title: Padomes Direktīva 2011/70/Euratom ( 2011. gada 19. jūlijs ), ar ko izveido Kopienas sistēmu lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu atbildīgai un drošai apsaimniekošanai

text:
               2.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 199/48

         PADOMES DIREKTĪVA 2011/70/EURATOM
   (2011. gada 19. jūlijs),
   ar ko izveido Kopienas sistēmu lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu atbildīgai un drošai apsaimniekošanai
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 31. un 32. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, kas sagatavots, iepriekš saņemot atzinumu no personu grupas, ko Zinātnes un tehnikas komiteja iecēlusi no dalībvalstu zinātnisko ekspertu vidus,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (2),
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līguma (“Euratom līgums”) 2. panta b) punktā paredzēts ieviest vienotus drošības standartus darba ņēmēju un sabiedrības veselības aizsardzībai.

               (2)

                  Euratom līguma 30. pantā paredzēts Kopienā noteikt pamatstandartus darba ņēmēju un sabiedrības veselības aizsardzībai pret draudiem, ko rada jonizējošais starojums.

               (3)

                  Euratom līguma 37. pantā noteikta prasība dalībvalstīm sniegt Komisijai vispārīgus datus par visiem plāniem attiecībā uz radioaktīvo atkritumu apglabāšanu.

               (4)

               Padomes Direktīvā 96/29/Euratom (3) ir noteikti drošības pamatstandarti darba ņēmēju un iedzīvotāju veselības aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajām briesmām. Minētā direktīva ir papildināta ar konkrētākiem tiesību aktiem.

               (5)

               Kā Eiropas Savienības Tiesa atzinusi savā judikatūrā, Euratom līguma 3. nodaļas noteikumi attiecībā uz veselību un drošību ir saskaņots kopums, ar ko Komisijai ir paredzētas ievērojamas pilnvaras, lai aizsargātu sabiedrību un vidi pret kodolpiesārņojuma apdraudējumu (4).

               (6)

               Padomes Lēmumā 87/600/Euratom (1987. gada 14. decembris) par Kopienas noteikumiem par operatīvu informācijas apmaiņu radiācijas avāriju gadījumos (5) noteikta sistēma ziņošanai un informācijas sniegšanai, kas dalībvalstīm jāizmanto, lai radiācijas avārijas gadījumā aizsargātu sabiedrību. Padomes Direktīvā 89/618/Euratom (1989. gada 27. novembris) par plašas sabiedrības informēšanu par veicamajiem veselības aizsardzības pasākumiem un par rīcību radiācijas avārijas gadījumā (6) dalībvalstīm noteikts pienākums informēt sabiedrību radiācijas avārijas gadījumā.

               (7)

               Padomes Direktīvā 2003/122/EAEK (7) paredzēta slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu un bezīpašnieka jonizējošā starojuma avotu kontrole, arī tādu, kuru lietošana ir izbeigta. Kā noteikts Kopējā lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu drošas apsaimniekošanas konvencijā (“Kopējā konvencija”) un Starptautiskās Atomenerģijas aģentūras (SAEA) rīcības kodeksā par jonizējošā starojuma avotu drošumu un drošību, kā arī saskaņā ar pašreizējo rūpniecības praksi, lietošanā neesošus slēgtus starojuma avotus var izmantot atkārtoti, pārstrādāt vai apglabāt. Daudzos gadījumos tas nozīmē, ka avots vai aprīkojums, kurš ietver avotu, jāatdod atpakaļ piegādātājam vai ražotājam atjaunošanai vai apstrādei.

               (8)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2006/21/EK (2006. gada 15. marts) par ieguves rūpniecības atkritumu apsaimniekošanu (8) noteikta tādu ieguves rūpniecības atkritumu apsaimniekošana, kas var būt radioaktīvi, izņemot tādus radioaktivitātei raksturīgus aspektus, uz kuriem attiecas Euratom līgums.

               (9)

               Padomes Direktīvā 2006/117/Euratom (9) ir noteikta Eiropas Atomenerģijas kopienas (“Kopiena”) sistēma radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas pārrobežu pārvadājumu uzraudzībai un kontrolei. Minēto direktīvu papildināja Komisijas Ieteikums 2008/956/Euratom (2008. gada 4. decembris) par kritērijiem radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas eksportam uz trešām valstīm (10).

               (10)

               Padomes Direktīvā 2009/71/Euratom (2009. gada 25. jūnijs), ar ko izveido Kopienas kodoliekārtu kodoldrošības pamatstruktūru (11), dalībvalstīm noteikts pienākums izveidot un uzturēt kodoldrošības valsts sistēmu. Lai gan minētā direktīva galvenokārt attiecas uz kodoliekārtu kodoldrošību, tajā ir noteikts, ka ne mazāk svarīgi ir nodrošināt lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu drošu apsaimniekošanu, tostarp glabātavās un apglabāšanas iekārtās. Attiecīgi uz minētajām iekārtām, uz kurām attiecas gan Direktīva 2009/71/Euratom, gan šī direktīva, nevajadzētu attiecināt nesamērīgus vai nevajadzīgus pienākumus, jo īpaši attiecībā uz ziņošanu.

               (11)

               Dažiem plāniem un programmām, kuras ir aplūkotas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2001/42/EK (2001. gada 27. jūnijs) par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (12), piemēro Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/35/EK (2003. gada 26. maijs), ar ko paredz sabiedrības līdzdalību dažu ar vidi saistītu plānu un programmu izstrādē (13).

               (12)

               Komisijas Ieteikumā 2006/851/Euratom (2006. gada 24. oktobris) par kodoliekārtu ekspluatācijas pārtraukšanai, izlietotajai kodoldegvielai un radioaktīvajiem atkritumiem paredzēto finanšu resursu vadību (14) pievēršas finansējuma pietiekamībai, tā finansiālajam nodrošinājumam un pārredzamībai, lai nodrošinātu to, ka finanšu resursi tiek izmantoti vienīgi paredzētajiem mērķiem.

               (13)

               Saskaņā ar īpašajiem noteikumiem saistībā ar Lietuvas, Slovākijas un Bulgārijas pievienošanos Eiropas Savienībai, kad pirms termiņa beigām slēdza dažas kodolelektrostacijas, Kopiena piedalījās finanšu resursu mobilizēšanā, un tā ar dažiem nosacījumiem sniedz finanšu atbalstu dažādiem ar ekspluatācijas pārtraukšanu saistītiem projektiem, tostarp radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas apsaimniekošanai.

               (14)

               SAEA pārraudzībā noslēgtā Kopējā konvencija ir stimulējošs instruments, kura mērķis ir panākt un uzturēt augstu lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas drošības līmeni visā pasaulē, nostiprinot valstu pasākumus un starptautisku sadarbību.

               (15)

               Dažas dalībvalstis jau ir piedalījušās un gatavojas arī turpmāk piedalīties ASV un Krievijas vadītā programmā, tā dēvētajā “Globālajā draudu samazināšanas ierosmē”, nogādājot pētniecības reaktoru lietoto kodoldegvielu uz Amerikas Savienotajām Valstīm un uz Krievijas Federāciju.

               (16)

               2006. gadā SAEA atjaunināja standartu kopumu un publiskoja Drošības pamatprincipus, kurus kopīgi atbalstīja Kopiena, Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācija/Kodolenerģijas aģentūra un citas starptautiskas organizācijas. Drošības pamatprincipu piemērošana atvieglos starptautisku drošības standartu piemērošanu un nodrošinās lielāku saskaņotību starp dažādu valstu pasākumiem.

               (17)

               Pēc Padomes aicinājuma izveidot augstākā līmeņa grupu ES līmenī, kā minēts tās 2007. gada 8. maija Secinājumos par kodoldrošību un drošu lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu, ar Komisijas Lēmumu 2007/530/Euratom (2007. gada 17. jūlijs) par Eiropas augstākā līmeņa grupas izveidošanu kodoldrošības un kodolatkritumu apsaimniekošanas jautājumos (15) tika izveidota Eiropas Kodoldrošības jomas regulatoru grupa (ENSREG), lai veicinātu Kopienas mērķu sasniegšanu lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas jomā. ENSREG secinājumus un ieteikumus ietvēra Padomes 2008. gada 16. decembra Rezolūcijā par lietotas kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu un Padomes 2009. gada 10. novembra Secinājumos par Eiropas Kodoldrošības jomas regulatoru grupas ziņojumu.

               (18)

               Eiropas Parlaments 2007. gada 10. maijā pieņēma rezolūciju “Euratom novērtēšana – Eiropas kodolenerģētikas politikas 50 gadi”, kurā tas aicināja izstrādāt saskaņotus standartus radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanai un mudināja Komisiju pārskatīt tiesību aktu priekšlikuma attiecīgos projektus un iesniegt jaunu priekšlikumu direktīvai par radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu.

               (19)

               Tā kā katra dalībvalsts var pati noteikt tās energoavotu sadalījumu, radioaktīvos atkritumus rada visās dalībvalstīs – ražojot elektrību vai rūpniecības, lauksaimniecības, medicīnas un pētniecības darbību rezultātā, vai arī pārtraucot kodoliekārtu ekspluatāciju vai sanācijas un intervences situācijās.

               (20)

               Kodolreaktoru darbības rezultātā rodas lietotā kodoldegviela. Katra dalībvalsts pati var noteikt savu politiku attiecībā uz kodoldegvielas ciklu. Lietoto kodoldegvielu var uzskatīt par vērtīgu resursu, ko var pārstrādāt, vai arī par radioaktīviem atkritumiem, kuri tieši jāapglabā. Jebkurā gadījumā būtu jāapsver iespējas apglabāt augsta radioaktivitātes līmeņa atkritumus, kuri atdalīti pārstrādes procesā, vai lietoto kodoldegvielu, kuru uzskata par atkritumiem.

               (21)

               Radioaktīvie atkritumi, tostarp lietotā kodoldegviela, kuru uzskata par atkritumiem, ilgstoši jāglabā noslēgtās iekārtās izolēti no cilvēkiem un dzīvās dabas. To īpašā rakstura, proti, radionuklīdu satura, dēļ jāveic pasākumi cilvēku veselības un vides aizsardzībai pret jonizējošā starojuma kaitīgo iedarbību, tostarp tie jāapglabā piemērotās iekārtās, kuras ir to beidzamais novietošanas punkts. Radioaktīvo atkritumu glabāšana, tostarp ilgtermiņa glabāšana, ir pagaidu risinājums, nevis alternatīva apglabāšanai.

               (22)

               Radioaktīvo atkritumu valsts klasifikācijas shēmai minētā kārtība būtu jāatbalsta, pilnībā ņemot vērā radioaktīvo atkritumu konkrētos veidus un to īpatnības.

               (23)

               Zema un vidēja radioaktivitātes līmeņa atkritumus parasti apglabā tuvu zemes virsmai. Tehniskā līmenī ir vispārpieņemts, ka pašreiz visdrošākais un ilgtspējīgākais augsta radioaktivitātes līmeņa atkritumu un lietotās kodoldegvielas apsaimniekošanas nobeiguma daļas risinājums ir dziļa ģeoloģiska apglabāšana. Dalībvalstīm, saglabājot atbildību par savu attiecīgo politiku attiecībā uz savas lietotās kodoldegvielas un zema, vidēja un augsta radioaktivitātes līmeņa atkritumu apsaimniekošanu, būtu savā valsts politikā jāiekļauj apglabāšanas iespēju plānošana un īstenošana. Tā kā apglabāšanas iekārtas īstenošana un attīstība notiks vairākus gadu desmitus, daudzās programmās ir atzīts, ka jāsaglabā elastība un spēja pielāgoties, piemēram, lai ņemtu vērā jaunu informāciju par situāciju objektā vai apglabāšanas sistēmas iespējamo attīstību. Pasākumi, ko veic saistībā ar “Radioaktīvo atkritumu ģeoloģiskās apglabāšanas tehnoloģiju ieviešanas platformu” (IGD-TP), varētu atvieglot piekļuvi zināšanām un tehnoloģijām šajā jomā. Tālab tādi darbības un projektēšanas kritēriji kā atgriezeniskums un materiāla izņemšana var tikt izmantoti apglabāšanas sistēmas tehniskā izstrādē. Tomēr minētajiem kritērijiem nevajadzētu aizstāt labi projektētu apglabāšanas iekārtu, kurai ir attaisnojams slēgšanas pamats. Jārod kompromisa risinājumi, jo radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas apsaimniekošanas pamatā ir jaunākie zinātniskie un tehnoloģiskie sasniegumi.

               (24)

               Visām dalībvalstīm vajadzētu būt ētiskam pienākumam izvairīties no nepamatota sloga uzlikšanas nākamajām paaudzēm saistībā ar lietoto kodoldegvielu un radioaktīvajiem atkritumiem, tostarp radioaktīvajiem atkritumiem, kuru rašanās ir sagaidāma, izbeidzot esošo kodoliekārtu ekspluatāciju. Īstenojot šo direktīvu, dalībvalstis demonstrēs, ka tās ir veikušas saprātīgus pasākumus, lai nodrošinātu minētā mērķa sasniegšanu.

               (25)

               Dalībvalstu pilnīga atbildība par lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas drošību ir pamatprincips, kas atkārtoti ir apliecināts Kopējā konvencijā. Ar šo direktīvu būtu jānostiprina minētais valstu atbildības princips, kā arī princips, kas paredz licences turētāja galveno atbildību par lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu drošu apsaimniekošanu tā kompetentās regulatīvās iestādes uzraudzībā, un būtu jāpalielina kompetento pārvaldes iestāžu nozīme un neatkarība.

               (26)

               Pieņem, ka, kompetentai regulatīvajai iestādei izmantojot radioaktīvos avotus regulatīvu pienākumu veikšanas nolūkā, tas neietekmē tās neatkarību.

               (27)

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanai būtu pieejams atbilstīgs finansējums.

               (28)

               Dalībvalstīm būtu jāizstrādā valsts programmas, lai nodrošinātu politisku lēmumu transponēšanu skaidros noteikumos, lai laikus tiktu īstenoti visi lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas posmi no to rašanās līdz apglabāšanai. Vajadzētu paredzēt iespēju, ka šādas valsts programmas varētu būt viens atsauces dokuments vai dokumentu kopums.

               (29)

               Pieņem, ka valstu pasākumus lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas drošībai piemēros, izmantojot juridisku, normatīvu vai organizatorisku instrumentu, kura izvēle ir dalībvalstu kompetencē.

               (30)

               Lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas posmi ir cieši savstarpēji saistīti. Kādā posmā pieņemtajiem lēmumiem var būt ietekme uz nākamajiem posmiem. Tāpēc, izstrādājot valsts programmas, būtu jāņem vērā šāda savstarpēja ietekme.

               (31)

               Būtisks faktors lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanā ir pārredzamība. Pārredzamība būtu jānodrošina, sniedzot efektīvu publisku informāciju un iespējas visām ieinteresētajām pusēm, tostarp vietējām iestādēm un sabiedrībai, iesaistīties lēmumu pieņemšanas procesā, ievērojot valsts un starptautiskas saistības.

               (32)

               Lēmumu pieņemšanu varētu sekmēt un paātrināt dalībvalstu un starptautiska sadarbība, sniedzot piekļuvi zināšanām un tehnoloģijām.

               (33)

               Dažas dalībvalstis uzskata, ka lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas iekārtu, tostarp arī apglabāšanas iekārtu, kopīga izmantošana uz vienošanās pamata starp attiecīgajām dalībvalstīm varētu būt izdevīgs, drošs un rentabls risinājums.

               (34)

               Lēmumu pieņemšanas procesa dokumentēšanai attiecībā uz drošību vajadzētu būt samērojamai ar risku (diferencēta pieeja), un tai būtu jāpiedāvā pamatojums lēmumiem, kuri saistīti ar lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu. Tam būtu jāļauj apzināt nedrošas jomas, kurām būtu jāpievērš uzmanība, veicot drošības novērtējumu. Lēmumi drošības jomā būtu jāpieņem, pamatojoties uz datiem, kas gūti drošības novērtējumā, kā arī uz informāciju par minētā novērtējuma drošumu un ticamību un tajā veiktajiem pieņēmumiem. Tādēļ lēmums būtu jāpamato ar argumentu un pierādījumu kopumu, ar kuru tiecas pierādīt, ka pieprasītais drošības standarts attiecībā uz iekārtu vai darbību, kura saistīta ar lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu, ir izpildīts. Konkrētajā apglabāšanas iekārtas gadījumā dokumentācijai būtu jāuzlabo izpratne par tiem aspektiem, kuri ietekmē apglabāšanas sistēmas drošību, tostarp dabiskiem (ģeoloģiskiem) un inženiertehniskiem ierobežojumiem, un apglabāšanas sistēmas sagaidāmo turpmāko attīstību.

               (35)

               Dalībvalstij, kurā nav lietotās kodoldegvielas, kurā nav paredzams, ka lietotā kodoldegviela būs tuvākajā nākotnē, un kurā nenotiek un nav ieplānotas darbības saistībā ar lietoto kodoldegvielu, šīs direktīvas noteikumu transponēšana un īstenošana attiecībā uz lietoto kodoldegvielu nozīmētu nesamērīgu un nevajadzīgu pienākumu. Tāpēc šādas dalībvalstis būtu jāatbrīvo no pienākuma transponēt un īstenot šīs direktīvas noteikumus attiecībā uz lietoto kodoldegvielu, kamēr tās nav pieņēmušas lēmumu izvērst jebkādu darbību saistībā ar kodoldegvielu.

               (36)

               Slovēnijas Republikas valdības un Horvātijas Republikas valdības līgumā par statusa un citu tiesisko attiecību reglamentēšanu attiecībā uz investīcijām Krško kodolspēkstacijā, tās izmantošanu un darbības pārtraukšanu, ir reglamentētas kodolspēkstacijas līdzīpašuma tiesības. Minētajā līgumā ir paredzēta dalīta atbildība par radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas apsaimniekošanu un apglabāšanu. Tādēļ būtu jānosaka atbrīvojumi no dažiem šīs direktīvas noteikumiem, lai nekavētu minētā divpusējā līguma pilnīgu īstenošanu.

               (37)

               Lai gan atzīts, ka valsts sistēmā būtu jāņem vērā radioloģiski un ar radioloģiju nesaistīti apdraudējumi saistībā ar lietoto kodoldegvielu un radioaktīvajiem atkritumiem, šī direktīva neattiecas uz apdraudējumu, kurš nav radioloģisks un uz kuru attiecas Līgums par Eiropas Savienības darbību.

               (38)

               Kompetences un prasmes lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas jomā būtu jāuztur un jāattīsta kā būtisks elements augsta līmeņa drošības panākšanai, mācoties no darbībā gūtās pieredzes.

               (39)

               Zinātniskā pētniecība un tehnoloģiju attīstība, ko papildina iesaistīto pušu tehniska sadarbība, var atklāt jaunas iespējas lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas uzlabošanai, kā arī sekmēt augsta radioaktivitātes līmeņa atkritumu radioloģiskā piesārņojuma riska samazināšanu.

               (40)

               Lielisks paņēmiens, kā Eiropas Savienībā nostiprināt pārliecību un radīt uzticēšanos par lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu, varētu būt salīdzinošs novērtējums, lai uzkrātu un apmainītos ar pieredzi un nodrošinātu augstus standartus,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1.   NODAĻA

      PIEMĒROŠANAS JOMA, DEFINĪCIJAS UN VISPĀRĪGI PRINCIPI

   1. pants
   Priekšmets
   1.   Ar šo direktīvu izveido Kopienas sistēmu lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu atbildīgas un drošas apsaimniekošanas nodrošināšanai, lai izvairītos no nevajadzīgu slogu uzlikšanas nākamajām paaudzēm.
   2.   Tā nodrošina, ka dalībvalstis paredz atbilstīgus valsts pasākumus, kas nodrošinātu lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas augstu drošības līmeni, lai aizsargātu darba ņēmējus un sabiedrību pret jonizējošā starojuma kaitīgo iedarbību.
   3.   Tā nodrošina vajadzīgās informācijas sniegšanu sabiedrībai un sabiedrības līdzdalību saistībā ar lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu, vienlaikus pienācīgi ņemot vērā drošību un jautājumus saistībā ar īpašumtiesībām uz informāciju.
   4.   Neskarot Direktīvu 96/29/Euratom, ar šo direktīvu papildina Euratom līguma 30. pantā minētos pamatstandartus attiecībā uz lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas drošību.
   2. pants
   Darbības joma
   1.   Šī direktīva attiecas uz visiem posmiem:

               a)

               lietotās kodoldegvielas apsaimniekošanā, ja lietotā kodoldegviela ir radusies civilu darbību rezultātā;

               b)

               radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanā no to radīšanas līdz apglabāšanai, ja radioaktīvie atkritumi ir radušies civilu darbību rezultātā.

         2.   Šī direktīva neattiecas uz:

               a)

               ieguves rūpniecības atkritumiem, kas var būt radioaktīvi un kas ir Direktīvas 2006/21/EK darbības jomā;

               b)

               atļautām izkliedēm.

         3.   Šīs direktīvas 4. punkta 4.punktu nepiemēro:

               a)

               lietošanā neesošu slēgtu starojuma avotu repatriācijai piegādātājam vai ražotājam;

               b)

               pētniecības reaktoru lietotās kodoldegvielas sūtījumiem uz valsti, kas piegādā vai ražo kodoldegvielu pētniecības reaktoriem, ņemot vērā piemērojamos starptautiskos nolīgumus;

               c)

               pašlaik esošās Krško kodolspēkstacijas atkritumiem un lietotajai kodoldegvielai, ja tas attiecas uz sūtījumiem starp Slovēniju un Horvātiju.

         4.   Šī direktīva neskar dalībvalsts vai minētajā dalībvalstī esoša uzņēmuma tiesības radioaktīvos atkritumus pēc apstrādes nogādāt atpakaļ uz to izcelsmes valsti, ja:

               a)

               radioaktīvie atkritumi ir jānosūta uz minēto dalībvalsti vai uzņēmumam apstrādei; vai

               b)

               citi materiāli ir jānosūta uz minēto dalībvalsti vai uzņēmumam, lai reģenerētu radioaktīvos atkritumus.

         Šī direktīva neskar tādas dalībvalsts vai tāda minētajā dalībvalstī esoša uzņēmuma tiesības, uz kuru apstrādei vai pārstrādei ir jānosūta lietotā kodoldegviela, pēc apstrādes vai pārstrādes reģenerētos radioaktīvos atkritumus vai – saskaņā ar vienošanos – to ekvivalentu nogādāt atpakaļ uz to izcelsmes valsti.
   3. pants
   Definīcijas
   Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:

               1)

               “slēgšana” ir visu darbību, arī pēdējo inženiertehnisko vai citu darbu, pabeigšana, kuri vajadzīgi iekārtas pārveidošanai stāvoklī, kas būs drošs ilgtermiņā, un kurus veic noteiktu laiku pēc lietotās kodoldegvielas vai radioaktīvo atkritumu ievietošanas apglabāšanas iekārtā;

               2)

               “kompetenta regulatīvā iestāde” ir dalībvalstī izraudzīta iestāde vai iestāžu sistēma lietotās kodoldegvielas vai radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas drošības tiesiskā regulējuma jomā, kā noteikts 6. pantā;

               3)

               “apglabāšana” ir lietotās kodoldegvielas vai radioaktīvo atkritumu ievietošana iekārtā bez nolūka tos izņemt;

               4)

               “apglabāšanas iekārta” ir būve vai iekārta, kura galvenokārt paredzēta radioaktīvo atkritumu apglabāšanai;

               5)

               “licence” ir dalībvalsts jurisdikcijā izdots juridisks dokuments ar lietotās kodoldegvielas vai radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu saistītu darbību veikšanai vai dokuments, ar ko nosaka atbildību par lietotās kodoldegvielas vai radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas iekārtas atrašanās vietas izraudzīšanu, projektēšanu, būvniecību, nodošanu ekspluatācijā, ekspluatāciju, ekspluatācijas izbeigšanu vai slēgšanu;

               6)

               “licences turētājs” ir juridiska vai fiziska persona, kas pilnībā atbild par jebkādu darbību vai iekārtu, kura saistīta ar lietotās kodoldegvielas vai radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu, kā noteikts licencē;

               7)

               “radioaktīvie atkritumi” ir radioaktīvi materiāli gāzes, šķidrā vai cietā agregātstāvoklī, kurus dalībvalsts vai fiziska vai juridiska persona, kuras lēmumu dalībvalsts ir atzinusi, neparedz vai neplāno turpmāk lietot un kurus kompetenta regulatīvā iestāde saskaņā ar dalībvalsts tiesisko un normatīvo regulējumu reglamentē kā radioaktīvos atkritumus;

               8)

               “radioaktīvo atkritumu apsaimniekošana” ir visas darbības, kas saistītas ar darbību ar radioaktīvajiem atkritumiem, to pirmapstrādi, apstrādi, kondicionēšanu, glabāšanu vai apglabāšanu, izņemot transportēšanu ārpus objekta teritorijas;

               9)

               “radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas iekārta” ir būve vai iekārta, kura galvenokārt paredzēta radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanai;

               10)

               “pārstrāde” ir process vai darbība, kurā no lietotās kodoldegvielas turpmākai lietošanai izdala skaldmateriālus un fertilos kodolmateriālus;

               11)

               “lietotā kodoldegviela” ir reaktora aktīvajā zonā apstarota un no tās neatgriezeniski izņemta kodoldegviela; lietoto kodoldegvielu var uzskatīt par izmantojamu resursu, ko pēc pārstrādes var lietot atkārtoti, vai apsaimniekot kā radioaktīvos atkritumus, paredzot tās apglabāšanu;

               12)

               “lietotās kodoldegvielas apsaimniekošana” ir visas darbības, kas saistītas ar darbību ar lietoto kodoldegvielu, tās glabāšanu, pārstrādi vai apglabāšanu, izņemot transportēšanu ārpus objekta teritorijas;

               13)

               “lietotās kodoldegvielas apsaimniekošanas iekārta” ir būve vai iekārta, kura galvenokārt paredzēta lietotās kodoldegvielas apsaimniekošanai;

               14)

               “glabāšana” ir lietotās kodoldegvielas vai radioaktīvo atkritumu turēšana iekārtā, paredzot iespēju tos no turienes izņemt.

         4. pants
   Vispārīgi principi
   1.   Dalībvalstis izstrādā un uztur lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas valsts politiku. Neskarot 2. panta 3. punktu, katra dalībvalsts ir pilnībā atbildīga par tajā radītās lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu.
   2.   Ja radioaktīvos atkritumus vai lietoto kodoldegvielu pārsūta apstrādei vai pārstrādei uz dalībvalsti vai trešo valsti, pilnīga atbildība par minēto materiālu drošu apglabāšanu, tostarp jebkādu atkritumu drošu apglabāšanu, kuri rodas kā blakusprodukts, ir tai dalībvalstij vai trešai valstij, no kuras radioaktīvais materiāls tika nosūtīts.
   3.   Valstu politikas balsta uz visiem šiem principiem:

               a)

               radioaktīvie atkritumi tiek radīti pēc iespējas mazāk, cik tas ir saprātīgi praktiski iespējams, gan radioaktivitātes līmeņa, gan to apjoma ziņā, ko panāk ar atbilstīgiem projektēšanas pasākumiem, ekspluatācijas un ekspluatācijas izbeigšanas metodēm, tostarp ar materiālu atkārtotu pārstrādi un atkārtotu izmantošanu;

               b)

               ņem vērā lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu rašanās un apsaimniekošanas visu posmu savstarpējo saistību;

               c)

               lietoto kodoldegvielu un radioaktīvos atkritumus apsaimnieko droši, tostarp ilgtermiņā ar pasīvās drošības elementiem;

               d)

               pasākumus īsteno, ievērojot diferencētu pieeju;

               e)

               lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas izdevumus sedz tas, kurš minētos materiālus radījis;

               f)

               visos lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas posmos piemēro tādu lēmumu pieņemšanas procesu, kurš balstīts uz pierādījumiem un ir dokumentēts.

         4.   Radioaktīvos atkritumus apglabā tajā dalībvalstī, kurā tie ir radīti, izņemot, ja pārsūtīšanas laikā ir stājusies spēkā vienošanās starp attiecīgo dalībvalsti un citu dalībvalsti vai ar trešo valsti par apglabāšanas iekārtas izmantošanu kādā no tām, ņemot vērā kritērijus, ko noteikusi Komisija atbilstīgi Direktīvas 2006/117/Euratom 16. panta 2. punktam.
   Pirms nosūtīšanas uz trešo valsti eksportējošā dalībvalsts informē Komisiju par katras šādas vienošanās saturu un veic saprātīgus pasākumus, lai pārliecinātos, ka:

               a)

               galamērķa valsts ir noslēgusi vienošanos ar Kopienu un šīs vienošanās darbības jomā ir ietverta lietotās degvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošana vai tā ir puse Kopējā lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu drošas pārvaldības konvencijā (“Kopējā konvencija”);

               b)

               galamērķa valstī ir radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas un apglabāšanas programmas, kuru mērķi atspoguļo augstu drošības līmeni, kurš ir līdzvērtīgs šajā direktīvā noteiktajam; un

               c)

               apglabāšanas iekārtā galamērķa valstī ir atļauts apglabāt nosūtāmos radioaktīvos atkritumus, pirms nosūtīšanas tā darbojas un to apsaimnieko atbilstīgi prasībām, kuras noteiktas minētās galamērķa valsts radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas un apglabāšanas programmā.

         2.   NODAĻA

      PIENĀKUMI

   5. pants
   Valsts sistēma
   1.   Dalībvalstis izveido un uztur lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas valsts normatīvo aktu un struktūras sistēmu (“valsts sistēma”), kurā nosaka pienākumus un kurā paredzēta koordinācija starp attiecīgām kompetentām struktūrām. Valsts sistēmā paredz visus šos elementus:

               a)

               valsts programmu lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas politikas īstenošanai;

               b)

               valsts pasākumus lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu drošai apsaimniekošanai. Dalībvalstu kompetencē ir noteikt to, kā minētie pasākumi ir jāpieņem un ar kādu instrumentu tie jāpiemēro;

               c)

               licenču piešķiršanas sistēmu lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas darbībām un/vai iekārtām, tostarp aizliegumu bez licences veikt lietotās kodoldegvielas vai radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu un/vai ekspluatēt lietotās kodoldegvielas vai radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas iekārtu, un – attiecīgā gadījumā – izvirzot nosacījumus attiecībā uz turpmāku darbības, iekārtas apsaimniekošanu vai attiecībā uz abām;

               d)

               atbilstīgas kontroles sistēmu, pārvaldības sistēmu, regulatīvās inspekcijas, dokumentāciju un ziņošanas pienākumus attiecībā uz radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas apsaimniekošanas darbībām, iekārtām vai attiecībā uz abām, tostarp atbilstīgus pasākumus attiecībā uz laikposmu pēc apglabāšanas iekārtu slēgšanas;

               e)

               izpildes darbības, tostarp darbību apturēšanu un licences grozīšanu, licences darbības termiņa izbeigšanos vai tās atsaukšanu, kā arī attiecīgā gadījumā noteikumus alternatīviem risinājumiem, kuri uzlabo drošību;

               f)

               pienākuma sadalījumu struktūrām, kuras iesaistītas dažādos lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas posmos; konkrētāk, valsts sistēmā galveno atbildību par lietoto kodoldegvielu un radioaktīvajiem atkritumiem uzliek tiem, kuri tos ir radījuši vai, konkrētos apstākļos, licences turētājam, kuram šo atbildību ir uzticējušas kompetentās struktūras;

               g)

               valsts prasības attiecībā uz sabiedrības informēšanu un sabiedrības līdzdalību;

               h)

               finansējuma shēmu(-as) lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanai atbilstīgi 9. pantam.

         2.   Dalībvalstis nodrošina vajadzības gadījumā valsts sistēmas uzlabošanu, ņemot vērā darbībā gūto pieredzi, atziņas, kas gūtas lēmumu pieņemšanas procesā, kā minēts 4. panta 3. punkta f) apakšpunktā, un atbilstīgu tehnoloģiju un pētniecības attīstību.
   6. pants
   Kompetentā regulatīvā iestāde
   1.   Katra dalībvalsts izveido un uztur kompetentu regulatīvo iestādi lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas drošības jomā.
   2.   Dalībvalstis nodrošina kompetentās regulatīvās iestādes funkcionālu nodalīšanu no citām ar kodolenerģijas vai radioaktīvo materiālu izplatīšanu vai izmantošanu saistītām struktūrām vai organizācijām, tostarp ar elektroenerģijas ražošanu un radioaktīvo izotopu izmantošanu vai lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu saistītām struktūrām vai organizācijām, lai tādējādi nodrošinātu tās efektīvu neatkarību no neatbilstīgas iejaukšanās to reglamentēšanas funkcijā.
   3.   Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentajai regulatīvajai iestādei tiek piešķirtas juridiskas pilnvaras, kā arī cilvēkresursi un finanšu resursi, kas vajadzīgi, lai veiktu pienākumus saistībā ar 5. panta 1. punkta b), c), d) un e) apakšpunktā aprakstīto valsts sistēmu.
   7. pants
   Licences turētāji
   1.   Dalībvalstis nodrošina to, ka galvenā atbildība par lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas iekārtu un/vai darbību drošību ir licences turētājam. Minēto atbildību nevar deleģēt.
   2.   Dalībvalstis nodrošina to, ka izveidotajā valsts sistēmā licences turētājiem ir noteikts pienākums, pakļaujoties valsts regulatīvās iestādes regulatīvajai kontrolei, regulāri, sistemātiski un pārbaudāmi izvērtēt, pārbaudīt un, cik vien tas ir praktiski iespējams, pastāvīgi uzlabot radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas apsaimniekošanas iekārtas vai darbības drošību. To panāk, izmantojot piemērotu drošības novērtējumu, citus argumentus un pierādījumus.
   3.   Drošības demonstrējums ir daļa no licences piešķiršanas iekārtai vai darbībai, un to attiecina uz darbības izstrādi un veikšanu un uz iekārtas izstrādi, ekspluatēšanu un ekspluatācijas izbeigšanu vai apglabāšanas iekārtas slēgšanu, kā arī uz laikposmu pēc apglabāšanas iekārtas slēgšanas. Drošības demonstrējuma pakāpei jābūt samērīgai ar darbības sarežģītību un to apdraudējumu apmēru, kuri ir saistīti ar radioaktīvajiem atkritumiem un lietoto kodoldegvielu, kā arī ar iekārtu vai darbību. Licences piešķiršanas process sekmē iekārtas vai darbības drošību normālas ekspluatācijas apstākļos, prognozētos darbības atgadījumos un projektā pieļaujamos starpgadījumos. Tas sniedz vajadzīgo apliecinājumu par iekārtas vai darbības drošību. Nosaka pasākumus, lai novērstu starpgadījumus un mīkstinātu starpgadījumu sekas, tostarp – lai pārbaudītu fiziskus šķēršļus un licences turētāja administratīvās aizsardzības procedūras, kurām vajadzētu būt nesekmīgām, pirms darba ņēmēji un sabiedrība tiktu būtiski pakļauti jonizējošā starojuma iedarbībai. Minētā pieeja apzina un mazina nedrošību.
   4.   Dalībvalstis nodrošina to, ka valsts sistēmā ir noteikts pienākums licences turētājiem izveidot un īstenot integrētas pārvaldības sistēmas, tostarp arī kvalitātes nodrošināšanas sistēmas, kurās atbilstīga prioritāte piešķirta lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu vispārējās apsaimniekošanas drošībai un kuras regulāri pārbauda kompetentā regulatīvā iestāde.
   5.   Dalībvalstis nodrošina to, ka valsts sistēmā ir noteikts pienākums licences turētājiem nodrošināt un uzturēt pietiekamus finanšu resursus un cilvēkresursus, lai izpildītu to pienākumus attiecībā uz lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas drošību, kā noteikts 1.–4. punktā.
   8. pants
   Zināšanas un prasmes
   Dalībvalstis nodrošina to, ka valsts sistēmā ir noteikts pienākums visām pusēm veikt izglītības un apmācības pasākumus attiecībā uz savu personālu, kā arī pētniecības un izstrādes darbības lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas valsts programmas vajadzību apmierināšanai, lai iegūtu, uzturētu un attīstītu vajadzīgās zināšanas un prasmes.
   9. pants
   Finanšu resursi
   Dalībvalstis nodrošina to, ka valsts sistēmā ir noteikta pietiekamu finanšu resursu pieejamība gadījumos, kad tie vajadzīgi 11. pantā minēto valsts programmu īstenošanai, pienācīgi ņemot vērā to personu atbildību, kuras rada lietoto kodoldegvielu un radioaktīvos atkritumus.
   10. pants
   Pārredzamība
   1.   Dalībvalstis nodrošina ar lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu saistītās vajadzīgās informācijas pieejamību darba ņēmējiem un sabiedrībai. Šis pienākums arī paredz nodrošināt to, ka kompetentā regulatīvā iestāde informē sabiedrību savas kompetences jomās. Informāciju dara pieejamu sabiedrībai saskaņā ar valsts tiesību aktiem un starptautiskām saistībām ar nosacījumu, ka tādējādi netiek apdraudētas citas intereses, kas atzītas valsts tiesību aktos vai starptautiskās saistībās, piemēram, inter alia drošība.
   2.   Dalībvalstis nodrošina to, ka sabiedrībai tiek nodrošinātas vajadzīgās iespējas efektīvi piedalīties lēmumu pieņemšanas procesā attiecībā uz lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu saskaņā ar valsts tiesību aktiem un starptautiskām saistībām.
   11. pants
   Valsts programmas
   1.   Katra dalībvalstis nodrošina savas lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas valsts programmas (“valsts programma”) īstenošanu, kuru attiecina uz visu veidu lietoto kodoldegvielu un radioaktīvajiem atkritumiem, kuri ir tās jurisdikcijā, un uz visiem lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas posmiem no to rašanās līdz apglabāšanai.
   2.   Katra dalībvalsts regulāri pārskata un atjaunina savu valsts programmu, attiecīgi ņemot vērā tehnisko un zinātnisko progresu un ieteikumus, gūtās atziņas un labu praksi, kas gūta salīdzinošos novērtējumos.
   12. pants
   Valsts programmu saturs
   1.   Valsts programmās tiek izklāstīts, kā dalībvalstis ir iecerējušas īstenot savu 4. pantā minēto valsts politiku lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu atbildīgai un drošai apsaimniekošanai, lai garantētu šīs direktīvas mērķu sasniegšanu, un tajās iekļauj visus šādus elementus:

               a)

               dalībvalstu valsts politikas vispārējos mērķus attiecībā uz lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu;

               b)

               būtiskus īstenošanas posmus un skaidrus laika grafikus minēto īstenošanas posmu izpildei, ņemot vērā valsts programmas visaptverošos mērķus;

               c)

               visas lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu uzskaiti un turpmākās aplēses par to daudzumu, tostarp to, kas radīsies, izbeidzot kodoliekārtu ekspluatāciju; uzskaitē nepārprotami norāda radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas atrašanās vietu un daudzumu saskaņā ar atbilstīgu radioaktīvo atkritumu klasifikāciju;

               d)

               koncepcijas vai plānus un tehniskus risinājumus lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanai no atkritumu rašanās līdz to apglabāšanai;

               e)

               koncepcijas vai plānus apglabāšanas iekārtas laikposmam pēc tās darbības slēgšanas, tostarp atbilstīgas kontroles ilgumu un izmantojamos līdzekļus informācijas saglabāšanai par iekārtu ilgtermiņā;

               f)

               pētniecības, izstrādes un demonstrējumu darbības, kuras vajadzīgas lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas risinājumu īstenošanai;

               g)

               valsts programmas īstenošanas pienākumus un svarīgākos īstenošanas gaitas uzraudzībai izmantojamos efektivitātes indikatorus;

               h)

               valsts programmas izmaksu novērtējumu, to noteikšanas pamatojumu un novērtējumā izmantotās hipotēzes, kurā ir jāiekļauj raksturojums par laikposmu;

               i)

               spēkā esošo(-ās) finanšu shēmu(-as);

               j)

               pārredzamības politiku vai procesu, kā minēts 10. pantā;

               k)

               attiecīgā gadījumā – vienošanās, kas noslēgta(-as) ar dalībvalsti var trešo valsti par lietotās kodoldegvielas vai radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu, tostarp par apglabāšanas iekārtu izmantošanu.

         2.   Valsts programmu un valsts politiku var izklāstīt abas kopā vienā vai vairākos dokumentos.
   13. pants
   Paziņošana
   1.   Dalībvalstis paziņo Komisijai savas valsts programmas un visas turpmāk tajās veiktās būtiskās izmaiņas.
   2.   Sešos mēnešos pēc paziņošanas dienas Komisija var lūgt skaidrojumus un/vai paust savu atzinumu par to, vai valsts programmu saturs atbilst 12. pantam.
   3.   Sešos mēnešos pēc atsauksmes saņemšanas no Komisijas dalībvalstis sniedz pieprasītos skaidrojumus un/vai informē Komisiju par jebkādu valsts programmu pārskatīšanu.
   4.   Komisija ņem vērā dalībvalstu skaidrojumus un progresu saistībā ar valsts programmām, lemjot par Kopienas finanšu vai tehniskas palīdzības piešķiršanu lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas iekārtām vai darbībām.
   14. pants
   Ziņošana
   1.   Pirmoreiz līdz 2015. gada 23. augustam un pēc tam reizi trijos gados dalībvalstis, izmantojot Kopējā lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu drošas pārvaldības konvencijā paredzētos pārskatus un ziņošanu, sniedz Komisijai ziņojumus par šīs direktīvas īstenošanu.
   2.   Pamatojoties uz dalībvalstu ziņojumiem, Komisija iesniedz Padomei un Eiropas Parlamentam:

               a)

               ziņojumu par šīs direktīvas īstenošanas gaitu; un

               b)

               Kopienas teritorijā esošās lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu uzskaites datus un turpmākās prognozes.

         3.   Dalībvalstis periodiski un vismaz reizi desmit gados sagatavo pašnovērtējumus par savu valsts sistēmu, kompetento regulatīvo iestādi, valsts programmu un tās īstenošanu un aicina veikt savas valsts sistēmas, kompetentās regulatīvās iestādes un/vai programmas starptautisku salīdzinošo novērtējumu ar mērķi nodrošināt augstu drošības standartu sasniegšanu lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas jomā. Jebkāda salīdzinošā novērtējuma rezultātus paziņo Komisijai un dalībvalstīm, un tos var darīt zināmus sabiedrībai, ja tas nav pretrunā ar drošību un informācijas īpašumtiesībām.
   3.   NODAĻA

      NOBEIGUMA NOTEIKUMI

   15. pants
   Transponēšana
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 2013. gada 23. augustam. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Pienākumi transponēt un īstenot šīs direktīvas noteikumus attiecībā uz lietoto kodoldegvielu neattiecas uz Kipru, Dāniju, Igauniju, Īriju, Latviju, Luksemburgu un Maltu, kamēr tās nav pieņēmušas lēmumu izvērst jebkādu darbību saistībā ar kodoldegvielu.
   3.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva, un jebkurus turpmākus grozījumus minētajos tiesību aktos.
   4.   Dalībvalstis pirmo reizi iespējami drīz, bet ne vēlāk kā 2015. gada 23. augustā informē Komisiju par valsts programmas saturu, kurā iekļauti visi 12. pantā minētie elementi.
   16. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   17. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2011. gada 19. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         M. SAWICKI

      (1)  2011. gada 4. maija atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).

      (2)  2011. gada 23. jūnija atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).

      (3)  OV L 159, 29.6.1996., 1. lpp.

      (4)  C-187/87 (1988, ECR, 5013. lpp.) un C-29/99 (2002, ECR, I-11221. lpp.)

      (5)  OV L 371, 30.12.1987., 76. lpp.

      (6)  OV L 357, 7.12.1989., 31. lpp.

      (7)  OV L 346, 31.12.2003., 57. lpp.

      (8)  OV L 102, 11.4.2006., 15. lpp.

      (9)  OV L 337, 5.12.2006., 21. lpp.

      (10)  OV L 338, 17.12.2008., 69. lpp.

      (11)  OV L 172, 2.7.2009., 18. lpp.

      (12)  OV L 197, 21.7.2001., 30. lpp.

      (13)  OV L 156, 25.6.2003., 17. lpp.

      (14)  OV L 330, 28.11.2006., 31. lpp.

      (15)  OV L 195, 17.7.2007., 44. lpp.


title: Padomes direktīva (1989. gada 27. novembris) par plašas sabiedrības informēšanu par veicamajiem veselības aizsardzības pasākumiem un par rīcību radiācijas avārijas gadījumā (89/618/Euratom)

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31989L0618

Oficiālais Vēstnesis L 357 , 07/12/1989 Lpp. 0031 - 0034 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 15 Sējums 9 Lpp. 0137  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 15 Sējums 9 Lpp. 0137

		Padomes Direktīva(1989. gada 27. novembris)par plašas sabiedrības informēšanu par veicamajiem veselības aizsardzības pasākumiem un par rīcību radiācijas avārijas gadījumā(89/618/Euratom)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 31. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu, kas iesniegts pēc apspriešanas ar to personu grupu, ko no dalībvalstu zinātnes ekspertu vidus nozīmējusi Zinātnes un tehnikas komiteja, kā noteikts minētajā pantā,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],tā kā Līguma 2. panta b) punktā noteikts, ka Kopiena ievieš vienotas drošības normas, lai aizsargātu darbinieku un plašas sabiedrības veselību;tā kā 1959. gada 2. februārī Padome ir pieņēmusi direktīvas, kas nosaka standartus darbinieku un plašas sabiedrības veselības aizsardzībai pret jonizējošā starojuma briesmām [3], kurās jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 80/836/Euratom [4] un Direktīvu 84/467/Euratom [5];tā kā saskaņā ar Direktīvas 80/836/Euratom 24. pantu visām dalībvalstīm jānodrošina, lai apstarojumam pakļautie darbinieki saņemtu adekvātu informāciju par pretradiācijas aizsardzību;tā kā saskaņā ar minētās direktīvas 45. panta 4. daļu visām dalībvalstīm avārijas gadījumam jānosaka intervences sliekšņi un pasākumi, kurus veic to kompetentās iestādes, kā arī nepieciešamie personāla un tehnisko līdzekļu resursi, kas vajadzīgi rīcībai, kura jāveic, lai aizsargātu un saglabātu plašas sabiedrības veselību;tā kā Kopienas līmenī papildu informācijas elementi būtu jāpievieno tām informācijas jomām, kas pieejamas sabiedrībai saskaņā ar Padomes Direktīvas 85/337/EEK (1985. gada 27. jūnijs) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu 6. panta 2. punktu [6] un saskaņā ar Padomes Direktīvas 82/501/EEK (1982. gada 24. jūnijs) par smagas katastrofas draudiem, veicot noteiktas rūpnieciskas darbības, 8. panta 1. punktu [7], kurā izdarīti grozījumi ar Direktīvu 88/610/EEK [8];tā kā visas dalībvalstis ir parakstījušas Starptautiskās Atomenerģijas aģentūras (SAEA) Konvenciju par kodolnegadījumu operatīvu izziņošanu;tā kā Padomes Lēmums 87/600/Euratom (1987. gada 14. decembris) par Kopienas noteikumiem par operatīvu informācijas apmaiņu radiācijas avāriju gadījumos [9] nosaka, lai visas dalībvalstis, kas pieņem lēmumu veikt plašas sabiedrības aizsardzības pasākumus gadījumos, kad apkārtējā vidē tiek konstatēts normai neatbilstošs radiācijas līmenis vai notikusi avārija, kuras rezultātā notikusi vai iespējama ievērojama radioaktīvo vielu izplūde, par aizsardzības pasākumiem, ko tās veic vai plāno veikt, kā arī par jebkādiem pasākumiem, ko tās veic vai plāno veikt, lai informētu plašu sabiedrību, paziņo Komisijai un tām dalībvalstīm, kuras šie pasākumi skar vai kuras tie var ietekmēt;tā kā vairākas dalībvalstis jau ir noslēgušas divpusējas vienošanās par informācijas apmaiņu, rīcības koordināciju un savstarpēju palīdzību kodolavārijas gadījumā;tā kā gadījumā, ja kādas dalībvalsts kodoliekārtā notikusi avārija, tās apdraudētie iedzīvotāji būtu jārosina uz rīcību, kas var paaugstināt veicamo vai plānoto ārkārtas pasākumu efektivitāti;tā kā iedzīvotāju grupām, kuras var skart radiācijas avārija, tāpēc būtu savlaicīgi un pastāvīgi jāsniedz atbilstīga informācija par plānotajiem veselības aizsardzības pasākumiem, kas uz tiem attiecas, un par to, kā viņiem būtu jārīkojas radiācijas avārijas gadījumā; tā kā tādēļ Kopienas līmenī būtu jāizstrādā vienoti principi un īpaši noteikumi šādu iedzīvotāju grupu informēšanai;tā kā būtu jāizstrādā vienoti principi un īpaši noteikumi par to iedzīvotāju informēšanu, ko radiācijas avārija jau ir skārusi;tā kā, nodrošinot ar informāciju, jāņem vērā arī pierobežas teritoriju iedzīvotāji;tā kā turklāt būtu jāstiprina valsts līmenī pašlaik spēkā esošie iedzīvotāju informēšanas pasākumi un prakse radiācijas avārijas gadījumā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.I SADAĻAMērķi un definīcijas1. pantsŠī direktīva ir paredzēta tam, lai Kopienas līmenī noteiktu kopīgus mērķus attiecībā uz plašas sabiedrības informēšanas pasākumiem un kārtību, lai uzlabotu operatīvu veselības aizsardzību radiācijas avārijas gadījumā.2. pantsŠajā direktīvā "radiācijas avārija" nozīmē jebkādu situāciju:1) kas izveidojas:a) pēc dalībvalsts teritorijā notikušas avārijas iekārtās vai veicot 2. punktā minētās darbības, kuru rezultātā notikusi vai var notikt ievērojama radioaktīvo vielu izplūde, vaib) tad, kad dalībvalsts teritorijā vai ārpus tās konstatēts normai neatbilstošs radiācijas līmenis, kas var būt kaitīgs šīs dalībvalsts sabiedrības veselībai, vaic) pēc citām a) apakšpunktā neminētām avārijām iekārtās vai veicot 2. punktā minētās darbības, kuru rezultātā notikusi vai iespējama ievērojama radioaktīvo vielu izplūde, vaid) pēc cita veida avārijām, kuru rezultātā notikusi vai iespējama ievērojama radioaktīvo vielu izplūde;2) kas saistīta ar iekārtām vai darbībām, kas minētas 1. punkta a) un c) apakšpunktos, t. i., ar:a) visiem kodolreaktoriem neatkarīgi no to atrašanās vietas;b) visām kodoldegvielas cikla iekārtām;c) visām radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas iekārtām;d) kodoldegvielas vai radioaktīvo atkritumu pārvadāšanu un glabāšanu;e) lauksaimnieciskiem, rūpnieciskiem, medicīniskiem un ar tiem saistītiem zinātniskiem un pētnieciskiem mērķiem paredzētu radioizotopu izgatavošanu, izmantošanu, glabāšanu, apglabāšanu un pārvadāšanu; unf) radioizotopu izmantošanu elektroenerģijas izstrādei kosmosa kuģos.3. pantsŠajā direktīvā termini "ievērojama radioaktīvo vielu izplūde" un "normai neatbilstošs radiācijas līmenis, kas var kaitēt sabiedrības veselībai" attiecināmi uz situācijām, kurās iedzīvotāji saņem apstarojuma dozas, kas pārsniedz maksimāli pieļaujamās apstarojuma dozas, kuras norādītas direktīvās, kas nosaka Kopienas pretradiācijas aizsardzības drošības pamatstandartus [10].4. pantsŠajā direktīvā turpmāk minētajiem terminiem ir šāda nozīme:a) iedzīvotāji, kurus var skart radiācijas avārijas gadījums:visas iedzīvotāju grupas, kurām dalībvalstis izstrādājušas iejaukšanās plānus radiācijas avārijas gadījumam;b) iedzīvotāji, kurus skāris radiācijas avārijas gadījums:visas iedzīvotāju grupas, attiecībā uz kurām pēc radiācijas avārijas nekavējoties veic īpašus aizsardzības pasākumus.II SADAĻAIepriekšēja informēšana5. pants1. Dalībvalstis nodrošina, ka iedzīvotāji, kurus var skart radiācijas avārijas gadījums, tiek informēti par veselības aizsardzības pasākumiem, kas tiem piemērojami, un par to, kā tiem būtu jārīkojas šādas avārijas gadījumā.2. Sniedzamajā informācijā ietilpst vismaz I pielikumā izklāstītie elementi.3. Šo informāciju 1. punktā minētajiem iedzīvotājiem dara zināmu bez īpaša pieprasījuma.4. Dalībvalstis precizē informāciju un izplata to ar regulāriem starplaikiem, kā arī tad, kad būtiski mainās tajā aprakstītā kārtība. Šī informācija ir nepārtraukti pieejama sabiedrībai.III SADAĻA6. pants1. Dalībvalstis nodrošina to, ka, notiekot radiācijas avārijai, iedzīvotāji, kurus skārušas avārijas sekas, tiek nekavējoties informēti par avārijas faktu un par rīcību avārijas situācijā, un gadījumos, kad tas nepieciešams, arī par izmantojamajiem veselības aizsardzības pasākumiem.2. Sniedzamajā informācijā ietilpst II pielikumā norādītie jautājumi, kas attiecas uz konkrētās radiācijas avārijas veidu.IV SADAĻATo personu informēšana, kas var tikt iesaistītas glābšanas pasākumu organizēšanā radiācijas avārijas gadījumā7. pants1. Dalībvalstis nodrošina, ka visas personas, kas nepieder pie iekārtu personāla un/vai nav iesaistītas 2. panta 2. punktā minēto darbību veikšanā, bet kuras radiācijas avārijas gadījumā var tikt iesaistītas glābšanas darbu organizēšanā, saņem pietiekamu un regulāri precizētu informāciju par tās iespējamo ietekmi uz šo personu veselības stāvokli, kā arī par šādos gadījumos veicamajiem piesardzības pasākumiem; šo informāciju sniedz, ņemot vērā iespējamo radiācijas avāriju raksturu un apjomu.2. Tiklīdz notikusi radiācijas avārija, šo informāciju attiecīgi papildina, ņemot vērā konkrētos apstākļus.V SADAĻAĪstenošanas procedūras8. pantsŠīs direktīvas 5., 6. un 7. pantā minētajā informācijā norāda arī iestādes, kas atbild par šajos pantos minēto pasākumu īstenošanu.9. pantsŠīs direktīvas 5., 6. un 7. pantā minētās informācijas izplatīšanas procedūras, kā arī fiziskās un juridiskās personas, kam tā adresēta, nosaka katrā dalībvalstī.10. pants1. Šīs direktīvas 5. pantā minēto informāciju paziņo Komisijai, ja tā šo informāciju pieprasa, neskarot dalībvalsts tiesības to paziņot pārējām valstīm.2. Informāciju, ko dalībvalsts izplata saskaņā ar 6. pantu, dara zināmu Komisijai un tām dalībvalstīm, kuras avārija skar vai kuras tā var ietekmēt.3. Attiecībā uz 7. pantā minēto informāciju datus, kas saistīti ar radiācijas avāriju, paziņo Komisijai pēc tās pieprasījuma, tiklīdz un tiktāl, cik tas ir iespējams.VI SADAĻANoslēguma noteikumi11. pantsŠī direktīva neierobežo dalībvalstu tiesības ieviest vai pieņemt plašāka apjoma informēšanas pasākumus, nekā noteikts šajā direktīva.12. pantsDalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, ne vēlāk kā 24 mēnešu laikā pēc tās pieņemšanas. Dalībvalstis par tiem, kā arī par to turpmākajiem grozījumiem tūlīt informē Komisiju.13. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1989. gada 27. novembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsR. Dumas[1] OV C 158, 26.6.1989., 403. lpp.[2] OV C 337, 31.12.1988., 67. lpp.[3] OV 11, 20.2.1959., 221./59. lpp.[4] OV L 246, 17.9.1980., 1. lpp.[5] OV L 265, 5.10.1984., 4. lpp.[6] OV L 175, 5.7.1985., 40. lpp.[7] OV L 230, 5.8.1982., 1. lpp.[8] OV L 336, 7.12.1988., 14. lpp.[9] OV L 371, 30.12.1987., 76. lpp.[10] Sk. jo īpaši Direktīvas 80/836/Euratom 12. pantu.--------------------------------------------------I PIELIKUMSIepriekšējā informēšana, kas minēta 5. pantā1. Svarīgākās ziņas par radioaktivitāti un tās ietekmi uz cilvēkiem un vidi.2. Dažādi radiācijas avāriju veidi, to ietekme uz plašu sabiedrību un vidi.3. Ārkārtas pasākumi, kas paredzēti plašas sabiedrības brīdināšanai, aizsardzībai un palīdzībai radiācijas avārijas gadījumā.4. Atbilstīga informācija par plašas sabiedrības rīcību radiācijas avārijas gadījumā.--------------------------------------------------II PIELIKUMS6. pantā minētā informācija, kas sniedzama radiācijas avārijas gadījumā1. Pamatojoties uz dalībvalstu iepriekš izstrādātajiem iejaukšanās plāniem, iedzīvotāji, kurus skāris radiācijas avārijas gadījums, nekavējoties un regulāri jāinformē par:a) notikušās avārijas veidu un gadījumos, kad tas iespējams, arī par tās raksturu (piemēram, cēloni, apjomu un iespējamo attīstību);b) ieteikumiem par aizsardzības pasākumiem, kas atkarībā no avārijas veida var būt:- ierobežojumi noteiktu pārtikas produktu lietošanā, kas var būt piesārņoti ar radioaktīvajām vielām, vienkāršākie higiēnas un dezaktivācijas noteikumi, ieteikumi uzturēties telpās, aizsargvielu izsniegšana un lietošana, evakuācijas kārtība,- nepieciešamības gadījumos papildināti ar īpašiem brīdinājumiem noteiktām iedzīvotāju grupām;c) paziņojumiem, kas iesaka atbalstīt kompetento iestāžu norādījumus vai prasības.2. Gadījumos, kad pirms avārijas bijusi izsludināta radiācijas trauksme, iedzīvotājiem, kurus var skart radiācijas avārija, trauksmes laikā būtu savlaicīgi jāsaņem informācija un norādījumi, piemēram:- aicinājums iedzīvotājiem turēt ieslēgtus radioaparātus vai televizorus,- sagatavošanās ieteikumi iestādēm ar īpašu kolektīvo atbildību,- ieteikumi avārijas īpaši skartām profesionālajām grupām.3. Papildus šai informācijai un norādījumiem, ja ir pietiekami daudz laika, jāatgādina pamatfakti par radioaktivitāti un tās ietekmi uz cilvēkiem un vidi.--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/24/EK (2003. gada 14. aprīlis), ar ko groza Padomes Direktīvu 98/18/EK par pasažieru kuģu drošības noteikumiem un standartiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32003L0024

Oficiālais Vēstnesis L 123 , 17/05/2003 Lpp. 0018 - 0021

		Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/24/EK(2003. gada 14. aprīlis),ar ko groza Padomes Direktīvu 98/18/EK par pasažieru kuģu drošības noteikumiem un standartiemEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši tā 80. panta 2. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],apspriedusies ar Reģionu komiteju,rīkojoties saskaņā ar Līguma 251. pantā izklāstīto procedūru [3],tā kā:(1) Padomes Direktīva 98/18/EK (1998. gada 17. marts) par pasažieru kuģu drošības noteikumiem un standartiem [4] ievieš vienotu dzīvības un īpašuma drošības līmeni uz jaunajiem un esošajiem pasažieru kuģiem un ātrgaitas pasažieru kuģiem, ja abas kuģu kategorijas veic vietējos reisus, un nosaka sarunu procedūru starptautiskā līmenī nolūkā saskaņot noteikumus pasažieru kuģiem, kas veic starptautiskus reisus.(2) Jūras teritoriju noteikšana ir būtiska, lai noteiktu Direktīvas 98/18/EK piemērošanu dažādām pasažieru kuģu klasēm. Direktīvā ietverta procedūra jūras teritoriju saraksta publicēšanai, kuras īstenošana praksē ir izrādījusies sarežģīta. Tādēļ ir vajadzīgs noteikt funkcionālu un pārredzamu procedūru, kas ļauj efektīvi uzraudzīt attiecīgās direktīvas ieviešanu.(3) Lai saskaņotu drošības līmeni, ko attiecina uz pasažieru kuģiem Kopienas teritorijā, ir jāsvītro Grieķijai dotās atkāpes, kas attiecas uz drošības prasību piemērošanas grafiku.(4) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/25/EK (2003. gada 14. aprīlis) par īpašām stabilitātes prasībām ro-ro pasažieru kuģiem [5] ievieš stingrākas stabilitātes prasības ro-ro pasažieru kuģiem, kas sniedz starptautiskus pakalpojumus uz un no Kopienas ostām, un šie uzlabotie noteikumi jāattiecina arī uz noteiktām šādu kuģu kategorijām, kas veic vietējos reisus tādos pašos jūras apstākļos. Šo stabilitātes prasību nepiemērošana var būt par pamatu ro-ro pasažieru kuģu pakāpeniskai izņemšanai no aprites pēc dažiem gadiem.(5) Tā kā var būt nepieciešams ro-ro pasažieru kuģiem veikt strukturālus pārveidojumus, lai atbilstu īpašajām stabilitātes prasībām, šo prasību ieviešana jāveic dažu gadu laikā, lai skartajai nozares daļai dotu pietiekamu laiku atbilstības nodrošināšanai; šai nolūkā esošajiem kuģiem jāparedz pakāpeniskas ieviešanas grafiks. Šim pakāpeniskās ieviešanas grafikam nav jāskar īpašās stabilitātes prasības jūras teritorijās, uz kurām attiecas 1996. gada 28. februāra Stokholmas līguma pielikumi.(6) Elastīgi un ātri jāņem vērā izmaiņas, kas veiktas attiecīgajos starptautiskajos instrumentos, tādos kā Starptautiskās jūrniecības organizācijas (SJO) konvencijās, protokolos, kodeksos un rezolūcijās.(7) Pamatojoties uz Direktīvu 98/18/EK, SJO Jūrniecības drošības komitejas rezolūcijas MSC 36 (63) 1994. gada 20. maija Starptautiskais ātrgaitas kuģu drošības kodekss attiecas uz visiem ātrgaitas pasažieru kuģiem, kas veic vietējos un starptautiskos reisus. SJO ir pieņēmusi jaunu ātrgaitas kuģu kodeksu, Starptautisko ātrgaitas kuģu drošības kodeksu 2000 (2000. gada HSC kodekss), kas ietver SJO Kuģniecības drošības komitejas 2000. gada 5. decembra Rezolūciju MSC 97(73), kas attiecas uz visiem ātrgaitas kuģiem, kuri būvēti no 2002. gada 1. jūlija. Ir svarīgi nodrošināt Direktīvas 98/18/EK elastīgu atjaunināšanu, lai piemērotu šos uzlabojumus starptautiskā līmenī, kā arī ātrgaitas pasažieru kuģiem, kas apkalpo vietējos reisus.(8) Ir svarīgi piemērot atbilstošus pasākumus, lai sekmētu cilvēku ar kustību traucējumiem drošu nokļūšanu uz kuģiem un ātrgaitas pasažieru kuģiem, kas veic vietējos reisus dalībvalstīs.(9) Tādēļ vajadzīgi attiecīgi grozījumi Direktīvā 98/18/EK,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvu 98/18/EK groza šādi.1. Direktīvas 2. pantu papildina ar šādiem punktiem:"ea) "ro-ro pasažieru kuģis" ir kuģis, kurš pārvadā vairāk kā 12 pasažierus, kuram ir ro-ro kravas telpas vai īpašas kategorijas telpas, kā noteikts Regulas II-2/A/2 I pielikumā.""ha) "vecums" ir kuģa vecums, izteikts gadu skaitā pēc tā nodošanas dienas.""w) "cilvēki ar kustību traucējumiem" ir jebkuri cilvēki, kam ir īpašas grūtības izmantot sabiedrisko transportu, tostarp vecāki cilvēki, invalīdi, cilvēki ar maņu orgānu traucējumiem un cilvēki, kuri izmanto braucamkrēslus, grūtnieces un personas ar maziem bērniem."2. Direktīvas 4. panta 2. punktu aizstāj ar šādu punktu:"2. Katra dalībvalsts:a) izveido un, kad vajadzīgs, atjaunina tās jurisdikcijā esošo jūras teritoriju sarakstu, nosakot robežas zonām, kurās notiek reisi visu gadu un, ja vajadzīgs, kurās ar ierobežojumiem notiek periodiski noteikto klašu kuģu reisi, pamatojoties uz 1. punktā noteiktajiem kuģu klašu kritērijiem;b) publicē sarakstu publiskā datu bāzē, kas pieejama kompetentas jūrniecības iestādes tīmekļa vietnē;c) Komisijai dara zināmu šādas informācijas atrašanās vietu un tajā veiktās izmaiņas.";3. Direktīvā iekļauj šādus pantus."6.a pantsRo-ro pasažieru kuģu stabilitātes prasības un pakāpeniska izņemšana no aprites1. Visiem A, B un C klases ro-ro pasažieru kuģiem, kuru ķīlis ir uzlikts vai kuri ir līdzīgā konstruēšanas posmā 2004. gada 1. oktobrī vai pēc tam, jāatbilst 6., 8. un 9. pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/25/EK (2003. gada 14. aprīlis) par īpašām stabilitātes prasībām ro-ro pasažieru kuģiem [6].2. Visiem A, B un C klases ro-ro pasažieru kuģiem, kuru ķīlis ir uzlikts vai kuri ir līdzīgā konstruēšanas posmā līdz 2004. gada 1. oktobrim, jāatbilst Direktīvas 2003/25/EK 6., 8. un 9. panta prasībām no 2010. gada 1. oktobra, ja vien tie netiek izņemti no aprites no šā datuma vai vēlāk, kad tie ir 30 gadu veci, bet ne vēlāk kā 2015. gada 1. oktobrī.6.b pantsDrošības prasības attiecībā uz cilvēkiem ar kustību traucējumiem1. Dalībvalsts nodrošina atbilstošu pasākumu piemērošanu, kas pamatojas cik iespējams uz III pielikumā noteiktajām pamatnostādnēm, lai sekmētu cilvēku ar kustību traucējumiem drošu piekļūšanu visiem A, B un C klases pasažieru kuģiem un visiem ātrgaitas pasažieru kuģiem, kurus izmanto kā sabiedrisko transportu un kuru ķīlis ir uzlikts vai kuri ir līdzīgā konstruēšanas posmā 2004. gada 1. oktobrī vai pēc tam.2. Par III pielikumā minēto pamatnostādņu īstenošanu dalībvalstis sadarbojas un apspriežas ar organizācijām, kuras pārstāv cilvēkus ar kustību traucējumiem.3. A, B, C un D klases pasažieru kuģu un ātrgaitas pasažieru kuģu, kurus izmanto kā sabiedrisko transportu un kuru ķīlis uzlikts vai kuri ir līdzīgā konstruēšanas posmā līdz 2004. gada 1. oktobrim, pārveidošanas nolūkā dalībvalstis piemēro III pielikumā minētās pamatnostādnes, ciktāl tas ir saprātīgi un pieņemami no saimnieciskā viedokļa.Dalībvalstis nosaka valsts rīcības plānu, kā šādiem kuģiem un ātrgaitas kuģiem tiek piemērotas šīs pamatnostādnes. Dalībvalstis nosūta plānu Komisijai ne vēlāk kā līdz 2005. gada 17. maijam.4. Dalībvalstis ziņo Komisijai par šī panta īstenošanu attiecībā uz visiem pasažieru kuģiem, kas minēti 1. punktā, pasažieru kuģiem, kas minēti 3. punktā un sertificēti pārvadāt vairāk nekā 400 pasažieru, un visiem ātrgaitas pasažieru kuģiem ne vēlāk kā līdz 2006. gada 17. maijam."4. Pievieno III pielikumu, kā noteikts pielikumā.2. pantsNo 2005. gada 1. janvāra atceļ Direktīvas 98/18/EK 6. panta 3. punkta g) apakšpunktu.3. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2004. gada 17. novembrim izpildītu šo direktīvu. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos pasākumus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarīt šādu atsauci.4. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.5. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 2003. gada 14. aprīlīEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsP. CoxPadomes vārdā —priekšsēdētājsA. Giannitsis[1] OV C 20 E, 28.1.2003., 51. lpp.[2] Atzinums sniegts 2002. gada 11. decembrī (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).[3] Eiropas Parlamenta 2002. gada 7. novembra atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts) un Padomes 2003. gada 17. marta lēmums.[4] OV L 144, 15.5.1998., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/84/EK (OV L 324, 29.11.2002., 53. lpp.).[5] OV L 123, 17.5.2003., 22. lpp.[6] OV L 123, 17.5.2003., 22. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMS"III PIELIKUMSPASAŽIERU KUĢU UN ĀTRGAITAS PASAŽIERU KUĢU DROŠĪBAS PRASĪBU PAMATNOSTĀDNES ATTIECĪBĀ UZ CILVĒKIEM AR KUSTĪBU TRAUCĒJUMIEM(kā minēts 6.b pantā)Piemērojot šajā pielikumā noteiktās pamatnostādnes, dalībvalstīm jāievēro SJO 1996. gada 24. jūnija apkārtraksts MSC/735 "Ieteikums pasažieru kuģu konstruēšanai un ekspluatācijai, lai atbilstu vecāku cilvēku un invalīdu vajadzībām".1. Nokļūšana uz kuģaKuģi jākonstruē un jāaprīko tā, lai cilvēku ar kustību traucējumiem varētu viegli un droši uzkāpt uz kuģa un nokāpt no tā un tiem būtu nodrošināta pieeja starp klājiem vai nu patstāvīgi vai ar slīpņu, pacēlāju vai liftu palīdzību. Virzienu norādes uz šādām pieejām izlīmē pie citām kuģa piekļuves vietām un citās atbilstošās vietās kuģī.2. NorādesNorādēm uz kuģa, kuras paredzētas, lai palīdzētu pasažieriem, jābūt pieejamām un viegli izlasāmām personām ar kustību traucējumiem (tostarp personām ar maņu orgānu traucējumiem), un jāatrodas svarīgākajās vietās.3. Paziņošanas veidiOperatoram uz kuģa klāja jābūt vizuāliem un verbāliem līdzekļiem, lai personām ar dažāda veida kustību traucējumiem sniegtu paziņojumus par kavēšanos, saraksta izmaiņām un pakalpojumiem uz klāja.4. Trauksmes signālsTrauksmes sistēma un trauksmes poga jāveido tā, lai būtu pieejama un uztverama visiem pasažieriem ar kustību traucējumiem, tostarp personām ar maņu orgānu traucējumiem un personām ar mācīšanās grūtībām.5. Papildu prasības, lai nodrošinātu pārvietošanos uz kuģaMargas, koridori un gaiteņi, ieejas un durvis jāpielāgo to cilvēku kustībai, kas pārvietojas braucamkrēslos. Pacēlāji, transportlīdzekļu klāji, pasažieru atpūtas telpas, kajītes un dušas telpas jāveido tā, lai tās būtu saprātīgi un samērīgi pieejamas cilvēkiem ar kustību traucējumiem."--------------------------------------------------