title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/51/ES ( 2011. gada 11. maijs ), ar ko groza Padomes Direktīvu 2003/109/EK, iekļaujot tās darbības jomā starptautiskās aizsardzības saņēmējus  Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               19.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 132/1

         EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2011/51/ES
   (2011. gada 11. maijs),
   ar ko groza Padomes Direktīvu 2003/109/EK, iekļaujot tās darbības jomā starptautiskās aizsardzības saņēmējus
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 79. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (1),
   tā kā:

               (1)

               Padomes Direktīva 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (2), nav piemērojama attiecībā uz starptautiskās aizsardzības saņēmējiem, kā noteikts Padomes Direktīvā 2004/83/EK (2004. gada 29. aprīlis) par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (3).

               (2)

               Iespēja iegūt pastāvīgā iedzīvotāja statusu dalībvalstī pēc noteikta laika ir svarīgs elements starptautiskās aizsardzības saņēmēju pilnīgai integrācijai pastāvīgās dzīvesvietas dalībvalstī.

               (3)

               Tāpat arī pastāvīgā iedzīvotāja statuss starptautiskās aizsardzības saņēmējiem ir svarīgs elements, lai sekmētu ekonomisko un sociālo kohēziju, kas saskaņā ar Līgumu par Eiropas Savienības darbību ir Savienības pamatmērķis.

               (4)

               Tādēļ starptautiskās aizsardzības saņēmējiem būtu jādod iespēja iegūt pastāvīgā iedzīvotāja statusu dalībvalstī, kas tām piešķīrusi starptautisko aizsardzību, ar tādiem pašiem nosacījumiem kā citiem trešo valstu pilsoņiem.

               (5)

               Ņemot vērā starptautiskās aizsardzības saņēmēju tiesības dzīvot citās dalībvalstīs, kas nav dalībvalsts, kura ir piešķīrusi starptautisko aizsardzību, ir jānodrošina, ka minētās citas dalībvalstis saņem informāciju par to, kādēļ attiecīgajai personai ir piešķirta aizsardzība, lai tās varētu izpildīt savu pienākumu attiecībā uz neizraidīšanas principu.

               (6)

               Starptautiskās aizsardzības saņēmējiem, kas ir pastāvīgie iedzīvotāji, ievērojot konkrētus nosacījumus, vajadzētu būt tiesībām uz tādu pašu attieksmi, kādu saņem dzīvesvietas dalībvalsts pilsoņi attiecībā uz plašu ekonomisko un sociālo jautājumu klāstu, tā lai pastāvīgā iedzīvotāja statuss būtu īsts instruments pastāvīgo iedzīvotāju integrācijai sabiedrībā, kurā tie dzīvo.

               (7)

               Vienlīdzīgai attieksmei pret starptautiskās aizsardzības saņēmējiem dalībvalstī, kas tiem piešķīrusi starptautisko aizsardzību, nevajadzētu skart tiesības un pabalstus, ko garantē Direktīva 2004/83/EK, kā arī 1951. gada 28. jūlija Konvencija par bēgļu statusu, kurā grozījumi izdarīti ar Ņujorkā 1967. gada 31. janvārī parakstīto Protokolu (“Ženēvas konvencija”).

               (8)

               Direktīvā 2003/109/EK minētie nosacījumi attiecībā uz pastāvīgo iedzīvotāju tiesībām dzīvot citā dalībvalstī un iegūt pastāvīgā iedzīvotāja statusu minētajā valstī būtu jāpiemēro tādā pašā veidā visiem trešo valstu pilsoņiem, kas ieguvuši pastāvīgā iedzīvotāja statusu.

               (9)

               Atbildības par starptautiskās aizsardzības saņēmēju aizsardzību nodošana neietilpst šīs direktīvas darbības jomā.

               (10)

               Ja dalībvalsts, pamatojoties uz Direktīvā 2003/109/EK paredzētu iemeslu, ir nolēmusi izraidīt starptautiskās aizsardzības saņēmēju, kas ieguvis pastāvīgā iedzīvotāja statusu minētajā dalībvalstī, minētajai personai saskaņā ar Direktīvu 2004/83/EK un Ženēvas konvencijas 33. pantu vajadzētu būt garantētām tiesībām uz aizsardzību pret izraidīšanu. Šajā nolūkā gadījumos, kad personai ir piešķirta starptautiskā aizsardzība dalībvalstī, kas nav dalībvalsts, kurā minētā persona pašreiz dzīvo kā pastāvīgais iedzīvotājs, ir jānodrošina, ka minēto personu drīkst izraidīt tikai uz dalībvalsti, kas piešķīrusi starptautisko aizsardzību, un ka minētās dalībvalsts pienākums ir uzņemt minēto personu atpakaļ, ja vien izraidīšanu nepieļauj Direktīva 2004/83/EK. Tādi paši aizsardzības pasākumi būtu jāpiemēro starptautiskās aizsardzības saņēmējiem, kas dzīvo otrā dalībvalstī, bet vēl nav ieguvuši pastāvīgā iedzīvotāja statusu.

               (11)

               Gadījumos, kad saskaņā ar Direktīvu 2004/83/EK ir atļauta starptautiskās aizsardzības saņēmēja izraidīšana no Savienības teritorijas, dalībvalstīm vajadzētu būt pienākumam nodrošināt to, ka visu informāciju iegūst no attiecīgiem avotiem, vajadzības gadījumā arī no dalībvalsts, kas piešķīrusi starptautisko aizsardzību, un šo informāciju rūpīgi izvērtē, lai garantētu, ka lēmums izraidīt starptautiskās aizsardzības saņēmēju ir saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. pantu un 19. panta 2. punktu.

               (12)

               Šajā direktīvā ir respektētas pamattiesības un ievēroti principi, kas atzīti Līguma par Eiropas Savienību 6. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, jo īpaši tās 7. pantā.

               (13)

               Saskaņā 34. punktu Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu (4) dalībvalstīm ir ieteikts gan savām vajadzībām, gan Savienības interesēs izstrādāt savas tabulas, kurās pēc iespējas precīzāk atspoguļota atbilstība starp šo direktīvu un tās transponēšanas pasākumiem, un padarīt tās publiski pieejamas.

               (14)

               Saskaņā ar 1. un 2. pantu 21. Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, un neskarot minētā protokola 4. pantu, minētās dalībvalstis nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un tām šī direktīva nav saistoša un nav jāpiemēro.

               (15)

               Saskaņā ar 1. un 2. pantu 22. Protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un Dānijai šī direktīva nav saistoša un nav jāpiemēro,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvu 2003/109/EK groza šādi:

               1)

               direktīvas 2. panta f) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu:

                           “f)

                           “starptautiska aizsardzība” ir starptautiska aizsardzība, kā tā definēta 2. panta a) apakšpunktā Padomes Direktīvā 2004/83/EK (2004. gada 29. aprīlis) par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (5);

               2)

               direktīvas 3. pantu groza šādi:

                           a)

                           panta 2. punkta c) un d) apakšpunktu aizstāj ar šādiem apakšpunktiem:

                                       “c)

                                       kam ir atļauja uzturēties dalībvalstī, pamatojoties uz citu aizsardzības veidu, kas nav starptautiskā aizsardzība, vai kas ir iesnieguši pieteikumu uzturēšanās atļaujas saņemšanai ar minēto pamatojumu un gaida lēmumu par savu statusu;

                                       d)

                                       kas ir pieteikušies uz starptautisko aizsardzību, bet vēl nav pieņemts galīgais lēmums attiecībā uz viņu iesniegumu;”;

                           b)

                           panta 3. punkta c) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu:

                                       “c)

                                       1955. gada 13. decembra Eiropas Konvencijā par personu dzīves vietu, 1961. gada 18. oktobra Eiropas Sociālajā hartā, 1987. gada 3. maijā grozītajā Eiropas Sociālajā hartā, 1977. gada 24. novembra Eiropas Konvencijā par migrējošo darba ņēmēju juridisko statusu, 1951. gada 28. jūlija Konvencijai par bēgļu statusu, kurā grozījumi izdarīti ar 1967. gada 31. janvārī Ņujorkā parakstīto Protokolu, pievienotā saraksta 11. punktā un 1980. gada 16. oktobra Eiropas Līgumā par atbildības par bēgļiem pāreju.”;

               3)

               direktīvas 4. pantu groza šādi:

                           a)

                           iekļauj šādu punktu:
                           “1.a   Dalībvalstis nepiešķir pastāvīgā iedzīvotāja statusu, pamatojoties uz starptautisko aizsardzību, ja starptautiskā aizsardzība ir atcelta, izbeigta vai ir atteikta tās pagarināšana, kā noteikts Direktīvas 2004/83/EK 14. panta 3. punktā un 19. panta 3. punktā.”;

                           b)

                           panta 2. punktam pievieno šādu daļu:
                           “Attiecībā uz personām, kurām ir piešķirta starptautiskā aizsardzība, aprēķinot 1. punktā minēto periodu, ņem vērā vismaz pusi no perioda no dienas, kad tika iesniegts starptautiskās aizsardzības pieteikums, pamatojoties uz kuru minētā starptautiskā aizsardzība tika piešķirta, līdz dienai, kad tika izsniegta Direktīvas 2004/83/EK 24. pantā minētā uzturēšanās atļauja, vai visu minēto periodu, ja tas pārsniedz 18 mēnešus.”;

               4)

               direktīvas 8. pantam pievieno šādus punktus:
               “4.   Ja dalībvalsts izsniedz pastāvīgā iedzīvotāja ES uzturēšanās atļauju trešās valsts pilsonim, kuram tā piešķīrusi starptautisko aizsardzību, minētās pastāvīgā iedzīvotāja ES uzturēšanās atļaujas iedaļā “piezīmes” tā ieraksta šādu informāciju: “Starptautiskā aizsardzība, piešķīrusi [dalībvalsts nosaukums] [datums]”.
               5.   Ja pastāvīgā iedzīvotāja ES uzturēšanās atļauju ir izsniegusi otrā dalībvalsts trešās valsts pilsonim, kam jau ir pastāvīgā iedzīvotāja ES uzturēšanās atļauja, kuru izsniegusi cita dalībvalsts, kurā iekļauta 4. punktā minētā piezīme, otrā dalībvalsts tādu pašu piezīmi ieraksta pastāvīgā iedzīvotāja ES uzturēšanās atļaujā.
               Pirms otrā dalībvalsts ieraksta 4. punktā minēto piezīmi, tā lūdz minētajā piezīmē norādītajai dalībvalstij sniegt informāciju par to, vai pastāvīgais iedzīvotājs joprojām ir starptautiskās aizsardzības saņēmējs. Piezīmē norādītā dalībvalsts sniedz atbildi ne vēlāk kā vienā mēnesī pēc informācijas lūguma saņemšanas. Ja starptautiskā aizsardzība ir atcelta ar galīgu lēmumu, otrā dalībvalsts minēto piezīmi neieraksta.
               6.   Ja saskaņā ar attiecīgiem starptautiskiem tiesību instrumentiem vai valsts tiesību aktiem atbildība par pastāvīgā iedzīvotāja starptautisko aizsardzību ir nodota otrajai dalībvalstij pēc tam, kad izsniegta 5. punktā minētā pastāvīgā iedzīvotāja ES uzturēšanās atļauja, otrā dalībvalsts ne vēlāk kā trijos mēnešos pēc atbildības nodošanas attiecīgi groza 4. punktā minēto piezīmi.”;

               5)

               direktīvas 9. pantā iekļauj šādu punktu:
               “3.a   Dalībvalstis var atcelt pastāvīgā iedzīvotāja statusu, ja starptautiskā aizsardzība ir atcelta, izbeigta vai ir atteikta tās pagarināšana saskaņā ar Direktīvas 2004/83/EK 14. panta 3. punktu un 19. panta 3. punktu, ja pastāvīgā iedzīvotāja statuss saņemts, pamatojoties uz starptautisko aizsardzību.”;

               6)

               direktīvas 11. pantā iekļauj šādu punktu:
               “4.a   Attiecībā uz dalībvalsti, kas piešķīrusi starptautisko aizsardzību, 3. un 4. punkts neskar Direktīvu 2004/83/EK.”;

               7)

               direktīvas 12. pantu groza šādi:

                           a)

                           iekļauj šādus punktus:
                           “3.a   Ja dalībvalsts nolemj izraidīt pastāvīgo iedzīvotāju, kura pastāvīgā iedzīvotāja ES uzturēšanās atļaujā iekļauta 8. panta 4. punktā minētā piezīme, tā lūdz minētajā piezīmē norādītajai dalībvalstij apstiprināt, vai attiecīgā persona joprojām ir starptautiskās aizsardzības saņēmēja minētajā dalībvalstī. Piezīmē norādītā dalībvalsts sniedz atbildi ne vēlāk kā vienā mēnesī pēc informācijas lūguma saņemšanas.
                           3.b   Ja pastāvīgais iedzīvotājs joprojām ir starptautiskās aizsardzības saņēmējs piezīmē norādītajā dalībvalstī, minēto personu izraida uz minēto dalībvalsti, kura, neskarot piemērojamos Savienības vai valsts tiesību aktus un ģimenes vienotības principu, nekavējoties bez formalitātēm uzņem atpakaļ minēto personu un viņas ģimenes locekļus.
                           3.c   Atkāpjoties no 3.b punkta, dalībvalsts, kas pieņēmusi lēmumu par izraidīšanu, saglabā tiesības saskaņā ar tās starptautiskajām saistībām izraidīt pastāvīgo iedzīvotāju uz citu valsti, kas nav dalībvalsts, kura piešķīrusi starptautisko aizsardzību, ja minētā persona atbilst nosacījumiem, kas paredzēti Direktīvas 2004/83/EK 21. panta 2. punktā.”;

                           b)

                           pievieno šādu punktu:
                           “6.   Šis pants neskar Direktīvas 2004/83/EK 21. panta 1. punktu.”;

               8)

               direktīvā iekļauj šādu pantu:
               “19.a pants
               Grozījumi pastāvīgā iedzīvotāja ES uzturēšanās atļaujā
               1.   Ja pastāvīgā iedzīvotāja ES uzturēšanas atļaujā ir 8. panta 4. punktā minētā piezīme un ja saskaņā ar attiecīgiem starptautiskiem tiesību instrumentiem vai valsts tiesību aktiem atbildība par pastāvīgā iedzīvotāja starptautisko aizsardzību ir nodota otrai dalībvalstij, pirms minētā dalībvalsts izsniedz 8. panta 5. punktā minēto pastāvīgā iedzīvotāja ES uzturēšanās atļauju, otrā dalībvalsts lūdz dalībvalsti, kas izsniegusi pastāvīgā iedzīvotāja ES uzturēšanās atļauju, attiecīgi grozīt minēto piezīmi.
               2.   Ja pastāvīgajam iedzīvotājam otrā dalībvalstī ir piešķirta starptautiskā aizsardzība, pirms minētā dalībvalsts ir izsniegusi 8. panta 5. punktā minēto pastāvīgā iedzīvotāja ES uzturēšanās atļauju, minētā dalībvalsts lūdz dalībvalsti, kas izsniegusi pastāvīgā iedzīvotāja ES uzturēšanās atļauju, to grozīt, lai iekļautu 8. panta 4. punktā minēto piezīmi.
               3.   Ņemot vērā 1. un 2. punktā minēto lūgumu, dalībvalsts, kas izsniegusi pastāvīgā iedzīvotāja ES uzturēšanās atļauju, ne vēlāk kā trijos mēnešos pēc otrās dalībvalsts lūguma saņemšanas izdod grozītu pastāvīgā iedzīvotāja ES uzturēšanās atļauju.”;

               9)

               direktīvas 22. pantā iekļauj šādu punktu:
               “3.a   Šā panta 3. punktu nepiemēro trešo valstu pilsoņiem, kuru pastāvīgā iedzīvotāja ES uzturēšanās atļaujā, ko izsniegusi pirmā dalībvalsts, iekļauta šīs direktīvas 8. panta 4. punktā minētā piezīme, ja vien pa to laiku starptautiskā aizsardzība nav atcelta vai persona atbilst kādai no tām kategorijām, kas norādītas Direktīvas 2004/83/EK 21. panta 2. punktā.
               Šis punkts neskar Direktīvas 2004/83/EK 21. panta 1. punktu.”;

               10)

               direktīvas 25. panta pirmo daļu aizstāj ar šādu daļu:
               “Dalībvalstis ieceļ kontaktpunktus, kas būs atbildīgi par 8., 12., 19., 19.a, 22. un 23. pantā minētās informācijas un dokumentācijas saņemšanu un nosūtīšanu.”.

         2. pants
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 2013. gada 20. maijam. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā nākamajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm saskaņā ar Līgumiem.

      Strasbūrā, 2011. gada 11. maijā

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. BUZEK

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētāja

         GYŐRI E.

      (1)  Eiropas Parlamenta 2010. gada 14. decembra nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta) un Padomes 2011. gada 11. aprīļa lēmums.

      (2)  OV L 16, 23.1.2004., 44. lpp.

      (3)  OV L 304, 30.9.2004., 2. lpp.

      (4)  OV C 321, 31.12.2003., 1. lpp.

      (5)  OV L 304, 30.9.2004., 2. lpp.”;


title: Padomes Direktīva (1969. gada 17. jūlijs) par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31969L0335

Oficiālais Vēstnesis L 249 , 03/10/1969 Lpp. 0025 - 0029 Speciālizdevums dāņu valodā: Sērija I Nodaļa 1969(II) Lpp. 0405  Speciālizdevums angļu valodā: Sērija I Nodaļa 1969(II) Lpp. 0412  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 09 Sējums 1 Lpp. 0020  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 09 Sējums 1 Lpp. 0022  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 09 Sējums 1 Lpp. 0022

		Padomes Direktīva(1969. gada 17. jūlijs)par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai(69/335/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 99. un 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],tā kā Līguma mērķis ir radīt ekonomisku savienību, kuras pamatiezīmes ir līdzīgas atsevišķu valstu iekšējā tirgus pamatiezīmēm, un tā kā viens no pamatnosacījumiem, lai to nodrošinātu, ir veicināt brīvu kapitāla apriti;tā kā netiešie nodokļi, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai un kuri pašlaik ir spēkā dalībvalstīs, tas ir, nodokļi, ko iekasē no kapitāla iemaksām uzņēmējsabiedrībās, kā arī vērtspapīru zīmognodevas, rada diskrimināciju, divkāršu nodokļu uzlikšanu un atšķirības, kas traucē brīvu kapitāla apriti un kas tālab ir jānovērš, saskaņojot nodokļus;tā kā tādu kapitāla piesaistīšanai uzliktu nodokļu saskaņošana ir jāveic tā, lai dalībvalstīm radītu iespējami mazāk budžeta problēmu;tā kā zīmognodevas, ko dalībvalstis iekasē par citu dalībvalstu vērtspapīriem, kas tās teritorijā ir laisti tirgū vai emitēti, nesaskan ar priekšstatu par kopējo tirgu, kura pamatiezīmes ir tādas pašas kā atsevišķu valstu iekšējam tirgum; tā kā turklāt ir kļuvis skaidrs, ka no tautsaimniecības viedokļa nav vēlams saglabāt zīmognodevas iekšējo aizņēmumu vērtspapīru emisijai un ārzemju vērtspapīru laišanai tirgū vai emisijai kādas dalībvalsts tirgū, un tas arī nesaskan ar pašreizējiem dalībvalstu nodokļu likumiem šajā jomā;tā kā šādos apstākļos ir ieteicams atcelt vērtspapīru zīmognodevas neatkarīgi no šādu vērtspapīru izcelsmes un neatkarīgi no tā, vai tie pieder pie uzņēmējsabiedrības pašas kapitāla vai tās aizņēmuma kapitāla;tā kā priekšstats par kopējo tirgu, kura pamatiezīmes ir tādas pašas kā atsevišķu valstu iekšējam tirgum, paredz to, ka kopējā tirgū uzņēmējsabiedrību kapitāla piesaistīšanas nodoklis būtu jāiekasē tikai vienreiz, un šim nodoklim būtu jābūt vienādam visās dalībvalstīs, lai netraucētu kapitāla apriti;tā kā šā iemesla dēļ šis nodoklis būtu jāsaskaņo gan attiecībā uz tās struktūru, gan tās likmēm;tā kā, ja saglabājas citi netiešie nodokļi, kam ir tādas pašas pamatiezīmes kā kapitāla nodoklim vai vērtspapīru zīmognodevai, tas var apdraudēt šajā direktīvā paredzēto pasākumu mērķus un tādēļ šie nodokļi ir jāatceļ,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDalībvalstis par kapitāla iemaksām kapitāla sabiedrībās iekasē nodokli, kas ir saskaņots, ievērojot 2. līdz 9. pantu, še turpmāk "kapitāla nodoklis".2. pants1. Darījumiem, uz ko attiecas kapitāla nodoklis, to uzliek tikai tajā dalībvalstī, kuras teritorijā ir kapitāla sabiedrības faktiskais vadības centrs, tad, kad notiek šādi darījumi.2. Ja kapitāla sabiedrības faktiskais vadības centrs ir trešā valstī, bet tās juridiskā adrese atrodas dalībvalstī, darījumiem, par ko jāmaksā kapitāla nodoklis, to uzliek tikai tajā dalībvalstī, kurā ir juridiskā adrese.3. Ja kapitāla sabiedrības juridiskā adrese un faktiskais vadības centrs ir trešā valstī, nodokli par pamatkapitāla vai apgrozāmā kapitāla nodrošināšanu filiālei, kas atrodas kādā dalībvalstī, var uzlikt tajā dalībvalstī, kuras teritorijā ir filiāle.3. pants1. Šajā direktīvā vārdkopa "kapitāla sabiedrība" nozīmē:a) uzņēmējsabiedrības, ko saskaņā ar Beļģijas, Vācijas, Francijas, Itālijas, Luksemburgas un Nīderlandes likumiem attiecīgi sauc:- société anonymenaamloze vennootschap, Aktiengesellschaft, société anonyme, società per azioni, société anonyme, naamloze vennootschap;- société en commandite par actionscommanditaire vennootschap op aandelen, Kommanditgesellschaft auf Aktien, société en commandite par actions, società in accomandita per azioni, société en commandite par actions, commanditaire vennootschap op aandelen;- société de personnes à responsabilité limitéepersonenvennootschap met beperkte aansprakelijkheid, Gesellschaft mit beschränkter Haftung, société à responsabilité limitée, società a responsabilità limitata, société à responsabilité limitée;b) ikvienu uzņēmējsabiedrību, apvienību vai juridisku personu, kuras kapitāla daļas vai aktīvus var pārdot biržā;c) ikvienu uzņēmējsabiedrību, apvienību vai juridisku personu, kas darbojas, lai gūtu peļņu, un kuras dalībnieki ir tiesīgi savas kapitāla daļas atsavināt trešām pusēm bez iepriekšējas atļaujas un par uzņēmējsabiedrības, apvienības vai juridiskās personas parādiem atbild vienīgi ar savām kapitāla daļām.2. Piemērojot šo direktīvu, visas citas uzņēmējsabiedrības, apvienības vai juridiskas personas, kas darbojas, lai gūtu peļņu, uzskata par kapitāla sabiedrībām. Dalībvalstīm tomēr ir tiesības, iekasējot kapitāla nodokli, tās neuzskatīt par kapitāla sabiedrībām.4. pants1. Kapitāla nodokli uzliek šādiem darījumiem:a) kapitāla sabiedrības izveidošanai;b) tādu uzņēmējsabiedrību, apvienību vai juridisku personu, kas nav kapitāla sabiedrības, pārveidošanai par kapitāla sabiedrībām;c) kapitāla sabiedrības kapitāla palielināšanai ar jebkādu aktīvu iemaksām;d) kapitāla sabiedrības aktīvu palielināšanai ar jebkādu aktīvu iemaksām, kas nav uzņēmējsabiedrības kapitāla daļas vai aktīvi, bet ir tādas pašas tiesības kā dalībniekiem, piemēram, balsstiesības, tiesības uz peļņas daļu vai tiesības uz atlikuma daļu likvidācijas gadījumā;e) tādu uzņēmējsabiedrību, apvienību vai juridisku personu faktiskā vadības centra pārcelšanai no trešās valsts uz kādu dalībvalsti, kuru juridiskā adrese ir trešā valstī un kuras attiecīgā dalībvalstī, iekasējot kapitāla nodokli, uzskata par kapitāla sabiedrībām;f) tādu uzņēmējsabiedrību, apvienību vai juridisku personu juridiskās adreses pārcelšanai no trešās valsts uz kādu dalībvalsti, kuru faktiskais vadības centrs ir trešā valstī un kuras attiecīgā dalībvalstī, iekasējot kapitāla nodokli, uzskata par kapitāla sabiedrībām;g) tādu uzņēmējsabiedrību, apvienību vai juridisku personu faktiskā vadības centra pārcelšanai no vienas dalībvalsts uz citu, ja pēdējā minētajā, iekasējot kapitāla nodokli, tās uzskata par kapitāla sabiedrībām, bet par tādām neuzskata dalībvalstī, no kuras tās pārceļ;h) tādu uzņēmējsabiedrību, apvienību vai juridisku personu juridiskās adreses pārcelšanai no vienas dalībvalsts uz citu, kuru faktiskais vadības centrs ir trešā valstī, ja pēdējā minētajā, iekasējot kapitāla nodokli, tās uzskata par kapitāla sabiedrībām, bet par tādām neuzskata dalībvalstī, no kuras tās pārceļ.2. Kapitāla nodokli var uzlikt šādiem darījumiem:a) kapitāla sabiedrības kapitāla palielināšanai, kas notiek, kapitalizējot peļņu vai pastāvīgas vai pagaidu rezerves;b) kapitāla sabiedrības aktīvu palielinājumam, ko radījuši pakalpojumi, kurus sniedzis kāds dalībnieks un kuri automātiski neizraisa uzņēmējsabiedrības kapitāla pieaugumu, bet tomēr rada pārmaiņas kapitāla sabiedrības tiesībās vai var palielināt uzņēmējsabiedrības kapitāla daļu vērtību;c) kapitāla sabiedrības ņemtam aizņēmumam, ja kreditoram ir tiesības uz šīs uzņēmējsabiedrības peļņas daļu;d) kapitāla sabiedrības ņemtam aizņēmumam, ko piešķir dalībnieks, dalībnieka laulātais vai bērns, vai aizņēmumam, ko piešķir trešā persona, ja to garantē kāds dalībnieks, ar nosacījumu, ka šādiem aizņēmumiem ir tāda pati funkcija kā uzņēmējsabiedrības kapitāla palielinājumam.3. Izveidošana 1. punkta a) apakšpunkta nozīmē neparedz nekādas pārmaiņas kapitāla sabiedrības dibināšanas dokumentā vai nolikumā, un jo īpaši:a) kapitāla sabiedrības pārveidošanu par cita tipa kapitāla sabiedrību;b) tādas uzņēmējsabiedrības, apvienības vai juridiskas personas faktiskā vadības centra vai juridiskās adreses pārcelšanu no vienas dalībvalsts uz citu, ja, uzliekot kapitāla nodokli, abās dalībvalstīs to uzskata par kapitāla sabiedrību;c) kapitāla sabiedrības mērķu maiņu;d) kapitāla sabiedrības pastāvēšanas termiņa paildzinājumu.5. pants1. Nodokli iekasē:a) ja izveido kapitāla sabiedrību vai palielina tās kapitālu vai aktīvus, kā minēts 4. panta 1. punkta a), c) un d) apakšpunktā: no faktiskās visu aktīvu vērtības, ko iemaksājuši vai iemaksās dalībnieki, pēc tam, kad atskaitītas uzņēmējsabiedrības saistības un izdevumi, kas radušies katras iemaksas dēļ. Dalībvalstis var atlikt kapitāla nodokļa iekasēšanu tik ilgi, kamēr iemaksas ir izdarītas;b) ja uzņēmējsabiedrību pārveido par kapitāla sabiedrību vai kapitāla sabiedrības faktisko vadības centru vai juridisko adresi pārceļ uz citu vietu, kā minēts 4. panta 1. punkta b), e), f), g) un h) apakšpunktā: no visu uzņēmējsabiedrības aktīvu faktiskās vērtības pārveidošanas vai pārcelšanas laikā pēc tam, kad atskaitītas saistības un izdevumi, par ko uzņēmējsabiedrība tajā laikā ir atbildīga;c) ja palielina kapitālu, kapitalizējot peļņas rezerves vai uzkrājumus, kā to paredz 4. panta 2. punkta a) apakšpunkts: no šādas palielināšanas nominālvērtības;d) ja palielina aktīvus, kā minēts 4. panta 2. punkta b) apakšpunktā: no sniegto pakalpojumu faktiskās vērtības pēc tam, kad atskaitītas paredzamās saistības un izdevumi, ko uzņēmējsabiedrībai rada šo pakalpojumu sniegšana;e) ja ir ņemti aizņēmumi, kas minēti 4. panta 2. punkta c) un d) apakšpunktā: no saņemtā aizņēmuma nominālā apjoma.2. Gadījumos, kas minēti 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā, summa, no kā iekasē nodokli, tomēr nevar būt mazāka par to uzņēmējsabiedrības kapitāla daļu faktisko vērtību, kuras ir piešķirtas vai pieder katram dalībniekam, vai šādu kapitāla daļu nominālvērtību, ja tā ir lielāka par faktisko vērtību.3. Summā, no kā iekasē nodokli par kapitāla palielināšanu, neieskaita:- kapitāla sabiedrībai piederošo aktīvu summu, kas ir atvēlēta kapitāla palielinājumam un kam jau ir uzlikts kapitāla nodoklis;- kapitāla sabiedrības saņemto aizņēmumu summu, kas ir pārvērsta uzņēmējsabiedrības kapitāla daļās un kam jau ir uzlikts kapitāla nodoklis.6. pants1. Katra dalībvalsts aprēķinu bāzē, kā paredzēts saskaņā ar 5. pantu, var neieskaitīt kapitāla summu, ko par kapitāla sabiedrības saistībām ieguldījis dalībnieks ar neierobežotu atbildību, kā arī šāda dalībnieka daļu uzņēmējsabiedrības aktīvos.2. Ja dalībvalsts izmanto 1. punktā paredzētās pilnvaras, kapitāla nodokli uzliek:- ja kapitāla sabiedrības faktisko vadības centru pārceļ uz citu dalībvalsti, kas neizmanto šīs pilnvaras;- ja tādai kapitāla sabiedrībai, kuras faktiskais vadības centrs ir trešā valstī, juridisko adresi pārceļ uz citu dalībvalsti, kas neizmanto šīs pilnvaras;- par ikvienu darījumu, par kuru katra dalībnieka atbildība aprobežojas ar viņa daļu uzņēmējsabiedrības kapitālā, jo īpaši, ja šīs atbildības ierobežojumu rada kapitāla sabiedrības pārveidošana par cita tipa kapitāla sabiedrību.Visos šajos gadījumos kapitāla nodokli iekasē par to uzņēmējsabiedrības aktīvu daļu, kas pieder dalībniekiem ar neierobežotu atbildību par uzņēmējsabiedrības saistībām.7. pants1. Tikmēr, kamēr stājas spēkā noteikumi, kas Padomei jāpieņem saskaņā ar 2. punktu:a) kapitāla nodokļa likme nevar pārsniegt 2 % vai būt mazāka par 1 %;b) šo likmi samazina par 50 vai vairāk procentiem, ja viena vai vairākas kapitāla sabiedrības visus savus aktīvus un pasīvus vai vienu vai vairākas sava uzņēmuma daļas nodod vienai vai vairākām topošām vai pastāvošām kapitāla sabiedrībām.Uz šo samazinājumu attiecas nosacījumi, ka:- atlīdzība par iemaksām ir tikai uzņēmējsabiedrības vai uzņēmējsabiedrību piešķirtas kapitāla daļas, kaut arī dalībvalstīm ir tiesības samazinājumu piemērot arī gadījumos, kad atlīdzība par iemaksām ir uzņēmējsabiedrības vai uzņēmējsabiedrību piešķirtas kapitāla daļas kopā ar maksājumiem skaidrā naudā, kas nepārsniedz 10 % no kapitāla daļu nominālvērtības;- uzņēmējsabiedrībām, kas piedalās darījumā, faktiskais vadības centrs vai juridiskā adrese ir kādas dalībvalsts teritorijā;c) kapitāla nodokļa likmi līdz 1973. gada 1. janvārim var samazināt līdz 0,5 % un pēc tam līdz 1 %, ja veido vai palielina kapitālu kontrolpaketes turētājām vai ieguldījumu sabiedrībām, kuru vienīgais mērķis ir turēt kapitāla daļas citos uzņēmumos, pārvaldīt un gūt peļņu no šādām kapitāla daļām, ar nosacījumu, ka tādas uzņēmējsabiedrības pašas neiesaistās ražošanā vai komercdarbībā un nevada sabiedrībai pieejamus komercuzņēmumus.2. Lai Padome līdz pārejas posma beigām varētu noteikt kopējās kapitāla nodokļa likmes, Komisija līdz 1971. gada 1. janvārim šajā jautājumā iesniedz Padomei priekšlikumus.3. Ja pēc tam, kad ciesto zaudējumu dēļ samazināts uzņēmējsabiedrības kapitāls, uzņēmējsabiedrības kapitālu palielina saskaņā ar 4. panta 1. punkta c) apakšpunktu, likmi var samazināt tai kapitāla palielinājuma daļai, kas ir tikpat liela kā kapitāla samazinājums, ja šī palielināšana notiek četros gados pēc kapitāla samazināšanas.4. Ja dalībvalsts izmanto 4. panta 2. punktā paredzētās pilnvaras, kapitāla nodokli var uzlikt ar samazinātu likmi.8. pantsDalībvalsts var no kapitāla nodokļa daļēji vai pilnīgi atbrīvot darījumus, kas minēti 4. panta 1. un 2. punktā un attiecas uz:- kapitāla sabiedrībām, kas sniedz sabiedriskus pakalpojumus, piemēram, sabiedriskā transporta uzņēmumiem, ostu pārvaldēm vai uzņēmumiem, kas nodrošina ūdeni, gāzi vai elektrību, ja valstij vai reģionu vai vietējām pašvaldībām pieder vismaz puse no uzņēmējsabiedrības kapitāla;- kapitāla sabiedrībām, kas saskaņā ar saviem noteikumiem, kā arī faktiski nodarbojas vienīgi un tieši ar kultūru, labdarību, palīdzības sniegšanu vai izglītību.9. pantsUz dažu tipu darījumiem vai kapitāla sabiedrībām var attiekties atbrīvojumi, likmju samazinājumi vai palielinājumi taisnīgas nodokļu uzlikšanas vai sociālu apsvērumu dēļ, vai arī, lai dalībvalsts varētu risināt īpašus jautājumus. Dalībvalsts, kas ierosina veikt šādus pasākumus, jautājumu laikus nodod Komisijai, ņemot vērā to, kā jāpiemēro Līguma 102. pants.10. pantsNeskaitot kapitāla nodokli, dalībvalstis no uzņēmējsabiedrībām, apvienībām vai juridiskām personām, kas darbojas, lai gūtu peļņu, neiekasē nekādus nodokļus:a) par 4. pantā minētiem darījumiem;b) par iemaksām, aizdevumiem vai pakalpojumu sniegšanu, kas pieder pie 4. pantā minētiem darījumiem;c) par reģistrāciju vai kādām citām uzņēmējdarbības sākšanai vajadzīgām formalitātēm, kas uz uzņēmējsabiedrībām, apvienībām vai juridiskām personām, kuras darbojas, lai gūtu peļņu, attiecas to juridiskās formas dēļ.11. pantsDalībvalstis neuzliek nekādus nodokļus:a) akciju, citu kapitāla daļu vai citu tā paša tipa vērtspapīru vai to sertifikātu izveidei, emisijai, kotēšanas sākšanai biržā, laišanai tirgū vai darījumiem ar tiem, neatkarīgi no tā, kas tos emitē;b) aizņēmumiem, arī valsts obligācijām, kas ir sagādāti, izdodot parādzīmes vai citus tirgojamus vērtspapīrus, neatkarīgi no tā, kas tos emitē, kā arī jebkādām formalitātēm, kas uz tiem attiecas, vai šādu parādzīmju vai citu tirgojamu vērtspapīru izveidei, emisijai, kotēšanas sākšanai biržā, laišanai tirgū vai darījumiem ar tiem.12. pants1. Neatkarīgi no 10. un 11. panta dalībvalstis var iekasēt:a) vērtspapīru pārvedumu nodokļus, neatkarīgi no tā, vai nodokļi ir uzlikti saskaņā ar nemainīgu likmi vai ne;b) pārvedumu nodokļus, ieskaitot zemes reģistrācijas nodokļus, ja uzņēmumus vai nekustamus īpašumus, kas ir dalībvalstu teritorijā, nodod uzņēmējsabiedrībai, apvienībai vai juridiskai personai, kura darbojas, lai gūtu peļņu;c) pārvedumu nodokļus par dažādiem aktīviem, ko pārved uzņēmējsabiedrībām, apvienībām vai juridiskām personām, kas darbojas, lai gūtu peļņu, ja šādus īpašumus pārved par tādu atlīdzību, kas nav uzņēmējsabiedrības kapitāla daļas;d) nodokļus par hipotēku vai citu apgrūtinājumu uz zemi vai citiem īpašumiem nodibināšanu, reģistrāciju vai atmaksāšanu;e) nodokļus, ko maksā kā algu vai samaksu;f) pievienotās vērtības nodokli.2. Maksājumi un nodokļi, kas minēti 1. punkta b), c), d) un e) apakšpunktā, ir vienādi neatkarīgi no tā, vai uzņēmējsabiedrības, apvienības vai juridiskas personas, kas darbojas, lai gūtu peļņu, faktiskais vadības centrs vai juridiskā adrese ir tās dalībvalsts teritorijā, kura iekasē maksājumus vai nodokļus; šie maksājumi vai nodokļi arī nevar būt lielāki par tiem, ko tādiem pašiem darījumiem piemēro dalībvalsts, kas tos iekasē.13. pantsDalībvalstīs līdz 1972. gada 1. janvārim stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas var būt vajadzīgi, lai ievērotu šo direktīvu, un dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.14. pantsDalībvalstis nodrošina to, ka likumus, ko tās pieņem jomā, kuru regulē šī direktīva, iesniedz Komisijai.15. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1969. gada 17. jūlijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsH. J. Witteveen[1] OV 119, 3.7.1965., 2057./65. lpp.[2] OV 134, 23.7.1965., 2227./65. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes direktīva (1989. gada 21. jūnijs) par esošo sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārtu radītā gaisa piesārņojuma samazināšanu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31989L0429

Oficiālais Vēstnesis L 203 , 15/07/1989 Lpp. 0050 - 0054 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 15 Sējums 9 Lpp. 0081  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 15 Sējums 9 Lpp. 0081

		Padomes Direktīva(1989. gada 21. jūnijs)par esošo sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārtu radītā gaisa piesārņojuma samazināšanu(89/429/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 130.s pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Eiropas Kopienu 1973. gada [4], 1977. gada [5], 1983. gada [6] un 1987. gada [7] rīcības programmā attiecībā uz vidi ir uzsvērta gaisa piesārņojuma novēršanas un samazināšanas nozīme;tā kā Padomes 1987. gada 19. oktobra rezolūcijā par rīcības programmu attiecībā uz vidi no 1987. gada līdz 1992. gadam [8] ir izklāstīts, ka Kopienas rīcībā inter alia ir svarīgi koncentrēties uz attiecīgu standartu īstenošanu, lai nodrošinātu augsta līmeņa sabiedrības veselības un vides aizsardzību;tā kā Padomes Direktīva 75/442/EEK (1975. gada 15. jūlijs) par atkritumiem [9] nosaka to, ka atkritumi jāiznīcina tā, lai netiek apdraudēta cilvēku veselība un nodarīts kaitējums videi; tā kā šim nolūkam minētajā direktīvā paredzēts, ka par visām iekārtām vai uzņēmumiem, kas pārstrādā atkritumus, no kompetentās iestādes jāsaņem attiecīga atļauja, kurā inter alia norādīti veicamie piesardzības pasākumi;tā kā Padomes Direktīvā 84/360/EEK (1984. gada 28. jūnijs) par rūpniecības uzņēmumu radītā gaisa piesārņojuma apkarošanu [10] noteikts, ka dalībvalstis piemēro politiku un stratēģiju, ieskaitot attiecīgus pasākumus, esošo iekārtu pakāpeniskai pielāgošanai labākajām pieejamām tehnoloģijām, kas nerada pārmērīgi augstas izmaksas; tā kā šos noteikumus inter alia piemēro attiecībā uz jau esošajām sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārtām;tā kā Direktīva 84/360/EEK paredz, ka vajadzības gadījumā Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar vienprātīgu lēmumu nosaka emisijas robežvērtības, pamatojoties uz labākajām pieejamām tehnoloģijām, kas nerada pārmērīgi augstas izmaksas, un atbilstošiem mērīšanas paņēmieniem un metodēm;tā kā sadzīves atkritumu sadedzināšanā tiek emitētas vielas, kas var radīt gaisa piesārņojumu un tādējādi kaitēt cilvēku veselībai un videi; tā kā dažkārt šim piesārņojumam var būt pārrobežu raksturs;tā kā plaši tiek izmantoti paņēmieni dažu piesārņojošu vielu emisijas samazināšanai sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārtās; tā kā tos var pakāpeniski īstenot jau esošajās sadedzināšanas iekārtās, ņemot vērā iekārtu tehniskos parametrus un vēlamību neradīt pārmērīgi augstas izmaksas; tā kā tie nodrošina līdzekļus, lai piesārņojošo vielu koncentrācija sadegšanas procesā radušajās gāzēs nepārsniegtu noteiktas robežvērtības;tā kā visās dalībvalstīs ir normatīvie un administratīvie akti par stacionāro iekārtu radītā gaisa piesārņojuma apkarošanu un tā kā vairākās dalībvalstīs ir īpaši noteikumi par sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārtām;tā kā, nosakot emisijas robežvērtības un citas piesārņojuma novēršanas prasības, Kopiena palīdz palielināt dalībvalstu veiktās darbības efektivitāti cīņā pret sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārtu radīto gaisa piesārņojumu;tā kā, lai ātri nodrošinātu efektīvu vides aizsardzību, jānosaka piemēroti termiņi jau esošo sadedzināšanas iekārtu pielāgošanai labākajām pieejamām tehnoloģijām, kas nerada pārmērīgi augstas izmaksas; tā kā ir lietderīgi, ka beigās visām esošajām sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārtām jāatbilst tādiem pašiem nosacījumiem kā tie, kas atbilstīgi to attiecīgajai kategorijai tiek piemēroti jaunām iekārtām;tā kā prasībās, kas noteiktas jau esošajām iekārtām, jāiekļauj pienākums ievērot gan svarīgāko piesārņojošo vielu emisijas robežvērtības, gan attiecīgos sadedzināšanas nosacījumus; tā kā, nosakot šos sadedzināšanas nosacījumus, jāņem vērā jebkuri nozīmīgākie tehniskie sarežģījumi, kas varētu rasties; tā kā jāparedz piemēroti mērījumi un pārbaudes sadedzināšanas iekārtās un tā kā sabiedrība jāinformē par iegūtajiem rezultātiem;tā kā jāņem vērā problēmas, ko rada dioksīnu un furānu emisija;tā kā ir svarīgi noteikt emisijas robežvērtības, kā arī ir svarīgi veicināt zināšanu par tīru tehnoloģiju attīstību un izplatīšanu, kā arī tīru tehnoloģiju izmantošanu kā daļu no aizsargpasākumiem, lai cīnītos pret vides piesārņošanu Kopienā, jo īpaši attiecībā uz atkritumu iznīcināšanu;tā kā šādu Kopienas noteikumu pieņemšana saskaņā ar Līguma 130.t pantu netraucē nevienai dalībvalstij atstāt spēkā vai ieviest stingrākus vides aizsardzības pasākumus, kas ir saderīgi ar Līgumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠajā direktīvā:1. "Gaisa piesārņojums" ir cilvēka tieši vai netieši veikta tādu vielu vai enerģijas izvadīšana gaisā, kas rada kaitīgu ietekmi, apdraudot cilvēka veselību, kaitējot dzīvajiem resursiem un ekosistēmām, kā arī īpašumam, un bojājot ainavu vai traucējot citus likumīgus vides izmantojumus.2. "Emisijas robežvērtība" ir tāda piesārņojošu vielu koncentrācija un/vai masa, kuru emisija no iekārtām nevar pārsniegt konkrētā laika posmā.3. "Sadzīves atkritumi" ir mājsaimniecības atkritumi, kā arī uzņēmumu vai tirdzniecības atkritumi un citi atkritumi, kas to īpašību vai sastāva dēļ ir līdzīgi mājsaimniecības atkritumiem.4. "Sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārta" ir jebkura tehniska iekārta, ko izmanto sadzīves atkritumu apstrādē, tos sadedzinot ar sadedzināšanā iegūtās siltumenerģijas utilizāciju vai bez tās, izņemot iekārtas, kuras izmanto īpaši, lai sadedzinātu notekūdeņu dūņas, ķīmiskus, toksiskus un bīstamus atkritumus, medicīniskos slimnīcu atkritumus vai citu veidu speciālos atkritumus uz sauszemes vai jūrā, pat ja šajās iekārtās tikpat labi var sadedzināt arī sadzīves atkritumus.Šajā definīcijā ietilpst vieta un visa iekārta, ieskaitot atkritumu sadedzināšanas krāsni, tās atkritumu, degvielas un gaisa padeves sistēmas, kā arī sadedzināšanas procesa kontroles un sadedzināšanas apstākļu pastāvīgas reģistrēšanas un uzraudzības ierīces un sistēmas.5. "Esošās sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārta" ir sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārta, kam pirmā ekspluatācijas atļauja piešķirta līdz 1990. gada 1. decembrim.6. "Sadedzināšanas iekārtas nominālā jauda" ir iekārtā ietilpstošo krāšņu sadedzināšanas jaudu summa, ko noteicis būvētājs un apstiprinājis operators, jo īpaši ņemot vērā atkritumu siltumietilpību, kas izteikta kā atkritumu daudzums, ko sadedzina vienā stundā.2. pantsSaskaņā ar Direktīvas 84/360/EEK 13. pantu dalībvalstis veic attiecīgus pasākumus, lai nodrošinātu, ka uz esošajām sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārtām attiecas:a) uz iekārtām, kuru nominālā jauda ir vismaz 6 tonnas atkritumu stundā — līdz 1996. gada 1. decembrim — tie paši nosacījumi, kas attiecas uz tādas pašas jaudas jaunām sadedzināšanas iekārtām saskaņā ar noteikumiem Padomes Direktīvā 89/369/EEK (1989. gada 8. jūnijs) par jaunu sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārtu radītā gaisa piesārņojuma novēršanu [11], izņemot 4. panta noteikumus, kurus aizstāj ar šīs direktīvas 4. panta noteikumiem;b) uz citām iekārtām:i) līdz 1995. gada 1. decembrim — šīs direktīvas 3. līdz 7. panta nosacījumi;ii) līdz 2000. gada 1. decembrim — tie paši nosacījumi, kas attiecas uz tādas pašas jaudas jaunām sadedzināšanas iekārtām saskaņā ar noteikumiem Direktīvā 89/369/EEK, izņemot 4. panta noteikumus, kurus aizstāj ar šīs direktīvas 4. panta noteikumiem.Kompetentās iestādes rūpējas par to, lai cik vien iespējams drīz tiek veikta jau esošo iekārtu pakāpeniska pielāgošana, par ko pieņemts lēmums, pamatojoties uz to atlikušo darba mūžu un termiņiem, un nosacījumiem, kuri noteikti šajā direktīvā.3. pants1. Līdz 1995. gada 1. decembrim uz esošajām sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārtām šādos standarta apstākļos — temperatūra 273 K, spiediens 101,3 kPa, 11 % skābekļa vai 9 % CO2 un sausa gāze — attiecas šādas emisijas robežvērtības:a) iekārtām, kuru nominālā jauda ir mazāka par 6 tonnām atkritumu stundā, bet ir vismaz viena tonna stundā:— kopējie putekļi | 100 mg/nm3; |b) iekārtām, kuru nominālā jauda ir mazāka par vienu tonnu atkritumu stundā:— kopējie putekļi | 600 mg/nm3. |2. Emisijas robežvērtības iekārtām, kuru jauda ir mazāka nekā viena tonna stundā, var attiekties uz skābekļa līmeni — 17 %. Šajā gadījumā koncentrācijas vērtības nedrīkst pārsniegt tās, kas noteiktas 1. punktā un izdalītas ar 2,5.3. Kompetentās iestādes nosaka emisijas robežvērtības piesārņojošām vielām, kas nav minētas 1. punktā, ja tās uzskata to par atbilstīgu sadedzināmo atkritumu sastāva un sadedzināšanas iekārtas parametru dēļ. Lai noteiktu šīs emisijas robežvērtības, iestādes ņem vērā attiecīgo piesārņojošo vielu iespējamo kaitīgo ietekmi uz cilvēku veselību un vidi, kā arī labāko pieejamo tehnoloģiju, kas nerada pārmērīgi augstas izmaksas. Kompetentās iestādes jo īpaši var noteikt emisijas robežvērtības dioksīniem un furāniem.4. pants1. a) Esošajām sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārtām, kuru jauda ir vismaz 6 tonnas stundā, līdz 1996. gada 1. decembrim jāatbilst šādiem sadedzināšanas nosacījumiem: atkritumu sadegšanā izdalījušos gāzu temperatūrai pēc pēdējās sadedzināšanai vajadzīgā gaisa padeves arī visnelabvēlīgākajos apstākļos vismaz 6 % skābekļa klātbūtnē uz vismaz divām sekundēm jāpaaugstinās vismaz līdz 850 °C. Tomēr nozīmīgu tehnisko grūtību gadījumā noteikumus par divu sekunžu laika posmu piemēro vēlākais tad, kad krāsnis ir nomainītas;b) citām esošajām sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārtām līdz 1995. gada 1. decembrim jāatbilst šādiem sadedzināšanas nosacījumiem: atkritumu sadegšanā izdalījušos gāzu temperatūrai pēc pēdējās sadedzināšanai vajadzīgā gaisa padeves arī visnelabvēlīgākajos apstākļos vismaz 6 % skābekļa klātbūtnē kompetento iestāžu noteiktā atbilstošā laika posmā jāpaaugstinās vismaz līdz 850 °C.2. Visu kategoriju iekārtām 1. punktā attiecīgi noteiktajos laika posmos visās esošajās sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārtās attiecībā uz sadegšanas procesā radušajām gāzēm tiek ievērota oglekļa monoksīda (CO) koncentrācijas robežvērtība — 100 mg/nm3.Šo robežvērtību standartizē šādos apstākļos — temperatūra 273 K, spiediens 101,3 kPa, 11 % skābekļa vai 9 % CO2 un sausa gāze.3. Nosacījumus, kas atšķiras no tiem, kuri ir noteikti 1. punktā, var atļaut tad, ja sadedzināšanas krāsnīs vai sadegšanas procesā radušos gāzu attīrīšanas iekārtās izmanto atbilstīgus paņēmienus, ar noteikumu, ka emitēto polihlordibenzodioksīnu (PCDD) un polihlordibenzofurānu (PCDF) līmenis ir vienāds ar to vai zemāks par to, ko iegūst, piemērojot 1. punktā izklāstītos tehniskos nosacījumus.Lēmumus, kas pieņemti saskaņā ar šo punktu, dalībvalstu izraudzītās kompetentās iestādes dara zināmus Komisijai.5. pants1. Šīs direktīvas 4. panta 1. punktā ir noteiktas temperatūru un skābekļa satura minimālās vērtības, kas vienmēr jāievēro, darbinot iekārtu.2. Šīs direktīvas 4. panta 2. punktā noteiktā oglekļa monoksīda (CO) koncentrācija ir:a) iekārtām, kuru nominālā jauda ir vismaz 6 tonnas stundā — stundas vidējā lieluma robežvērtība. Turklāt vismaz 90 % no visiem mērījumiem jebkurā 24 stundu laika posmā jābūt mazākiem par 150 mg/nm3;b) iekārtām, kuru nominālā jauda ir mazāka par 6 tonnām stundā, bet ir vismaz 1 tonna stundā — stundas vidējā lieluma robežvērtība;c) iekārtām, kuru nominālā jauda ir mazāka par 1 tonnu stundā — dienas vidējā lieluma robežvērtība.Šos vidējos lielumus aprēķina, ņemot vērā tikai tās stundas, kurās iekārta faktiski darbojas, ieskaitot iedarbināšanas un izslēgšanas periodu.3. Putekļiem, kas saskaņā ar 6. pantu ir nepārtraukti jāuzrauga:a) neviens no šo vielu septiņu dienu mainīgajiem vidējiem izmērīto koncentrāciju vērtību lielumiem nedrīkst pārsniegt atbilstošās robežvērtības;b) neviens no šo vielu ikdienas vidējiem izmērīto koncentrāciju vērtību lielumiem nedrīkst pārsniegt atbilstošo robežvērtību vairāk nekā par 30 %.Iepriekšminētos vidējos lielumus aprēķina, ņemot vērā tikai tos laika posmus, kad iekārta faktiski darbojas, ieskaitot iedarbināšanas un izslēgšanas periodu.4. Kopējiem putekļiem, kad, ievērojot 6. pantu, vajadzīgi periodiski mērījumi, to koncentrāciju vērtības, kas mērītas saskaņā ar kompetento iestāžu izstrādātajiem noteikumiem, ievērojot 6. panta 3., 4. un 5. punktu, nedrīkst pārsniegt robežvērtības.6. pants1. Esošajām iekārtām, kas minētas 2. panta b) punktā, līdz 1995. gada 1. decembrim jāveic šādi mērījumi:a) dažu vielu koncentrācijas sadegšanas procesā radušajās gāzēs:i) kopējo putekļu, CO un skābekļa koncentrācijas nepārtraukti mēra un reģistrē iekārtām, kuru nominālā jauda ir vismaz 1 tonna stundā;ii) periodiski mēra:- kopējo putekļu, skābekļa un CO koncentrāciju esošajām iekārtām, kuru nominālā jauda ir mazāka nekā 1 tonna stundā;b) darbības parametri:i) nepārtraukti mēra un reģistrē gāzu temperatūru apgabalā, kur ir izpildīti 4. panta 1. punkta nosacījumi;ii) laiks, cik ilgi sadegšanas procesā radušās gāzes atrodas 4. panta 1. punktā norādītajā minimālajā 850 °C temperatūrā un iespējami nelabvēlīgākajos paredzamajos ekspluatācijas apstākļos, vismaz vienreiz atbilstīgi jāpārbauda pēc jebkādas iekārtas pielāgošanas un jebkurā gadījumā — līdz 1995. gada 1. decembrim.2. Šā panta 1. punktā minētos mērījumu rezultātus standartizē šādos apstākļos:- temperatūra 273 K, spiediens 101,3 kPa, 11 % skābekļa vai 9 % CO2, sausa gāze.Tomēr, ja piemēro 3. panta 2. punktu, tad tos var standartizēt šādos apstākļos:- temperatūra 273 K, spiediens 101,3 kPa, 17 % skābekļa, sausa gāze.3. Visus mērījumu rezultātus reģistrē, apstrādā un sagatavo tā, lai kompetentās iestādes varētu saskaņā ar to noteiktajām procedūrām pārbaudīt izklāstīto nosacījumu izpildi.4. Paraugu ņemšanas un mērīšanas procedūrām, metodēm un aprīkojumam, ko izmanto, izpildot saistības, kuras uzliek 1. punkts, kā arī paraugu ņemšanas vai mērīšanas vietām ir vajadzīgs iepriekšējs kompetento iestāžu apstiprinājums.5. Kompetentās iestādes nosaka piemērotas periodisko mērījumu programmas, lai nodrošinātu to, ka attiecīgo vielu parasto emisijas līmeņu rezultāti ir reprezentatīvi.Iegūtajiem rezultātiem jābūt atbilstošiem, lai pārbaudītu, ka ir ievērotas piemērotās robežvērtības.7. pants1. Ja veiktie mērījumi liecina, ka pārsniegtas ar šo direktīvu noteiktās robežvērtības, par to cik vien iespējams drīz paziņo kompetentajai iestādei. Tā nodrošina, ka attiecīgā iekārta pārtrauc darbību, kamēr nav izpildīti emisijas standarti, un veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka iekārtu pārveido vai vairs nedarbina.2. Kompetentās iestādes nosaka tehniski nenovēršamai attīrīšanas ierīču dīkstāvei maksimāli pieļaujamo termiņu, kurā to vielu izplūdes koncentrācijas gaisā, kuras ar šīm ierīcēm ir paredzēts samazināt, pārsniedz noteiktās robežvērtības. Bojājumu gadījumos operators cik vien iespējami drīz darbību sašaurina vai pārtrauc līdz laikam, kad ir iespējams atjaunot parasto darbību. Nekādā gadījumā iekārta nedrīkst turpināt darboties bez pārtraukuma ilgāk par 16 stundām; turklāt kopējam ekspluatācijas ilgumam šādos apstākļos jābūt mazākam par 200 stundām gadā.Kopējais putekļu saturs izmešos gaisā laikposmā, kas minēts iepriekšējā daļā, nekādā gadījumā nepārsniedz 600 mg/nm3, un tiek ievēroti visi citi nosacījumi, jo īpaši sadedzināšanas nosacījumi.8. pantsSaskaņā ar attiecīgām procedūrām un kompetentās iestādes noteiktā veidā informāciju par saistībām attiecībā uz esošajām sadedzināšanas iekārtām saskaņā ar šo direktīvu un par kontroļu rezultātiem, kas paredzētas 5. un 6. pantā, dara pieejamus sabiedrībai, ievērojot noteikumus attiecībā uz komercnoslēpumu.9. pantsDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka kompetentās iestādes pārbauda esošo sadedzināšanas iekārtu atbilstību nosacījumiem saskaņā ar šo direktīvu.10. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 1990. gada 1. decembrim izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to savu tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, kuru reglamentē šī direktīva.11. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1989. gada 21. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsC. Aranzadi[1] OV C 75, 23.3.1988., 8. lpp.[2] OV C 69, 20.3.1989., 223. lpp.[3] OV C 318, 12.12.1988., 3. lpp.[4] OV C 112, 20.12.1973., 1. lpp.[5] OV C 139, 13.6.1977., 1. lpp.[6] OV C 46, 17.2.1983., 1. lpp.[7] OV C 328, 7.12.1987., 1. lpp.[8] OV C 328, 7.12.1987., 1. lpp.[9] OV L 194, 25.7.1975., 47. lpp.[10] OV L 188, 16.7.1984., 20. lpp.[11] OV L 163, 14.6.1989., 32. lpp.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva (1988. gada 17. maijs), ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 77/649/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu vadītāju redzamības lauku

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31988L0366

Oficiālais Vēstnesis L 181 , 12/07/1988 Lpp. 0040 - 0044 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 17 Lpp. 0072  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 17 Lpp. 0072

		Komisijas Direktīva(1988. gada 17. maijs),ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 77/649/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu vadītāju redzamības lauku(88/366/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes Direktīvu Nr. 70/156/EEK (1970. gada 6. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 87/403/EEK [2], un īpaši tās 11. pantu,ņemot vērā Padomes Direktīvu Nr. 77/649/EEK (1977. gada 27. septembris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu vadītāju redzamības lauku [3], kas grozīta ar Direktīvu 81/643/EEK [4], un jo īpaši tās 5. pantu,tā kā jo īpaši to aerodinamisko pētījumu dēļ, kuru mērķis bija degvielas ekonomija, ir pārveidota transportlīdzekļu konstrukcija, kuras dēļ priekšējā stikla balsti ir ievērojami noliekti; tā kā spēkā esošās prasības, kas attiecas uz priekšējā stikla balstu radīto binokulāro obstrukciju, jāgroza, lai ražotājiem mazinātu grūtības ražot transportlīdzekļus ar optimālo frontālās pretestības koeficientu (Cd);tā kā praktiskā pieredze rāda, ka jāgroza arī dažas prasības attiecībā uz radio antenām un pretaizsalšanas/pretaizsvīšanas vadiem, kas iestrādāti priekšējā stiklā, lai varētu iegūt ar augsti efektīvām radioiekārtām saderīgu optimālu kvalitāti un darbību un palielināt priekšējā stikla pretaizsalšanas un pretaizsvīšanas ierīču efektivitāti, saglabājot labu optisko kvalitāti bez redzamības lauka obstrukcijas;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi Komiteja to direktīvu pielāgošanai tehnikas attīstībai, kuras attiecas uz tehnisko šķēršļu atcelšanu tirdzniecībā mehānisko transportlīdzekļu nozarē,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 77/649/EEK pielikumu sarakstu un I un IV pielikumu groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.2. pantsDalībvalstīs stājas spēkā noteikumi, kas vajadzīgi, lai līdz 1988. gada 1. oktobrim izpildītu šīs direktīvas prasības, un par to tūlīt informē Komisiju.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1988. gada 17. maijāKomisijas vārdā —priekšsēdētāja vietnieksCockfield[1] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.[2] OV L 220, 8.8.1987., 44. lpp.[3] OV L 267, 19.10.1977., 1. lpp.[4] OV L 231, 15.8.1981., 41. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSPielikumu sarakstu groza šādi:"Papildinājums: 1. un 2. attēls" tiek pievienots aiz III pielikuma;"Papildinājums: 1. līdz 7. attēls" tiek pievienots aiz IV pielikuma.Direktīvas I pielikumu groza šādi:Pielikuma 5.1.2. līdz 5.1.2.1.2. punktu aizstāj ar šādiem punktiem:"5.1.2. Katra A statņa obstrukcijas leņķis, kas noteikts 5.1.2.1. punktā, nedrīkst pārsniegt 6° (skat. IV pielikuma papildinājuma 3. attēlu).Pasažiera puses A statņa obstrukcijas leņķis, kas noteikts 5.1.2.1.2. punktā, nav jānosaka, ja abi statņi novietoti simetriski pret transportlīdzekļa garenisko vidusplakni.5.1.2.1. Katra A statņa obstrukcijas leņķi mēra, plaknē uzliekot virsū divus šādus horizontālus griezumus:1. griezums. : No Pm punkta, kura atrašanās vieta noteikta 5.3.1.1. punktā, zīmē plakni, kas veido 2° leņķi uz augšu ar horizontālu plakni, kura iet uz priekšu caur Pm punktu. Nosaka A statņa horizontālo griezumu, kas sākas A statņa un slīpās plaknes krustošanās punktā (skat. IV pielikuma papildinājuma 2. attēlu).2. griezums. : To pašu procedūru atkārto, izmantojot plakni, kas noliekta 5° leņķī uz leju pret horizontālo plakni, kura iet uz priekšu caur Pm punktu (skat. IV pielikuma papildinājuma 2. attēlu).5.1.2.1.1. Statņa A obstrukcijas leņķis vadītāja pusē ir leņķis, ko veido uz plaknes paralēli no E2 punkta uz tangenti, kura savieno E1 punktu ar griezuma S2 ārējo malu, un tangenti, kas savieno E2 punktu ar griezuma S1 iekšējo malu (skat. IV pielikuma papildinājuma 3. attēlu).5.1.2.1.2. Statņa A obstrukcijas leņķis pasažiera pusē ir leņķis, ko veido uz plaknes tangente, kura savieno E3 punktu ar griezuma S1 iekšējo malu, un paralēle no E3 punkta uz tangenti, kas savieno E4 punktu ar griezuma S2 ārējo malu (skat. IV pielikuma papildinājuma 3. attēlu)."Pielikuma 5.1.3. punktu aizstāj ar šādu punktu:"5.1.3. Vadītāja tiešas 180° priekšējās redzamības laukā zem horizontālās plaknes caur V1 punktu un virs trim plaknēm caur V2 punktu — no tām viena ir perpendikulāra pret plakni XZ un noliecas uz priekšu 4° zem horizontālās plaknes, un divas pārējās ir perpendikulāras pret plakni YZ un noliecas 4° zem horizontālās plaknes (skat. IV pielikuma 4. attēlu) — nedrīkst būt obstrukcijas, izņemot A statņu, nekustīgu vai pārvietojamu ventilācijas vai sānu loga sadalījuma stieņu, ārējas radio antenas, atpakaļskata spoguļu un priekšējā stikla tīrītāju radīto.Par redzamības lauka obstrukciju neuzskata:- iestrādātus vai iespiestus radio antenas vadus, kuru platums nepārsniedz:- iestrādātiem vadiem: 0,5 milimetrus,- iespiestiem vadiem: 1,0 milimetrus.Radio antenas vadi nešķērso zonu A, kas noteikta Direktīvā 78/318/EEK par mehānisko transportlīdzekļu stiklu tīrīšanas un apskalošanas ierīcēm [1]. Tomēr zonu A var šķērsot trīs radio antenas vadi, ja to platums nepārsniedz 0,5 milimetrus;- "pretaizsalšanas/pretaizsvīšanas" vadus, kas ir zonā A un kam parasti ir zigzaga vai sinusoidāla forma un šādi izmēri:- maksimālais redzamais platums – 0,030 milimetri,- maksimālais vadu blīvums:- vertikāliem vadiem: 8/cm,- horizontāliem vadiem: 5/cm."Pielikuma 5.3.1.1. punktu aizstāj ar šādu punktu:"5.3.1.1. Pamata koordinātas, ja projektētais sēdekļa atzveltnes leņķis ir 25o, parādītas II tabulā. Koordinātu pozitīvais virziens norādīts IV pielikuma papildinājuma 1. attēlā.Pm punkts ir punkts, kurā krustojas taisne P1P2 un gareniskā vertikālā plakne, kas šķērso R punktu.II TABULAP punkts | X | Y | Z |P1 | 35 mm | – 20 mm | 627 mm |P2 | 63 mm | 47 mm | 627 mm |Pm | 43,36 mm | 0 mm | 627 mm" |Pielikuma 5.5.2. punktu aizstāj ar šādu punktu:"5.5.2. Taisni, kas savieno E1 un E2 punktu, griež ap P1 punktu, līdz tangente, kura savieno E1 punktu ar vadītāja puses A statņa S2 griezuma ārējo malu, ir perpendikulāra pret taisni E1E2 (skat. IV pielikuma papildinājuma 3. attēlu)."Svītro 5.5.2.1. un 5.5.2.2. punktu.Pielikuma 5.5.4. punktu aizstāj ar šādu punktu:"5.5.4. Taisni E3E4 griež ap P2 punktu, līdz tangente, kura savieno E4 punktu ar pasažiera puses A statņa S2 griezuma ārējo malu, ir perpendikulāra pret taisni E3E4 (skat. IV pielikuma papildinājuma 3. attēlu)."Pielikuma 6.1.4. punktu aizstāj ar šādu punktu:"6.1.4. Obstrukcijas leņķi (skat. 5.1.2. punktā) mēra slīpajās plaknēs, kas noteiktas IV pielikuma papildinājuma 2. attēlā. Attiecības starp P1 un P2 punktiem, kas attiecīgi savienoti ar E1 un E2 punktiem un E3 un E4 punktiem, ir parādītas IV pielikuma papildinājuma 5. attēlā."Pielikuma 6.1.4.1. un 6.1.4.2. punktu aizstāj ar šādiem punktiem:"6.1.4.1. Taisne E1E2 ir tāda, kā noteikts 5.5.2. punktā. A statņa obstrukcijas leņķi vadītāja pusē mēra tā, kā noteikts 5.1.2.1.1. punktā.6.1.4.2. Taisne E3E4 ir tāda, kā noteikts 5.5.4. punktā. A statņa obstrukcijas leņķi pasažiera pusē mēra tā, kā noteikts 5.1.2.1.2. punktā."Pievieno šādu 6.1.5. punktu:m"6.1.5. Ražotājs var mērīt obstrukcijas leņķi transportlīdzeklī vai rasējumos. Ja ir kādas šaubas, tad tehniskie dienesti var pieprasīt transportlīdzeklim izdarīt testus."Direktīvas IV pielikumu groza šādi:Pirms attēliem iekļauj vārdu "Papildinājums".Papildinājuma 2. attēlu aizstāj ar šādu 2. attēlu+++++ TIFF +++++Aiz 2. attēla pievieno šādu 3. attēlu:+++++ TIFF +++++Papildinājuma 3., 4., 5. un 6. attēls attiecīgi kļūst par 4., 5., 6. un 7. attēlu.[1] OV L 81, 28.3.1978., 49. lpp.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2011/29/ES ( 2011. gada 7. marts ), ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, lai tajā kā darbīgo vielu iekļautu etridiazolu, un groza Komisijas Lēmumu 2008/934/EK  Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               8.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 61/9

         KOMISIJAS DIREKTĪVA 2011/29/ES
   (2011. gada 7. marts),
   ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, lai tajā kā darbīgo vielu iekļautu etridiazolu, un groza Komisijas Lēmumu 2008/934/EK
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvu 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (1) un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Komisijas Regulā (EK) Nr. 451/2000 (2) un (EK) Nr. 1490/2002 (3) paredzēti sīki izstrādāti noteikumi Direktīvas 91/414/EEK 8. panta 2. punktā minētās darba programmas trešā posma īstenošanai un sniegts to darbīgo vielu saraksts, kuras jānovērtē attiecībā uz to iespējamo iekļaušanu Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā. Etridiazols ir minētajā sarakstā.

               (2)

               Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1490/2002 11.e pantu ziņotājs atsauca savu atbalstu šīs darbīgās vielas iekļaušanai Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā divu mēnešu laikā no novērtējuma ziņojuma projekta saņemšanas. Līdz ar to par etridiazola neiekļaušanu tika pieņemts Komisijas 2008. gada 5. decembra Lēmums 2008/934/EK par dažu darbīgo vielu neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā un tādu augu aizsardzības līdzekļu atļauju atsaukšanu, kuros ir minētās vielas (4).

               (3)

               Sākotnējais ziņotājs (turpmāk “pieteikuma iesniedzējs”) saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK 6. panta 2. punktu iesniedza jaunu pieteikumu, kurā pieprasīja piemērot paātrināto procedūru, kas paredzēta 14. līdz 19. pantā Komisijas 2008. gada 17. janvāra Regulā (EK) Nr. 33/2008, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus Padomes Direktīvas 91/414/EEK piemērošanai attiecībā uz parasto un paātrināto procedūru to darbīgo vielu novērtēšanai, kas veidoja darba programmas daļu, kura minēta šīs direktīvas 8. panta 2. punktā, bet nav iekļautas I pielikumā (5).

               (4)

               Pieteikumu iesniedza Nīderlandei, kura ar Regulu (EK) Nr. 1490/2002 bija izraudzīta par ziņotāju dalībvalsti. Tika ievērots paātrinātās procedūras termiņš. Darbīgās vielas specifikācija un atļautie lietošanas veidi ir tādi paši kā tie, uz kuriem attiecas Lēmums 2008/934/EK. Minētais pieteikums atbilst arī visām pārējām Regulas (EK) Nr. 33/2008 15. pantā minētajām pamatprasībām un procedūras prasībām.

               (5)

               Nīderlande izvērtēja pieteikuma iesniedzēja iesniegtos papildu datus un sagatavoja papildu ziņojumu. Tā 2009. gada 2. decembrī minēto ziņojumu nosūtīja Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādei (turpmāk “iestāde”) un Komisijai. Iestāde papildu ziņojumu darīja zināmu pārējām dalībvalstīm un pieteikuma iesniedzējam, lai tie varētu izteikt piezīmes, un saņemtās piezīmes nosūtīja Komisijai. Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 33/2008 20. panta 1. punktu un pēc Komisijas pieprasījuma iestāde 2010. gada 24. septembrī Komisijai iesniedza savu secinājumu par etridiazolu (6). Dalībvalstis un Komisija izskatīja novērtējuma ziņojuma projektu, papildu ziņojumu un iestādes secinājumu Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgajā komitejā, un 2011. gada 28. janvārī tas tika pabeigts kā Komisijas pārskata ziņojums par etridiazolu.

               (6)

               Dažādajās veiktajās pārbaudēs konstatēja, ka etridiazolu saturošus augu aizsardzības līdzekļus var uzskatīt par tādiem, kas kopumā atbilst Direktīvas 91/414/EEK 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā noteiktajām prasībām, jo īpaši attiecībā uz lietošanas veidiem, kas tika pārbaudīti un sīki izklāstīti Komisijas pārskata ziņojumā. Tādēļ ir lietderīgi iekļaut etridiazolu I pielikumā, lai nodrošinātu, ka atļaujas par augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur šo darbīgo vielu, visās dalībvalstīs var piešķirt saskaņā ar minētās direktīvas noteikumiem.

               (7)

               Neskarot minēto secinājumu, ir lietderīgi iegūt papildu informāciju par dažiem konkrētiem jautājumiem. Direktīvas 91/414/EEK 6. panta 1. punktā noteikts, ka vielas iekļaušana I pielikumā var būt atkarīga no nosacījumu izpildes. Tādēļ, vērtējot pieteikumus, kas iesniegti, lai saņemtu atļauju lietot augu aizsardzības līdzekļus, kuri satur etridiazolu, citādi nekā dekoratīvo augu aizsardzībai, dalībvalstis nodrošina to, lai pirms šādas atļaujas piešķiršanas tiktu sniegta nepieciešamā informācija. Turklāt ir lietderīgi pieprasīt, lai pieteikuma iesniedzējs iesniegtu papildu informāciju, kas apstiprina šādas ziņas: rūpnieciski ražotā tehniskā materiāla specifikācija jāpamato ar atbilstošiem analīžu datiem, piemaisījumu ietekme, rūpnieciski ražotā tehniskā materiāla specifikāciju līdzvērtīgums ekotoksicitātes dokumentācijā izmantotā tehniskā materiāla specifikācijai, augu metabolītu 5-hidroksi-etoksietridiazolskābes un 3-hidroksimetiletridiazola ietekme, etridiazola un tā augsnes metabolītu dihloretridiazola un etridiazolskābes netieša iedarbība uz gruntsūdeņiem un augsnes organismiem, etridiazolskābes pārnese atmosfērā lielā un mazā attālumā.

               (8)

               Pirms darbīgo vielu iekļauj I pielikumā, jāparedz pietiekams laikposms, lai dalībvalstis un ieinteresētās personas varētu sagatavoties šīs iekļaušanas radīto jauno prasību izpildei.

               (9)

               Neskarot Direktīvā 91/414/EEK noteiktos pienākumus, ko rada darbīgās vielas iekļaušana I pielikumā, pēc iekļaušanas dalībvalstīm jāatvēl sešu mēnešu laikposms pašreizējo atļauju pārskatīšanai attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļiem, kuri satur etridiazolu, lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 91/414/EEK un jo īpaši tās 13. panta prasībām un attiecīgajiem I pielikuma nosacījumiem. Dalībvalstīm saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK noteikumiem attiecīgi jāmaina, jāaizstāj vai jāatsauc spēkā esošās atļaujas. Atkāpjoties no iepriekš noteiktā termiņa, jāparedz ilgāks laikposms, lai iesniegtu un novērtētu visu III pielikuma dokumentāciju par katra augu aizsardzības līdzekļa katru paredzēto lietošanas veidu atbilstīgi Direktīvā 91/414/EEK noteiktajiem vienotajiem principiem.

               (10)

               Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā iekļaujot darbīgās vielas, kuras novērtētas saskaņā ar Komisijas 1992. gada 11. decembra Regulu (EEK) Nr. 3600/92, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus tās darba programmas pirmā posma īstenošanai, kas minēta 8. panta 2. punktā Padomes Direktīvā 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (7), gūtā pieredze liecina, ka var rasties grūtības, interpretējot pašreizējo atļauju turētāju pienākumus attiecībā uz piekļuvi datiem. Lai izvairītos no turpmākām grūtībām, jāprecizē dalībvalstu pienākumi, galvenokārt pienākums pārbaudīt, vai atļaujas turētājam ir piekļuve dokumentācijai, kas atbilst minētās direktīvas II pielikuma prasībām. Tomēr šāds precizējums, salīdzinot ar līdz šim pieņemtajām direktīvām par grozījumiem I pielikumā, neparedz dalībvalstīm vai atļauju turētājiem jaunus pienākumus.

               (11)

               Tāpēc attiecīgi jāgroza Direktīva 91/414/EEK.

               (12)

               Lēmumā 2008/934/EK ir paredzēts, ka etridiazolu neiekļauj minētajā pielikumā un līdz 2011. gada 31. decembrim atsauc tādu augu aizsardzības līdzekļu atļaujas, kuros ir minētā viela. Minētā lēmuma pielikumā ir nepieciešams svītrot rindu attiecībā uz etridiazolu.

               (13)

               Tādēļ ir lietderīgi attiecīgi grozīt Lēmumu 2008/934/EK.

               (14)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgās komitejas atzinumu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 91/414/EEK I pielikumu groza atbilstīgi šīs direktīvas pielikumam.
   2. pants
   Lēmuma 2008/934/EK pielikumā svītro rindu par etridiazolu.
   3. pants
   Dalībvalstis vēlākais līdz 2011. gada 30. novembrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai minēto aktu tekstus, kā arī minēto aktu un šīs direktīvas atbilstības tabulu.
   Tās piemēro minētos aktus no 2011. gada 1. decembra.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   4. pants
   1.   Dalībvalstis saskaņā ar Direktīvu 91/414/EEK līdz 2011. gada 30. novembrim vajadzības gadījumā groza vai atsauc pašreizējās tādu augu aizsardzības līdzekļu atļaujas, kuru sastāvā ir etridiazols kā darbīgā viela.
   Līdz minētajai dienai tās jo īpaši pārliecinās, ka ir izpildīti minētās direktīvas I pielikuma nosacījumi attiecībā uz etridiazolu, izņemot tos nosacījumus, kas noteikti attiecīgās darbīgās vielas ieraksta B daļā, un ka atļaujas turētājam ir dokumentācija vai piekļuve dokumentācijai atbilstīgi minētās direktīvas II pielikuma prasībām saskaņā ar tās 13. panta nosacījumiem.
   2.   Atkāpjoties no 1. punkta, katru atļauto augu aizsardzības līdzekli, kas satur etridiazolu kā vienīgo vai vienu no vairākām darbīgajām vielām, kuras visas ir iekļautas Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā vēlākais līdz 2011. gada 31. maijam, dalībvalstis atkārtoti novērtē saskaņā ar vienotajiem principiem, kuri noteikti Direktīvas 91/414/EEK VI pielikumā, pamatojoties uz dokumentāciju, kas atbilst minētās direktīvas III pielikuma prasībām, un ņemot vērā minētās direktīvas I pielikuma etridiazola ieraksta B daļu. Pamatojoties uz minēto novērtējumu, tās nosaka, vai līdzeklis joprojām atbilst Direktīvas 91/414/EEK 4. panta 1. punkta b), c), d) un e) apakšpunkta nosacījumiem.
   Pēc tam, kad tas ir noteikts, dalībvalstis rīkojas šādi:

               a)

               ja etridiazols ir vienīgā darbīgā viela līdzeklī – vajadzības gadījumā groza vai atsauc atļauju vēlākais 2015. gada 31. maijā; vai

               b)

               ja līdzeklis satur etridiazolu kā vienu no vairākām darbīgajām vielām, vajadzības gadījumā groza vai atsauc atļauju vēlākais 2015. gada 31. maijā vai termiņā, kas šādai grozīšanai vai atsaukšanai paredzēts attiecīgajā direktīvā vai direktīvās, ar kurām atbilstīgo vielu vai vielas iekļauj Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā, izvēloties vēlāko no šiem datumiem.

         5. pants
   Šī direktīva stājas spēkā 2011. gada 1. jūnijā.
   6. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2011. gada 7. martā

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētājs

         José Manuel BARROSO

      (1)  OV L 230, 19.8.1991., 1. lpp.

      (2)  OV L 55, 29.2.2000., 25. lpp.

      (3)  OV L 224, 21.8.2002., 23. lpp.

      (4)  OV L 333, 11.12.2008., 11. lpp.

      (5)  OV L 15, 18.1.2008., 5. lpp.

      (6)  Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde. Conclusion on the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance etridiazole. EFSA Journal 2010; 8(10):1823. [66. lpp.]. doi:10.2903/j.efsa.2010.1823. Pieejams internetā www.efsa.europa.eu/efsajournal.htm.

      (7)  OV L 366, 15.12.1992., 10. lpp.

      PIELIKUMS
      Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā tabulas beigās pievieno šādu ierakstu:

                     Nr.

                     Parastais nosaukums, identifikācijas numuri

                        IUPAC nosaukums

                     Tīrība (1)

                     Stāšanās spēkā

                     Iekļaušana ir spēkā līdz

                     Īpaši noteikumi

                     “332

                     Etridiazols

                        CAS Nr. 2593-15-9

                        CIPAC Nr. 518

                        etil-3-trihlormetil-1,2,4-tiadiazol-5-il-ēteris

                     ≥ 970 g/kg

                     2011. gada 1. jūnijs

                     2021. gada 31. maijs

                     A   DAĻA
                     Var atļaut lietot tikai kā fungicīdu sistēmās, kur siltumnīcās nav augsnes.
                     B   DAĻA
                     Novērtējot pieteikumus, kas iesniegti, lai saņemtu atļauju lietot etridiazolu saturošus augu aizsardzības līdzekļus citādi nekā dekoratīvo augu aizsardzībai, dalībvalstis pievērš īpašu uzmanību 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētajiem kritērijiem un nodrošina, lai visa nepieciešamā informācija ir to rīcībā pirms šādas atļaujas izsniegšanas.
                     Lai īstenotu VI pielikuma vienotos principus, ņem vērā Pastāvīgās pārtikas aprites un dzīvnieku veselības komitejas 2011. gada 28. janvārī pabeigtā pārskata ziņojuma secinājumus par etridiazolu, it sevišķi tā I un II papildinājumu.
                     Vispārējā novērtēšanā dalībvalstis:

                                 1)

                                 pievērš uzmanību riskam, kas apdraud lietotājus un darbiniekus, un nodrošina, lai lietošanas nosacījumi ietvertu atbilstošu riska mazināšanas pasākumu īstenošanu;

                                 2)

                                 nodrošina, lai tiktu īstenota pienācīga atkritumu apsaimniekošana attiecībā uz notekūdeņiem, kas rodas, apūdeņojot audzēšanas sistēmas, kurās neizmanto augsni; dalībvalstis, kuras atļauj novadīt notekūdeņus kanalizācijas sistēmā, nodrošina, ka tiek veikts pienācīgs riska novērtējums;

                                 3)

                                 pievērš uzmanību riskam, kas apdraud ūdens organismus, un nodrošina, lai lietošanas nosacījumi ietvertu atbilstošu riska mazināšanas pasākumu īstenošanu.

                           Attiecīgās dalībvalstis pieprasa iesniegt apstiprinošu informāciju attiecībā uz:

                                 1)

                                 rūpnieciski ražotā tehniskā materiāla specifikāciju, kas apstiprināta ar atbilstošiem analīžu datiem;

                                 2)

                                 piemaisījumu ietekmi;

                                 3)

                                 rūpnieciski ražotā tehniskā materiāla specifikāciju līdzvērtīgumu ekotoksicitātes dokumentācijā izmantotā tehniskā materiāla specifikācijai;

                                 4)

                                 augu metabolītu 5-hidroksi-etoksietridiazolskābes un 3-hidroksimetiletridiazola ietekmi;

                                 5)

                                 etridiazola un tā augsnes metabolītu dihloretridiazola un etridiazolskābes netiešu iedarbību uz pazemes ūdeņiem un augsnes organismiem;

                                 6)

                                 etridiazolskābes pārnesi atmosfērā lielā un mazā attālumā.

                           Attiecīgās dalībvalstis nodrošina, lai pieteikuma iesniedzējs Komisijai iesniegtu informāciju, kas noteikta 1), 2) un 3) punktā, līdz 2011. gada 1. decembrim un, kas noteikta 4), 5) un 6) punktā, līdz 2013. gada 31. maijam.”

         (1)  Sīkāka informācija par darbīgās vielas identitāti un specifikāciju ir sniegta pārskata ziņojumā.


title: Komisijas Direktīva 2004/79/EK (2004. gada 4. marts), ar ko pielāgo Direktīvu 2002/94/EK nodokļu jomā sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos

text:
               1.5.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 168/68

      KOMISIJAS DIREKTĪVA 2004/79/EK
   (2004. gada 4. marts),
   ar ko pielāgo Direktīvu 2002/94/EK nodokļu jomā sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas Pievienošanās līgumu (1), un jo īpaši tā 2. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas Pievienošanās aktu (2), un jo īpaši tā 57. panta 1. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Atsevišķiem tiesību aktiem, kas paliek spēkā pēc 2004. gada 1. maija un kas ir jāpielāgo sakarā ar jaunu dalībvalstu pievienošanos, 2003. gada Pievienošanās aktā nebija paredzēti vajadzīgie pielāgojumi vai arī tie bija paredzēti, bet tiem ir vajadzīgi papildu pielāgojumi. Visi minētie pielāgojumi ir jāpieņem pirms jauno dalībvalstu pievienošanās, lai tie būtu piemērojami no pievienošanās dienas.

               (2)

               Ievērojot Pievienošanās akta 57. panta 2. punktu, Komisijai minētie pielāgojumi ir jāpieņem visos gadījumos, kad Komisija ir pieņēmusi sākotnējo tiesību aktu.

               (3)

               Tādēļ attiecīgi jāgroza Komisijas Direktīva 2002/94/EK (3),

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvu 2002/94/EK groza, kā noteikts pielikumā.
   2. pants
   Dalībvalstīs vēlākais līdz jauno dalībvalstu pievienošanās dienai stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis Komisijai tūlīt dara zināmus minēto aktu tekstus un minēto aktu un šīs direktīvas korelācijas tabulu.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   3. pants
   Šī Direktīva stājas spēkā saskaņā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas Pievienošanās līgumu un minētā līguma spēkā stāšanās dienā.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2004. gada 4. martā

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Günter VERHEUGEN

      (1)  OV L 236, 29.9.2003., 17. lpp.

      (2)  OV L 236, 23.9.2003., 33. lpp.

      (3)  OV L 337, 13.12.2002., 41. lpp.

      PIELIKUMS
      NODOKĻU UZLIKŠANA
      Komisijas 2002. gada 9. decembra Direktīva 2002/94/EK par atsevišķu Padomes Direktīvas 76/308/EEK noteikumu par savstarpēju palīdzību prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktām nodevām, nodokļiem un citiem pasākumiem izpildes kārtību.
      IV pielikumā tekstu, kas ierakstīts ailē kreisajā pusē ar nosaukumu “Dalībvalstis”, aizstāj ar šādu tekstu:

                  “Belgique/België

                  Česká Republika

                  Danmark

                  Deutschland

                  Eesti

                  Eλλάδα

                  España

                  France

                  Ireland

                  Italia

                  Kύπρος

                  Latvija

                  Lietuva

                  Luxembourg

                  Magyarország

                  Malta

                  Nederland

                  Österreich

                  Polska

                  Portugal

                  Slovenija

                  Slovensko

                  Finland/Suomi

                  Sverige

                  United Kingdom”


title: Komisijas Direktīva (ES) 2017/898 (2017. gada 24. maijs), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/48/EK par rotaļlietu drošumu II pielikuma C papildinājumu, lai pieņemtu rotaļlietās izmantotu ķīmisko vielu īpašas robežvērtības attiecībā uz bisfenolu A (Dokuments attiecas uz EEZ. )

text:
               25.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 138/128

         KOMISIJAS DIREKTĪVA (ES) 2017/898
   (2017. gada 24. maijs),
   ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/48/EK par rotaļlietu drošumu II pielikuma C papildinājumu, lai pieņemtu rotaļlietās izmantotu ķīmisko vielu īpašas robežvērtības attiecībā uz bisfenolu A
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 18. jūnija Direktīvu 2009/48/EK par rotaļlietu drošumu (1) un jo īpaši tās 46. panta 2. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Direktīvā 2009/48/EK ir noteiktas konkrētas prasības attiecībā uz ķīmiskām vielām, kas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1272/2008 (2) klasificētas kā kancerogēnas, mutagēnas vai reproduktīvajai sistēmai toksiskas vielas. Direktīvas 2009/48/EK II pielikuma C papildinājumā ir noteiktas īpašas robežvērtības ķīmiskām vielām, kas izmantotas rotaļlietās, kuras paredzētas bērniem vecumā līdz 36 mēnešiem, vai citās rotaļlietās, kuras domātas ievietošanai mutē.

               (2)

               Bisfenola A (CAS numurs 80-05-7) īpašā robežvērtība ir 0,1 mg/l (migrācijas robeža). Eiropas standartos EN 71–10:2005 (parauga sagatavošana) un EN 71–11:2005 (mērījumi) paredzētas attiecīgās testēšanas metodes.

               (3)

               EN 71–10:2005 ir noteikts, ka 10 cm2 rotaļlietu materiāla ekstrahē ar 100 ml ūdens vienu stundu. Atbilstība īpašajai robežvērtībai 0,1 mg/l tādējādi nozīmē, ka šīs ekstrahēšanas laikā no rotaļlietu materiāla drīkst izdalīties ne vairāk kā 0,01 mg bisfenola A.

               (4)

               Komisija izveidoja Rotaļlietu drošuma ekspertu grupu, lai saņemtu konsultācijas ar rotaļlietu drošumu saistītu tiesību aktu priekšlikumu un politikas iniciatīvu sagatavošanas gaitā. Tās apakšgrupas “Ķīmiskās vielas” uzdevums ir sniegt šādas konsultācijas saistībā ar ķīmiskajām vielām, kas varētu tikt izmantotas rotaļlietās. Rotaļlietu drošuma ekspertu grupas apakšgrupa “Ķīmiskās vielas”2015. gada 1. oktobra sanāksmē secināja, ka, piemērojot īpašo robežvērtību un iepriekš minētās testēšanas metodes, bērns, kura ķermeņa svars ir 10 kg, bāžot rotaļlietu mutē 3 stundas katru dienu, tiek eksponēts 3 mikrogramiem uz kilogramu ķermeņa svara dienā.

               (5)

               Pamatojoties uz jauniem datiem par bisfenolu A un uzlabotu metodiku, Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (EFSA) Zinātnes ekspertu grupa jautājumos, kas saistīti ar fermentiem, aromatizētājiem, pārstrādes līdzekļiem un materiāliem, kas ir saskarē ar pārtiku (CEF grupa), noteica bisfenola A “pagaidu” pieļaujamo dienas devu (TDI) 4 mikrogramus uz kilogramu ķermeņa svara dienā (3). CEF grupa noteica pagaidu TDI, līdz tiek saņemti rezultāti par ilgtermiņa pētījumu ar žurkām, ietverot prenatālu un pēcdzemdību eksponētību bisfenolam A, ko patlaban veic ASV Pārtikas un zāļu pārvaldes nacionālās toksikoloģijas programmas ietvaros.

               (6)

               Ņemot vērā iepriekš minēto, Rotaļlietu drošuma ekspertu grupas apakšgrupa “Ķīmiskās vielas”2015. gada 1. oktobra sanāksmē ieteica bisfenola A daudzumu rotaļlietās samazināt līdz 0,04 mg/l (migrācijas robeža), testējot saskaņā ar EN 71–10:2005 un EN 71–11:2005, pieņemot, ka bērna ķermeņa svars ir 10 kg, rotaļlieta tiek likta mutē katru dienu trīs stundas, mutē ievietojamā rotaļlietas virsma ir 10 cm2, un piešķirot bērna eksponētībai rotaļlietās esošajam bisfenolam A 10 % no pagaidu TDI. Rotaļlietu drošuma ekspertu grupa atbalstīja šo ieteikumu 2016. gada 14. janvāra sanāksmē.

               (7)

               Lai gan Komisijas Regulā (ES) Nr. 10/2011 (4) ir noteikta īpaša migrācijas robeža attiecībā uz bisfenola A izmantošanu par monomēru konkrētos materiālos, kuri nonāk saskarē ar pārtiku, kā arī aizliegums izmantot bisfenolu A zīdaiņu ēdināšanai paredzētu polikarbonāta pudelīšu ražošanā, pamatpieņēmumi šīs migrācijas robežas aprēķināšanai un aizlieguma noteikšanai atšķiras no pieņēmumiem rotaļlietās esošā bisfenola A migrācijas robežas noteikšanai.

               (8)

               Ņemot vērā pieejamos zinātniskos pierādījumus un atšķirības starp rotaļlietām un materiāliem, kuri nonāk saskarē ar pārtiku, pašlaik piemērojamā bisfenola A īpašā robeža rotaļlietās ir pārāk augsta un būtu jāpārskata.

               (9)

               Bisfenola A iedarbību pašlaik pārskata zinātnes forumi. Lai gan varētu būt nepieciešams pārskatīt migrācijas robežu, ja nākotnē būs pieejama būtiska jauna zinātniska informācija, būtu jānosaka robežvērtība, kas atspoguļo jaunākās zinātnes atziņas, lai nodrošinātu bērnu pienācīgu aizsardzību.

               (10)

               Tāpēc Direktīvas 2009/48/EK II pielikuma C papildinājums būtu attiecīgi jāgroza.

               (11)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi Rotaļlietu drošuma komiteja, kas izveidota saskaņā ar Direktīvas 2009/48/EK 47. pantu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 2009/48/EK II pielikuma C papildinājuma tabulā ierakstu attiecībā uz bisfenolu A aizstāj ar šādu:

                  “Bisfenols A

                  80-05-7

                  0,04 mg/l (migrācijas robeža) saskaņā ar EN 71-10:2005 un EN 71-11:2005 izklāstītajām metodēm.”

   2. pants
   1.   Dalībvalstis vēlākais līdz 2018. gada 25. novembrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai minēto noteikumu tekstus.
   Tās piemēro minētos noteikumus no 2018. gada 26. novembra.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2017. gada 24. maijā

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētājs

         Jean-Claude JUNCKER

      (1)  OV L 170, 30.6.2009., 1. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1272/2008 par vielu un maisījumu klasificēšanu, marķēšanu un iepakošanu un ar ko groza un atceļ Direktīvas 67/548/EEK un 1999/45/EK un groza Regulu (EK) Nr. 1907/2006 (OV L 353, 31.12.2008., 1. lpp.).

      (3)  EFSA Zinātnes ekspertu grupa jautājumos, kas saistīti ar fermentiem, aromatizētājiem, pārstrādes līdzekļiem un materiāliem, kas ir saskarē ar pārtiku (CEF grupa), 2015. gada zinātniskais atzinums par risku sabiedrības veselībai, kas saistīts ar bisfenola A (BPA) klātbūtni pārtikas produktos: II daļa – toksikoloģiskās iedarbības novērtējumu un riska raksturojums. EFSA Journal 2015;13(1):3978, 196. lpp.
   http://www.efsa.europa.eu/sites/default/files/scientific_output/files/main_documents/3978part2.pdf

      (4)  Komisijas 2011. gada 14. janvāra Regula (ES) Nr. 10/2011 par plastmasas materiāliem un izstrādājumiem, kas paredzēti saskarei ar pārtiku (OV L 12, 15.1.2011., 1. lpp.).