt arī šo ražojumu efektīvāku izmantošanu, lai veicinātu ES 20 % energoefektivitātes mērķa sasniegšanu. Šīs informācijas trūkuma gadījumā tirgus mehānismi vien nenodrošinās enerģijas un citu nozīmīgu resursu racionālu patēriņu šiem ražojumiem.

               (6)

               Būtu jāatceras, ka pastāv Savienības un dalībvalstu tiesību akti, kuros patērētājiem ir paredzētas konkrētas tiesības attiecībā uz iegādātajiem ražojumiem, tostarp kompensācija vai ražojuma maiņa.

               (7)

               Komisijai būtu jānodrošina ar enerģiju saistītu ražojumu prioritārs saraksts, uz ko varētu attiekties deleģēts akts saskaņā ar šo direktīvu. Šādu sarakstu varētu iekļaut darba plānā, kas minēts Direktīvā 2009/125/EK.

               (8)

               Informācijai ir būtiska nozīme tirgus mehānismu darbībā, un tādēļ nepieciešams ieviest vienotu marķējumu visiem viena veida ražojumiem, lai potenciālajiem pircējiem sniegtu standartizētu papildinformāciju par šo ražojumu izmaksām enerģijas un citu nozīmīgu resursu patēriņa izteiksmē un lai nodrošinātu, ka potenciālie tiešie lietotāji, kas neredz izstādītos ražojumus un tādējādi neredz arī marķējumu, saņemtu šo informāciju; lai tas noritētu efektīvi un veiksmīgi, marķējumam vajadzētu būt viegli pamanāmam tiešajiem lietotājiem, vienkāršam un precīzam. Šim nolūkam pašreizējais marķējuma izkārtojums būtu jāsaglabā kā pamats tiešo lietotāju informēšanai par ražojumu energoefektivitāti. Enerģijas patēriņš un cita informācija par katru ražojumu veidu būtu jāmēra atbilstīgi saskaņotiem standartiem un metodēm.

               (9)

               Kā norādīts Komisijas sagatavotajā ietekmes novērtējumā, kas pievienots šīs direktīvas priekšlikumam, dažādas pasaules valstis izmanto energomarķējuma sistēmas modeli.

               (10)

               Dalībvalstīm būtu regulāri jāuzrauga atbilstība minētajai direktīvai un jāiekļauj attiecīgā informācija ziņojumā, kas tām saskaņā ar šo direktīvu ir jāiesniedz reizi četros gados, jo īpaši ņemot vērā piegādātāju un tirgotāju pienākumus.

               (11)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 765/2008 (2008. gada 9. jūlijs), ar ko nosaka akreditācijas un tirgus uzraudzības prasības attiecībā uz produktu tirdzniecību (6), ir ietverti vispārēji noteikumi par tirgus uzraudzību attiecībā uz produktu tirdzniecību. Lai sasniegtu tās mērķus, tajā attiecīgi ir paredzēti sīkāk izklāstīti noteikumi šajā jomā. Šie noteikumi atbilst Regulai (EK) Nr. 765/2008.

               (12)

               Ieviešot pilnīgi brīvprātīgu sistēmu, tikai atsevišķi ražojumi tiktu marķēti vai tiem tiktu pievienota standarta informācija par preci, kas varētu radīt neskaidrības dažiem tiešajiem lietotājiem vai pat tos maldināt. Tāpēc pašreizējai sistēmai būtu jānodrošina enerģijas un citu nozīmīgu resursu patēriņa norādīšana, izmantojot etiķetes un standarta speciālas zīmes uz visiem attiecīgajiem ražojumiem.

               (13)

               Ar energopatēriņu saistītie ražojumi to izmantošanas laikā tieši vai netieši ietekmē dažādu enerģijas veidu patēriņu, no kuriem nozīmīgākie ir elektroenerģija un gāze. Tāpēc šai direktīvai būtu jāattiecas uz tiem ar energopatēriņu saistītiem ražojumiem, kas lietošanas laikā tieši vai netieši ietekmē jebkāda veida enerģijas patēriņu.

               (14)

               Uz tiem ar energopatēriņu saistītiem ražojumiem, kuri izmantošanas laikā tieši vai netieši nozīmīgi ietekmē enerģijas patēriņu vai attiecīgā gadījumā citus nozīmīgus resursus un uz kuriem attiecināma palielinātas efektivitātes prasība, būtu jāattiecina deleģēts akts, ja uz etiķetes norādītā informācija var mudināt tiešos lietotājus iegādāties energoefektīvākus ražojumus.

               (15)

               Lai sasniegtu Savienības mērķus klimata pārmaiņu un enerģijas piegādes drošības jomā un ņemot vērā to, ka ilgtermiņā turpinās pieaugt ražojumu kopējais enerģijas patēriņš, deleģētajos aktos, kas pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, attiecīgā gadījumā varētu arī paredzēt, ka uz marķējuma jāizceļ ražojuma kopējais enerģijas patēriņš.

               (16)

               Vairākās dalībvalstīs tiek īstenota publiskā iepirkuma politika, kas prasa līgumslēdzējām iestādēm iepirkt energoefektīvus ražojumus. Vairākas dalībvalstis ir arī ieviesušas stimulējošus pasākumus saistībā ar energoefektīviem ražojumiem. Kritēriji ražojumiem, kas atbilst publiskā iepirkuma noteikumiem vai stimulējošiem pasākumiem, var būtiski atšķirties dažādās dalībvalstīs. Nosakot energoefektivitātes klasi kā rādītāju konkrētiem ražojumiem, kā noteikts deleģētajos aktos saskaņā ar šo direktīvu, var samazināt publiskā iepirkuma un stimulējošo pasākumu fragmentāciju un palielināt energoefektīvu ražojumu popularitāti.

               (17)

               Stimulējošie pasākumi, ko dalībvalstis var paredzēt energoefektīvu ražojumu popularizēšanai, varētu būt valsts atbalsts. Šī direktīva neskar nekādu tādu turpmāku valsts atbalsta procedūru rezultātus, ko attiecībā uz šādiem stimulējošiem pasākumiem var veikt atbilstīgi Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 107. un 108. panta noteikumiem, un tai nebūtu jāattiecas uz nodokļa režīmu un fiskāliem jautājumiem. Dalībvalstis var pašas noteikt to, kādiem vajadzētu būt šādiem stimulējošiem pasākumiem.

               (18)

               Energoefektīvu ražojumu popularizēšana, izmantojot etiķetes, publiskā iepirkuma noteikumus un stimulējošos pasākumus, nedrīkstētu nelabvēlīgi ietekmēt šo ražojumu vispārējos ekoloģiskos raksturlielumus un to darbību.

               (19)

               Komisijai būtu jāpiešķir pilnvaras pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar LESD 290. pantu attiecībā uz etiķetēm un standarta informāciju par precēm, kas norāda ar energopatēriņu saistītu ražojumu enerģijas un citu nozīmīgu resursu patēriņu izmantošanas laikā. Ir jo īpaši svarīgi, lai Komisija savā sagatavošanas darbā rīkotu attiecīgas apspriedes, tostarp ar ekspertiem.

               (20)

               Komisijai būtu regulāri jāiesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei kopsavilkums par ziņojumiem, kurus dalībvalstis iesniedz saskaņā ar šo direktīvu, šajā kopsavilkumā ietverot gan ES, gan katru dalībvalsti atsevišķi.

               (21)

               Komisijai vajadzētu būt atbildīgai par marķējuma klasifikācijas pielāgošanu, lai nodrošinātu ražošanas nozarei nepieciešamo paredzamību un skaidrību patērētājiem.

               (22)

               Atkarībā no attiecīgā produkta tehnoloģijas attīstība un ievērojamu papildu enerģijas ietaupījumu iespēja varētu dažādās pakāpēs radīt vajadzību veikt sīkāku ražojuma diferenciāciju un pamatot klasifikācijas pārskatīšanu; šādā pārskatīšanā būtu jo īpaši jāiekļauj iespēja veikt pārrēķināšanu. Pārskatīšana būtu jāveic cik iespējams ātri attiecībā uz ražojumiem, kuri to novatorisko īpašību dēļ var būtiski uzlabot energoefektivitāti.

               (23)

               Kad Komisija pārskata gūtos panākumus un 2012. gadā ziņo par ilgtspējīga patēriņa un ražošanas un ilgtspējīgas rūpniecības politikas rīcības plāna īstenošanu, tā jo īpaši analizē, vai ir vajadzīga turpmāka rīcība ražojumu energopatēriņa un ekoloģisko raksturlielumu uzlabošanai, tostarp iespēja sniegt patērētājiem informāciju par ražojumu radīto oglekļa dioksīda emisijas daudzumu vai ražojumu ietekmi uz vidi to dzīves cikla laikā.

               (24)

               Pienākums transponēt šo direktīvu valsts tiesību aktos būtu jāattiecina uz tiem noteikumiem, kuri būtiski mainīti salīdzinājumā ar Direktīvu 92/75/EEK. Pienākums transponēt nemainītos noteikumus izriet no Direktīvas 92/75/EEK.

               (25)

               Dalībvalstīm, īstenojot šīs direktīvas noteikumus, būtu jācenšas izvairīties no tādu pasākumu pieņemšanas, ar kuriem tiktu radītas nepamatotas birokrātiskas un apgrūtinošas saistības attiecīgajiem tirgus dalībniekiem, jo īpaši mazajiem un vidējiem uzņēmumiem.

               (26)

               Šai direktīvai nebūtu jāskar dalībvalstu pienākumi attiecībā uz termiņiem Direktīvas 92/75/EEK transponēšanai valsts tiesību aktos un piemērošanai.

               (27)

               Saskaņā ar 34. punktu Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu (7) dalībvalstīm ir ieteikts gan savām vajadzībām, gan Savienības interesēs izstrādāt savas tabulas, kurās pēc iespējas precīzāk ir atspoguļota atbilstība starp šo direktīvu un tās transponēšanas pasākumiem, un padarīt tās publiski pieejamas,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Darbības joma
   1.   Ar šo direktīvu izveido sistēmu valstu pasākumu saskaņošanai saistībā ar tiešajiem lietotājiem paredzēto informāciju, konkrēti, izmantojot etiķetes un standarta informāciju par precēm, par enerģijas un attiecīgā gadījumā citu nozīmīgu resursu patēriņu izmantošanas laikā un papildinformāciju attiecībā uz ražojumiem, kas saistīti ar energopatēriņu, tādējādi ļaujot tiešajiem lietotājiem izvēlēties energoefektīvākus ražojumus.
   2.   Šī direktīva attiecas uz ražojumiem, kas saistīti ar energopatēriņu un kuri to izmantošanas laikā tieši vai netieši būtiski ietekmē enerģijas patēriņu un attiecīgā gadījumā citus nozīmīgus resursus.
   3.   Šī direktīva neattiecas uz:

               a)

               lietotiem ražojumiem;

               b)

               transportlīdzekļiem, kas paredzēti pasažieru vai kravu pārvadāšanai;

               c)

               normēšanas plāksni vai tās ekvivalentu, kas drošības nolūkā pievienots šiem ražojumiem.

         2. pants
   Definīcijas
   Šajā direktīvā:

               a)

               “ar energopatēriņu saistītais ražojums”, turpmāk – ražojums, ir jebkura prece, kas tās izmantošanas laikā ietekmē enerģijas patēriņu un ko laiž tirgū un/vai nodod ekspluatācijā Savienībā, tostarp sastāvdaļas, kuras paredzēts iestrādāt ar energopatēriņu saistītajos ražojumos, uz kuriem attiecas šī direktīva, un kuras laistas tirgū un/vai nodotas ekspluatācijā kā atsevišķas sastāvdaļas, kas paredzētas tiešajiem lietotājiem; to ietekmi uz vidi var izvērtēt atsevišķi;

               b)

               “speciālā zīme” ir standarta informācijas tabula par ražojumu;

               c)

               “citi nozīmīgi resursi” ir ūdens, ķīmiskas vai citas vielas, ko ražojums parasti patērē izmantošanas laikā;

               d)

               “papildinformācija” ir cita informācija par ražojuma darbību un īpašībām, kas ir saistītas ar tā enerģijas vai citu nozīmīgu resursu patēriņu vai palīdz tā novērtēšanā, pamatojoties uz mērāmiem datiem;

               e)

               “tieša ietekme” ir to ražojumu ietekme, kuri izmantošanas laikā faktiski patērē enerģiju;

               f)

               “netieša ietekme” ir to ražojumu ietekme, kuri nepatērē enerģiju, taču palīdz taupīt enerģiju izmantošanas laikā;

               g)

               “tirgotājs” ir mazumtirgotājs vai cita persona, kas pārdod, iznomā, piedāvā pirkšanai uz nomaksu vai demonstrē ražojumus tiešajiem lietotājiem;

               h)

               “piegādātājs” ir ražotājs vai tā pilnvarots pārstāvis Savienībā, vai importētājs, kas ražojumu laiž vai nodod ekspluatācijā Savienības tirgū. Ja to nav, jebkura fiziska vai juridiska persona, kas ražojumu, uz ko attiecas šī direktīva, laiž tirgū vai nodod ekspluatācijā, tiek uzskatīta par piegādātāju;

               i)

               “laišana tirgū” ir process, ar ko ražojumu pirmo reizi dara pieejamu Savienības tirgū nolūkā to izplatīt vai lietot Savienības teritorijā, saņemot vai nesaņemot atlīdzību, neatkarīgi no pārdošanas metodes;

               j)

               “nodošana ekspluatācijā” ir ražojuma pirmā lietošana tā paredzētajam mērķim Savienībā;

               k)

               “etiķetes neatļauta lietošana” ir etiķetes lietošana, ko neveic dalībvalstu iestādes vai ES iestādes, tādā veidā, kas nav paredzēts šajā direktīvā vai deleģētā aktā.

         3. pants
   Dalībvalstu pienākumi
   1.   Dalībvalstis nodrošina, ka:

               a)

               visi to teritorijā esošie piegādātāji un tirgotāji pilda 5. un 6. pantā noteiktos pienākumus;

               b)

               uz ražojumiem, uz kuriem attiecas šī direktīva, aizliegts izvietot citas etiķetes, zīmes, simbolus vai uzrakstus, kas neatbilst šīs direktīvas prasībām un citiem atbilstīgiem deleģētajiem aktiem, ja šāda izvietošana var maldināt vai radīt neskaidrības tiešajiem lietotājiem saistībā ar enerģijas vai attiecīgā gadījumā citu nozīmīgu resursu patēriņu izmantošanas laikā;

               c)

               etiķešu un speciālo zīmju sistēmas ieviešanu attiecībā uz enerģijas patēriņu vai taupīšanu papildina izglītojošas un reklāmas informācijas kampaņas, kuru mērķis ir veicināt energoefektivitāti un apdomīgāku enerģijas patēriņu no tiešo lietotāju puses;

               d)

               tiek veikti atbilstīgi pasākumi, lai veicinātu, ka attiecīgās valstu vai reģionu iestādes, kas atbildīgas par šīs direktīvas īstenošanu, sadarbojas, kā arī veic informācijas apmaiņu savā starpā un ar Komisiju, lai palīdzētu šīs direktīvas piemērošanā. Administratīvajā sadarbībā un informācijas apmaiņā, cik iespējams, izmanto elektroniskos saziņas līdzekļus, tā ir rentabla un to var atbalstīt ar attiecīgām ES programmām. Šāda sadarbība vajadzības gadījumā garantē procedūras gaitā sniegtas konfidenciālas informācijas aizsardzību un konfidencialitāti. Komisija veic atbilstīgus pasākumus, lai veicinātu un atbalstītu šajā punktā minēto sadarbību starp dalībvalstīm.

         2.   Ja dalībvalsts konstatē, ka ražojums neatbilst visām attiecīgajām prasībām, kas izklāstītas šajā direktīvā un tās deleģētajos aktos saistībā ar etiķetēm un speciālo zīmi, piegādātājam saskaņā ar efektīviem un samērīgiem dalībvalsts izvirzītiem nosacījumiem ir pienākums gādāt, lai ražojums atbilst šīm prasībām.
   Ja ir pietiekami pierādījumi par ražojuma iespējamo neatbilstību, attiecīgā dalībvalsts konkrētā laikposmā, ņemot vērā nodarīto kaitējumu, veic nepieciešamos preventīvos pasākumus un pasākumus, kuru mērķis ir nodrošināt atbilstību.
   Ja neatbilstība turpinās, attiecīgā dalībvalsts pieņem lēmumu ierobežot vai aizliegt attiecīgā ražojuma laišanu tirgū un/vai nodošanu ekspluatācijā vai nodrošināt, ka tas tiek izņemts no tirgus. Ja ražojumus izņem no tirgus vai aizliedz to laišanu tirgū, par to nekavējoties informē Komisiju un citas dalībvalstis.
   3.   Ik pēc četriem gadiem dalībvalstis iesniedz Komisijai ziņojumu, tostarp sīki izklāstot izpildes pasākumus un atbilstības līmeni tās teritorijā.
   Komisija, izveidojot pamatnostādnes, var sīkāk noteikt, kādam jābūt minēto ziņojumu kopējam saturam.
   4.   Komisija informatīvā nolūkā Eiropas Parlamentam un Padomei regulāri sniedz minēto ziņojumu kopsavilkumu.
   4. pants
   Prasības sniegt informāciju
   Dalībvalstis nodrošina, ka:

               a)

               Tiešo lietotāju uzmanību papildinformācijai un informācijai par elektroenerģijas, citu enerģijas formu un attiecīgā gadījumā citu nozīmīgu resursu patēriņu izmantošanas laikā pievērš, izmantojot speciālās zīmes un etiķetes, kas attiecas uz ražojumiem, kuri tiek pārdoti, iznomāti, piedāvāti pirkšanai uz nomaksu vai demonstrēti tiešajiem lietotājiem tieši vai netieši, izmantojot tālpārdošanas veidus, tostarp internetu;

               b)

               panta a) punktā minēto informāciju sniedz par integrētiem vai ekspluatācijā nodotiem ražojumiem tikai tad, ja šāda prasība ir noteikta ar piemērojamiem deleģētajiem aktiem;

               c)

               jebkurā tāda ar energopatēriņu saistīta ražojuma specifiska modeļa reklāmā, uz kuru attiecas deleģētais akts saskaņā ar šo direktīvu, sniedzot informāciju par energopatēriņu vai cenu, iekļauj norādi uz ražojuma enerģijas klasi;

               d)

               ar energopatēriņu saistīto ražojumu veicināšanas tehniskā literatūra, kurā aprakstīti ražojuma specifiski tehniskie parametri, piemēram, tehniskās rokasgrāmatas un ražotājiem domātie reklāmas prospekti, un kura pieejama drukātā vai internetā publicētā veidā, sniedz tiešajiem lietotājiem nepieciešamo informāciju par energopatēriņu vai arī tajā ir atsauce uz ražojuma enerģijas klasi.

         5. pants
   Piegādātāju atbildība
   Dalībvalstis nodrošina, ka:

               a)

               piegādātāji, kas laiž tirgū vai nodod ekspluatācijā ražojumus, uz kuriem attiecas deleģētais akts, nodrošina etiķetes un speciālo zīmi saskaņā ar šo direktīvu un deleģēto aktu;

               b)

               piegādātāji sagatavo tehnisko dokumentāciju, kas ir pietiekama, lai varētu novērtēt etiķetē un speciālajā zīmē ietvertās informācijas precizitāti. Minētā tehniskā dokumentācija ietver:

                           i)

                           vispārīgu preces aprakstu;

                           ii)

                           attiecīgā gadījumā – veikto konstrukcijas aprēķinu rezultātus;

                           iii)

                           pārbaudes ziņojumus, ja tādi pieejami, ietverot tos, ko veikušas attiecīgas nozīmētas organizācijas, kā noteikts citos Savienības tiesību aktos;

                           iv)

                           ja vērtības izmantotas līdzīgiem modeļiem, atsauces, kas ļauj identificēt šos modeļus.

                     Šim mērķim piegādātāji var izmantot dokumentāciju, kas jau sagatavota saskaņā ar prasībām, kuras noteiktas attiecīgajos Savienības tiesību aktos;

               c)

               piegādātāji nodrošina tehniskās dokumentācijas pieejamību pārbaudes nolūkiem laikposmā, kas beidzas piecus gadus pēc attiecīgā pēdējā produkta ražošanas brīža.
               Pēc dalībvalstu tirgus uzraudzības iestāžu un Komisijas pieprasījuma piegādātāji iesniedz tehnisko dokumentāciju elektroniskā formā 10 darba dienu laikā pēc tam, kad ir saņemts dalībvalstu kompetento iestāžu vai Komisijas pieprasījums;

               d)

               attiecībā uz etiķetēm un informāciju par produktu tirgotājiem piegādātājs nodrošina nepieciešamās etiķetes bez maksas.
               Neskarot piegādātāju izvēlēto etiķešu nodrošināšanas sistēmu, pēc tirgotāja pieprasījuma piegādātāji nekavējoties nosūta etiķetes;

               e)

               papildus etiķetēm piegādātāji nodrošina speciālu produkta zīmi;

               f)

               visās produktu brošūrās piegādātāji iekļauj speciālu produkta zīmi. Ja piegādātājs nepiegādā produktu brošūras, tad piegādātājs piegādā speciālās zīmes ar citu informatīvo dokumentāciju, ko piegādā kopā ar ražojumu;

               g)

               piegādātāji ir atbildīgi par viņu piegādāto etiķešu un speciālo zīmju precizitāti;

               h)

               uzskata, ka piegādātājs ir devis piekrišanu etiķetē vai speciālajā zīmē ietvertās informācijas publicēšanai.

         6. pants
   Tirgotāju atbildība
   Dalībvalstis nodrošina, ka:

               a)

               tirgotāji izvieto etiķetes pareizi, skaidri redzamā un salasāmā veidā un nodrošina, ka produktu brošūrā vai citos informatīvos dokumentos, kas ir kopā ar produktiem, kad tos pārdod tiešajiem lietotājiem, ir speciālās zīmes;

               b)

               ja ražojums, uz kuru attiecas deleģētais akts, tiek demonstrēts, tirgotāji pievieno atbilstīgu etiķeti attiecīgā valodā un skaidri redzamā vietā, kas noteikta piemērojamajā deleģētajā aktā.

         7. pants
   Tālpārdošana un citi pārdošanas veidi
   Ja ražojumi tiek piedāvāti pārdošanai, iznomāšanai vai pirkšanai uz nomaksu pa pastu, pēc kataloga, internetā, ar telemārketinga starpniecību vai jebkādā citā veidā, kas nozīmē, ka potenciālais tiešais lietotājs nevar redzēt izstādīto ražojumu, tad deleģētajos aktos paredz noteikumu, lai nodrošinātu, ka informācija, kas norādīta etiķetē un speciālajā zīmē, potenciālajiem tiešajiem lietotajiem tiek sniegta pirms ražojuma pirkšanas. Attiecīgos gadījumos deleģētajos aktos precizē veidu, kādā etiķete vai speciālā zīme vai arī informācija, kas norādīta uz etiķetes vai speciālajā zīmē, jāizvieto vai jāsniedz potenciālajam tiešajam lietotājam.
   8. pants
   Brīva aprite
   1.   Dalībvalstis neaizliedz, neierobežo un neaizkavē tādu ražojumu laišanu tirgū vai nodošanu ekspluatācijā to teritorijā, uz kuriem attiecas un kuri atbilst šai direktīvai un piemērojamajam deleģētajam aktam.
   2.   Ja tām nav pierādījumu par pretējo, dalībvalstis uzskata etiķetes un speciālās zīmes par tādām, kas atbilst šīs direktīvas un deleģēto aktu noteikumiem. Dalībvalstis pieprasa, lai piegādātāji sniedz pierādījumus 5. panta nozīmē par etiķetēs vai speciālajās zīmēs ietvertās informācijas precizitāti, ja tām iemesls aizdomām, ka šāda informācija ir nepareiza.
   9. pants
   Publiskā iepirkuma noteikumi un stimulējošie pasākumi
   1.   Ja uz ražojumu attiecas deleģēts akts, līgumslēdzējas iestādes, kas noslēdz Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (8) minētos piegādes, būvdarbu un pakalpojumu valsts līgumus, kuri nav izslēgti no darbības jomas saskaņā ar tās 12. līdz 18. pantu, cenšas iepirkt tikai tādus ražojumus, kas atbilst šādiem kritērijiem: tiem ir visaugstākie funkcionalitātes rādītāji un tie pieder pie ražojumu klases ar vislielāko energoefektivitāti. Dalībvalstis var arī prasīt, lai līgumslēdzējas iestādes iepirktu tikai tādus ražojumus, kas izpilda šos kritērijus. Dalībvalstis var noteikt, ka šo kritēriju piemērošana ir atkarīga no rentabilitātes, saimnieciskas realizējamības un tehniskas piemērotības, kā arī no pietiekamas konkurences.
   2.   Šā panta 1. punkts attiecas uz līgumiem, kuru vērtība ir vienāda ar vai lielāka par Direktīvas 2004/18/EK 7. pantā noteiktajiem robežlielumiem.
   3.   Ja dalībvalstis kādam ražojumam, uz kuru attiecas deleģēts akts, ir paredzējušas jebkādus stimulus, tad to mērķim ir jābūt nodrošināt visaugstākos energoefektivitātes rādītājus, tostarp visaugstāko energoefektivitātes klasi, kas noteikta piemērojamajā deleģētajā aktā. Piemērojot šo direktīvu, nodokļus un fiskālus pasākumus neuzskata par stimuliem.
   4.   Veicot stimulējošus pasākumus gan tiešajiem lietotājiem, kas izmanto ļoti energoefektīvus ražojumus, gan nozarēm, kuras tos ražo un veicina, dalībvalstis norāda energoefektivitātes rādītājus kā klases, kas definētas piemērojamajā deleģētajā aktā, ja vien tās nepieprasa augstākus energoefektivitātes rādītājus nekā maksimālais rādītājs, kāds deleģētajā aktā noteikts augstākajai energoefektivitātes klasei. Dalībvalstis var pieprasīt augstākus energoefektivitātes rādītājus par deleģētajā aktā noteikto maksimālo rādītāju ražojumu klasei ar vislielāko energoefektivitāti.
   10. pants
   Deleģētie akti
   1.   Komisija saskaņā ar 11., 12. un 13. pantu deleģētajos aktos nosaka sīkāku informāciju par etiķetēm un speciālo zīmi attiecībā uz katru ražojuma veidu atbilstīgi šim pantam.
   Ja ražojums atbilst 2. punktā uzskaitītajiem kritērijiem, uz to saskaņā ar 4. punktu attiecas deleģēts akts.
   Noteikumi deleģētajos aktos par informāciju uz etiķetes un speciālajā zīmē par enerģijas un citu nozīmīgu resursu patēriņu izmantošanas laikā palīdzēs tiešajiem lietotājiem iepērkoties pieņemt uz informāciju balstītus lēmumus un tirgus uzraudzības iestādēm pārbaudīt to, vai produkti atbilst norādītajai informācijai.
   Ja deleģētā aktā ir paredzēti noteikumi gan attiecībā uz ražojuma energoefektivitāti, gan nozīmīgu resursu patēriņu, etiķetes dizainā un saturā uzsver ražojuma energoefektivitāti.
   2.   Kritēriji, kas minēti 1. punktā, ir šādi:

               a)

               saskaņā ar jaunākajiem pieejamajiem aprēķiniem un, ņemot vērā Savienības tirgū laistos daudzumus, ražojumiem ir būtisks potenciāls ietaupīt enerģiju un attiecīgā gadījumā citus nozīmīgus resursus;

               b)

               starp tirgū pieejamiem ražojumiem, kam ir līdzvērtīga funkcionalitāte, ir būtiskas atšķirības energoefektivitātes rādītājos;

               c)

               Komisija ņem vērā attiecīgos Savienības tiesību aktus un pašregulāciju, piemēram, brīvprātīgās vienošanās, kas, paredzams, ļaus sasniegt politikas mērķus ātrāk vai lētāk nekā obligātās prasības.

         3.   Sagatavojot deleģēta akta projektu, Komisija:

               a)

               ņem vērā tos vides parametrus, kas izklāstīti Direktīvas 2009/125/EK I pielikuma 1. daļā un minēti kā nozīmīgi attiecīgajā īstenošanas pasākumā, kurš pieņemts saskaņā ar Direktīvu 2009/125/EK, un kas izmantošanas laikā ir nozīmīgi tiešajiem lietotājiem;

               b)

               novērtē akta ietekmi uz vidi, tiešajiem lietotājiem un ražotājiem, ietverot mazos un vidējos uzņēmumus (MVU), saistībā ar konkurētspēju, tostarp tirgos ārpus Savienības, inovāciju, piekļuvi tirgum, izmaksām un ieguvumiem;

               c)

               veic atbilstīgas apspriedes ar ieinteresētajām personām;

               d)

               nosaka īstenošanas termiņu, jebkurus posmos dalītus pasākumus vai pārejas pasākumus vai laikposmus, jo īpaši ņemot vērā iespējamo ietekmi uz MVU vai uz īpašām ražojumu grupām, ko galvenokārt ražo MVU.

         4.   Deleģētajos aktos jo īpaši nosaka:

               a)

               ietveramo ražojumu veidu precīzu definīciju;

               b)

               mērīšanas standartus un metodes, kas izmantojamas 1. panta 1. punktā minētās informācijas iegūšanai;

               c)

               šīs direktīvas 5. pantā prasītās tehniskās dokumentācijas precizējumus;

               d)

               dizainu un saturu direktīvas 4. pantā minētajai etiķetei, kam iespēju robežās ir vienotas dizaina pazīmes pa ražojumu grupām un kas attiecībā uz visām klasēm ir skaidri redzama un salasāma. Etiķetes formas pamatā ir klasifikācija, kurā izmantoti burti no A līdz G; klasifikācijas pakāpes atbilst būtiskiem enerģijas un izmaksu ietaupījumiem no tiešā lietotāja viedokļa.
               Atbilstīgi tehnikas attīstībai var paredzēt vēl trīs papildu klases. Šādas papildu kases būs A+, A++ un A+++ klasei ar visaugstāko energoefektivitāti. Principā kopā būs septiņas klases, ja vien netiks ieviestas vēl kādas.
               Krāsu gammā būs ne vairāk kā septiņas dažādas krāsas – no tumši zaļas līdz sarkanai. Tumši zaļš vienmēr būs tikai augstākās klases krāsu kods. Ja ir vairāk par septiņām klasēm, dubultot var tikai sarkanās krāsas lietojumu.
               Klasifikāciju pārskata īpaši tad, ja ievērojama daļa no iekšējā tirgū pieejamiem ražojumiem atbilst divām augstākajām energoefektivitātes klasēm un ja papildu ietaupījumus varētu sasniegt, sīkāk diferencējot ražojumus.
               Attiecīgā gadījumā sīki izstrādātus kritērijus iespējamai ražojumu pārklasifikācijai nosaka attiecīgajā deleģētajā aktā katram gadījumam atsevišķi;

               e)

               vietu, kur etiķeti piestiprina ražojumam, un veidu, kā jāizvieto etiķete un/vai jāsniedz informācija 7. pantā minēto pārdošanas piedāvājumu gadījumā. Attiecīgā gadījumā deleģētajā aktā var paredzēt, ka tālpārdošanai un pārdošanai internetā etiķete jāpiestiprina ražojumam vai tai jābūt uzdrukātai uz iesaiņojuma vai ka sīkākai informācijai attiecībā uz marķēšanas prasībām jābūt iespiestai katalogos;

               f)

               speciālās zīmes saturu un, attiecīgā gadījumā, formātu un citu sīkāku informāciju vai papildinformāciju, kas noteikta 4. un 5. panta c) apakšpunktā. Etiķetes informāciju ietver arī speciālajā zīmē;

               g)

               etiķetes īpašo saturu reklāmas vajadzībām, tostarp vajadzības gadījumā konkrētā ražojuma enerģijas klasi un citus atbilstīgus energoefektivitātes rādītājus, kas ir salasāmi un skaidri redzami;

               h)

               vajadzības gadījumā etiķetes klasifikācijas derīguma termiņu, saskaņā ar d) apakšpunktu;

               i)

               precizitātes līmeni deklarācijās par etiķetēm un speciālām zīmēm;

               j)

               deleģētā akta novērtēšanas un iespējamās pārskatīšanas datumu, ņemot vērā tehnoloģiju attīstības tempu.

         11. pants
   Deleģēšanas īstenošana
   1.   Pilnvaras pieņemt 10. pantā minētos deleģētos aktus Komisijai ir piešķirtas uz piecu gadu laikposmu, sākot ar 2010. gada 19. jūniju. Komisija iesniedz ziņojumu par deleģētajām pilnvarām ne vēlāk kā sešus mēnešus pirms piecu gadu laikposma beigām. Pilnvaru deleģēšana tiek automātiski pagarināta uz tāda paša ilguma laikposmiem, ja vien Eiropas Parlaments vai Padome to neatsauc saskaņā ar 12. pantu.
   2.   Tiklīdz Komisija pieņem deleģēto aktu, tā par to paziņo vienlaicīgi Eiropas Parlamentam un Padomei.
   3.   Pilnvaras pieņemt deleģētos aktus Komisijai ir piešķirtas, ievērojot nosacījumus, kas noteikti 12. un 13. pantā.
   12. pants
   Deleģēšanas atsaukšana
   1.   Eiropas Parlaments vai Padome var atsaukt pilnvaru deleģēšanu, kas minēta 10. pantā.
   2.   Iestāde, kura ir uzsākusi iekšējo procedūru, lai pieņemtu lēmumu, vai tā paredz atsaukt pilnvaru deleģēšanu, informē otru iestādi un Komisiju pietiekami savlaicīgi pirms galīgā lēmuma pieņemšanas, norādot, kuras deleģētās pilnvaras varētu tikt atsauktas, un iespējamos šīs atsaukšanas iemeslus.
   3.   Ar atsaukšanas lēmumu tiek izbeigta minētajā lēmumā norādīto pilnvaru deleģēšana. Lēmums stājas spēkā nekavējoties vai vēlākā dienā, kas norādīta minētajā lēmumā. Tas neskar jau spēkā esošo aktu spēkā esamību. To publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   13. pants
   Iebildumi pret deleģētajiem aktiem
   1.   Eiropas Parlaments vai Padome var izteikt iebildumus pret deleģēto aktu divu mēnešu laikā no tā paziņošanas dienas.
   Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes ierosinājuma minēto termiņu pagarina par diviem mēnešiem.
   2.   Ja, šim termiņam beidzoties, ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikuši iebildumus pret deleģēto aktu, to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, un tas stājas spēkā datumā, kas paredzēts tā noteikumos.
   Deleģēto aktu var publicēt Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, un tas var stāties spēkā pirms minētā termiņa beigām, ja gan Eiropas Parlaments, gan Padome abi ir informējuši Komisiju, ka neparedz izteikt iebildumus.
   3.   Ja Eiropas Parlaments vai Padome izsaka iebildumus pret deleģēto aktu, tas nestājas spēkā. Iestāde, kas izsaka iebildumus pret deleģēto aktu, izklāsta iebildumu pamatojumu.
   14. pants
   Novērtējums
   Komisija līdz 2014. gada 31. decembrim pārskata šīs direktīvas un tās deleģēto aktu efektivitāti un iesniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei.
   Tajā Komisija novērtē arī:

               a)

               direktīvas 4. panta c) punkta devumu šīs direktīvas mērķa sasniegšanā;

               b)

               direktīvas 9. panta 1. punkta efektivitāti;

               c)

               ņemot vērā tehnikas attīstību un patērētāju izpratni par etiķetes dizainu, vajadzību grozīt 10. panta 4. punkta d) apakšpunktu.

         15. pants
   Sankcijas
   Dalībvalstis paredz noteikumus par sankcijām, kas piemērojamas par to valsts noteikumu pārkāpumiem, kuri pieņemti saskaņā ar šo direktīvu un tās deleģētajiem aktiem, tostarp par neatļautu etiķetes izmantošanu, un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu šo sankciju izpildi. Paredzētajām sankcijām jābūt iedarbīgām, samērīgām un atturošām. Dalībvalstis līdz 2011. gada 20. jūnijam paziņo Komisijai par šiem noteikumiem un nekavējoties paziņo tai par visiem turpmākajiem to grozījumiem.
   16. pants
   Transponēšana
   1.   Dalībvalstīs vēlākais līdz 2011. gada 20. jūnijam stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara Komisijai zināmu minēto noteikumu tekstu.
   Tās piemēro minētos noteikumus no 2011. gada 20. jūlija.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Tajos iekļauj arī norādi, ka atsauces spēkā esošajos normatīvajos un administratīvajos aktos uz Direktīvu 92/75/EEK uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce un kā formulējama minētā norāde.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   17. pants
   Atcelšana
   Padomes Direktīvu 92/75/EEK, kurā izdarīti grozījumi ar regulu, kas norādīta I pielikuma A daļā, atceļ no 2011. gada 21. jūlija, neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz I pielikuma B daļā norādītajiem termiņiem minētās direktīvas transponēšanai valsts tiesību aktos un piemērošanai.
   Atsauces uz Direktīvu 92/75/EEK uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu, un tās lasa saskaņā ar atbilstības tabulu II pielikumā.
   18. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   Direktīvas 5. panta b), g) un h) punktu piemēro no 2011. gada 31. jūlija.
   19. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Strasbūrā, 2010. gada 19. maijā

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. BUZEK

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         D. LÓPEZ GARRIDO

      (1)  OV C 228, 22.9.2009., 90. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta 2009. gada 5. maija nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta), Padomes 2010. gada 14. aprīļa nostāja pirmajā lasījumā (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta), Eiropas Parlamenta 2010. gada 18. maija nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta).

      (3)  OV L 297, 13.10.1992., 16. lpp.

      (4)  Skatīt I pielikuma A daļu.

      (5)  OV L 285, 31.10.2009., 10. lpp.

      (6)  OV L 218, 13.8.2008., 30. lpp.

      (7)  OV C 321, 31.12.2003., 1. lpp.

      (8)  OV L 134, 30.4.2004., 114. lpp.

      I PIELIKUMS
      A   DAĻA

         Atceltā direktīva un tās turpmākais grozījums

         (minēts 17. pantā)

                  Padomes Direktīva 92/75/EEK
                  (OV L 297, 13.10.1992., 16. lpp.).

                  Regula (EK) Nr. 1882/2003
                  (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.).

                  Tikai III pielikuma 32. punkts

            B   DAĻA

         Termiņi transponēšanai valsts tiesību aktos

         (minēts 16. pantā)

                  Direktīva

                  Transponēšanas termiņš

                  92/75/EEK

                  1994. gada 1. janvāris

      II PIELIKUMS

         Atbilstības tabula

                  Direktīva 92/75/EEK

                  Šī direktīva

                  1. panta 1. punkts, ievadteksts, pirmais teikums

                  1. panta 1. punkts

                  1. panta 1. punkts, ievadteksts, otrais teikums

                  1. panta 2. punkts

                  1. panta 1. punkta pirmais līdz septītais ievilkums

                  —

                  1. panta 2. punkts

                  —

                  —

                  1. panta 3. punkta a) un b) punkts

                  1. panta 3. punkts

                  1. panta 3. punkta c) punkts

                  —

                  2. panta a) un b) punkts

                  1. panta 4. punkta pirmais un otrais ievilkums

                  2. panta g) un h) punkts

                  1. panta 4. punkta trešais ievilkums

                  —

                  1. panta 4. punkta ceturtais ievilkums

                  2. panta c) punkts

                  1. panta 4. punkta piektais ievilkums

                  2. panta d) punkts

                  —

                  2. panta e), f), i), j) un k) punkts

                  1. panta 5. punkts

                  —

                  2. panta 1. punkts

                  4. panta a) punkts

                  —

                  4. panta b), c) un d) punkts

                  2. panta 2. punkts

                  —

                  2. panta 3. punkts

                  5. panta b) punkts

                  2. panta 4. punkts

                  5. panta b) un c) punkts

                  3. panta 1. punkts

                  5. panta a) punkts

                  3. panta 2. punkts

                  5. panta e) un f) punkts

                  3. panta 3. punkts

                  5. panta g) punkts

                  3. panta 4. punkts

                  5. panta h) punkts

                  —

                  6. panta a) punkts

                  4. panta a) punkts

                  6. panta b) punkts

                  4. panta b) punkts

                  5. panta d) punkts

                  5. pants

                  7. pants

                  6. pants

                  —

                  7. panta a) punkts

                  3. panta 1. punkta a) apakšpunkts

                  7. panta b) punkts

                  3. panta 1. punkta b) apakšpunkts

                  7. panta c) punkts

                  3. panta 1. punkta c) apakšpunkts

                  —

                  3. panta 1. punkta d) apakšpunkts

                  —

                  3. panta 2., 3. un 4. punkts

                  8. panta 1. punkts

                  8. panta 1. punkts

                  8. panta 2. punkts

                  8. panta 2. punkts

                  9. pants

                  —

                  —

                  9. pants

                  10. pants

                  —

                  —

                  10. panta 1., 2. un 3. punkts

                  11. pants

                  —

                  12. panta a) punkts

                  10. panta 4. punkta a) apakšpunkts

                  12. panta b) punkts

                  10. panta 4. punkta b) apakšpunkts

                  12. panta c) punkts

                  10. panta 4. punkta c) apakšpunkts

                  12. panta d) punkts

                  10. panta 4. punkta d) apakšpunkts

                  12. panta e) punkts

                  10. panta 4. punkta e) apakšpunkts

                  12. panta f) punkts

                  10. panta 4. punkta f) apakšpunkts

                  12. panta g) punkts

                  —

                  —

                  10. panta 4. punkta g), h), i) un j) apakšpunkts

                  —

                  11., 12., 13., 14. un 15. pants

                  13. pants

                  17. pants

                  14. pants

                  16. pants

                  —

                  18. pants

                  15. pants

                  19. pants

                  —

                  I pielikums

                  —

                  II pielikums


title: Padomes Direktīva (1985. gada 8. jūlijs), kas groza Direktīvu 83/181/EEK, kas nosaka Direktīvas 77/388/EEK 14. panta 1. punkta d) apakšpunkta darbības jomu attiecībā uz atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa par noteiktu preču galīgu ievešanu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31985L0346

Oficiālais Vēstnesis L 183 , 16/07/1985 Lpp. 0021 - 0021 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 9 Sējums 1 Lpp. 0123  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 09 Sējums 2 Lpp. 0003  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 9 Sējums 1 Lpp. 0123  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 09 Sējums 2 Lpp. 0003

		Padomes Direktīva(1985. gada 8. jūlijs),kas groza Direktīvu 83/181/EEK, kas nosaka Direktīvas 77/388/EEK 14. panta 1. punkta d) apakšpunkta darbības jomu attiecībā uz atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa par noteiktu preču galīgu ievešanu(85/346/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši tā 99. un 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Direktīva 83/181/EEK [4] noteica minimālo komerciālu transportlīdzekļu degvielas tvertnēs esošo degvielas daudzumu, kas ievedot jāatbrīvo no pievienotās vērtības nodokļa;tā kā, lai atvieglotu kustību pār Kopienas iekšējām robežām, minēto daudzumu vajadzētu palielināt sākotnēji transportlīdzekļiem, kas paredzēti personu pārvadāšanai un var tās pārvadāt, un kuri kursē no vienas dalībvalsts uz otru; tā kā otrajā posmā Padomei pēc Komisijas priekšlikuma jāpieņem lēmums par minētā daudzuma palielināšanu attiecībā uz transporta līdzekļiem, kuri kursē no vienas dalībvalsts uz otru un ir paredzēti preču pārvadāšanai, un var tās pārvadāt,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvu 83/181/EEK groza šādi:1. 83. pantu aizstāj ar šādu:"83. pantsDalībvalstis var ierobežot atbrīvojuma no nodokļa piemērošanu degvielai, kas atrodas komerciālu mehānisku transportlīdzekļu standarta degvielas tvertnēs:a) ja transportlīdzeklis ierodas no trešās valsts, līdz 200 litriem vienam transportlīdzeklim vienam braucienam;b) ja transportlīdzeklis ierodas no citas dalībvalsts:- līdz 200 litriem vienam transportlīdzeklim vienam braucienam, ja transportlīdzekļi paredzēti un var par atlīdzību vai par brīvu pārvadāt preces,- līdz 600 litriem vienam transportlīdzeklim vienam braucienam, ja transportlīdzekļi paredzēti un var par atlīdzību vai par brīvu pārvadāt vairāk par deviņiem cilvēkiem, ieskaitot vadītāju.Padome saskaņā ar Līgumā noteikto kārtību attiecībā uz šo jautājumu pēc Komisijas priekšlikuma līdz 1986. gada 1. jūlijam izlemj par transportlīdzekļu, kas minēti pirmās daļas b) punkta pirmajā ievilkumā, standarta degvielas tvertnēs esošā degvielas daudzuma, ko pieļaujams ievest bez nodokļiem, palielināšanu."2. 84. panta a) punktu aizstāj ar šādu:"a) komerciāli mehāniskie transportlīdzekļi, kas nodarbojas ar starptautiskiem pārvadājumiem no trešām valstīm uz savas valsts pierobežas zonu, kas taisnā līnijā nav platāka par 25 km, ja šādi pārvadājumi ir braucieni, ko veic personas, kas dzīvo šajā zonā;".2. pantsDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu šīs direktīvas prasības ne vēlāk kā 1985. gada 1. oktobrī. Par tiem tās tūlīt informē Komisiju.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1985. gada 8. jūlijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsJ. Santer[1] OV C 95, 6.4.1984., 3. lpp.[2] OV C 172, 2.7.1984., 15. lpp.[3] OV C 248, 17.9.1984., 13. lpp.[4] OV L 105, 23.4.1983., 38. lpp.--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/94/EK ( 2006. gada 12. decembris ) par kopīgiem noteikumiem dažiem kravu autopārvadājumu veidiem (kodificēta versija)   (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               27.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 374/5

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2006/94/EK

   (2006. gada 12. decembris)
   par kopīgiem noteikumiem dažiem kravu autopārvadājumu veidiem
   (kodificēta versija)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 71. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   pēc apspriešanās ar Reģionu komiteju,
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (2),
   tā kā

               (1)

               Padomes Pirmā Direktīva (1962. gada 23. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem starptautiskiem pārvadājumiem (kravu komercpārvadājumi ar autotransportu) (3) ir vairākkārt būtiski grozīta (4). Skaidrības un lietderības dēļ minētā direktīva būtu jākodificē.

               (2)

               Kopējā transporta politika cita starpā paredz izstrādāt kopīgus noteikumus starptautiskiem kravu pārvadājumiem ar autotransportu, ko veic uz kādas dalībvalsts teritoriju vai no tās, kā arī šķērsojot vienas vai vairāku dalībvalstu teritoriju. Šiem noteikumiem būtu jāveicina pārvadājumu iekšējā tirgus pareizu darbību.

               (3)

               Pakāpeniski jāpaplašina starptautiskie kravu pārvadājumi ar autotransportu, ņemot vērā tirdzniecības un preču aprites attīstību Kopienas teritorijā.

               (4)

               Uz zināmu skaitu pārvadājumu veidu neattiecas nekāda kvotu un pārvadājumu atļauju izsniegšanas sistēma. Daži šo pārvadājumu veidi to īpatnību dēļ arī turpmāk, ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 881/92 (1992. gada 26. marts) par piekļuvi Kopienas kravu autopārvadājumu tirgum, ja pārvadājumus veic uz dalībvalsts teritoriju vai no tās, vai arī šķērsojot vienas vai vairāku dalībvalstu teritoriju (5), ieviešot tirgus organizācijas principus, jāatbrīvo no Kopienas atļauju izsniegšanas un jebkādas citas pārvadājumu atļauju izsniegšanas sistēmas.

               (5)

               Šai direktīvai nevajadzētu skart dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem direktīvu transponēšanai valsts tiesību aktos un direktīvu piemērošanai, kā izklāstīts II pielikuma B daļā,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   1.   Atbilstīgi 2. punktā minētajiem nosacījumiem dalībvalstis liberalizē I pielikumā uzskaitītos starptautisko kravu komercpārvadājumus un pašpārvadājumus ar autotransportu, ja šādi pārvadājumi tiek veikti no tām vai uz tām, vai tranzītā caur tām.
   2.   Pārvadājumiem un tukšbraucieniem, ko veic saistībā ar I pielikumā uzskaitītajiem pārvadājumu veidiem, nav vajadzīga ne Kopienas atļauja, ne kāda cita veida pārvadājumu atļauja.
   2. pants
   Šī direktīva neskar nosacījumus, ar kādiem atsevišķas dalībvalstis reglamentē savu valstspiederīgo iesaistīšanos šajā direktīvā minētajās darbībās.
   3. pants
   Ar šo Padomes Pirmā direktīva (1962. gada 23. jūlijs) par dažiem kravu autopārvadājumu veidiem tiek atcelta, neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem direktīvu transponēšanai valsts tiesību aktos un direktīvu piemērošanai, kā izklāstīts II pielikuma B daļā.
   Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu un lasa saskaņā ar atbilstības tabulu III pielikumā.
   4. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   5. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Strasbūrā, 2006. gada 12. decembris.

            Eiropas Parlamenta vārdā -

            priekšsēdētājs

         J. BORELL FONTELLES

            Padomes vārdā -

            priekšsēdētājs

         M. PEKKARINEN

      (1)  OV C 241, 28.9.2004., 19. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta 2004. gada 21. aprīļa Atzinums (OV C 104 E, 30.4.2004., 545. lpp.) un Padomes 2006. gada 14. novembra Lēmums.

      (3)  OV L 70, 6.8.1962., 2005/62. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EEK) Nr. 881/92 (OV L 95, 9.4.1992., 1. lpp.).

      (4)  Skat. II pielikuma A daļu.

      (5)  OV L 95, 9.4.1992., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar 2003. gada Pievienošanās aktu.

      I PIELIKUMS
      Pārvadājumu veidi, kuriem nav vajadzīga Kopienas atļauja vai citas pārvadājumu atļaujas

                  1.

                  Pasta pārvadājumi kā sabiedriskais pakalpojums.

                  2.

                  Bojātu vai avarējušu transportlīdzekļu pārvadājumi.

                  3.

                  Kravu pārvadājumi ar mehāniskajiem transportlīdzekļiem, kuru pieļaujamā faktiskā masa, ieskaitot piekabes, nepārsniedz sešas tonnas, vai kuru pieļaujamā celtspēja, ieskaitot piekabes, nepārsniedz 3,5 tonnas.

                  4.

                  Kravu pārvadājumi ar mehāniskajiem transportlīdzekļiem, ievērojot šādus nosacījumus:

                              a)

                              pārvadājamā krava ir uzņēmuma īpašums vai arī uzņēmums to pārdevis, nopircis, iznomājis vai nomājis, izgatavojis, ieguvis, pārstrādājis vai remontējis;

                              b)

                              brauciena uzdevums ir atvest kravu uz uzņēmumu vai aizvest no tā, vai arī to pārvietot uzņēmuma teritorijā vai ārpus tās savām vajadzībām;

                              c)

                              šādiem pārvadājumiem izmantojamie mehāniskie transportlīdzekļi jāvada uzņēmuma darbiniekiem;

                              d)

                              kravu pārvadāšanai izmantojamiem transportlīdzekļiem jābūt uzņēmuma īpašumā, pirktiem ar pēcmaksu vai nomātiem, turklāt nomātiem transportlīdzekļiem jāatbilst Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2006/1/EK (2006. gada 18. janvāris) par bez transportlīdzekļa vadītājiem nomātu transportlīdzekļu izmantošanu kravu autopārvadājumiem (1).
                              Šis noteikums neattiecas uz transportlīdzekli, ar ko aizstāj parasti izmantojamo transportlīdzekli tā īslaicīgu bojājumu laikā;

                              e)

                              salīdzinājumā ar uzņēmuma vispārējo darbību pārvadājumiem jābūt tikai palīgdarbībai.

                  5.

                  Medikamentu, medicīnas ierīču, iekārtu un citu neatliekamas medicīniskas palīdzības sniegšanai vajadzīgu piederumu pārvadājumi, jo īpaši uz dabas katastrofu piemeklētām vietām.

         (1)  OV L 33, 4.2.2006., 82. lpp.

      II PIELIKUMS
      A DAĻA
      Atceltā direktīva ar sekojošiem grozījumiem

                  Padomes Pirmā Direktīva (1962. gada 23. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem starptautiskiem pārvadājumiem (kravu komercpārvadājumi ar autotransportu)
                  (OV L 70, 6.8.1962., 2005/62. lpp.)

                  Padomes Direktīva 72/426/EEK
                  (OV L 291, 28.12.1972., 155. lpp.)

                  Padomes Direktīva 74/149/EEK
                  (OV L 84, 28.3.1974., 8. lpp.)

                  Padomes Direktīva 77/158/EEK
                  (OV L 48, 19.2.1977., 30. lpp.)

                  Padomes Direktīva 78/175/EEK
                  (OV L 54, 25.2.1978., 18. lpp.)

                  Padomes Direktīva 80/49/EEK
                  (OV L 18, 24.1.1980., 23. lpp.)

                  Padomes Direktīva 82/50/EEK
                  (OV L 27, 4.2.1982., 22. lpp.)

                  Padomes Direktīva 83/572/EEK
                  (OV L 332, 28.11.1983., 33. lpp.)

                  tikai 2. pants

                  Padomes Direktīva 84/647/EEK
                  (OV L 335, 22.12.1984., 72. lpp.)

                  tikai 6. pants

                  Padomes Regula (EEK) Nr. 881/92
                  (OV L 95, 9.4.1992., 1. lpp.)

                  tikai 13. pants

            B DAĻA
      Termiņi transponēšanai valsts tiesību aktos un piemērošanai (minēts 3. pantā)

                  Direktīva

                  Termiņš transponēšanai

                  Piemērošanas datums

                  Padomes Pirmā Direktīva (1962. gada 23. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem starptautiskiem pārvadājumiem (kravu komercpārvadājumi ar autotransportu)

                  1962. gada 31. decembris

                  72/426/EEK

                  —

                  74/149/EEK

                  —

                  1974. gada 1. jūlijs

                  77/158/EEK

                  1977. gada 1. jūlijs

                  78/175/EEK

                  1978. gada 1. jūlijs

                  80/49/EEK

                  —

                  1980. gada 1. jūlijs

                  82/50/EEK

                  1983. gada 1. janvāris

                  83/572/EEK

                  1984. gada 1. janvāris

                  84/647/EEK

                  1986. gada 30. jūnijs

      III PIELIKUMS
      ATBILSTĪBAS TABULA

                  Padomes Pirmā Direktīva (1962. gada 23. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem dažiem kravu autopārvadājumu veidiem

                  Šī direktīva

                  1. pants

                  1. pants

                  2. pants

                  —

                  3. pants

                  2. pants

                  —

                  3. pants

                  —

                  4. pants

                  4. pants

                  5. pants

                  pielikums

                  I pielikums

                  —

                  II pielikums

                  —

                  III pielikums


title: Padomes Direktīva (1988. gada 3. maijs), ar ko groza Direktīvu 74/150/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz lauksaimniecības vai mežsaimniecības riteņtraktoru tipa apstiprinājumu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31988L0297

Oficiālais Vēstnesis L 126 , 20/05/1988 Lpp. 0052 - 0052 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 17 Lpp. 0062  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 17 Lpp. 0062

		Padomes Direktīva(1988. gada 3. maijs),ar ko groza Direktīvu 74/150/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz lauksaimniecības vai mežsaimniecības riteņtraktoru tipa apstiprinājumu(88/297/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā jāpieņem pasākumi, kuru mērķis ir līdz 1992. gada 31. decembrim pakāpeniski izveidot iekšējo tirgu; tā kā iekšējais tirgus aptver tādu teritoriju bez iekšējām robežām, kurā nodrošināta preču, personu, pakalpojumu un kapitāla brīva aprite;tā kā II pielikumā Direktīvā 74/150/EEK [4], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 82/890/EEK [5], iekļauts detaļu vai parametru saraksts ar norādi "SD" ("atsevišķa direktīva"), kas nozīmē, ka to sakarā ir pieņemtas vai jāpieņem Kopienas direktīvas; tā kā vairs nevajag pieņemt Kopienas noteikumus par dažām no minētajām detaļām vai parametriem, jo traktoru ražošanā tās izmanto aizvien mazāk, vai arī tās ir aizstātas ar citām ierīcēm, kuras kļuvušas par obligātām;tā kā Kopienas noteikumu kopumā, ar ko reglamentē EEK tipa apstiprinājuma piešķiršanu attiecībā uz traktoriem, minētos noteikumus par attiecīgajām detaļām vai parametriem var aizstāt ar nosacījumu, ka tiem jāatbilst ražotāja sniegtajiem datiem un informācijai,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 74/150/EEK II pielikumā saīsinājumu "SD", kas minēts iepretim punktiem 7.3.4., 7.5. un 7.6.3., aizstāj ar saīsinājumu "CONF".2. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā noteikumi, kas vajadzīgi, lai līdz 1988. gada 31. decembrim izpildītu šo direktīvu. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis nodrošina to, ka valsts tiesību aktu galvenie noteikumi, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva, tiek paziņoti Komisijai.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1988. gada 3. maijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsM. Bangemann[1] OV C 88, 3.4.1987., 10. lpp.[2] OV C 156, 15.6.1987., 190. lpp. un OV C 94, 11.4.1988., 66. lpp.[3] OV C 180, 8.7.1987., 15. lpp.[4] OV L 84, 28.3.1974., 10. lpp.[5] OV L 378, 31.12.1982., 45. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 93/98/EEK (1993. gada 29. oktobris) par autortiesību un dažu blakustiesību aizsardzības termiņu saskaņošanu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31993L0098

Oficiālais Vēstnesis L 290 , 24/11/1993 Lpp. 0009 - 0013 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 25 Lpp. 0075  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 25 Lpp. 0075

		Padomes Direktīva 93/98/EEK(1993. gada 29. oktobris)par autortiesību un dažu blakustiesību aizsardzības termiņu saskaņošanuEIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 57. panta 2. punktu, 66. un 100.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],(1) tā kā Bernes konvencijā "Par literāru darbu un mākslas darbu aizsardzību" un starptautiskā konvencijā "Par izpildītāju, skaņu ierakstu producentu un raidorganizāciju tiesību aizsardzību" (Romas konvencijā) ietverti tikai minimāli attiecīgo tiesību aizsardzības termiņi, līgumslēdzējām valstīm atstājot iespēju piešķirt garākus termiņus; tā kā dažas dalībvalstis izmantojušas šīs tiesības; tā kā dažas dalībvalstis turklāt nav pievienojušās Romas konvencijai;(2) tā kā šā iemesla dēļ pastāv atšķirības attiecīgo valstu tiesību aktos, kas regulē autortiesību un blakustiesību aizsardzības termiņus, un tās var ierobežot preču brīvu apriti un brīvību sniegt pakalpojumus, kā arī traucēt konkurenci kopējā tirgū; tā kā, lai nodrošinātu līdzsvarotu iekšējā tirgus darbību, dalībvalstu tiesību akti jāsaskaņo tā, lai vienādotu aizsardzības termiņus visā Kopienā;(3) tā kā jāsaskaņo ne tikai aizsardzības termiņi vispār, bet arī atsevišķi jautājumi, kas saistīti ar to īstenošanu, piemēram, diena, no kuras aprēķina katru aizsardzības termiņu;(4) tā kā šīs direktīvas noteikumi neiespaido to, kā dalībvalstis piemēro Bernes konvencijas 14.a panta 2. punkta b), c) un d) apakšpunktu un 3. punktu;(5) tā kā minimālais aizsardzības termiņš, kas noteikts Bernes konvencijā, t.i., autora mūžs un 50 gadi pēc viņa nāves, bija paredzēts, lai nodrošinātu aizsardzību autoram un pirmām divām viņa pēcteču paaudzēm; tā kā vidējais mūža ilgums Kopienā ir pagarinājies tiktāl, ka šis termiņš jau vairs neilgst divas paaudzes;(6) tā kā dažas dalībvalstis ir paredzējušas garāku termiņu nekā 50 gadi pēc autora nāves, lai kompensētu pasaules karu iespaidu uz autoru darbu izmantošanu;(7) tā kā blakustiesību aizsardzībai dažas dalībvalstis ir ieviesušas termiņu — 50 gadus pēc likumīgas publikācijas vai likumīga publiska priekšnesuma;(8) tā kā Kopienas nostāja, kas pieņemta Urugvajas Raunda sarunām saskaņā ar Vispārējo vienošanos par tarifiem un tirdzniecību (VVTT), paredz, ka skaņu ierakstu producentu aizsardzības termiņš ir 50 gadi pēc skaņu ierakstu pirmās publikācijas;(9) tā kā iegūtu tiesību pienācīga ievērošana ir viens no vispārīgiem tiesību principiem, ko aizsargā Kopienas juridiskā sistēma; tā kā šā iemesla dēļ autortiesību un blakustiesību aizsardzības termiņu saskaņošana nevar mazināt tiesību īpašnieku pašreizējo aizsardzību Kopienā; tā kā, lai pēc iespējas mazinātu pagaidu pasākumu iespaidu un ļautu iekšējam tirgum praktiski darboties, aizsardzības termiņu saskaņošanai jābūt tādai, lai to drīz nevajadzētu atkal pārskatīt;(10) tā kā Komisija tās 1991. gada 17. janvāra paziņojumā "Zaļās grāmatas papildinājums — Komisijas darba programma autortiesību un blakustiesību jomā" uzsver vajadzību maksimāli saskaņot autortiesību un blakustiesību aizsardzību, jo šīs tiesības ir būtiskas intelektuālai jaunradei, un uzsver to, ka šī aizsardzība nodrošina jaunradei un attīstībai vajadzīgos apstākļus autoru, kultūras nozaru, patērētāju un visas sabiedrības interesēs;(11) tā kā lai nodrošinātu tādu maksimālu aizsardzību, kas reizē atbilstu iekšējā tirgus prasībām un vajadzībai radīt tādu juridisku vidi, kas veicina literāras un mākslinieciskas jaunrades harmonisku attīstību Kopienā, tad, saskaņojot autortiesību aizsardzības termiņu, tas jāparedz 70 gadi pēc autora nāves vai 70 gadi pēc tam, kad darbs likumīgi darīts pieejams publikai, un blakustiesību aizsardzības termiņš jāparedz 50 gadi pēc notikuma, no kā sākas termiņš;(12) tā kā apkopojumus aizsargā saskaņā ar Bernes konvencijas 2. panta 5. punktu, ja satura atlases un sakārtojuma ziņā tie ir intelektuāli darbi; tā kā šos darbus aizsargā kā apkopojumus, ciktāl tas nav pretrunā ar autortiesībām, ko piemēro katram darbam šādos apkopojumos; tā kā šā iemesla dēļ apkopojumos iekļautiem darbiem piemēro konkrētus aizsardzības termiņus;(13) tā kā, ja viena vai vairākas fiziskas personas atzītas par autoriem, pēc viņu nāves visos gadījumos jāaprēķina aizsardzības termiņš; tā kā autorības jautājums attiecībā uz visu darbu vai tā daļu ir jautājums, kas faktiski jārisina attiecīgo valstu tiesām;(14) tā kā aizsardzības termiņi jāaprēķina no 1. janvāra nākamajā gadā pēc attiecīgā notikuma, tāpat kā to paredz Bernes konvencija un Romas konvencija;(15) tā kā 1. pants Padomes Direktīvā 91/250/EEK (1991. gada 14. maijs) par datorprogrammu tiesisko aizsardzību [4] paredz, ka saskaņā ar Bernes konvenciju dalībvalstīm ar autortiesībām datorprogrammas jāaizsargā tāpat kā literāri darbi; tā kā šī direktīva saskaņo literāru darbu aizsardzības termiņu Kopienā; tā kā attiecīgi jāatceļ Direktīvas 91/250/EEK 8. pants, kas tikai provizoriski nosaka datorprogrammu aizsardzības termiņu;(16) tā kā 11. un 12. pants Padomes Direktīvā 92/100/EEK (1992. gada 19. novembris) par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām, kas attiecas uz autortiesībām intelektuālā īpašuma jomā [5] paredz tikai minimālus aizsardzības nosacījumus, kas turpmāk jāsaskaņo; tā kā šī direktīva paredz šādu turpmāku saskaņošanu; tā kā šie panti attiecīgi jāatceļ;(17) tā kā dalībvalstīs fotogrāfiju aizsardzību regulē dažādi principi; tā kā jānosaka šo darbu oriģinalitātes pakāpe, ko prasa šī direktīva, lai pietiekami saskaņotu fotogrāfisku darbu aizsardzības termiņus, jo īpaši termiņus tādu darbu aizsardzībai, kuri mākslinieciskas vai profesionālas iedabas dēļ ir nozīmīgi iekšējā tirgū; tā kā fotogrāfiskus darbus saskaņā ar Bernes konvenciju atzīst par oriģināliem, ja tie ir autora intelekta radīti un atspoguļo viņa personību, neņemot vērā nekādus citus kritērijus, piemēram, nopelnus vai nolūkus; tā kā citu fotogrāfiju aizsardzība jāatstāj attiecīgo valstu tiesību aktu ziņā;(18) tā kā, lai izvairītos no atšķirībām blakustiesību aizsardzības termiņos, jānodrošina, lai visā Kopienā konkrētu termiņu sāktu aprēķināt vienā un tajā pašā laikā; tā kā jāņem vērā izpildījumi, fiksācijas, pārraides, likumīgas publikācijas un likumīgi publiski priekšnesumi, tātad līdzekļi, ar ko blakustiesību objektus visās piemērotās formās dara uztveramus plašam personu lokam, lai varētu aprēķināt aizsardzības termiņu neatkarīgi no tā, kurā zemē noticis šis izpildījums, fiksācija, pārraide, likumīga publikācija, vai likumīgs publisks priekšnesums;(19) tā kā nevar būt mūžīgas raidorganizāciju tiesības uz to raidījumiem neatkarīgi no tā, vai šos raidījumus raida pa vadiem vai pa gaisu, ieskaitot kabeļus vai mākslīgos pavadoņus; tā kā šajā nolūkā aizsardzības termiņš jānosaka tikai no pirmās konkrēta raidījuma pārraides; tā kā šis noteikums paredz izvairīties no jauna termiņa sākšanas gadījumos, ja raidījums ir idents agrākam raidījumam;(20) tā kā dalībvalstis drīkst uzturēt spēkā vai ieviest citas autortiesību blakustiesības, jo īpaši attiecībā uz kritisku un zinātnisku publikāciju aizsardzību; tā kā, lai Kopienas līmenī nodrošinātu pārskatāmību, dalībvalstīm, kas ievieš jaunas blakustiesības, tās tomēr jādara zināmas Komisijai;(21) tā kā jāpatur prātā, ka saskaņošana, ko paredz šī direktīva, neattiecas uz morālām tiesībām;(22) tā kā jāpiemēro aizsardzības termiņu salīdzinājums darbiem, kuru izcelsmes valsts saskaņā ar Bernes konvenciju ir kāda trešā valsts un kuru autors nav Kopienas pilsonis, ar nosacījumu, ka šis termiņš, par ko panākta vienošanās Kopienā, nav ilgāks par termiņu, kas noteikts šajā direktīvā;(23) tā kā, ja tiesību turētājs, kas nav Kopienas pilsonis, ir tiesīgs saņemt aizsardzību saskaņā ar starptautiski nolīgtu blakustiesību aizsardzības termiņu, tam jābūt tādam, kāds noteikts šajā direktīvā, tikai šis termiņš nevar būt ilgāks par to, kāds noteikts valstī, kuras pilsonis ir tiesību turētājs;(24) tā kā termiņu salīdzināšanas sekas nedrīkst dalībvalstīm radīt pretrunas ar to starptautiskiem pienākumiem;(25) tā kā lai iekšējais tirgus darbotos līdzsvaroti, šī direktīva jāpiemēro no 1995. gada 1. jūlija;(26) tā kā dalībvalstis drīkst pieņemt noteikumus par tādu līgumu tulkošanu, piemērošanu un turpmāku īstenošanu, kuri attiecas uz aizsargātu darbu un citu objektu izmantošanu, un kuri noslēgti, pirms šīs direktīvas dēļ pagarināts aizsardzības termiņš;(27) tā kā iegūtu tiesību un likumīgi pamatotu cerību ievērošana pieder pie Kopienas juridiskās kārtības; tā kā dalībvalstis, saskaņā ar šo direktīvu atjaunojot autortiesības un blakustiesības, cita starpā var paredzēt to, ka noteiktos apstākļos nepiedzen maksājumus no personām, kas labticīgi izmantojušas attiecīgus darbus laikā, kad šādi darbi bijuši sabiedrības īpašums,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAutortiesību termiņš1. Literāru darbu vai mākslas darbu autortiesības saskaņā ar Bernes konvencijas 2. pantu ir spēkā autora mūžu un 70 gadus pēc viņa nāves, neatkarīgi no tā, kad darbs ir likumīgi darīts pieejams publikai.2. Gadījumā, ja darbam ir vairāki līdzautori, 1. punktā minēto termiņu aprēķina no pēdējā dzīvā autora nāves.3. Gadījumā, ja darbs ir anonīms vai laists klajā ar pseidonīmu, aizsardzības termiņš ir spēkā septiņdesmit gadus pēc tam, kad darbs likumīgi darīts pieejams publikai. Tomēr, ja autora pieņemtais pseidonīms neļauj šaubīties par viņa identitāti, vai arī, ja autors šā punkta pirmajā teikumā minētajā laikā atklāj savu identitāti, piemēro aizsardzības termiņu, kas noteikts 1. punktā.4. Ja dalībvalsts paredz īpašus noteikumus attiecībā uz kolektīvu darbu autortiesībām vai arī attiecībā uz juridiskām personām, kas ieceltas par tiesību turētājām, aizsardzības termiņu aprēķina saskaņā ar 3. punkta noteikumiem, izņemot gadījumus, ja fiziskas personas, kas radījušas šo darbu, ir identificētas kā tādas tajās darba versijās, kas darītas pieejamas publikai. Šis punkts nav pretrunā ar identificētu autoru tiesībām, kuru identificējams ieguldījums ir iekļauts šādos darbos, un uz šo ieguldījumu attiecas 1. vai 2. punkts.5. Ja darbu publicē sējumos, daļās, laidienos, burtnīcās vai turpinājumos, un aizsardzības termiņš sākas no brīža, kad darbs likumīgi darīts pieejams publikai, aizsardzības termiņš ir spēkā katrai šādai vienībai atsevišķi.6. Gadījumā, ja darbu aizsardzības termiņš nav aprēķināts no autora vai autoru nāves, un ja šie darbi nav likumīgi darīti pieejami publikai septiņdesmit gados pēc to radīšanas, to aizsardzība izbeidzas.2. pantsKinematogrāfiski vai audiovizuāli darbi1. Kinematogrāfisku vai audiovizuālu darbu galveno režisoru uzskata par to autoru vai vienu no tā autoriem. Dalībvalstis var brīvi noteikt citus līdzautorus.2. Kinematogrāfisku vai audiovizuālu darbu aizsardzības termiņš beidzas 70 gadus pēc tam, kad mirusi pēdējā no turpmāk minētajām personām, neatkarīgi no tā, vai šī persona atzīta par līdzautoru vai ne: galvenais režisors, scenārija autors, dialogu autors un tās mūzikas komponists, kura īpaši sacerēta izmantošanai kinematogrāfiskajā vai audiovizuālajā darbā.3. pantsBlakustiesību termiņš1. Izpildītāju tiesības beidzas 50 gadus pēc attiecīgā uzveduma dienas. Tomēr, ja uzveduma fiksācija šajā laikā ir likumīgi laista klajā vai likumīgi publiski izpildīta, tiesības beidzas 50 gadus pēc dienas, kad tā pirmoreiz publicēta vai pirmoreiz publiski izpildīta, atkarībā no tā, kas noticis vispirms.2. Skaņu ierakstu producentu tiesības beidzas 50 gadus pēc tam, kad izdarīta fiksācija. Tomēr, ja skaņu ieraksts ir likumīgi laists klajā vai šajā laikā likumīgi publiski izpildīts, tiesības beidzas 50 gadus pēc dienas, kad šāda publikācija izdarīta pirmoreiz vai pirmoreiz izdarīts šāds publisks izpildījums, atkarībā no tā, kas noticis vispirms.3. Filmu pirmo fiksāciju producentu tiesības beidzas 50 gadus pēc tam, kad izdarīta fiksācija. Tomēr, ja filma ir šajā laikā likumīgi laista klajā vai likumīgi publiski izrādīta, tiesības beidzas 50 gadus pēc dienas, kad notikusi pirmā šāda publikācija vai pirmā šāda publiska izrāde, atkarībā no tā, kas noticis vispirms. Termins "filma" nozīmē kinematogrāfisku vai audiovizuālu darbu, vai kustīgus attēlus ar skaņu pavadījumu vai bez tā.4. Raidorganizāciju tiesības beidzas 50 gadus pēc raidījuma pirmās pārraides, neatkarīgi no tā, vai šis raidījums pārraidīts pa vadiem vai pa gaisu, ieskaitot kabeļus un mākslīgos pavadoņus.4. pantsIepriekš nepublicētu darbu aizsardzībaVisas personas, kas pēc autortiesību aizsardzības izbeigšanās pirmoreiz likumīgi publicē vai likumīgi publiski izpilda iepriekš nepublicētu darbu, gūst labumu no aizsardzības, kas pielīdzināta autoru ekonomiskām tiesībām. Šādu tiesību aizsardzības termiņš ir 25 gadi no dienas, kad darbs pirmoreiz likumīgi publicēts vai likumīgi publiski izpildīts.5. pantsKritiskas un zinātniskas publikācijasDalībvalstis var aizsargāt sabiedrības īpašumā nonākušu darbu kritiskas un zinātniskas publikācijas. Ilgākais iespējamais šādu tiesību aizsardzības termiņš ir 30 gadi no dienas, kad publikācija pirmoreiz likumīgi laista klajā.6. pantsFotogrāfiju aizsardzībaFotogrāfijas, kas ir oriģinālas tādā ziņā, ka tās ir autora paša intelektuāli darbi, aizsargā saskaņā ar 1. pantu. Nepiemēro nekādus citus kritērijus, lai noteiktu, vai tie ir tiesīgi pretendēt uz aizsardzību. Dalībvalstis var paredzēt aizsardzību citām fotogrāfijām.7. pantsAizsardzība vis-à-vis trešām valstīm1. Ja darba izcelsmes zeme saskaņā ar Bernes konvenciju ir trešā valsts un darba autors nav Kopienas pilsonis, dalībvalstu piešķirtais aizsardzības termiņš beidzas dienā, kad beidzas aizsardzība, ko piešķir darba izcelsmes valsts, bet tas nevar būt ilgāks par 1. pantā noteikto termiņu.2. Šīs direktīvas 3. pantā noteiktie aizsardzības termiņi ir spēkā arī gadījumā, ja tiesību turētāji nav Kopienas pilsoņi, ar nosacījumu, ka dalībvalstis viņiem nodrošina aizsardzību. Tomēr, ciktāl tas nav pretrunā ar dalībvalstu starptautiskiem pienākumiem, dalībvalstu piešķirtais aizsardzības termiņš beidzas vēlākais tajā dienā, kad beidzas aizsardzība, ko piešķīrusi valsts, kuras pilsonis ir tiesību turētājs, un tā nevar būt ilgāka par 3. pantā noteikto termiņu.3. Dalībvalstis, kas šīs direktīvas pieņemšanas dienā, jo īpaši savu starptautisku pienākumu dēļ, ir piešķīrušas garāku aizsardzības termiņu nekā to paredz 1. un 2. punktā minētie noteikumi, var uzturēt spēkā šo aizsardzību tikmēr, kamēr nav noslēgti starptautiski nolīgumi par autortiesību vai blakustiesību aizsardzības termiņu.8. pantsTermiņu aprēķināšanaŠajā direktīvā noteiktos termiņus aprēķina no pirmā janvāra nākamajā gadā pēc notikuma, kas tos ierosinājis.9. pantsMorālas tiesībasŠī direktīva neskar dalībvalstu noteikumus, kas regulē morālas tiesības.10. pantsPiemērojums laikā1. Ja kādā dalībvalstī 13. panta 1. punktā minētajā dienā jau ir spēkā aizsardzības termiņš, kas ir ilgāks nekā attiecīgais termiņš, ko paredz šī direktīva, šī direktīva nesaīsina aizsardzības termiņu attiecīgā dalībvalstī.2. Aizsardzības termiņi, kas paredzēti šajā direktīvā, attiecas uz visiem darbiem un tiesību objektiem, ko 13. panta 1. punktā minētajā dienā aizsargā vismaz viena dalībvalsts saskaņā ar attiecīgās valsts noteikumiem par autortiesībām vai blakustiesībām vai kas atbilst aizsardzības kritērijiem saskaņā ar Direktīvu 92/100/EEK.3. Šī direktīva neskar nevienu izmantošanas gadījumu, kas noticis līdz 13. panta 1. punktā minētajai dienai. Dalībvalstis pieņem vajadzīgos noteikumus, lai jo īpaši aizsargātu trešo personu iegūtas tiesības.4. Dalībvalstīm 2. panta 1. punkta noteikumi nav jāpiemēro attiecībā uz kinematogrāfiskiem vai audiovizuāliem darbiem, kas radīti līdz 1994. gada 1. jūlijam.5. Dalībvalstis var noteikt dienu, no kuras ir spēkā 2. panta 1. punkts, ar nosacījumu, ka vēlākais tā ir 1997. gada 1. jūlijs.11. pantsFormāls pielāgojums1. Ar šo ir atcelts Direktīvas 91/250/EEK 8. pants.2. Ar šo ir atcelts Direktīvas 92/100/EEK 11. un 12. pants.12. pantsIzziņošanaDalībvalstis tūlīt dara Komisijai zināmus visus valdības plānus piešķirt jaunas blakustiesības, precizējot to ieviešanas pamatiemeslus, kā arī paredzētos aizsardzības termiņus.13. pantsVispārēji noteikumi1. Dalībvalstis līdz 1995. gada 1. jūlijam ievieš normatīvos un administratīvos aktus, kam jāsaskan ar šīs direktīvas 1., 2., 3., 4., 5., 6., 7., 8., 9., 10. un 11. pantu.Dalībvalstīm pieņemot šos noteikumus, tajos jābūt atsaucei uz šo direktīvu, vai arī šāda atsauce jāpievieno to oficiālām publikācijām. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarīt šādas atsauces.Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību noteikumus, ko tās pieņem jomā, kuru regulē šī direktīva.2. Dalībvalstis 12. pantu piemēro no dienas, kad tām izziņota šī direktīva.14. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1993. gada 29. oktobrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsR. Urbain[1] OV C 92, 11.4.1992., 6. lpp. unOV C 27, 30.1.1993., 7. lpp.[2] OV C 337, 21.12.1992., 205. lpp. un1993. gada 27. oktobra lēmums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).[3] OV C 287, 4.11.1992., 53. lpp.[4] OV L 122, 17.5.1991., 42. lpp.[5] OV L 346, 27.11.1992., 61. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva (1988. gada 13. jūnijs), kas groza Direktīvu 83/181/EEK, kura nosaka Direktīvas 77/388/EEK 14. panta 1. punkta d) apakšpunkta darbības jomu attiecībā uz atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa par noteiktu preču galīgo ievešanu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31988L0331

Oficiālais Vēstnesis L 151 , 17/06/1988 Lpp. 0079 - 0081 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 9 Sējums 2 Lpp. 0003  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 9 Sējums 2 Lpp. 0003

		Padomes Direktīva(1988. gada 13. jūnijs),kas groza Direktīvu 83/181/EEK, kura nosaka Direktīvas 77/388/EEK 14. panta 1. punkta d) apakšpunkta darbības jomu attiecībā uz atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa par noteiktu preču galīgo ievešanu(88/331/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 99. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],tā kā kārtība noteiktu ievestu preču atbrīvošanai no pievienotās vērtības nodokļa maksāšanas, kas noteikta Direktīvā 83/181/EEK [3], kura pēdējoreiz grozīta ar Direktīvu 85/346/EEK [4], attiecas uz iespējami lielāku muitas nodokli un pievienotās vērtības nodokļa sistēmu vienādību; tā kā Padome ar Regulu (EEK) Nr. 1315/88 [5] ir pieņēmusi grozījumus muitas nodokļu sistēmā; tā kā daži no šiem grozījumiem, ciktāl tie atbilst nodokļu saskaņošanas mērķiem, jāiekļauj Direktīvā 83/181/EEK;tā kā Direktīva 83/181/EEK ne tikai nosaka Direktīvas 77/388/EEK [6], kas pēdējoreiz grozīta ar Direktīvu 84/386/EEK [7], 14. panta 1. punkta d) apakšpunkta darbības jomu, bet arī ir virzīta uz tādu Kopienas nodokļu noteikumu izveidi atbrīvošanai no PVN preču galīgās ievešanas gadījumā, kuri pārsniedz minētā panta darbības jomu; tā kā šie noteikumi jāgroza vai jāpapildina tā, lai panāktu vienveidīgāku piemērošanu Kopienas līmenī;tā kā juridiskas skaidrības labad Direktīvas 83/181/EEK 11. panta 2. punkta formulējums izsakāms precīzi,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvu 83/181/EEK groza šādi:1. 11. panta 2. punktu aizstāj ar šādu:"2. Atbrīvojumu piešķir arī attiecībā uz dāvanām, ko parasti pasniedz laulību gadījumā un kuras no personām, kuru parastā dzīvesvieta ir valstī, kas atrodas ārpus Kopienas, saņem personas, kuras atbilst 1. punkta nosacījumiem. Atbrīvojumu piemēro dāvanām, kuru vienas vienības vērtība nepārsniedz ECU 200. Dalībvalstis tomēr var piešķirt atbrīvojumu summām, kas pārsniedz ECU 200, ja katras no nodokļa atbrīvotās dāvanas vērtība nepārsniedz ECU 1000."2. 22. pantu aizstāj ar šādu:"22. pantsIevedot no nodokļa atbrīvo preces, kuru kopējā vērtība nepārsniedz ECU 10. Dalībvalstis var piešķirt atbrīvojumu ievedamām precēm, kuru kopējā vērtība ir lielāka nekā ECU 10, taču nepārsniedz ECU 22.Tomēr dalībvalstis var izslēgt no pirmās daļas pirmajā teikumā paredzētā nodokļa atbrīvojuma preces, kas ievestas pa pastu."3. 35. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrajā ievilkumā vārdus "60. panta 1. punkta b) apakšpunktā" aizstāj ar "60. pantā".4. "IIa nodaļaStandarta vielas medikamentu kvalitātes kontrolei38. a) pantsVedumus, kuros ir Pasaules veselības organizācijas apstiprinātu standarta vielu paraugi medikamentu ražošanā izmantojamo materiālu kontrolei un kuri adresēti kravas saņēmējiem, kam dalībvalstu kompetentās iestādes atļāvušas saņemt šādus sūtījumus bez nodokļiem, ievedot atbrīvo no nodokļiem."5. Direktīvas 56. pantam pievieno šādu punktu:"d) apbalvojumus, trofejas un suvenīrus, kas ir simboliski un kuru vērtība ir neliela, ko paredzēts par brīvu izplatīt personām, kas parasti dzīvo valstī, kura nav ieveduma valsts, darba apspriedēs vai tamlīdzīgos pasākumos; to veids, vienas vienības vērtība un citas pazīmes nedrīkst būt tādas, kas norādītu, ka tie paredzēti tirdznieciskiem nolūkiem."6. Direktīvas 62. un 63. pantu aizstāj ar šādiem:"62. pantsDirektīvas 63. pantam atbilstošus iespiestus reklāmas materiālus, kā katalogus, cenrāžus, lietošanas pamācības vai prospektus, ievedot atbrīvo no nodokļa, ja tie attiecas uz:a) precēm, ko tirgos vai izīrēs personas, kas reģistrētas ārpus ieveduma dalībvalsts; vaib) pakalpojumiem, ko sniedz persona, kas reģistrēta citā dalībvalstī; vaic) transportu, komerciālu apdrošināšanu vai banku pakalpojumiem, ko sniedz persona, kas reģistrēta trešā valstī.63. pantsAtbrīvojumu, kas minēts 62. pantā, attiecina tikai uz iespiestiem reklāmas darbiem, kas atbilst šādiem nosacījumiem:a) iespieddarbam skaidri jāatklāj tā uzņēmuma nosaukums, kurš ražo, tirgo vai izīrē minētās preces vai sniedz minētos pakalpojumus;b) katrā vedumā nedrīkst būt vairāk par vienu dokumentu vai, ja vedumā ir vairāki dokumenti, vienu katra dokumenta eksemplāru. Vedumiem, kuros ir vairāki viena dokumenta eksemplāri, tomēr var piešķirt atbrīvojumu, ja to kopsvars nepārsniedz vienu kilogramu;c) iespieddarbi nedrīkst būt vedamais priekšmets viena un tā paša nosūtītāja sūtījumu sērijā vienam un tam pašam saņēmējam.Tomēr b) un c) punkta nosacījumi neattiecas uz iespieddarbiem, kas saistīti ar precēm, kuras paredzētas vai nu tirgošanai vai izīrēšanai, vai pakalpojumiem, kurus sniedz persona, kas reģistrēta citā dalībvalstī, ja iespieddarbs ir ievests un tiks izplatīts par brīvu."7. 79. pantu papildina ar šādu punktu:"s) oficiālas publikācijas, kas izdotas ar izveduma valsts, starptautisku iestāžu, reģionālo vai vietējo iestāžu un izveduma valstī reģistrētu publisko tiesību subjektu ziņu, kā arī iespieddarbi, ko Eiropas Parlamenta vēlēšanu laikā vai valsts parlamenta vēlēšanu laikā valstī, kurā iespieddarbi radīti, izplata ārvalstu politiskas organizācijas, kuras par tādām ir atzītas dalībvalstīs, ciktāl šādas publikācijas un iespieddarbi bijuši pakļauti nodokļiem izveduma dalībvalstī un izvedot nav guvuši labumu no atbrīvojuma no nodokļiem."8. "Degvielas un smērvielas, kas atrodas sauszemes mehāniskajos transportlīdzekļos un īpašās tvertnēs"9. 82. pantu aizstāj ar šādu:"82. pants1. Saskaņā ar 83., 84. un 85. pantu ievedot no nodokļa atbrīvo:a) degvielu, kas atrodas:- privātu un komerciālu mehānisko transportlīdzekļu un motociklu standarta degvielas tvertnēs,- īpašās tvertnēs;b) degvielu, kas atrodas kannās, ko pārvadā ar mehāniskajiem transportlīdzekļiem un motocikliem, — ne vairāk kā 10 litru vienam transportlīdzeklim un nenonākot pretrunā valsts noteikumiem par degvielas glabāšanu un pārvadāšanu.2. Šā panta 1. punktā:a) "komerciāls mehāniskais transportlīdzeklis" ir katrs mehanizēts sauszemes transportlīdzeklis (ieskaitot traktorus ar piekabēm), kura uzbūve un aprīkojums ir paredzēts un ļauj par atlīdzību vai bez atlīdzības pārvadāt:- vairāk nekā deviņas personas, ieskaitot vadītāju,- preces,un katrs sauszemes transportlīdzeklis, kas paredzēts kādam īpašam nolūkam, kas nav pārvadāšana;b) "privāts mehāniskais transportlīdzeklis" ir katrs mehāniskais transportlīdzeklis, uz ko neattiecas a) apakšpunktā sniegtā definīcija;c) "standarta degvielas tvertne" ir:- degvielas tvertne, kādu ražotājs uzstādījis pastāvīgi visiem tādiem pašiem mehāniskajiem transportlīdzekļiem kā minētais transportlīdzeklis un kuras pastāvīgais stiprinājums ļauj degvielu tieši izmantot gan virzīšanai uz priekšu, gan, vajadzības gadījumā, saldēšanas sistēmu un citu sistēmu darbināšanai pārvadāšanas laikā.Gāzes tvertnes, kas uzstādītas mehāniskajiem transportlīdzekļiem, kuri tieši izmanto gāzi par degvielu, kā arī degvielas tvertnes, kas uzstādītas palīgsistēmām, kuras var būt transportlīdzekļa aprīkojumā, arī uzskatāmas par standarta degvielas tvertnēm,- tvertnes, ko ražotājs pastāvīgi uzstādījis visiem tādiem pašiem konteineriem kā konkrētais konteiners un kuru pastāvīgais stiprinājums ļauj degvielu tieši izmantot saldēšanas un citu sistēmu, ar kurām īpašie konteineri ir aprīkoti, darbināšanai pārvadāšanas laikā;d) "īpašs konteiners" nozīmē visus konteinerus, kuri aprīkoti ar īpaši projektētām ierīcēm saldēšanas sistēmām, skābekļa piegādes sistēmām, siltumizolācijas sistēmām un citām sistēmām."10. Direktīvas 83. panta pirmo daļu groza šādi:- ievadā aiz vārdiem "komerciālu mehānisko transportlīdzekļu" pievieno vārdus "un īpašo konteineru",- aiz b) punkta pievieno šādu:- "c) līdz 200 litriem vienā īpašajā konteinerā vienam braucienam."11. Direktīvas 90. panta 3. punkta beigās pievieno šādu tekstu:"… vai šā atbrīvojuma samazināšanas."12. Direktīvas 91. pantam pievieno šādu punktu:"c) atbrīvojumus saskaņā ar līgumiem, kas noslēgti, pamatojoties uz savstarpējību ar trešām valstīm, kuras ir Starptautiskās civilās aviācijas konvencijas (parakstīta 1944. gadā Čikāgā) līgumslēdzējas puses, lai īstenotu šās konvencijas (astotais izdevums, 1980. gada jūlijs) 9. pielikuma ieteicamos pasākumus 4.42. un 4.44."2. pantsDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 1989. gada 1. janvārim. Par to tās tūlīt informē Komisiju.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1988. gada 13. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsG. Stoltenberg[1] OV C 318, 30.11.1987., 21. lpp.[2] OV C 180, 8.7.1987., 14. lpp.[3] OV L 105, 23.4.1983., 38. lpp.[4] OV L 183, 16.7.1985., 21. lpp.[5] OV L 123, 17.5.1988., 2. lpp.[6] OV L 145, 13.6.1977., 1. lpp.[7] OV L 208, 3.8.1984., 58. lpp.--------------------------------------------------