title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/39/EK (2002. gada 10. jūnijs), ar ko Direktīvu 97/67/EK groza attiecībā uz Kopienas pasta pakalpojumu turpmāko atvēršanu konkurencei

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32002L0039

Oficiālais Vēstnesis L 176 , 05/07/2002 Lpp. 0021 - 0025

		Eiropas Parlamenta un padomes Direktīva 2002/39/EK(2002. gada 10. jūnijs),ar ko Direktīvu 97/67/EK groza attiecībā uz Kopienas pasta pakalpojumu turpmāko atvēršanu konkurenceiEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 47. panta 2. punktu, 55. pantu un 95. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu [3],Līguma 251. pantā noteiktajā kārtībā [4],tā kā:(1) Ar 1994. gada 7. februāra Rezolūciju par Kopienas pasta pakalpojumiem [5] Padome noteica, ka viens no galvenajiem Kopienas pasta politikas mērķiem ir saskaņot turpmāko pakāpenisko, vadāmo pasta tirgus liberalizāciju un vispārējo pakalpojumu sniegšanas pastāvīgu nodrošinājumu.(2) Ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvu 97/67/EK par kopējiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai [6] noteica reglamentējošos noteikumus pasta nozarē Kopienas līmenī, to skaitā pasākumus, ar ko nodrošina vispārējos pakalpojumus un nosaka to pasta pakalpojumu maksimālos limitus, kurus dalībvalstis drīkst rezervēt saviem vispārējo pakalpojumu sniedzējiem, lai nodrošinātu vispārējos pakalpojumus, un grafiku lēmumu pieņemšanai par turpmāko tirgus atvēršanu konkurencei pasta pakalpojumu vienotā tirgus izveides nolūkā.(3) Līguma 16. pantā ir norādīta pakalpojumu nozīme no vispārīgo ekonomisko interešu viedokļa Savienības kopīgo vērtību sistēmā un to nozīme sociālās un teritoriālās kohēzijas veicināšanā. Turpat ir noteikts, ka jāgādā par to, lai šādu pakalpojumu sniedzēji darbojas, pamatojoties uz tādiem principiem un nosacījumiem, kas tiem dod iespēju izpildīt viņu uzdevumus.(4) Eiropas Parlamenta 1999. gada 14. janvāra [7] un 2000. gada 18. februāra [8] Rezolūcijā par Eiropas pasta pakalpojumiem ir norādīta pasta pakalpojumu sociālā un ekonomiskā nozīme un vajadzība nodrošināt vispārējo pakalpojumu augstu kvalitāti.(5) Pasākumi šajā jomā jāizstrādā tā, lai, sasniedzot to mērķus, ir izpildīti Kopienas sociālie uzdevumi, ievērojot Līguma 2. pantu, proti, nodrošināta augsta līmeņa nodarbinātība un sociālā aizsardzība.(6) Lauku pasta tīklam kalnu un salu reģionos inter alia ir būtiska nozīme uzņēmējdarbības integrācijā valsts/pasaules ekonomikā un sociālās un nodarbinātības kohēzijas nodrošināšanā laukos kalnu un salu reģionos. Turklāt lauku pasta iestādes kalnu un salu reģionos var nodrošināt būtisku infrastruktūras tīklu, kas dod vispārēju pieeju jaunām telekomunikāciju tehnoloģijām.(7) Eiropadome sanāksmē Lisabonā 2000. gada 23. un 24. martā prezidentūras secinājumos noteica divus lēmumus, kas attiecas uz pasta pakalpojumiem un kas saskaņā ar pilnvarām attiecīgi pildāmi Komisijai, Padomei un dalībvalstīm. Veicamās darbības ir šādas: pirmkārt, līdz 2000. gada beigām noteikt stratēģiju šķēršļu novēršanai pasta pakalpojumiem un, otrkārt, tādās jomās kā pasta pakalpojumi paātrināt liberalizāciju ar mērķi izveidot pilnīgi funkcionējošu šo pakalpojumu tirgu.(8) Eiropadome Lisabonā arī uzskatīja, ka ir būtiski iekšējā tirgus un uz zināšanām balstītas ekonomikas sistēmā pilnīgi ievērot Līguma noteikumus, kas attiecas uz vispārīgas ekonomiskās nozīmes pakalpojumiem un uzņēmumiem, kuriem uzticēta šādu pakalpojumu sniegšana.(9) Komisija ir rūpīgi pārskatījusi Kopienas pasta nozari, pasūtot arī pētījumus par ekonomiskajām, sociālajām un tehnoloģiskajām norisēm nozarē, un ir plaši apspriedusies ar ieinteresētajām pusēm.(10) Kopienas pasta nozarei ir vajadzīgi mūsdienīgi reglamentējošie noteikumi, kuru mērķis ir īpaši uzlabot pasta pakalpojumu iekšējo tirgu. Paaugstinātai konkurētspējai būtu jārada iespēja pasta nozari savienot ar alternatīvām sakaru metodēm un uzlabot sniegto pakalpojumu kvalitāti atbilstīgi arvien augošām lietotāju prasībām.(11) Visā Kopienā var konsekventi garantēt to vispārējo pakalpojumu sniegšanas pastāvīgo nodrošinājumu, kas atbilst kvalitātes standartam, kuru dalībvalstis nosaka saskaņā ar Direktīvas 97/67/EK 3. pantu, ja šajā jomā saglabā iespēju rezervēt pakalpojumus un vienlaicīgi augstas efektivitātes nosacījumus, ko nodrošina ar pietiekamu pakalpojumu sniegšanas brīvības pakāpi.(12) Pieprasījuma palielināšanās pasta nozarē kopumā, kas paredzama vidēji ilgā laikā, varētu veicināt tās tirgus daļas kompensāciju, kuru vispārējo pakalpojumu sniedzēji var zaudēt sakarā ar turpmāko tirgus atvēršanu, un tā turpmāk saglabāt vispārējos pakalpojumus.(13) Galvenie faktori, kas rada pārmaiņas, kuras ietekmē nodarbinātību pasta nozarē, ir tehnoloģijas attīstība un tirgus prasība pēc efektivitātes pieauguma; tirgus atvēršanai ir mazāka ietekme. Tirgus atvēršana palīdzēs paplašināt pasta tirgus, un jebkuru darbinieku skaita samazinājumu vispārējo pakalpojumu sniegšanas jomā sakarā ar šādiem pasākumiem (vai to sagatavošanu) kompensēs radītais nodarbinātības pieaugums privāto operatoru un jaunu tirgus dalībnieku starpā.(14) Kopienas līmenī ir lietderīgi izveidot grafiku, pēc kura pakāpeniski un vadāmi vēstuļu piegādes tirgu atver konkurencei un ar kuru vispārējo pakalpojumu sniedzējiem dod pietiekamu laiku to turpmāko modernizācijas un pārstrukturēšanas pasākumu veikšanai, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu ilgtermiņa darbību jaunajos tirgus nosacījumos. Ir vajadzīgs arī attiecīgs laiks, lai dalībvalstis var pielāgot savu normatīvo sistēmu atvērtākai videi. Tāpēc ir lietderīgi paredzēt tādu pakāpenisku pieeju turpmākajai tirgus atvēršanai, kurā starppasākumi ir nozīmīga, bet vadāma tirgus atvēršana un tās izvērtēšana, un pēc vajadzības tāda priekšlikuma apstiprināšana, ar ko 2009. gadu nosaka par pasta pakalpojumu iekšējā tirgus pilnīgas izveides gadu vai, ņemot vērā izvērtēšanas rezultātus, noteic attiecīgu alternatīvu pasākumu virzībai uz to.(15) Ir lietderīgi nodrošināt to, ka tirgus atvēršanas nākamās stadijas ir būtiskas pēc nozīmes un dalībvalstīm praktiski izpildāmas, vienlaikus nodrošinot vispārējo pakalpojumu nepārtrauktību.(16) Svara ierobežojuma vispārīgs samazinājums līdz 100 gramiem 2003. gadā un līdz 50 gramiem 2006. gadā attiecībā uz pakalpojumiem, ko drīkst rezervēt vispārējo pakalpojumu sniedzējiem, kopā ar izejošā pārrobežu pasta pilnīgu atvēršanu konkurencei ar iespējamiem izņēmumiem, ciktāl tas vajadzīgs, lai nodrošinātu vispārējo pakalpojumu sniegšanu, ir samērā vienkāršas un vadāmas, tomēr nozīmīgas turpmākās stadijas.(17) Kopienā parastās korespondences sūtījumi, kuru svars ir no 50 līdz 350 gramiem, veido vidēji 16 % kopējo pasta vispārējo pakalpojumu sniedzēju ieņēmumu, no kuriem 9 % atbilst parastās korespondences sūtījumiem, kuru svars ir no 100 līdz 350 gramiem, bet izejošie pārrobežu korespondences sūtījumi, kas ir mazāki par 50 gramu svara ierobežojumu, veido vēl vidēji 3 % vai apmēram 3 % kopējo pasta vispārējo pakalpojumu sniedzēju ieņēmumu.(18) Rezervējamo pakalpojumu cenu ierobežojumi, kas attiecīgi atbilst trīskāršam valsts tarifam 2003. gadā un divarpus valsts tarifiem 2006. gadā attiecībā uz pirmās svara grupas visātrākās piegādes kategorijas korespondences sūtījumu, ir lietderīgi pēc vajadzības kopā ar 100 un 50 gramu svara ierobežojumu.(19) Tiešais pasts daudzās dalībvalstīs jau ir dinamisks un augošs tirgus ar ievērojamu izaugsmes perspektīvu, bet pārējās dalībvalstīs ir ievērojamas neizmantotas iespējas. Tiešais pasts jau lielā mērā ir atvērts konkurencei sešās dalībvalstīs. Pakalpojumu elastības uzlabošana un cenu veidošana atkarībā no konkurences uzlabotu tiešā pasta pozīciju attiecībā pret alternatīviem saziņas līdzekļiem, kas savukārt nodrošinātu papildu pasta sūtījumus un nostiprinātu pasta nozares pozīciju kopumā. Tomēr, ciktāl tas vajadzīgs, lai nodrošinātu vispārējo pakalpojumu sniegšanu, jāparedz, ka var turpināt tiešā pasta rezervēšanu iepriekšminētajās svara un cenas robežās.(20) Izejošais pārrobežu pasts veido vidēji 3 % kopējo pasta ieņēmumu. Atverot šo tirgus daļu visās dalībvalstīs, izņemot, ciktāl tas vajadzīgs, lai nodrošinātu vispārējo pakalpojumu sniegšanu, dažādiem pasta operatoriem rastos iespēja vākt, šķirot un pārvadāt visu izejošo pārrobežu pastu.(21) Atverot ienākošo pārrobežu pastu konkurencei, rastos iespēja apiet 100 gramu ierobežojumu 2003. gadā un 50 gramu ierobežojumu 2006. gadā, pārvietojot daļas iekšzemes pasta masas nosūtīšanu, tā padarot tās ietekmi neprognozējamu. Papildu izpildes grūtības varētu rasties korespondences sūtījumu izcelsmes noteikšanā. 100 gramu un 50 gramu svara ierobežojums ienākošajiem parastajiem pārrobežu un tiešā pasta korespondences sūtījumiem tāpat kā parastajai iekšzemes korespondencei ir lietderīgs, jo nerada apiešanas risku šādā veidā vai mākslīgi palielinot atsevišķu korespondences sūtījumu svaru.(22) Vispārējo pakalpojumu ilgtermiņa darbībai un modernu un efektīvu pasta dienestu attīstībai ir svarīgi tagad izstrādāt grafiku turpmākajiem pasākumiem, kas veicami, lai pilnīgi izveidotu pasta pakalpojumu iekšējo tirgu.(23) Ir lietderīgi turpināt dalībvalstīm paredzēt iespēju rezervēt dažus pasta pakalpojumus saviem vispārējo pakalpojumu sniedzējiem. Šie pasākumi dos iespēju vispārējo pakalpojumu sniedzējiem pilnīgi pielāgot savu darbību un cilvēkresursus lielākas konkurences nosacījumiem, neizjaucot savu finansiālo līdzsvaru un tā neapdraudot vispārējo pakalpojumu sniegšanu.(24) Ir lietderīgi noteikt jaunos svara un cenas ierobežojumus un pakalpojumus, uz kuriem tos drīkst attiecināt, un paredzēt turpmāko pārskatīšanu un pēc vajadzības lēmumu par to, ka 2009. gads ir apstiprināms par pasta pakalpojumu iekšējā tirgus pilnīgas izveides termiņu, vai, ņemot vērā pārskatīšanas rezultātus, noteikt attiecīgu alternatīvu pasākumu.(25) Pasākumi, ko pieņem dalībvalsts, to skaitā kompensācijas fonda izveide vai jebkura izmaiņa tā darbībā vai realizācija, vai izmaksa no tā, var ietvert palīdzību, kuru dalībvalsts vai ar valsts resursu starpniecību kādā formā piešķir Līguma 87. panta 1. punkta nozīmē, kas nosaka nepieciešamību, ievērojot 88. panta 3. punktu, iepriekš informēt Komisiju.(26) Konkurentu licencēšanu vispārējo pakalpojumu jomā var savienot ar prasībām, ar ko šādiem licences saņēmējiem uzliek pienākumu dot ieguldījumu vispārējo pakalpojumu sniegšanā.(27) Ar Direktīvu 97/67/EK noteica, ka dalībvalstīm jāizraugās viena vai vairākas tādas valsts regulatīvās iestādes pasta nozarei, kuras ir juridiski atsevišķi un funkcionāli neatkarīgas no pasta operatoriem. Ņemot vērā Eiropas pasta tirgu dinamiku, jāatzīst un jāveicina dalībvalstu regulatīvo iestāžu loma, īpaši attiecībā uz uzdevumu nodrošināt rezervēto pakalpojumu respektēšanu, izņemot tajās dalībvalstīs, kur nav rezervēto pakalpojumu. Ar Direktīvas 97/67/EK 9. pantu dalībvalstīm ir atļauts pārsniegt minētās direktīvas mērķus.(28) Dalībvalstu regulatīvajām iestādēm varētu būt lietderīgi licenču ieviešanu saistīt ar prasībām, ka licences saņēmēju pakalpojumu patērētājiem jābūt pieejamām pārredzamām, vienkāršām un samērā lētām procedūrām viņu sūdzību izskatīšanai neatkarīgi no tā, vai sūdzības attiecas uz pakalpojumiem, ko sniedz vispārējo pakalpojumu sniedzēji, vai uz tiem, ko sniedz operatori, to skaitā individuālie licences saņēmēji, kuriem ir izsniegtas atļaujas. Turklāt var būt lietderīgi, ka šīs procedūras ir pieejamas visu pasta pakalpojumu lietotājiem neatkarīgi no tā, vai šie pakalpojumi ir vai nav vispārējie pakalpojumi. Pie šādām procedūrām jāpieskaita procedūras atbildības noteikšanai pasta sūtījumu zuduma vai bojājuma gadījumā.(29) Vispārējo pakalpojumu sniedzēji parasti sniedz pakalpojumus, piemēram, klientiem, kas ir juridiskas personas, pasta pakalpojumu apvienotājiem, kuri apkalpo dažādus klientus, un vairumnosūtītājiem, dodot tiem iespēju atšķirībā no parastā vēstuļu piegādes pakalpojuma iekļauties pasta plūsmā citos punktos ar atšķirīgiem nosacījumiem. To darot, vispārējo pakalpojumu sniedzējiem jārīkojas atbilstīgi pārskatāmības un nediskriminācijas principam gan dažādu trešo personu, gan trešo personu un to vispārējo pakalpojumu sniedzēju attiecībās, kas sniedz līdzvērtīgus pakalpojumus. Tādiem pakalpojumiem jābūt pieejamiem arī privātiem klientiem, kam ir līdzīgi nosūtīšanas nosacījumi, ņemot vērā to, ka pakalpojumi jāsniedz bez diskriminācijas.(30) Lai Eiropas Parlamentu un Padomi pastāvīgi informētu par pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstību, Komisijai regulāri jāiesniedz minētajām iestādēm ziņojumi par šīs direktīvas piemērošanu.(31) Direktīvas 97/67/EK beigu termiņu ir lietderīgi atlikt līdz 2008. gada 31. decembrim. Līdz minētajai dienai neskar atļaujas procedūras, ko dalībvalstis noteikušas atbilstīgi Direktīvai 97/67/EK.(32) Tāpēc attiecīgi jāgroza Direktīva 97/67/EK.(33) Šī direktīva neskar to, kā piemēro Līguma noteikumus par konkurenci un par pakalpojumu sniegšanas brīvību, kā īpaši skaidrots Komisijas paziņojumā par konkurences noteikumu piemērošanu pasta nozarē un par dažu tādu valsts pasākumu vērtējumu, kas attiecas uz pasta pakalpojumiem [9],IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 97/67/EK groza šādi:1. Direktīvas 7. pantu aizstāj ar šādu:"7. pants1. Ciktāl tas nepieciešams, lai nodrošinātu vispārējo pakalpojumu uzturēšanu, dalībvalstis drīkst turpināt pakalpojumu rezervēšanu vispārējo pakalpojumu sniedzējiem. Minētos pakalpojumus ierobežo ar iekšzemes korespondences sūtījumu un ienākošās pārrobežu korespondences paātrinātu vai nepaātrinātu savākšanu, šķirošanu, pārvadāšanu un piegādi abos šeit turpmāk minētajos svara un cenas diapazonos. Svara ierobežojums ir 100 grami no 2003. gada 1. janvāra un 50 grami no 2006. gada 1. janvāra. Šos svara ierobežojumus nepiemēro no 2003. gada 1. janvāra, ja cena pirmās svara grupas visātrākās piegādes kategorijas korespondences sūtījumam ir vienāda ar trīskāršu valsts tarifu vai pārsniedz to, un no 2006. gada 1. janvāra, ja cena ir divarpus valsts tarifi vai augstāka.Attiecībā uz bezmaksas pasta pakalpojumiem, kas paredzēti neredzīgajiem vai daļēji neredzīgajiem, var pieļaut izņēmuma svara un cenas ierobežojumus.Ciktāl tas vajadzīgs, lai nodrošinātu vispārējo pakalpojumu sniegšanu, jāparedz, ka var turpināt tiešā pasta rezervēšanu iepriekšminētajās svara un cenas robežās.Ciktāl tas vajadzīgs, lai nodrošinātu vispārējo pakalpojumu sniegšanu, piemēram, kad daži pasta darbības sektori jau ir liberalizēti, vai tāpēc, ka dalībvalstī pasta pakalpojumiem ir īpatnības, var turpināt izejošā pārrobežu pasta rezervēšanu tajās pašās svara un cenas robežās.2. Dokumentu apmaiņu nedrīkst rezervēt.3. Komisijai jāpabeidz perspektīvas pētījums, kurā novērtē pasta iekšējā tirgus pilnīgas izveides ietekmi uz vispārējiem pakalpojumiem 2009. gadā. Pamatojoties uz pētījuma secinājumiem, Komisija līdz 2006. gada 31. decembrim Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedz ziņojumu, kam pēc vajadzības pievieno priekšlikumu par to, ka 2009. gads apstiprināms par pasta iekšējā tirgus pilnīgas izveides gadu vai, ņemot vērā pētījuma rezultātus, noteic attiecīgu alternatīvu pasākumu."2. Direktīvas 12. pantam pievieno šādus ievilkumus:"— ja vispārējo pakalpojumu sniedzēji piemēro īpašus tarifus, piemēram, pakalpojumiem, ko sniedz juridiskām personām, vairumnosūtītājiem vai dažādu klientu pasta pakalpojumu apvienotājiem, tad tarifiem un attiecīgajiem nosacījumiem tie piemēro pārredzamības un nediskriminācijas principu. Tarifos ņem vērā apietās izmaksas salīdzinājumā ar visām standarta pakalpojuma funkcijām, ko piedāvā individuālo pasta sūtījumu savākšanā, pārvadāšanā, šķirošanā un piegādē, un tos ar attiecīgajiem nosacījumiem vienādi piemēro gan dažādu trešo personu, gan trešo personu un to vispārējo pakalpojumu sniedzēju attiecībās, kas sniedz līdzvērtīgus pakalpojumus. Visi šie tarifi ir pieejami arī privātiem klientiem, kas nosūta ar līdzīgiem nosacījumiem,— vispārējo pakalpojumu šķērssubsidēšana ārpus rezervētā sektora no rezervētā sektora pakalpojumu ieņēmumiem ir aizliegta, izņemot tiktāl, ciktāl tā ir nepieciešama, lai izpildītu vispārējo pakalpojumu īpašos pienākumus konkurences jomā; izņemot dalībvalstīs, kur nav rezervēto pakalpojumu, valsts regulatīvās iestādes šajā nolūkā pieņem noteikumus un par šādiem pasākumiem informē Komisiju."3. Direktīvas 19. panta pirmo un otro daļu aizstāj ar šādu:"Dalībvalstis nodrošina to, ka pakalpojumu lietotāju sūdzību izskatīšanai izstrādā pārredzamas, vienkāršas un samērā lētas procedūras, īpaši zuduma, laupīšanas, bojājuma gadījumiem vai gadījumiem, kad pakalpojuma kvalitāte neatbilst standartiem (tostarp procedūras atbildības noteikšanai, ja ir iesaistīts vairāk nekā viens operators).Dalībvalstis var paredzēt arī šā principa piemērošanu to pakalpojumu saņēmējiem, kas ir:- ārpus vispārējo pakalpojumu jomas 3. panta nozīmē un- vispārējo pakalpojumu jomā 3. panta nozīmē, bet ko vispārējo pakalpojumu sniedzējs nesniedz.Dalībvalstis pieņem pasākumus, lai nodrošinātu to, ka pirmajā daļā minētās procedūras dod iespēju godīgi un ātri atrisināt strīdus, pamatojuma gadījumā paredzot atmaksāšanu un/vai kompensāciju."4. Direktīvas 22. panta trešo daļu aizstāj ar šādu:"Dalībvalsts regulatīvajām iestādēm ir īpašs uzdevums nodrošināt atbilstību saistībām, kas izriet no šīs direktīvas, un pēc vajadzības noteikt kontroles un īpašas procedūras, lai nodrošinātu rezervēto pakalpojumu respektēšanu. Tām var uzdot arī nodrošināt atbilstību konkurences noteikumiem pasta nozarē."5. Direktīvas 23. pantu aizstāj ar šādu:"23. pantsNeskarot 7. pantu, katru otro gadu un pirmoreiz vēlākais 2004. gada 31. decembrī Komisija Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedz ziņojumu par šīs direktīvas piemērošanu, tajā iekļaujot informāciju par nozares attīstību, īpaši tās ekonomiskajiem, sociālajiem, nodarbinātības un tehniskajiem aspektiem, un par pakalpojumu kvalitāti. Pēc vajadzības ziņojumam pievieno priekšlikumus Eiropas Parlamentam un Padomei."6. Direktīvas 27. pantu aizstāj ar šādu:"27. pantsŠīs direktīvas noteikumus, izņemot 26. pantu, piemēro līdz 2008. gada 31. decembrim, ja saskaņā ar 7. panta 3. punktu nenolemj citādi. Uz atļaujas procedūrām, kas aprakstītas 9. pantā, minētais datums neattiecas."2. pants1. Dalībvalstīs vēlākais 2002. gada 31. decembrī stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem minētos pasākumus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu svarīgākos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 2002. gada 10. jūnijāEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsP. CoxPadomes vārdā —priekšsēdētājsJ. Piqué I Camps[1] OV C 337 E, 28.11.2000., 220. lpp., unOV C 180 E, 26.6.2001., 291. lpp.[2] OV C 116, 20.4.2001., 99. lpp.[3] OV C 144, 16.5.2001., 20. lpp.[4] Eiropas Parlamenta 2000. gada 14. decembra Atzinums (OV C 232, 17.8.2001., 287. lpp.), 2001. gada 6. decembra Padomes Kopējā nostāja (OV C 110 E, 7.5.2002., 37. lpp.) un 2002. gada 13. marta Eiropas Parlamenta Lēmums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts). Padomes 2002. gada 7. maija Lēmums.[5] OV C 48, 16.2.1994., 3. lpp.[6] OV L 15, 21.1.1998., 14. lpp.[7] OV C 104, 14.4.1999., 134. lpp.[8] OV C 339, 29.11.2000., 297. lpp.[9] OV C 39, 6.2.1998., 2. lpp.--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/59/EK (2000. gada 27. novembris) par ostas iekārtām, kas paredzētas kuģu atkritumu un kravu atlieku uzņemšanai

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32000L0059

Oficiālais Vēstnesis L 332 , 28/12/2000 Lpp. 0081 - 0090

		Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/59/EK(2000. gada 27. novembris)par ostas iekārtām, kas paredzētas kuģu atkritumu un kravu atlieku uzņemšanaiEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 80. panta 2. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu [3],saskaņā ar Līguma 251. pantā minēto procedūru [4] un ņemot vērā Samierināšanas komitejas 2000. gada 18. jūlijā apstiprināto kopīgo dokumentu,tā kā:(1) Kopienas vides politikas mērķis ir augsts aizsardzības līmenis. Tā pamatā ir piesardzības princips un princips, ka piesārņotājam jāmaksā un ka jāveic profilaktiska darbība.(2) Nozīmīga Kopienas darbības joma jūras transportā ir jūru piesārņojuma samazināšana. To var panākt, nodrošinot atbilstību starptautiskām konvencijām, kodeksiem un rezolūcijām, vienlaikus saglabājot navigācijas brīvību, kā paredzēts Apvienoto Nāciju Konvencijā par jūras tiesībām, un pakalpojumu sniegšanas brīvību, kā paredzēts Kopienas tiesībās.(3) Kopienā pastāv nopietnas bažas par dalībvalstu jūru un piekrastu piesārņojumu, ko rada atkritumu un kravu atlieku izkraušana no kuģiem, un jo īpaši par to, kā izpildīt Starptautisko konvenciju par kuģu radītā piesārņojuma profilaksi (1973), kurā grozījumi izdarīti ar 1978. gada protokolu (Marpol 73/78), ar ko reglamentē, kādus kuģu atkritumus var izkraut jūras vidē, un kas prasa valstīm - līgumslēdzējām nodrošināt piemērotas atkritumu uzņemšanas iekārtas ostās. Visas dalībvalstis ir ratificējušas Marpol 73/78.(4) Jūras vides aizsardzību var uzlabot, mazinot kuģu atkritumu un kravu atlieku izkraušanu jūrā. To var panākt, uzlabojot atkritumu uzņemšanas iekārtu pieejamību un pilnveidojot ieviešanas režīmu. Padomes 1993. gada 8. jūnija Rezolūcijā par kopēju drošu jūru politiku [5] kā viens no prioritāriem pasākumiem minēts atkritumu uzņemšanas iekārtu pieejamības un izmantojuma attīstība Kopienā.(5) Padomes 1995. gada 19. jūnija Direktīva 95/21/EK, kas nosaka, kā kuģošanai Kopienas ostās un dalībvalstu jurisdikcijai pakļautos ūdeņos piemērot starptautiskos standartus attiecībā uz kuģu drošību, piesārņojuma novēršanu un dzīves un darba apstākļiem uz kuģiem (ostas valsts kontrole) [6], paredz, ka kuģi, kas rada nepamatoti lielus draudus jūras videi, nedrīkst izbraukt jūrā.(6) Jūru piesārņojumam pēc būtības ir pārrobežu ietekme. Ievērojot subsidiaritātes principu, rīcība Kopienas līmenī ir visefektīvākais veids, kā nodrošināt kopējus vides aizsardzības standartus kuģiem un ostām visā Kopienā.(7) Ņemot vērā proporcionalitātes principu, direktīva ir attiecīgais juridiskais instruments, jo tā dalībvalstīm paredz sistēmu vienādai un obligātai vides aizsardzības standartu piemērošanai, atstājot katras dalībvalsts ziņā tiesības izlemt, kādi izpildes līdzekļi labāk atbilst tās iekšējai sistēmai.(8) Jānodrošina atbilstība pastāvošajiem reģionālajiem nolīgumiem, piemēram, 1974./1992. gada Konvencijai par jūras vides aizsardzību Baltijas jūras reģionā.(9) Lai uzlabotu piesārņojuma profilaksi un izvairītos no konkurences traucējumiem, vides aizsardzības prasības būtu jāattiecina uz visiem kuģiem neatkarīgi no to karoga, un visās Kopienas ostās būtu jādara pieejamas piemērotas atkritumu uzņemšanas iekārtas.(10) Piemērotām atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās būtu jāatbilst to lietotāju vajadzībām, sākot ar lielākajiem tirdzniecības kuģiem un beidzot ar mazākajiem atpūtas kuģiem, kā arī vides aizsardzības vajadzībām, un tām nevajadzētu lieki aizkavēt kuģus, kuri izmanto minētās iekārtas. Pienākums nodrošināt pieejamību piemērotām atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās neizslēdz dalībvalstu augstas pakāpes izvēles brīvību attiecībā uz atkritumu uzņemšanas kārtību visizdevīgākajā veidā un inter alia ļauj tām nodrošināt stacionāras uzņemšanas iekārtas vai nozīmēt pakalpojumu sniedzējus, pēc vajadzības ievedot ostās mobilas vienības atkritumu uzņemšanai. Šis pienākums ietver arī visu pakalpojumu nodrošināšanu un/vai citu palīgpasākumu veikšanu, ja tādi vajadzīgi, lai pareizi un atbilstīgi izmantotu šīs iekārtas.(11) Iekārtu piemērotību var uzlabot ar mūsdienīgas atkritumu uzņemšanas un apstrādes plāniem, kas izstrādāti, apspiežoties ar ieinteresētajām pusēm.(12) Atkritumu uzņemšanas iekārtu efektivitāti ostās var uzlabot, prasot, lai kuģi paziņo par vajadzību izmantot atkritumu uzņemšanas iekārtas. Šādā paziņojumā būtu arī informācija, kas vajadzīga efektīvai atkritumu apsaimniekošanas plānošanai. Zvejas kuģu un tādu atpūtas kuģu atkritumus, kuriem nav atļauts vest vairāk par 12 pasažieriem, ostas atkritumu uzņemšanas iekārtas var apstrādāt bez iepriekšēja paziņojuma.(13) Kuģu atkritumu izkraušanu jūrā var samazināt, visiem kuģiem izvirzot prasību nodot atkritumus ostas uzņemšanas iekārtās pirms izbraukšanas no ostas. Lai saskaņotu jūras transporta netraucētas darbības intereses ar vides aizsardzības interesēm, šai prasībai varētu piemērot izņēmumus, ņemot vērā to, vai uzglabāšanai paredzētais tilpums uz kuģa ir pietiekams, vai pastāv iespēja nodot atkritumus citā ostā un vai nepastāv risks, ka atkritumi būs jāizkrauj jūrā, un īpašas piegādes prasības, kas pieņemtas saskaņā ar starptautiskajām tiesībām.(14) Ņemot vērā principu "piesārņotājs maksā", ostas atkritumu uzņemšanas iekārtu izmaksas, ieskaitot kuģu atkritumu apstrādi un aizvākšanu, būtu jāsedz kuģiem. Vides aizsardzības interesēs obligāto maksu sistēmai būtu jāveicina kuģu atkritumu nodošana ostās nevis to izkraušana jūrā. To var veicināt, paredzot iekasēt izdevumus par kuģu atkritumu uzņemšanu un apstrādi no visiem kuģiem, tā mazinot ekonomiskos stimulus izkraušanai jūrā. Ņemot vērā subsidiaritātes principu, dalībvalstīm saskaņā ar to likumiem un pastāvošo praksi būtu jāsaglabā pilnvaras noteikt, vai un kādās attiecībās obligātās maksas par ostas uzņemšanas iekārtās faktiski nodoto kuģu atkritumu daudzumu iekļauj izmaksu segšanas sistēmās. Maksai par šo iekārtu lietošanu vajadzētu būt mērenai, nediskriminējošai un caurskatāmai.(15) Kuģiem, kas rada mazākus atkritumu daudzumus, izmaksu segšanas sistēmās būtu jāparedz labvēlīgāki nosacījumi. Kopēju kritēriju piemērošana atvieglotu šādu kuģu noteikšanu.(16) Lai izvairītos no iesaistīto pušu liekas apgrūtināšanas, regulāras satiksmes kuģus, kas bieži un regulāri piestāj ostās, var atbrīvot no dažiem pienākumiem, kas izriet no šīs direktīvas, ja ir pietiekams pierādījums, ka ir noorganizēta atkritumu nodošana un obligāto maksu nomaksāšana.(17) Kravu atliekas jānodod ostu atkritumu uzņemšanas iekārtās saskaņā Marpol 73/78. Marpol 73/78 konvencijā ir prasība, ka kravu atliekas jānodod ostas atkritumu uzņemšanas iekārtās tādā apjomā, lai nodrošinātu atbilstību tvertņu tīrīšanas prasībām. Visas obligātās maksas par šādu nodošanu būtu jāsedz atkritumu uzņemšanas iekārtu lietotājam, ko puses parasti konkretizē līguma noteikumos vai citās vietējās vienošanās.(18) ir jāveic mērķtiecīgas inspekcijas, lai pārbaudītu atbilstību šai direktīvai. Šādu inspekciju skaitam un uzliktajiem sodiem vajadzētu būt pietiekamiem, lai atturētu no nepakļaušanās šai direktīvai. Efektivitātes un rentabilitātes nolūkos šādas inspekcijas vajadzības gadījumā var veikt saskaņā ar Direktīvu 95/21/EK.(19) dalībvalstīm jānodrošina pareiza administratīvā sistēma, kas vajadzīga ostu atkritumu uzņemšanas iekārtu adekvātai darbībai. Saskaņā ar Marpol 73/78 apgalvojumi par ostu atkritumu uzņemšanas iekārtu neatbilstību būtu jāsūta Starptautiskajai jūras organizācijai (SJO). To pašu informāciju informatīvos nolūkos varētu vienlaikus nosūtīt Komisijai.(20) informācijas sistēma piesārņojošu vai potenciāli piesārņojošu kuģu identifikācijai atvieglotu šīs direktīvas ieviešanu un noderētu ieviešanas vērtēšanā. SIRENAC informācijas sistēma, kas izveidota saskaņā ar Parīzē parakstīto Saprašanās memorandu par valsts kontroli ostās, sniedz daudz papildinformācijas, kas vajadzīga šim nolūkam.(21) Komitejai, kas sastāv no dalībvalstu pārstāvjiem, jāpalīdz Komisijai efektīvi piemērot šo direktīvu. Tā kā šīs direktīvas īstenošanai vajadzīgi vispārīgi pasākumi 2. panta nozīmē Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumā 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību [7], šādus pasākumus pieņem saskaņā ar regulatīvo procedūru, kas paredzēta minētā lēmuma 5. pantā.(22) Dažus šīs direktīvas noteikumus, nepaplašinot tās piemērošanas jomu, drīkst grozīt saskaņā ar minēto procedūru, lai, ņemot vērā Kopienas vai Starptautiskās jūras organizācijas (SJO) pasākumus, kas stāsies spēkā nākotnē, nodrošinātu to saskaņotu īstenošanu,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsMērķisŠīs direktīvas mērķis ir, uzlabojot ostās kuģu atkritumu un kravu atlieku uzņemšanas iekārtu pieejamību un izmantojumu un tādējādi uzlabojot jūras vides aizsardzību, ierobežot kuģu atkritumu un kravu atlieku izkraušanu jūrā, īpaši nelikumīgu izkraušanu no kuģiem, kas izmanto ostas Kopienā.2. pantsDefinīcijasŠajā direktīvā:a) "kuģis" ir jebkura veida jūras kuģis, kas darbojas jūras vidē, ieskaitot kuģus ar zemūdens spārniem, kuģus uz gaisa spilveniem, zemūdens kuģus un peldošos kuģus;b) "Marpol 73/78" ir Starptautiskā konvencija par kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanu (1973), kurā grozījumi izdarīti ar 1978. gada protokolu, kā tas ir spēkā šīs direktīvas pieņemšanas dienā;c) "kuģu atkritumi" ir visi atkritumi, ieskaitot notekūdeņus un atliekas, kas nav kravu atliekas un kas rodas kuģa ekspluatācijā, un uz ko attiecas Marpol 73/78 I, IV un V pielikums, un ar kuģa kravu saistītie atkritumi, kas noteikti Marpol 73/78 V pielikuma īstenošanas pamatnostādnēs;d) "kravu atliekas" ir jebkuru kravas materiālu atliekas, ieskaitot iekraušanas/izkraušanas ekscesus un noplūdes, uz kuģa, kravas tilpnēs vai tvertnēs, kas paliek pēc izkraušanas procedūrām un tīrīšanas operācijām;e) "ostas uzņemšanas iekārtas" ir jebkuras stacionāras, peldošas vai pārvietojamas iekārtas, ar ko var savākt kuģu atkritumus un kravu atliekas;f) "zvejas kuģis" ir jebkurš kuģis, kas aprīkots vai ko lieto rūpnieciskai zivju vai citu dzīvo jūras resursu zvejai;g) "izklaides kuģis" ir jebkura veida kuģis, kas paredzēts sportam vai izklaidei, neatkarīgi no darbināšanas veida;(h) "osta" ir vieta vai ģeogrāfiska teritorija, ko veido tādas uzlabojumu konstrukcijas un aprīkojums, kas principā ļauj uzņemt kuģus, ieskaitot zvejas kuģus un izklaides kuģus.Neierobežojot c) un d) punktos noteiktās definīcijas, "kuģu atkritumus" un "kravu atliekas" uzskata par atkritumiem Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvas 75/442/EEK par atkritumiem [8] 1. panta a) punkta nozīmē.3. pantsPiemērošanas jomaŠī direktīva attiecas uz:a) visiem kuģiem, ieskaitot zvejas kuģus un izklaides kuģus, neatkarīgi no to karoga, kuri piestāj vai darbojas kādas dalībvalsts ostā, izņemot visus karakuģus, jūras kara palīgkuģus vai citus kuģus, kas pieder kādai valstij vai ko kāda valsts attiecīgajā laikā ekspluatē un izmanto tikai valsts nekomerciālos nolūkos; unb) visām dalībvalstu ostām, kurās parasti ierodas kuģi, uz kuriem attiecas a) punkts.Dalībvalstis veic pasākumus, lai nodrošinātu, ka kuģi, uz kuriem saskaņā ar iepriekšējās daļas a) punktu neattiecas šī direktīva, nodod atkritumus un kravu atliekas, ciktāl tas ir saprātīgi un lietderīgi, saskaņā ar šo direktīvu.4. pantsAtkritumu uzņemšanas iekārtas ostās1. Neradot kuģu nevajadzīgu aizkavēšanos, dalībvalstis nodrošina ostās atkritumu uzņemšanas iekārtu pieejamību atbilstīgi to kuģu vajadzībām, kuri parasti izmanto attiecīgo ostu.2. Atkritumu uzņemšanas iekārtas atbilst kuģu vajadzībām, ja tas spēj no kuģiem, kuri parasti izmanto attiecīgo ostu, uzņemt kuģu atkritumus un kravu atliekas atbilstīgi to veidam un daudzumam, ņemot vērā ostas izmantotāju operatīvās vajadzības, ostas lielumu un ģeogrāfisko izvietojumu, to kuģu veidu, kuri piestāj ostā, un atbrīvojumus, kas paredzēti 9. pantā.3. Dalībvalstis saskaņā ar procedūrām, kurām piekritusi Starptautiskā jūrniecības organizācija (SJO), nosaka ziņošanas procedūras, saskaņā ar ko ostas valstij ziņo par ostas atkritumu uzņemšanas iekārtu domājamo neatbilstību.5. pantsAtkritumu uzņemšanas un apstrādes plāni1. Pēc apspriešanās ar ieinteresētajām pusēm, jo īpaši ar ostas izmantotājiem vai to pārstāvjiem, katrai ostai izstrādā un īsteno atbilstīgu atkritumu uzņemšanas un apstrādes plānu, ņemot vērā 4., 6., 7., 10. un 12. panta prasības. Sīkākas minēto plānu izstrādes prasības ir izklāstītas I pielikumā.2. Ja tas vajadzīgs efektivitātes nolūkos, pirmajā punktā minētos atkritumu uzņemšanas un apstrādes plānus var izstrādāt reģionālā līmenī, attiecīgi iesaistot visas ostas un ievērojot katras ostas vajadzības pēc uzņemšanas iekārtām un to pieejamību.3. Dalībvalstis novērtē un apstiprina atkritumu uzņemšanas un apstrādes plānu, uzrauga tā īstenošanu un nodrošina tā atkārtotu apstiprināšanu vismaz reizi trijos gados un pēc ievērojamām izmaiņām ostas darbībā.6. pantsPaziņošana1. Tāda kuģa kapteinis, kas nav zvejas kuģis vai izklaides kuģis, kuram atļauts vest ne vairāk par 12 pasažieriem, un kas dodas uz ostu, kura atrodas Kopienā, patiesi un precīzi aizpilda II pielikumā doto veidlapu un minēto informāciju iesniedz iestādei vai struktūrai, ko šim nolūkam nozīmējusi dalībvalsts, kurā atrodas minētā osta:a) vismaz 24 stundas pirms piestāšanas, ja osta, kurā kuģis piestāj, ir zināma; vaib) tiklīdz piestāšanas osta kļūst zināma, ja minētā informācija ir pieejama mazāk nekā 24 stundas pirms piestāšanas; vaic) vēlākais, izbraucot no iepriekšējās ostas, ja reisa ilgums ir mazāks par 24 stundām.Dalībvalstis var nolemt, ka minēto informāciju iesniedz ostas atkritumu uzņemšanas iekārtu operatoram, kas to nodod attiecīgajai iestādei.2. Informāciju, kas minēta 1. punktā, glabā uz kuģa vismaz līdz nākamajai ostai, kurā kuģis piestāj, un uzrāda attiecīgās dalībvalsts iestādēm pēc to pieprasījuma.7. pantsKuģu atkritumu nodošana1. Tāda kuģa kapteinis, kas piestāj kādā Kopienas ostā, pirms izbraukšanas no minētās ostas nodod visus kuģa atkritumus ostas uzņemšanas iekārtās.2. Atkāpjoties no 1. punkta, kuģis drīkst doties uz nākamo ostu, nenododot kuģa atkritumus, ja no informācijas, kas sniegta saskaņā ar 6. pantu un II pielikumu, izriet, ka uz kuģa ir pietiekams tilpums visu uzkrāto un plānotajā reisā uzkrājamo kuģa atkritumu uzglabāšanai līdz galamērķa ostai.Ja ir pietiekams pamats domāt, ka plānotajā galamērķa ostā nav pietiekamu atkritumu uzņemšanas iekārtu vai arī galamērķa osta nav zināma, un tātad pastāv risks, ka atkritumus izkraus jūrā, dalībvalsts veic visus vajadzīgos pasākumus, lai novērstu jūras piesārņošanu, vajadzības gadījumā, pieprasot, lai kuģis nodod atkritumus pirms izbraukšanas no ostas.3. Šā panta 2.punktu piemērošana neierobežo stingrākas kuģu atkritumu nodošanas prasības, kas pieņemtas saskaņā ar starptautiskajām tiesībām.8. pantsObligātā maksa par kuģu atkritumiem1. Dalībvalstis nodrošina, ka kuģu atkritumu uzņemšanas iekārtu izmaksas ostās, ietverot atkritumu apstrādi un iznīcināšanu, sedz obligātās maksas, ko iekasē no kuģiem.2. Ostu atkritumu uzņemšanas iekārtu izmaksu segšanas sistēmas kuģiem nedod nekādus stimulus atkritumu izkraušanai jūrā. Šajā nolūkā uz kuģiem, kas nav zvejas kuģi un izklaides kuģi, kuriem atļauts vest ne vairāk kā 12 pasažierus, attiecina šādus principus:a) visi kuģi, kas piestāj kādā dalībvalsts ostā, būtiski piedalās 1. punktā minēto izmaksu segšanā neatkarīgi no tā, vai tie faktiski lieto minētās iekārtas. Šajā nolūkā var vienoties par obligātās maksas iekļaušanu ostas maksās vai par atsevišķu atkritumu standartmaksu. Obligātās maksas var diferencēt inter alia atkarībā no kuģa kategorijas, tipa un lieluma;b) to izmaksu daļu (ja tāda ir), ko nesedz a) apakšpunktā minētā obligātā maksa, iekasē, pamatojoties uz kuģa faktiski nodoto atkritumu veidiem un daudzumiem;c) obligāto maksu var samazināt, ja ekoloģiskā aspektā kuģa apsaimniekošana, konstrukcija, ekipējums un darbība ir tāda, ka kuģa kapteinis var pierādīt, ka kuģis rada atkritumu nelielos daudzumos.3. Lai nodrošinātu, ka obligātās maksas ir mērenas, caurskatāmas un nediskriminējošas, kā arī atspoguļo iekārtu un pieejamo un, ja vajadzīgs, izmantoto pakalpojumu izmaksas, obligāto maksu apjoms un aprēķina pamatojums būtu jāizskaidro ostas izmantotājiem.4. Trīs gadu laikā pēc 16. panta 1. punktā minētā datuma Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu, kurā novērtē saskaņā ar 2. punktu pieņemto dažādo izmaksu segšanas sistēmu ietekmi uz jūras vidi un atkritumu plūsmas veidiem. Šo ziņojumu sastāda saziņā ar dalībvalstu kompetentajām iestādēm un ostu pārstāvjiem.Ja vajadzīgs, Komisija, pamatojoties uz šo vērtējumu, iesniedz priekšlikumu par šīs direktīvas grozīšanu, ieviešot sistēmu, kurā paredzēta attiecīgu procentu maksāšana, un minētie procenti attiecībā uz visiem kuģiem, kas piestāj dalībvalsts ostā,1 nav mazāki par vienu trešdaļu no 1. punktā minētajām izmaksām neatkarīgi no iekārtu faktiskā lietojuma, vai piedāvā alternatīvu sistēmu, kas dod līdzvērtīgu rezultātu.9. pantsAtbrīvojumi1. Ja kuģi ir iesaistīti regulārā satiksmē ar biežu un regulāru piestāšanu ostās un ir pietiekams pierādījums, ka ir veikti priekšdarbi, lai nodrošinātu kuģu atkritumu nodošanu un obligāto maksu maksāšanu ostās, kas ir kuģa maršrutā, attiecīgo ostu dalībvalstis šos kuģus var atbrīvot no 6. pantā, 7. panta 1. punktā un 8. pantā paredzētajiem pienākumiem.2. Dalībvalstis regulāri, vismaz reizi gadā informē Komisiju par atbrīvojumiem, ko tās piešķīrušas saskaņā ar 1. punktu.10. pantsKravu atlieku nodošanaTāda kuģa kapteinis, kas piestāj kādā Kopienas ostā, nodrošina kravas atlieku nodošanu ostas uzņemšanas iekārtās saskaņā ar Marpol 73/78 noteikumiem. Jebkuru obligāto maksu par kravas atlieku nodošanu maksā uzņemšanas iekārtu lietotājs.11. pantsIzpilde1. Dalībvalstis nodrošina, ka uz visiem kuģiem tiek izdarītas pārbaudes, lai pārbaudītu kuģu atbilstību 7. un 10. pantam, un ka veikto pārbaužu skaits ir pietiekams.2. Attiecībā uz kuģiem, kas nav zvejas kuģi un izklaides kuģi, kuriem atļauts vest ne vairāk par 12 pasažieriem:a) izvēloties inspicējamos kuģus, dalībvalstis īpašu uzmanību pievērš:- kuģiem, kas nav izpildījuši 6. panta prasības attiecībā uz paziņošanu,- kuģiem, kuru kapteinis ir sniedzis 6. pantā paredzēto informāciju, bet par kuriem ir pamats domāt, ka tie neatbilst šai direktīvai;b) vajadzības gadījumā šādu pārbaudi var izdarīt saskaņā ar Direktīvu 95/21/EK; neatkarīgi no pārbaužu sistēmas piemēro 25 % pārbaužu prasību, kā noteikts minētajā direktīvā;c) ja attiecīgā iestāde nav apmierināta ar šīs pārbaudes rezultātiem, tā neļauj kuģim atstāt ostu, pirms tas nodod kuģa atkritumus un kravas atliekas ostas uzņemšanas iekārtās saskaņā ar 7. un 10. pantu;d) ja ir skaidrs pierādījums, ka kuģis ir izbraucis jūrā, neievērojot 7. vai 10. pantu, par to informē tā nākamās piestāšanas ostas kompetento iestādi un, neierobežojot 13. pantā minēto sankciju piemērošanu, tam neļauj izbraukt no minētās ostas, kamēr nav sīki novērtēti faktori, piemēram, saskaņā ar 6. pantu sniegtās informācijas precizitāti, kas attiecas uz kuģa atbilstību šai direktīvai.3. Dalībvalstis, ciktāl vajadzīgs, lai nodrošinātu atbilstību attiecīgajām šīs direktīvas prasībām, izstrādā kontroles procedūras zvejas kuģiem un izklaides kuģiem, kuriem nav atļauts vest vairāk par 12 pasažieriem.12. pantsPapildu pasākumi1. Dalībvalstis:a) veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka kapteiņi, ostu atkritumu uzņemšanas iekārtu pakalpojumu sniedzēji un citas iesaistītās personas ir pietiekami informētas par prasībām, kas uz tām attiecas saskaņā ar šo direktīvu, un ka tās ievēro minētās prasības;b) norīko attiecīgas iestādes vai struktūras funkciju izpildei saskaņā ar šo direktīvu;c) paredz sadarbību starp to attiecīgajām iestādēm un komercorganizācijām, lai efektīvi īstenotu šo direktīvu;d) nodrošina attiecīgu tās informācijas pārbaudi, ko kapteiņi sniedz saskaņā ar 6. pantu;e) nodrošina ar ostas atkritumu uzņemšanas iekārtu izmantošanu saistīto formalitāšu vienkāršību un ātru izpildi, lai stimulētu kapteiņus izmantot ostu atkritumu uzņemšanas iekārtas un novērstu kuģu nepamatotu aizkavēšanu;f) nodrošina Komisiju ar 4. panta 3. punktā minēto ziņojumu kopiju par neatbilstošām atkritumu uzņemšanas iekārtām ostā;g) nodrošina kuģu atkritumu un kravu atlieku apstrādi, reģenerāciju vai iznīcināšanu saskaņā ar Direktīvu 75/442/EEK un citiem Kopienas tiesību aktiem, kas attiecas uz atkritumiem, jo īpaši Padomes 1975. gada 16. jūnija Direktīvu 75/439/EEK par atkritumeļļu iznīcināšanu [9] un Padomes 1991. gada 12 decembra Direktīvu 91/689/EEK par bīstamajiem atkritumiem [10];h) saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem nodrošina, ka jebkura kuģu atkritumu vai kravu atlieku nodošanā vai uzņemšanā iesaistītā puse var prasīt nepamatota kavējuma radīto zaudējumu atlīdzināšanu.2. Kuģu atkritumu un kravu atlieku nodošanu uzskata par laišanu brīvā apgrozībā Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa pieņemšanu [11] 79. panta nozīmē. Muitas iestādes neprasa iesniegt kopsavilkuma deklarāciju saskaņā ar Kopienas Muitas kodeksa 45. pantu.3. Dalībvalstis un Komisija sadarbojas piemērotas saziņas un kontroles sistēmas izveidē vismaz visas Kopienas robežās, lai:- uzlabotu to kuģu identifikāciju, kas nav nodevuši kuģu atkritumus un kravu atliekas saskaņā ar šo direktīvu,- konstatētu atbilstību vai neatbilstību direktīvas 1. pantā noteiktajiem mērķiem.4. Dalībvalstis un Komisija sadarbojas, lai izstrādātu kopējus kritērijus, pēc kuriem identificē 8. panta 2. punkta c) apakšpunktā minētos kuģus.13. pantsSankcijasDalībvalstis nosaka sankciju sistēmu par to valsts noteikumu pārkāpumiem, kas pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, un veic visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu minēto sankciju piemērošanu. Tā paredzētās sankcijas ir efektīvas, samērīgas un preventīvas.14. pantsRegulatīvā komiteja1. Komisijai palīdz komiteja, kas izveidota saskaņā ar Direktīvas 93/75/EEK [12] 12. panta 1. punktu, turpmāk "Komiteja".2. Atsaucoties uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. panta noteikumus.Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais laikposms ir trīs mēneši.3. Komiteja pieņem savu reglamentu.15. pantsGrozījumu izdarīšanas procedūraŠīs direktīvas pielikumus, definīciju 2. panta b) punktā, norādes uz Kopienas tiesību instrumentiem un norādes uz SJO tiesību instrumentiem var grozīt saskaņā ar 14. panta 2. punktā izklāstīto procedūru, lai tie atbilst Kopienas vai SJO pasākumiem, kas ir stājušies spēkā, ciktāl šādi grozījumi nepaplašina šīs direktīvas piemērošanas jomu.Turklāt šīs direktīvas pielikumus var grozīt saskaņā ar minēto procedūru, ja vajag uzlabot ar šo direktīvu izveidoto sistēmu, ciktāl šādi grozījumi nepaplašina šīs direktīvas piemērošanas jomu.16. pantsĪstenošana1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu atbilstību šai direktīvai līdz 2002. gada 28. decembrim, un tās par to tūlīt informē Komisiju.Tomēr attiecībā uz 2. panta c) punktā minētajiem notekūdeņiem šīs direktīvas īstenošanu atliek līdz 12 mēnešiem pēc Marpol 73/78 IV pielikuma stāšanās spēkā, ievērojot minētajā konvencijā noteikto jaunu un esošo kuģu atšķirību.2. Kad dalībvalstis pieņem minētos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.17.Novērtēšana1. Reizi trijos gados dalībvalstis iesniedz Komisijai ziņojumu par stāvokli šīs direktīvas īstenošanā.2. Komisija, pamatojoties uz dalībvalstu ziņojumiem, ko tās iesniedz, kā paredzēts 1. punktā, Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedz izvērtēšanas ziņojumu par šajā direktīvā paredzētās sistēmas darbību, ja vajadzīgs, kopā ar priekšlikumiem par šīs direktīvas īstenošanu.18. pantsStāšanās spēkāŠī direktīva stājas spēkā tās publicēšanas dienā Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.19. pantsAdresātiŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2000. gada 27. novembrīEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājaN. FontainePadomes vārdā —priekšsēdētājsL. Fabius[1] OV C 271, 31.8.1998., 79. lpp., un OV C 148, 28.5.1999., 7. lpp.[2] OV C 138, 18.5.1999., 12. lpp.[3] OV C 198, 14.7.1999., 27. lpp.[4] Eiropas Parlamenta 1999. gada 11. februāra atzinums (OV C 150, 28.5.1999., 432. lpp.), apstiprināts 1999. gada 16. septembrī, Padomes 1999. gada 8. novembra kopējā nostāja (OV C 10, 13.1.2000., 14. lpp.) un Eiropas Parlamenta 2000. gada 14. marta lēmums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts). Eiropas Parlamenta 2000. gada 6. septembra lēmums un Padomes 2000. gada 14. septembra lēmums.[5] OV C 271, 7.10.1993., 1. lpp.[6] OV L 157, 7.7.1995., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 98/42/EK (OV L 184, 27.6.1998., 40. lpp.).[7] OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.[8] OV L 194, 25.7.1975., 39. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Lēmumu 96/350/EK (OV L 135, 6.6.1996., 32. lpp.).[9] OV L 194, 25.7.1975., 23. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/692/EEK (OV L 377, 31.12.1991., 48. lpp.).[10] OV L 377, 31.12.1991., 20. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 94/31/EEK (OV L 168, 2.7.1994., 28. lpp.).[11] OV L 302, 19.10.1992., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 955/1999 (OV L 119, 7.5.1999., 1. lpp.).[12] OV L 247, 5.10.1993., 19. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 98/74/EK (OV L 276, 13.10.1998., 7. lpp.).--------------------------------------------------I PIELIKUMSPRASĪBAS ATKRITUMU UZŅEMŠANAS UN APSTRĀDES PLĀNIEM OSTĀS(kā minēts 5. pantā)Plāni attiecas uz visu veidu kuģu atkritumiem un kravu atliekām, kas rodas uz kuģiem, kuri parasti piestāj ostā, un tos izstrādā atbilstīgi ostas lielumam un tādu veidu kuģiem, kādi piestāj attiecīgajā ostā.Plānos pievērš uzmanību šādiem elementiem:- ostas atkritumu uzņemšanas iekārtu nepieciešamības vērtējumu, ņemot vērā to kuģu vajadzības, kādi parasti piestāj ostā,- ostas atkritumu uzņemšanas iekārtu tipa un ietilpības aprakstu,- sīki izstrādātu uzņemšanas un kuģu atkritumu un kravu atlieku savākšanas procedūru aprakstu,- tarifikācijas sistēmas aprakstu,- ziņošanas kārtību par atkritumu uzņemšanas iekārtu neatbilstību ostā,- kārtību, kādā notiek apspriešanās ar ostas izmantotājiem, atkritumu sektora līgumslēdzējām pusēm, terminālu operatoriem un citām ieinteresētajām pusēm, un- pieņemto un apstrādāto kuģu atkritumu un kravu atlieku veidiem un daudzumiem.Bez tam plānos jāiekļauj:- to tiesību aktu un formalitāšu kopsavilkums, kas attiecas uz atkritumu nodošanu,- par plāna īstenošanu atbildīgās personas vai personu identifikācija,- priekšapstrādes aprīkojuma un procesu apraksts, ja ostā tādi ir,- ostas atkritumu uzņemšanas iekārtu faktiskā izmantojuma uzskaites metožu apraksts,- savākto kuģu atkritumu un kravu atlieku daudzumu uzskaites metožu apraksts un- apraksts par to, kā notiek kuģu atkritumu un kravu atlieku iznīcināšana.Uzņemšanas, savākšanas, glabāšanas, apstrādes un iznīcināšanas procedūrām visos aspektos jāatbilst vides apsaimniekošanas programmai, kas ir piemērota tam, lai pakāpeniski samazinātu šo pasākumu ietekmi uz vidi. Šādas atbilstības prezumpcija pastāv, ja procedūras ir saskaņā ar Padomes 1993. gada 29. jūnija Regulu (EEK) Nr. 1836/93, ar ko rūpniecības nozares sabiedrībām ir atļauts brīvprātīgi piedalīties Kopienas vides aizsardzības vadības un kontroles sistēmā [1].Informācija, kas jādara pieejama visiem ostas lietotājiem:- īsa norāde uz pareizas kuģu atkritumu un kravu atlieku nodošanas būtisko nozīmi,- ostas atkritumu uzņemšanas iekārtu izvietojums atbilstīgi katrai noenkurošanās vietai ar diagrammu/karti,- to kuģu atkritumu un kravu atlieku saraksts, ko parasti savāc,- kontaktpunktu, operatoru un piedāvāto pakalpojumu saraksts,- nodošanas procedūru apraksts,- tarifikācijas sistēmas apraksts un- procedūras, kas paredzētas ziņošanai par atkritumu uzņemšanas iekārtu neatbilstību ostā.[1] OV L 168, 10.7.1993., 1. lpp.--------------------------------------------------II PIELIKUMS+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2004/94/EK (2004. gada 15. septembris), ar ko groza Padomes Direktīvu 76/768/EEK attiecībā uz tās IX pielikumu(Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               17.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 294/28

      KOMISIJAS DIREKTĪVA 2004/94/EK
   (2004. gada 15. septembris),
   ar ko groza Padomes Direktīvu 76/768/EEK attiecībā uz tās IX pielikumu
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Padomes 1976. gada 27. jūlija Direktīvu 76/768/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem (1) un jo īpaši tās 4.a panta 1. punkta otro daļu,
   apspriežoties ar Zinātnisko komiteju gala patērētājiem paredzēto kosmētikas līdzekļu un nepārtikas preču jautājumos (SCCNFP),
   tā kā:

               (1)

               Jāizveido Direktīvas 76/768/EEK IX pielikums, lai uzskaitītu alternatīvās metodes dzīvnieku izmantošanai eksperimentos, kuras ir apstiprinājis Eiropas Alternatīvo metožu validēšanas centrs (ECVAM) un kuras nav uzskaitītas V pielikumā Padomes 1967. gada 27. jūnija Direktīvai 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu (2).

               (2)

               Tā kā eksperimentus ar dzīvniekiem nevar pilnībā aizstāt ar alternatīvām metodēm, IX pielikumā ir jāmin, vai alternatīvā metode aizstāj eksperimentus ar dzīvniekiem pilnībā vai daļēji.

               (3)

               Tāpēc attiecīgi jāgroza Direktīva 76/768/EEK.

               (4)

               Šobrīd ECVAM nav apstiprinājis citas alternatīvās metodes kā vien tās, kas uzskaitītas Padomes Direktīvas 67/548/EEK V pielikumā.

               (5)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pastāvīgās kosmētikas produktu komitejas atzinumu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 76/768/EEK IX pielikumā iekļauj šīs direktīvas pielikuma tekstu.
   2. pants
   1.   Dalībvalstīm ne vēlāk kā līdz 2004. gada 21. septembrim jāpieņem normatīvie un administratīvie likumdošanas akti, kas nepieciešami, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis nekavējoties paziņo Komisijai šo aktu tekstu un iesniedz minēto aktu un šīs direktīvas atbilstības tabulu.
   2.   Pieņemot minētos tiesību aktus, dalībvalstis tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka šādas atsauces veidu.
   3.   Dalībvalstis paziņo Komisijai savā valstī pieņemto tiesību aktu galvenos noteikumus jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā trešajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2004. gada 15. septembrī

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Olli REHN

      (1)  OV L 262, 27.9.1976., 169. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2004/88/EK (OV L 287, 8.9.2004., 5. lpp.).

      (2)  OV 196, 16.8.1967., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2004/73/EK (OV L 152, 30.4.2004., 1. lpp.).

      PIELIKUMS
      Direktīvas 76/768/EEK IX pielikumā iekļauj šādu tekstu:

            “IX PIELIKUMS
            DZĪVNIEKU EKSPERIMENTU APSTIPRINĀTO ALTERNATĪVO METOŽU SARAKSTS
            Šajā pielikumā ir uzskaitītas Eiropas Alternatīvo metožu validēšanas centra (ECVAM) apstiprinātās alternatīvās metodes, kas atbilst šīs direktīvas prasībām un nav uzskaitītas V pielikumā 1967. gada 27. jūnija Padomes Direktīvai 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu. Tā kā eksperimentus ar dzīvniekiem nevar pilnībā aizstāt ar alternatīvām metodēm, IX pielikumā ir jāmin, vai alternatīvā metode aizstāj eksperimentus ar dzīvniekiem pilnībā vai daļēji.

                        Atsauces Nr.

                        Apstiprinātās alternatīvās metodes

                        Aizstāšanas veids – pilnībā vai daļēji

                        A

                        B

                        C”


title: Komisijas Direktīva 1999/15/EK (1999. gada 16. marts), ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 76/759/EEK attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju virzienrādītājiemDokuments attiecas uz EEZ.

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31999L0015

Oficiālais Vēstnesis L 097 , 12/04/1999 Lpp. 0014 - 0032

		Komisijas Direktīva 1999/15/EK(1999. gada 16. marts),ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 76/759/EEK attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju virzienrādītājiem(Dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 70/156/EEK (1970. gada 6. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/91/EK [2], un jo īpaši tās 13. panta 2. punktu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 76/759/EEK (1976. gada 27. jūlijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju virzienrādītājiem [3], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Austrijas, Somijas un Zviedrijas Pievienošanās aktu, un jo īpaši tās 10. pantu,(1) tā kā Direktīva 76/759/EEK ir viena no atsevišķajām direktīvām, kuras attiecas uz EK tipa apstiprināšanas procedūru, kas pieņemta ar Direktīvu 70/156/EEK; tā kā līdz ar to Direktīvā 70/156/EEK paredzētie noteikumi, ko piemēro transportlīdzekļu sistēmām, detaļām un atsevišķām tehniskām vienībām, attiecas uz Direktīvu 76/759/EEK;(2) tā kā Direktīvas 70/156/EEK 3. panta 4. punktā un 4. panta 3. punktā paredzēts, ka katrai atsevišķajai direktīvai jāpievieno informācijas dokuments, kā arī VI pielikumā noteiktais tipa apstiprinājuma sertifikāts, lai šo tipa apstiprinājumu var datorizēt; tā kā attiecīgi jāgroza Direktīvā 76/759/EEK paredzētais tipa apstiprinājuma sertifikāts;(3) tā kā procedūras ir jāvienkāršo, lai saglabātu atsevišķo direktīvu un attiecīgo ANO Eiropas Ekonomikas komisijas (ANO/EEK) noteikumu līdzvērtību, kas paredzēta Direktīvas 70/156/EEK 9. panta 2. punktā, gadījumos, kad šie noteikumi tiek grozīti; tā kā ir nepieciešams savstarpēju norāžu veidā aizstāt Direktīvas 76/759/EEK tehniskās prasības ar ANO/EEK Noteikumu Nr. 6 tehniskajām prasībām;(4) tā kā nepieciešams nodrošināt atbilstību prasībām, kas noteiktas Padomes Direktīvā 76/756/EEK [4], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 97/28/EK [5], un Padomes Direktīvā 76/761/EEK [6], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 1999/17/EK [7];(5) tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi ar Direktīvu 70/156/EEK izveidotā Komiteja pielāgošanai tehnikas attīstībai,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 76/759/EEK groza šādi:1. Direktīvas 1. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:"1. Katra dalībvalsts piešķir EK detaļas tipa apstiprinājumu katram virzienrādītāja tipam, kas atbilst attiecīgajos pielikumos noteiktajām uzbūves un testēšanas prasībām."2. Direktīvas 2. panta pirmo daļu aizstāj ar šādu daļu:"Dalībvalstis attiecībā uz katru virzienrādītāja tipu, ko tās apstiprina saskaņā ar 1. pantu, izdod ražotājam EK detaļas tipa apstiprinājuma zīmi, kas atbilst I pielikuma 3. papildinājumā sniegtajam paraugam."3. Direktīvas 4. pantu aizstāj ar šādu pantu:"4. pantsDalībvalstu kompetentās iestādes saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK 4. panta 6. punktā noteikto procedūru informē cita citu par katru detaļas tipa apstiprinājumu, kuru tās ir piešķīrušas, atteikušās piešķirt vai anulējušas saskaņā ar šo direktīvu."4. Direktīvas 9. pantu aizstāj ar šādu pantu:"9. pantsŠajā direktīvā "transportlīdzeklis" ir jebkurš mehāniskais transportlīdzeklis, kurš paredzēts izmantošanai uz ceļa, ar virsbūvi vai bez tās, kuram ir vismaz četri riteņi un kura maksimālais projektētais ātrums pārsniedz 25 km/h, kā arī tā piekabes, izņemot transportlīdzekļus, kas pārvietojas pa sliežu ceļiem, kā arī lauksaimniecībā un mežsaimniecībā izmantojamos traktorus un jebkurus pārvietojamos mehānismos."5. Direktīvas pielikumus aizstāj ar šīs direktīvas pielikuma tekstu.2. pants1. No 1999. gada 1. oktobra vai, ja 3. pantā minētie dokumenti tiek publicēti pēc 1999. gada 1. aprīļa, sešus mēnešus pēc šo dokumentu publicēšanas dienas dalībvalstis virzienrādītāju dēļ nedrīkst:- atteikt piešķirt EK tipa apstiprinājumu vai valsts tipa apstiprinājumu attiecībā uz transportlīdzekļa tipu vai virzienrādītāju tipu vai- aizliegt transportlīdzekļu reģistrāciju, pārdošanu vai nodošanu ekspluatācijā vai virzienrādītāju pārdošanu vai nodošanu ekspluatācijā,ja virzienrādītāji atbilst ar šo direktīvu grozītās Direktīvas 76/759/EEK prasībām un ir uzstādīti transportlīdzekļiem atbilstoši Direktīvas 76/756/EEK prasībām.2. No 2000. gada 1. aprīļa dalībvalstis:- vairs nepiešķir EK tipa apstiprinājumu un- var atteikt piešķirt valsts tipa apstiprinājumujebkuram transportlīdzekļa tipam virzienrādītāju dēļ un jebkuram virzienrādītāja tipam, ja nav izpildītas ar šo direktīvu grozītās Direktīvas 76/759EEK prasības.3. No 2001. gada 1. aprīļa, piemērojot Direktīvas 70/156/EEK 7. panta 2. punktu, attiecībā uz virzienrādītājiem kā detaļām piemēro ar šo direktīvu grozītās Direktīvas 76/759/EEK prasības.4. Neatkarīgi no 2. un 3. punkta rezerves detaļu gadījumā dalībvalstis turpina piešķirt virzienrādītāju EK tipa apstiprinājumu un ļaut pārdot un nodot tos ekspluatācijā saskaņā ar Direktīvas 76/759/EEK iepriekšējo versiju, ja šādi virzienrādītāji:- ir paredzēti uzstādīšanai transportlīdzekļiem, ko jau izmanto, un- atbilst tām minētās direktīvas prasībām, kuras tika piemērotas tad, kad transportlīdzekļus reģistrēja pirmoreiz.3. pantsDirektīvas II pielikuma 1. punktā minētos ANO/EEK Noteikumu Nr. 6 punktus un pielikumus publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī līdz 1999. gada 1. aprīlim.4. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 1999. gada 1. oktobrim izpildītu šīs direktīvas prasības; tomēr, ja 3. pantā minētie dokumenti tiek publicēti pēc 1999. gada 1. aprīļa, dalībvalstis izpilda šo pienākumu sešu mēnešulaikā pēc minēto dokumentu publicēšanas dienas. Par to dalīb valstis tūlīt informē Komisiju.Dalībvalstis piemēro šos tiesību aktus no 1999. gada 1. oktobra vai, ja 3. pantā minētie dokumenti tiek publicēti pēc 1999. gada 1. aprīļa, sešus mēnešus pēc minēto dokumentu publicēšanas dienas.Kad dalībvalstis pieņem minētos tiesību aktus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to valsts tiesību aktu svarīgākos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.5. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.6. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1999. gada 16. martāKomisijas vārdā —Komisijas loceklisMartin Bangemann[1] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.[2] OV L 11, 16.1.1999., 25. lpp.[3] OV L 262, 27.9.1976., 71. lpp.[4] OV L 262, 27.9.1976., 1. lpp.[5] OV L 171, 30.6.1997., 1. lpp.[6] OV L 262, 27.9.1976., 96. lpp.[7] OV L 97, 12.4.1999., 45. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMS"PIELIKUMU SARAKSTSI PIELIKUMS: | Administratīvie noteikumi attiecībā uz tipa apstiprināšanu |1. papildinājums: | Informācijas dokuments |2. papildinājums: | Tipa apstiprinājuma sertifikāts |3. papildinājums: | EK detaļas tipa apstiprinājuma zīmes paraugi |II PIELIKUMS: | Tehniskās prasības |I PIELIKUMSADMINISTRATĪVIE NOTEIKUMI ATTIECĪBĀ UZ TIPA APSTIPRINĀŠANU1. DETAĻAS TIPA APSTIPRINĀJUMA PIETEIKUMS1.1. Pieteikumu par EK detaļas tipa apstiprināšanu saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK 3. panta 4. punktu attiecībā uz virzienrādītāja tipu iesniedz ražotājs.1.2. Informācijas dokumenta paraugs ir norādīts 1. papildinājumā.1.3. Tehniskajam dienestam, kas ir atbildīgs par tipa apstiprināšanas testu izpildi, jāiesniedz:1.3.1. divi paraugi ar ieteicamo spuldzi vai spuldzēm; ja ierīces nav vienādas, bet ir simetriskas un piemērotas uzstādīšanai transportlīdzekļa kreisajā un labajā pusē, iesniegtie paraugi var būt vienādi un piemēroti uzstādīšanai tikai transportlīdzekļa labajā vai tikai tā kreisajā pusē; pieteikumam attiecībā uz 2.b kategorijas virzienrādītāju pievieno arī divus to sastāvdaļu paraugus, kuras veido sistēmu, kas nodrošina divus intensitātes līmeņus.2. MARĶĒJUMI2.1. Uz ierīcēm, kas iesniegtas EK detaļas tipa apstiprināšanai, jābūt:2.1.1. ražotāja tirdzniecības nosaukumam vai preču zīmei;2.1.2. lukturiem ar aizstājamiem gaismas avotiem — paredzētās kvēlspuldzes tipam(-iem);2.1.3. lukturiem ar neaizstājamiem gaismas avotiem — nominālajam spriegumam voltos un nominālajai jaudai vatos.2.2. Šiem marķējumiem jābūt skaidri salasāmiem un neizdzēšamiem, un tos piestiprina ierīces gaismu izstarojošajai virsmai vai vienai no gaismu izstarojošajām virsmām. Kad ierīce ir uzstādīta transportlīdzeklim, tiem jābūt no ārienes redzamiem.2.3. Uz katras ierīces ir pietiekami daudz vietas detaļas tipa apstiprinājuma zīmei. Šo vietu norāda 1. papildinājumā minētajos rasējumos.3. EK DETAĻAS TIPA APSTIPRINĀJUMA PIEŠĶIRŠANA3.1. Ja atbilstīgās prasības ir izpildītas, piešķir EK tipa apstiprinājumu saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK 4. panta 3. punktu un attiecīgā gadījumā 4. panta 4. punktu.3.2. EK tipa apstiprinājuma sertifikāta paraugs ir norādīts 2. papildinājumā.3.3. Apstiprinājuma numuru saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK VII pielikumu piešķir katram apstiprinātajam virzienrādītāja tipam. Tā pati dalībvalsts nepiešķir tādu pašu numuru cita tipa virzienrādītājam.3.4. Ja virzienrādītāju un citus lukturus saturošas apgaismes ierīces un gaismas signālierīces tipam pieprasīts EK detaļas tipa apstiprinājums, var piešķirt vienu EK detaļas tipa apstiprinājuma numuru, ja virzienrādītājs atbilst šīs direktīvas prasībām un katrs lukturis, kas ietverts apgaismes ierīcē un gaismas signālierīcē, kurai pieprasīts EK detaļas tipa apstiprinājums, atbilst tam piemērojamās atsevišķās direktīvas prasībām.4. EK DETAĻAS TIPA APSTIPRINĀJUMA ZĪME4.1. Papildus 2.1. punktā minētajam marķējumam uz katra virzienrādītāja, kas atbilst saskaņā ar šo direktīvu piešķirtajam tipa apstiprinājumam, ir EK detaļas tipa apstiprinājuma zīme.4.2. Šajā zīmē ir:4.2.1. taisnstūris, kurā ietverts burts "e", kam seko tās dalībvalsts pazīšanas numurs vai burti, kura piešķīrusi tipa apstiprinājumu:Vācijai  1,Francijai  2,Itālijai  3,Nīderlandei  4,Zviedrijai  5,Beļģijai  6,Spānijai  9,Apvienotajai Karalistei  11,Austrijai  12,Luksemburgai  13,Somijai  17,Dānijai  18,Portugālei  21,Grieķijai  23,Īrijai  IRL;4.2.2. netālu no taisnstūra novietots "pamata apstiprinājuma numurs", kas ir Direktīvas 70/156/EEK VII pielikumā minētā tipa apstiprinājuma numura 4. iedaļā, un pirms tā ir divi skaitļi, kas norāda kārtas numuru, kāds ir jaunākajam būtiskajam Direktīvas 76/759/EEK tehniskajam grozījumam tajā dienā, kad piešķirts EEK tipa apstiprinājums. Šajā direktīvā kārtas numurs ir 01;4.2.3. papildu simboli ir šādi:4.2.3.1. ierīcēm, kas ietilpst 1., 1.a, 1.b, 2.a, 2.b, 3., 4., 5. vai 6. kategorijā vai vairākās no tām — attiecīgi 1, 1a, 1b, 2a, 2b, 3, 4, 5, vai 6;4.2.3.2. ierīcēm, kuras nevar uzstādīt transportlīdzeklim jebkurā pusē pēc izvēles — bultu, kas norāda uzstādīšanas stāvokli (1., 1.a, 1.b, 2.a un 2.b kategorijas transportlīdzekļu gadījumā bulta ir vērsta uz prom no transportlīdzekļa, un 3., 4., 5. un 6. kategorijas transportlīdzekļu gadījumā bulta ir vērsta uz transportlīdzekļa priekšpusi). Turklāt šādā gadījumā uz 6. kategorijas ierīcēm ir norāde "R" vai "L", kas norāda transportlīdzekļa labo vai kreiso pusi;4.2.3.3. ierīcēm, kuras var lietot kā vienotu lukturi un kā divu lukturu komplekta daļu — papildu burts "D" pa labi no 4.2.3.1. punktā minētā simbola.4.3. EK detaļas tipa apstiprinājuma zīmi piestiprina luktura gaismas izkliedētājiem vai vienam no izkliedētājiem tā, lai tie būtu skaidri salasāmi un neizdzēšami pat tad, kad lukturi ir uzstādīti transportlīdzeklim.4.4. Apstiprinājuma zīmes izvietojums:4.4.1. neatkarīgi lukturi:EK detaļas tipa apstiprinājuma zīmes paraugi ir norādīti 3. papildinājuma 1. attēlā;4.4.2. grupēti, kombinēti vai savietoti lukturi:4.4.2.1. ja saskaņā ar iepriekš minēto 3.4. punktu virzienrādītāju un citus lukturus saturošas apgaismes ierīces un gaismas signālierīces tipam piešķirts viens EK detaļas tipa apstiprinājuma numurs, jāpiestiprina vienota EK detaļas tipa apstiprinājuma zīme, kurā ir:4.4.2.1.1. taisnstūris, kurā ietverts burts "e", kam seko tās dalībvalsts pazīšanas numurs vai burti, kura piešķīrusi tipa apstiprinājumu (skatīt 4.2.1. punktu);4.4.2.1.2. pamata apstiprinājuma numurs (skatīt teikuma pirmo pusi 4.2.2. punktā);4.4.2.1.3. ja nepieciešams un ciktāl tas saistīts ar lukturu komplektu — paredzētā bulta;4.4.2.2. zīme var atrasties jebkurā vietā uz grupētiem, kombinētiem vai savietotiem lukturiem, ja:4.4.2.2.1. pēc lukturu uzstādīšanas tas ir redzams;4.4.2.2.2. grupētu, kombinētu vai savietotu lukturu sastāvdaļas, kas laiž cauri gaismu, nevar noņemt, reizē nenoņemot arī apstiprinājuma zīmi;4.4.2.3. identifikācijas simbolu katram lukturim, kas atbilst katrai direktīvai, saskaņā ar kuru piešķirts EK detaļas tipa apstiprinājums, kopā ar kārtas numuru (skatīt teikuma otro pusi 4.2.2. punktā) un nepieciešamības gadījumā burtu "D" un paredzēto bultu norāda ar marķējumu:4.4.2.3.1. vai nu uz attiecīgās gaismu izstarojošās virsmas, vai4.4.2.3.2. kopā, tā, lai jebkuru no grupētajiem, kombinētajiem vai savietotajiem lukturiem varētu skaidri identificēt;4.4.2.4. šīs zīmes sastāvdaļu izmēri nedrīkst būt mazāki par minimālajiem izmēriem, kas noteikti individuālajām zīmēm dažādās direktīvās, saskaņā ar kurām piešķirts EK detaļas tipa apstiprinājums;4.4.2.5. EK detaļas tipa apstiprinājuma zīmes paraugi grupētam, kombinētam vai savietotam lukturim ir norādīti 3. papildinājuma 2. attēlā;4.4.3. ar citiem lukturiem savietoti lukturi, kuru izkliedētājus var izmantot citu tipu galvenajiem lukturiem:4.4.3.1. piemēro 4.4.2. punkta noteikumus.4.4.3.2. turklāt, ja izmanto kopīgus izkliedētājus, tiem var būt atšķirīgas apstiprinājuma zīmes, kas attiecas uz dažādu tipu galvenajiem lukturiem vai lukturu vienībām, ja uz galvenā luktura korpusa ir 2.3. punktā aprakstītā vieta un tā faktisko funkciju apstiprinājuma zīmes;4.4.3.3. ja atšķirīgu tipu galvenajiem lukturiem ir vienāds korpuss, uz šīs daļas var būt atšķirīgas apstiprinājuma zīmes;4.4.3.4. EK detaļas tipa apstiprinājuma zīmes paraugi ar galveno lukturi savietotiem lukturiem ir norādīti 3. papildinājuma 3. attēlā.5. TIPA PĀRVEIDOŠANA UN APSTIPRINĀJUMU GROZĪJUMI5.1. Ja tiek pārveidots tips, kas apstiprināts saskaņā ar šo direktīvu, piemēro Direktīvas 70/156/EEK 5. panta noteikumus.6. RAŽOJUMU ATBILSTĪBA6.1. Ražojumu atbilstības nodrošināšanas pasākumus parasti veic saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK 10. panta noteikumiem.6.2. Katrs virzienrādītājs atbilst 6. un 8. punktā [1] noteiktajām fotometriskajām un kolorimetriskajām īpašībām. Tomēr ierīces, ko izvēlas izlases veidā no sērijveidā ražotas partijas, izstarotās gaismas minimālo intensitāti (mēra ar standarta kvēlspuldzi, kā noteikts 7. punktā [2]) katrā attiecīgajā virzienā ierobežo līdz 80 procentiem no 6.1. un 6.2. punktā [3] noteiktajām minimālajām vērtībām..1. papildinājums+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++2. papildinājums+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++3. papildinājumsEK DETAĻAS TIPA APSTIPRINĀJUMA ZĪMES PARAUGI+++++ TIFF +++++1. attēlsIerīce ar iepriekš norādīto EK detaļas tipa apstiprinājuma zīmi ir 4. kategorijas virzienrādītājs, kuru var lietot kā divu lukturu komplekta daļu, kam tipa apstiprinājums piešķirts Vācijā (e1) saskaņā ar šo direktīvu (01), ar pamata apstiprinājuma numuru 1471. Bulta ir vērsta uz transportlīdzekļa priekšējo daļu.Tālāk norādīts bultas virziens uz apstiprinājuma zīmes, kas atbilst transportlīdzekļa kategorijai.+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++2.a attēlsVienkāršots marķējums grupētiem, kombinētiem vai savietotiem lukturiem, ja divi vai vairāk lukturi ir viena komplekta daļa(Vertikālās un horizontālās līnijas shematiski attēlo gaismas signālierīces formu. Tās nav apstiprinājuma zīmes daļa.)A PARAUGS+++++ TIFF +++++B PARAUGS+++++ TIFF +++++C PARAUGSPiezīme.Trīs apstiprinājuma zīmes paraugi — A, B un C paraugs — atveido trīs iespējamus apgaismes ierīces un gaismas signālierīces marķēšanas variantus, ja divi vai vairāk lukturi ir vienas grupētu, kombinētu vai savietotu lukturu vienības daļa. Apstiprinājuma zīme norāda, ka ierīce apstiprināta Vācijā (e1) ar pamata apstiprinājuma numuru 1712, un tajā ietverti:IA klases atstarotājs, kas apstiprināts saskaņā ar Direktīvu 76/757/EEK, ar kārtas Nr. 02,2.a kategorijas pakaļējais virzienrādītājs, kas apstiprināts saskaņā ar Direktīvu 76/759/EEK, ar kārtas Nr. 01,sarkans pakaļējais gabarītgaismas lukturis (R), kas apstiprināts saskaņā ar Direktīvas 76/758/EEK II pielikumu, ar kārtas Nr. 02,pakaļējais miglas lukturis (F), kas apstiprināts saskaņā ar Direktīvu 77/538/EEK, ar kārtas Nr. 00,atpakaļgaitas lukturis (AR), kas apstiprināts saskaņā ar Direktīvu 77/539/EEK, ar kārtas Nr. 00,bremžu signāllukturis ar diviem intensitātes līmeņiem (S2), kas apstiprināts saskaņā ar Direktīvas 76/758/EEK II pielikumu, ar kārtas Nr. 02,pakaļējās numura zīmes apgaismojuma lukturis (L), kas apstiprināts saskaņā ar Direktīvu 76/760/EEK, ar kārtas Nr. 00.+++++ TIFF +++++2.b attēlsVienkāršots marķējums grupētiem, kombinētiem vai savietotiem lukturiem, ja divi vai vairāk lukturi ir viena komplekta daļa(Vertikālās un horizontālās līnijas shematiski attēlo gaismas signālierīces formu. Tās nav apstiprinājuma zīmes daļa)A PARAUGS+++++ TIFF +++++B PARAUGS+++++ TIFF +++++C PARAUGS+++++ TIFF +++++D PARAUGSPiezīmeČetri apstiprinājuma zīmes paraugi — A, B, C un D paraugs — atveido četrus iespējamus apgaismes ierīces un gaismas signālierīces marķēšanas variantus, ja divi vai vairāk lukturi ir vienas grupētu, kombinētu vai savietotu lukturu vienības daļa. Apstiprinājuma zīme norāda, ka ierīce apstiprināta Vācijā (e1) ar pamata apstiprinājuma numuru 7120, un tajā ietverti:priekšējais gabarītgaismas lukturis (A), kas apstiprināts saskaņā ar Direktīvas 76/758/EEK II pielikumu, ar kārtas Nr. 02, un ir paredzēts uzstādīšanai kreisajā pusē,galvenais lukturis (HCR) ar izmantošanai labās un kreisās puses satiksmē projektētu priekšējās tuvās gaismas staru, kura tālās gaismas staru maksimālā intensitāte ir 86250 līdz 101250 kandelas (kā norādīts ar skaitli 30), kurš apstiprināts saskaņā ar Direktīvas 76/761/EEK V pielikumu, ar kārtas Nr. 02, un kuram ir plastmasas izkliedētāji (PL),pakaļējais miglas lukturis (B), kurš apstiprināts saskaņā ar Padomes Direktīvu 76/762/EEK, ar kārtas Nr. 02, un kuram ir plastmasas izkliedētāji (PL),1.a kategorijas priekšējais virzienrādītājs, kas apstiprināts saskaņā ar Direktīvu 76/759/EEK, ar kārtas Nr. 01.+++++ TIFF +++++3. attēlsAr galveno lukturi savietots vai grupēts lukturisIepriekš norādītais paraugs ir tādu izkliedētāju marķējums, kuras paredzēts izmantot atšķirīgu tipu galvenajos lukturos, proti:vai nugalvenais lukturis ar izmantošanai abu veidu satiksmē projektētu priekšējās tuvās gaismas staru, kā arī tālās gaismas staru ar maksimālo gaismas stiprumu no 86250 līdz 101250 kandelām (kā norādīts ar skaitli 30), kam tipa apstiprinājums piešķirts Vācijā (e1) saskaņā ar Direktīvas 76/761/EEK IV pielikuma prasībām, ar pamata apstiprinājuma numuru 7120, ar kārtas Nr. 04, kurš ir savietots ar priekšējo virzienrādītāju, kas apstiprināts saskaņā ar Direktīvu 76/759/EEK, ar kārtas Nr. 01,vaigalvenais lukturis ar izmantošanai abu veidu satiksmē projektētu priekšējās tuvās gaismas staru un tālās gaismas staru, kam tipa apstiprinājums piešķirts Vācijā (e1) saskaņā ar Direktīvas 76/761/EEK II pielikuma prasībām, ar pamata apstiprinājuma numuru 7122, ar kārtas Nr. 01, kurš ir savietots ar tādu priekšējo virzienrādītāju, kāds minēts iepriekš,vaijebkurš no abiem minētajiem galvenajiem lukturiem, kam piešķirts apstiprinājums kā atsevišķam lukturim.Uz galvenā luktura korpusa ir viens spēkā esošs apstiprinājuma numurs, piemēram:+++++ TIFF +++++vai+++++ TIFF +++++vai+++++ TIFF +++++vai+++++ TIFF +++++II PIELIKUMSTEHNISKĀS PRASĪBAS1. Tehniskās prasības ir noteiktas 1., 5. un 8. punktā ANO/EEK Noteikumos Nr. 6, kā arī 1., 4. un 5. pielikumā minētajiem ANO/EEK Noteikumiem Nr. 6, kuri sastāv no šādu dokumentu konsolidācijas:- grozījumu sērija 01, kas ietver 1. līdz 5. papildinājumu grozījumu sērijai 01 un dažādus tās tehniskos labojumus [1],- 6. papildinājums grozījumu sērijai 01 [2],- 7. papildinājums grozījumu sērijai 01 [3],izņemot šādus gadījumus:1.1. ja ir atsauce uz "Noteikumiem Nr. 48", to uzskata par atsauci uz "Direktīvu 76/756/EEK", un1.2. ja ir atsauce uz "Noteikumiem Nr. 37", to uzskata par atsauci uz "Direktīvas 76/761/EEK VII pielikumu".".[1] Šīs direktīvas II pielikuma 1. punktā norādītajos dokumentos.[2] Šīs direktīvas II pielikuma 1. punktā norādītajos dokumentos.[3] Šīs direktīvas II pielikuma 1. punktā norādītajos dokumentos.[1] [2] [3] TRANS/WP.29/518.--------------------------------------------------


title: Komisijas deviņpadsmitā Direktīva 96/41/EK (1996. gada 25. jūnijs), ar ko tehnikas attīstībai pielāgo II, III, VI un VII pielikumu Padomes Direktīvā 76/768/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kosmētikas līdzekļiemDokuments attiecas uz EEZ.

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31996L0041

Oficiālais Vēstnesis L 198 , 08/08/1996 Lpp. 0036 - 0039

		Komisijas deviņpadsmitā Direktīva 96/41/EK(1996. gada 25. jūnijs),ar ko tehnikas attīstībai pielāgo II, III, VI un VII pielikumu Padomes Direktīvā 76/768/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem(dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1976. gada 27. jūlija Direktīvu 76/768/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 95/34/EK [2], un jo īpaši tās 8. panta 2. punktu,apspriedusies ar Kosmetoloģijas zinātnisko komiteju,tā kā pieejamie zinātniskie dati norāda, ka urokānskābe traucē imūnprocesa norisi tad, ja ir ultravioletais starojums, un tās izmantošana tādēļ jāaizliedz;tā kā hidroksīda savienojums ar guanidīna sāli un litija hidroksīdu, ko izmanto par matu iztaisnotājiem, var izraisīt nelabvēlīgas sekas tad, ja tie iekļūst acīs; tā kā tādēļ to izmantošana jāpakļauj konkrētiem ierobežojumiem un nosacījumiem;tā kā, balstoties uz jaunākajiem zinātniskajiem un tehniskajiem pētījumiem, kosmētikas līdzekļos par konservantiem var izmantot hlorfenezīnu, nātrija hidroksimetilglicinātu un sudraba hlorīdu, kas nogulsnējies uz titāna dioksīda;tā kā, balstoties uz jaunākajiem zinātniskajiem un tehniskajiem pētījumiem, kosmētikas līdzekļos par ultravioletā starojuma aizsargfiltru var izmantot N-{(2 un 4)-[(2-oksoborn-3-iliden)metil]benzil}akrilamīda polimēru;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi Komiteja to direktīvu pielāgošanai tehnikas attīstībai, kuras attiecas uz tehnisko šķēršļu atcelšanu kosmētikas līdzekļu tirdzniecībā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 76/768/EEK ar šo groza, kā noteikts šajā pielikumā.2. pants1. Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka attiecībā uz direktīvas pielikumā minētajām vielām Kopienā reģistrētie ražotāji vai ievedēji no 1997. gada 1. jūlija nelaiž tirgū produktus, kas neatbilst šīs direktīvas prasībām.2. Dalībvalstīs veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka 1. punktā minētos produktus, kas satur pielikumā aprakstītās vielas, nepārdod un citādi nenodod tiešajam patērētājam pēc 1998. gada 30. jūnija.3. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā likumi, normatīvie un administratīvie akti, kas nepieciešami, lai ne vēlāk kā 1997. gada 30. jūnijā izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem minētos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis pieņem procedūru, kā izdarāmas šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu noteikumus, kurus tās pieņem jomā, uz ko attiecas šī direktīva.4. pantsŠī direktīva stājas spēkā trešajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.5. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1996. gada 25. jūnijāKomisijas vārdā —Komisijas locekleEmma Bonino[1] OV L 262, 27.9.1976., 169. lpp.[2] OV L 167, 18.7.1995., 19. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSDirektīvas 76/768/EEK pielikumus groza šādi:1. Direktīvas II pielikumā pievieno 418. atsauces numuru:"418. 3-Imidazol-4-ilakrilskābe un tās etilesteris (urokānskābe)".2. Direktīvas III pielikumā 15. atsauces numuru aizstāj ar šādiem atsauču numuriem:"(a) | (b) | (c) | (d) | (e) | (f) |15.a | Kālija vai nātrija hidroksīds | a)šķīdinātājos nagu valnīšu atbīdīšanai | a)5 % pēc svara | | a)satur sārmu. Nepieļaut iekļūšanu acīs. Var izraisīt aklumu. Sargāt no bērniem || b)matu iztaisnotājos | b) | | b) || 1)vispārējai lietošanai | 1)2 % pēc svara | | 1)satur sārmu. Nepieļaut iekļūšanu acīs. Var izraisīt aklumu. Sargāt no bērniem || 2)profesionālai lietošanai | 2)4,5 % pēc svara | | 2)tikai profesionālai lietošanai. Nepieļaut iekļūšanu acīs. Var izraisīt aklumu || c)pH regulators | c)līdz pH 12,7 | | c)sargāt no bērniem. Nepieļaut iekļūšanu acīs || —depilācijas līdzekļos | | | || d)citiem lietošanas veidiem kā pH regulators | d)līdz pH 11 | | |15.b | Litija hidroksīds | a)matu iztaisnotājos | | | || 1)vispārējai lietošanai | 1)2 % pēc svara | | 1)satur sārmu. Nepieļaut iekļūšanu acīs. Var izraisīt aklumu. Sargāt no bērniem || 2)profesionālai lietošanai | 2)4,5 % pēc svara | | 2)tikai profesionālai lietošanai. Nepieļaut iekļūšanu acīs. Var izraisīt aklumu || b)citiem lietošanas veidiem | | | |15.c | Kalcija hidroksīds | a)matu iztaisnotājos, kas satur divas sastāvdaļas: kalcija hidroksīdu un guanidīna sāli | 7 % pēc svara kalcija hidroksīda | | Satur sārmu. Nepieļaut iekļūšanu acīs. Var izraisīt aklumu. Sargāt no bērniem || b)citiem lietošanas veidiem | | | |3. Direktīvas VI pielikumā:a) pirmajā daļā:Pievieno šādus atsauču numurus:"(a) | (b) | (c) | (d) | (e) |50 | 3-(p-hlorfenoksi)-propān-1,2-diols (hlorfenezīns) | 0,3 % | | |51 | Nātrija hidroksimetilamino acetāts (nātrija hidroksimetilglicināts) | 0,5 % | | |52 | Sudraba hlorīds, kas nogulsnējis uz titāna dioksīda | 0,004 %, kas aprēķināti kā AgCl | 20 % AgCl (masas %) uz TiO2. Aizliegts līdzekļos, kas paredzēti bērniem vecumā līdz trim gadiem, mutes dobuma higiēnas līdzekļos un līdzekļos, kas paredzēti lietošanai pie acīm un lūpām." | |b) otrajā daļā:Svītro 2. un 30. atsauces numuru.16., 21. un 29. atsauces numuram datumu " 30.6.1996." aizstāj ar " 30.6.1997.".4. Direktīvas VII pielikumā:a) pirmajā daļā:Pievieno šādu atsauces numuru:"(a) | (b) | (c) | (d) | (f) |11 | N-{(2 un 4)-[(2-oksoborn-3-iliden)metil]benzil}akrilamīda polimērs | 6 %" | | |b) otrajā daļā:Svītro 33. un 34. atsauces numuru.2., 5., 6., 12., 13., 17., 25., 26., 29. un 32. atsauces numuram datumu " 30.6.1996." aizstāj ar " 30.6.1997.".--------------------------------------------------


title: Komisijas Trešā Direktīva (1983. gada 29. jūnijs), ar ko tehnikas attīstībai pielāgo II, III un V pielikumu Padomes Direktīvai 76/768/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31983L0341

Oficiālais Vēstnesis L 188 , 13/07/1983 Lpp. 0015 - 0015 Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 15 Sējums 4 Lpp. 0128  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 15 Sējums 4 Lpp. 0128  Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 12 Lpp. 0192  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 12 Lpp. 0192

		Komisijas Trešā Direktīva(1983. gada 29. jūnijs),ar ko tehnikas attīstībai pielāgo II, III un V pielikumu Padomes Direktīvai 76/768/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem(83/341/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1976. gada 27. jūlija Direktīvu 76/768/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 83/191/EEK [2], un jo īpaši tās 8. panta 2. punktu,tā kā veselības aizsardzības nolūkā jāaizliedz dažu vielu lietošana par matu krāsām;tā kā p-diaminobenzols jāpārvieto no V pielikuma uz III pielikumu;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi Komiteja to direktīvu pielāgošanai tehnikas attīstībai, kuras attiecas uz tehnisko šķēršļu atcelšanu kosmētiskas līdzekļu tirdzniecībā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 76/768/EEK groza šādi.1. Sarakstu II pielikumā papildina ar šādiem ierakstiem:"363. o-fenilēndiamīns un tā sāļi.364. 4-metil-m-fenilēndiamīns un tā sāļi."2. To ierakstu III pielikuma 1. daļas b ailē, kuram ir 8. identifikācijas numurs, aizstāj ar šādu tekstu:"m- un p-fenilīndiamīni, to slāpekļaizvietotie atvasinājumi un to sāļi; o-fenilēndiamīnu slāpekļaizvietotie atvasinājumi [3]3. To ierakstu III pielikuma 1. daļas b) ailē, kuram ir 9. identifikācijas numurs, aizstāj ar šādu tekstu:"Metilfenilēndiamīni, to slāpekļaizvietotie atvasinājumi un to sāļi [4], izņemot vielu ar 364. numuru II pielikumā".4. V pielikumā svītro šo ierakstu:"4. p-fenilēndiamīns un tā sāļi."2. pantsDalībvalstīs vēlākais 1984. gada 31. decembrī stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1983. gada 29. jūnijāKomisijas vārdā —Komisijas loceklisKarl-Heinz Narjes[1] OV L 262, 27.9.1976., 169. lpp.[2] OV L 109, 26.4.1983., 25. lpp.[3] OV L 262, 27.9.1976., 169. lpp.".[4] OV L 262, 27.9.1976., 169. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva (1991. gada 25. jūnijs), kas papildina pasākumus, kuru mērķis ir veicināt uzlabojumus darba drošībā un veselības aizsardzībā attiecībā uz darba ņēmējiem, kas pieņemti darbā uz noteiktu laiku vai arī īslaicīgā darbā

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31991L0383

Oficiālais Vēstnesis L 206 , 29/07/1991 Lpp. 0019 - 0021 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 5 Sējums 5 Lpp. 0063  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 5 Sējums 5 Lpp. 0063

		Padomes Direktīva(1991. gada 25. jūnijs),kas papildina pasākumus, kuru mērķis ir veicināt uzlabojumus darba drošībā un veselības aizsardzībā attiecībā uz darba ņēmējiem, kas pieņemti darbā uz noteiktu laiku vai arī īslaicīgā darbā(91/383/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas līgumu un jo īpaši tā 118.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Līguma 118.a pants paredz, ka Padome ar direktīvām nosaka minimālās prasības, lai veicinātu uzlabojumus, īpaši attiecībā uz darba vidi, kas garantē augstāku darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzības līmeni;tā kā saskaņā ar šo pašu pantu ir jāizvairās no tādu administratīvu, finansiālu un juridisku ierobežojumu iekļaušanas direktīvās, kas kavētu mazo un vidējo uzņēmumu radīšanu un attīstību;tā kā ir ievērojami palielinājies tādu nodarbināšanas veidu izmantojums, kā darbs uz noteiktu laiku un īslaicīgs darbs;tā kā pētījumi rāda, ka kopumā darba ņēmējiem, kas pieņemti darbā uz noteiktu laiku vai īslaicīgā darbā, dažās nozarēs ir lielāks risks ciest nelaimes gadījumos darba vietā vai saslimt ar arodslimībām nekā citiem darba ņēmējiem;tā kā šis papildu risks dažās nozarēs daļēji ir saistīts ar noteiktiem īpašiem jaunu darba ņēmēju iesaistīšanas veidiem uzņēmumā; tā kā šo risku var samazināt, nodrošinot informāciju un apmācību pašā darba sākumā;tā kā direktīvās par veselības aizsardzību darbā un darba drošību, jo īpaši Padomes 1989. gada 12. jūnija Direktīvā 89/391/EEK par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā [4], ir noteikumi, kuri ir vērsti uz darba ņēmēju drošības un veselības uzlabošanu kopumā;tā kā uz noteiktu laiku vai īslaicīgā darbā pieņemto darba ņēmēju īpašais stāvoklis un īpašās riska formas, kurām tie ir pakļauti noteiktās nozarēs, prasa īpašus papildnoteikumus, konkrēti, attiecībā uz šo darba ņēmēju nodrošināšanu ar informāciju, apmācību un medicīnisku uzraudzību;tā kā šī direktīva ir praktisks solis iekšējā tirgus sociālās dimensijas nodrošināšanā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.I IEDAĻADARBĪBAS JOMA UN PRIEKŠMETS1. pantsDarbības jomaŠī direktīva attiecas uz:1. darba attiecībām, ko nosaka darba līgums uz noteiktu darba laiku, kas tieši noslēgts starp darba devēju un darba ņēmēju, ja līguma beigu termiņu nosaka objektīvi apstākļi, kā konkrēts datums, noteikta darba pabeigšana vai noteiktu apstākļu iestāšanās;2. īslaicīgām darba attiecībām starp uzņēmumu, kas nodrošina darba ņēmējus īslaicīgiem darbiem un ir darba devējs, un darba ņēmēju, kurš ir norīkots darbā un kuru kontrolē uzņēmums un/vai iestāde, kas izmanto viņa pakalpojumus.2. pantsPriekšmets1. Šīs direktīvas mērķis ir panākt, lai to darba ņēmēju drošība un veselības aizsardzība darbā, kuri ir 1. pantā noteiktajās darba attiecībās, būtu nodrošināta vienādā līmenī ar citu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību uzņēmumā un/vai iestādē, kas tos nodarbina.2. Tas, ka pastāv 1. pantā noteiktās darba attiecības, neattaisno dažādu attieksmi darba apstākļu ziņā, ciktāl tā skar darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā, īpaši attiecībā uz individuālo aizsardzības līdzekļu pieejamību.3. Direktīva 89/391/EEK un atsevišķās direktīvas tās 16. panta 1. punkta nozīmē pilnībā attiecas uz darba ņēmējiem, kuri ir 1. pantā noteiktajās darba attiecībās, kas nav pretrunā ar saistošākiem un/vai konkrētākiem šīs direktīvas noteikumiem.III IEDAĻAVISPĀRĪGI NOTEIKUMI3. pantsDarba ņēmēju nodrošināšana ar informācijuNeskarot Direktīvas 89/391/EEK 10. pantu, dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka:1. Pirms darba ņēmējs, kas ir 1. pantā minētajās darba attiecībās, sāk jebkuru darbību, uzņēmums un/vai iestāde, kas izmanto viņa pakalpojumus, informē viņu par gaidāmo risku;2. Šī informācija:- jo īpaši attiecas uz speciālo profesionālo kvalifikāciju, prasmēm, kā arī vajadzīgo īpašo medicīnisko uzraudzību, kā noteikts valsts tiesību aktos, un- skaidri norāda īpašu ar darbu saistītu paaugstinātu risku, kā noteikts valsts tiesību aktos.4. pantsDarba ņēmēju apmācībaNeskarot Direktīvas 89/391/EEK 12. pantu, dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka 3. pantā minētajos gadījumos katrs darba ņēmējs gūst pietiekamu apmācību, kas piemērota darba īpašībām, ņemot vērā viņa kvalifikāciju un pieredzi.5. pantsDarba ņēmēju pakalpojumu izmantošana un darba ņēmēju medicīniskā uzraudzība1. Dalībvalstīm ir iespēja darba ņēmējus, kas atrodas 1. pantā noteiktajās darba attiecībās, aizliegt izmantot noteiktiem darbiem, kurus nosaka valsts tiesību akti un kuri var būt īpaši bīstami darba ņēmēju drošībai un veselībai, un jo īpaši noteiktiem darbiem, kuri prasa īpašu medicīnisku uzraudzību, kā noteikts valsts tiesību aktos.2. Ja dalībvalstis neizmanto iespēju, kas minēta šā panta 1. punktā, tās, neskarot Direktīvas 89/391/EEK 14. pantu, veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu vajadzīgo īpašo medicīnisko uzraudzību darba ņēmējiem, kuri ir šīs direktīvas 1. pantā noteiktajās darba attiecībās un kurus izmanto darbam, kas prasa īpašu medicīnisku uzraudzību, kā noteikts valsts tiesību aktos.3. Dalībvalstis var paredzēt, ka attiecīgā īpašā medicīniskā uzraudzība, kas minēta šā panta 2. punktā, turpinās pēc attiecīgā darba ņēmēja darba attiecību beigām.6. pantsAizsardzības un profilakses pasākumiDalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka darba ņēmēji, dienesti un personas, kurām saskaņā ar Direktīvas 89/391/EEK 7. pantu jāveic darbības, kuras saistītas ar aizsardzību pret arodriskiem un to profilaksi, ir informētas par tādu darba ņēmēju nodarbināšanu, kas ir šīs direktīvas 1. pantā noteiktajās darba attiecībās, tādā apjomā, kas ļauj norādītajiem darba ņēmējiem, dienestiem un personām pietiekami nodrošināt visu uzņēmuma un/vai iestādes darba ņēmēju aizsardzību un profilaksi.III IEDAĻAĪPAŠI NOTEIKUMI7. pantsĪslaicīga darba attiecības: informācija:Neskarot 3. pantu, dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka1. Pirms tiek nodrošināti darba ņēmēji, kas ir šīs direktīvas 1. panta 2. punktā minētajās darba attiecībās, uzņēmums un/vai iestāde, kas izmantos viņu pakalpojumus, informē uzņēmumu, kas nodrošina darba ņēmējus īslaicīgam darbam, inter alia par vajadzīgo arodkvalifikāciju un izpildāmā darba īpatnībām;2. Uzņēmums, kas nodrošina darba ņēmējus īslaicīgam darbam, informē par šiem faktiem attiecīgos darba ņēmējus.Dalībvalstis var noteikt, ka informāciju, kuru saskaņā ar pirmā apakšpunkta 1. punktu pakalpojumu lietotājs uzņēmums un/vai iestāde sniedz uzņēmumam, kas nodrošina darba ņēmējus īslaicīgam darbam, iekļauj norīkojuma līgumā.8. pantsPagaidu darba attiecības: atbildībaDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka:1. Neskarot uzņēmuma, kas nodrošina darba ņēmējus īslaicīgam darbam, valsts tiesību aktos noteikto atbildību, pakalpojumu lietotājs uzņēmums un/vai iestāde ir atbildīga visu norīkojuma laiku par darba veikšanas apstākļiem;2. Piemērojot 1. punktu, ar darba veikšanas apstākļiem saprot tikai tos apstākļus, kas attiecas uz drošību, higiēnu un veselības aizsardzību darbā.IV IEDAĻADAŽĀDI NOTEIKUMI9. pantsLabvēlīgāki noteikumiŠī direktīva nav pretrunā ar esošiem vai nākotnē iespējamiem valsts vai Kopienas noteikumiem, kas ir labvēlīgāki attiecībā uz to darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību, kas atrodas 1. pantā minētajās darba attiecībās.10. pantsNobeiguma noteikumi1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības ne vēlāk kā 1992. gada 31. decembrī. Par to tās tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarīt šādas atsauces.2. Dalībvalstis nosūta Komisijai jau pieņemtos vai pieņemamos valsts tiesību aktu tekstus, kas attiecas uz jomu, ko regulē šī direktīva.3. Dalībvalstis reizi piecos gados informē Komisiju par šīs direktīvas ieviešanu praksē, parādot darba ņēmēju un darba devēju viedokļus.Komisija ziņojumu dara zināmu Eiropas Parlamentam, Padomei, Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Darba drošības, higiēnas un veselības aizsardzības padomdevējai komitejai.4. Komisija regulāri iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei un Ekonomikas un sociālo lietu komitejai ziņojumus par šīs direktīvas ieviešanu, ņemot vērā 1., 2. un 3. punktu.11. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1991. gada 25. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsJ.-C. Juncker[1] OV C 224, 8.9.1990., 4. lpp.[2] Atzinums sniegts 1990. gada 20. novembrī (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts) un OV C 158, 17.6.1991.[3] OV C 332, 31.12.1990., 167. lpp.[4] OV L 183, 29.6.1989., 1. lpp.--------------------------------------------------