title: Padomes Direktīva (1990. gada 26. jūnijs) par veterinārajām un zootehniskajām pārbaudēm, kas piemērojamas Kopienā iekšējā tirdzniecībā ar noteiktiem dzīviem dzīvniekiem un produktiem, lai izveidotu iekšējo tirgu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31990L0425

Oficiālais Vēstnesis L 224 , 18/08/1990 Lpp. 0029 - 0041 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 33 Lpp. 0146  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 33 Lpp. 0146

		Padomes direktīva(1990. gada 26. jūnijs)par veterinārajām un zootehniskajām pārbaudēm, kas piemērojamas Kopienā iekšējā tirdzniecībā ar noteiktiem dzīviem dzīvniekiem un produktiem, lai izveidotu iekšējo tirgu(90/425/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 43. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Kopienai ir jāpieņem pasākumi, kas paredzēti tam, lai pakāpeniski laika posmā līdz 1992. gada 31. decembrim izveidotu iekšējo tirgu;tā kā dzīvnieku un dzīvnieku izcelsmes produktu tirgus kopīgās organizācijas saskaņota darbība nozīmē zootehnisko un veterināro šķēršļu likvidēšanu, lai varētu attīstīties Kopienas iekšējā tirdzniecība ar konkrētajiem dzīvniekiem un produktiem; tā kā šajā sakarā dzīvnieku un lauksaimniecības produktu brīva aprite ir tirgu kopīgās organizācijas pamatpazīme un tai būtu jāatvieglo racionāla lauksaimniecības ražošanas attīstība un optimāla ražošanas faktoru izmantošana;tā kā veterinārijas jomā pašlaik tiek izmantotas robežas, lai veiktu pārbaudes, kas vērstas uz sabiedrības veselības un dzīvnieku veselības aizsardzību;tā kā galīgais mērķis ir nodrošināt, lai veterinārās pārbaudes tiktu veiktas tikai nosūtīšanas vietā; tā kā šā mērķa sasniegšana nozīmē pamatprasību saskaņošanu attiecībā uz dzīvnieku veselības aizsardzību;tā kā, lai izveidotu iekšējo tirgu, iekams šis mērķis tiek sasniegts, uzsvars būtu jāliek uz pārbaudēm, kas jāveic nosūtīšanas vietā un uz to pārbaužu organizāciju, ko varētu veikt galapunktā; tā kā šāds risinājums ietvertu veterināro pārbaužu atcelšanu uz Kopienas iekšējām robežām un tā kā tādēļ tas ir pietiekams iemesls veselības, veterinārā sertifikāta vai identifikācijas dokumenta saglabāšanai, kā paredzēts Kopienas noteikumos;tā kā šis risinājums nozīmē lielāku uzticību veterinārajām pārbaudēm, ko veic nosūtītāja valsts, it īpaši izveidojot ātras informācijas apmaiņas sistēmu; tā kā nosūtītājai dalībvalstij ir jānodrošina, ka šādas veterinārās pārbaudes tiek veiktas atbilstošā veidā;tā kā saņēmējā valstī galapunktā uz vietas varētu veikt veterinārās pārbaudes; tā kā, ja ir nopietnas aizdomas par pārkāpumu, tad veterinārās pārbaudes tomēr varētu veikt, kamēr dzīvnieki un produkti ir tranzītā, un tā kā ir iespējams arī turpmāk paredzēt ievietošanu karantīnā tajos apgabalos, ar kuriem nav saskaņots;tā kā ir jāparedz rīcība, kas veicama gadījumam, ja veterinārajā pārbaudē atklājas, ka sūtījumos ir novirzes no normas;tā kā ir jāparedz procedūra to nesaskaņu atrisināšanai, kas varētu rasties attiecībā uz sūtījumiem no saimniecības, centra vai organizācijas;tā kā ir jāizstrādā aizsargpasākumi; tā kā šajā apgabalā, it īpaši efektivitātes apsvērumu dēļ, atbildība, pirmkārt, ir jāuzņemas nosūtītājai dalībvalstij; tā kā Komisijai ir jāspēj rīkoties ātri, it īpaši veicot pārbaudes uz vietas un pieņemot situācijai atbilstošus pasākumus;tā kā, lai tie noteikumi, kas noteikti šajā direktīvā, būtu iedarbīgi, tiem jāattiecas uz visiem dzīvniekiem un produktiem, kas Kopienas iekšējā tirdzniecībā ir pakļauti veterinārajām prasībām;tā kā, ņemot vērā pašreizējo saskaņošanas stāvokli un līdz Kopienas noteikumu pieņemšanai, tiem dzīvniekiem un produktiem, uz kuriem neattiecas saskaņotie noteikumi, tomēr būtu jāatbilst galamērķa valsts prasībām, ar noteikumu, ka pēdējās ir saskaņā ar Līguma 36. pantu;tā kā iepriekš minētie noteikumi būtu jāpiemēro zootehniskajām pārbaudēm;tā kā esošo direktīvu normas būtu jāpielāgo jaunajiem noteikumiem, kas noteikti šajā direktīvā;tā kā šie noteikumi būtu jāpārskata līdz 1993. gada beigām;tā kā Komisijai būtu jāuztic uzdevums pieņemt pasākumus šīs direktīvas piemērošanai; tā kā tādēļ jāparedz procedūras ciešai un efektīvai sadarbībai starp Komisiju un dalībvalstīm Pastāvīgajā veterinārijas komitejā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDalībvalstis nodrošina, lai veterinārās pārbaudes, kas jāveic dzīviem dzīvniekiem un produktiem, uz kuriem attiecas tās direktīvas, kas uzskaitītas A pielikumā, vai tiem, kuri minēti 21. panta pirmajā daļā un ir paredzēti tirdzniecībai, vairs netiktu veiktas uz robežām, neierobežojot 7. pantu, bet tiktu veiktas saskaņā ar šo direktīvu.Dalībvalstis turpmāk nodrošina, lai zootehnisko dokumentu pārbaudes būtu pakļautas tiem kontroles noteikumiem, kas noteikti šajā direktīvā.Šī direktīva neiespaido ne dzīvnieku labturības pārbaudes pārvadāšanas laikā, ne tās pārbaudes, kas veido daļu no uzdevumiem, ko varas iestādes, kas atbild par likumu vispārējo piemērošanu dalībvalstī, veic nediferencētā veidā.2. pantsŠajā direktīvā:1) "veterinārās pārbaudes" nozīmē jebkuru fizisku pārbaudi un/vai administratīvu formalitāti, ko piemēro 1. pantā minētajiem dzīvniekiem vai produktiem un kas ir paredzēta tam, lai tieši vai citādi aizsargātu sabiedrības vai dzīvnieku veselību;2) "zootehniskās pārbaudes" nozīmē jebkuru fizisku pārbaudi un/vai administratīvu formalitāti, ko piemēro dzīvniekiem, uz kuriem attiecas tās direktīvas, kas minētas A pielikuma II iedaļā, un kas ir paredzētas tiešai vai netiešai šķirņu uzlabošanai;3) "tirdzniecība" nozīmē tirdzniecību starp dalībvalstīm Līguma 9. panta 2. punkta nozīmē;4) "saimniecība" nozīmē lauksaimniecības vai tirdzniecības uzņēmumu, kā noteikts spēkā esošajās valsts tiesību normās, kas atrodas dalībvalsts teritorijā un kur tiek turēti vai regulāri audzēti dzīvnieki, kas minēti A un B pielikumā, izņemot zirgu dzimtas dzīvniekus, un saimniecību, kā noteikts Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīvas 90/426/EEK par dzīvnieku veselības apstākļiem, kas regulē dzīvu zirgu dzimtas dzīvnieku pārvietošanu un ievešanu no trešām valstīm [4], 2. panta a) punktā;5) "centrs vai organizācija" nozīmē ikvienu uzņēmumu, kas ražo, uzglabā, pārstrādā tos produktus vai rīkojas ar tiem produktiem, kas minēti 1. pantā;6) "kompetentā iestāde" nozīmē dalībvalsts centrālo iestādi, kuras kompetencē ietilpst veterināro vai zootehnisko pārbaužu veikšana, vai jebkuru iestādi, kurai tā ir deleģējusi šādu kompetenci;7) "valsts pilnvarots veterinārārsts" nozīmē veterinārārstu, ko ir iecēlusi kompetentā iestāde.I NODAĻAPārbaudes izcelsmes vietā3. pants1. Dalībvalstis nodrošina, lai tirdzniecībai tiktu pakļauti tikai tie dzīvnieki un produkti, kas minēti 1. pantā un kas atbilst šādiem nosacījumiem:a) dzīvniekiem un produktiem, kas minēti A pielikumā, ir jāatbilst attiecīgo direktīvu, kas uzskaitītas minētajā pielikumā, prasībām, un dzīvniekiem un produktiem, kas minēti B pielikumā, ir jāatbilst tām dzīvnieku veselības prasībām, kas noteiktas saņēmējā dalībvalstī;b) tiem ir jānāk no saimniecībām, centriem vai organizācijām, kas ir pakļautas regulārām oficiālām pārbaudēm saskaņā ar 3. punktu;c) tiem ir, no vienas puses, jābūt identificētiem saskaņā ar Kopienas noteikumiem un, no otras puses, jābūt reģistrētiem tādā veidā, lai varētu tikt atklāta izcelsmes vai tranzīta saimniecība, centrs vai organizācija, un valsts identifikācijas vai reģistrācijas sistēmas ir jāpaziņo Komisijai trīs mēnešu laikā pēc šīs direktīvas paziņošanas datuma.Līdz 1993. gada 1. janvārim dalībvalstīm ir jāveic atbilstoši pasākumi, lai garantētu, ka identifikācijas un reģistrācijas sistēmas, ko piemēro Kopienas iekšējā tirdzniecībā, ir paplašinātas un attiecinātas arī uz dzīvnieku pārvietošanos to teritorijā;d) pārvadāšanas laikā kopā ar tiem ir jābūt veselības sertifikātam un/vai jebkuriem citiem dokumentiem, kas paredzēti A pielikumā uzskaitītajās direktīvās, un — citiem dzīvniekiem un produktiem — tiem dokumentiem, kas paredzēti saņēmējas dalībvalsts noteikumos.Tiem sertifikātiem vai dokumentiem, ko izsniedzis valsts pilnvarots veterinārārsts, kas atbildīgs par izcelsmes saimniecību, centru vai organizāciju, un, ja ir runa par dokumentiem, ko pieprasa kompetentā iestāde saskaņā ar A pielikuma II iedaļā minētajiem tiesību aktiem zootehnikas jomā, ir jābūt kopā ar dzīvnieku, dzīvniekiem un produktiem līdz tā/to galapunktam(-iem);e) tādi dzīvnieki, kas ir uzņēmīgi pret slimībām, vai šādu dzīvnieku produkti, nedrīkst būt:i) no saimniecībām, centriem vai organizācijām, platībām vai apgabaliem, kas ir pakļauti ierobežojumiem, kuri vajadzības gadījumā saskaņā ar Kopienas noteikumiem noteikti attiecībā uz konkrētajiem dzīvniekiem vai konkrēto dzīvnieku produktiem tā iemesla dēļ, ka ir aizdomas par slimību, kas minēta C pielikumā, ir šādas slimības uzliesmojums vai šī slimība pastāv, vai tāpēc, ka tiek piemēroti aizsardzības pasākumi;ii) no saimniecības, centra vai organizācijas, platības vai apgabala, uz kuru attiecas oficiālie ierobežojumi, tā iemesla dēļ, ka ir aizdomas par slimību, kas minēta C pielikumā, ir šādas slimības uzliesmojums vai šī slimība pastāv, vai tāpēc, ka tiek piemēroti aizsardzības pasākumi;iii) gadījumos, kad tie ir paredzēti saimniecībām, centriem vai organizācijām, kas atrodas tajās dalībvalstīs, kas ir ieguvušas garantijas, ievērojot Direktīvas 64/432/EEK 9. pantu vai citus līdzvērtīgus Kopienas noteikumus, kas ir vai vēl tiks pieņemti, vai tādā valstī, kas Kopienas likumos — pilnībā vai daļā tās teritorijas — ir atzīta par brīvu no slimības, no saimniecības, kas nesniedz tās garantijas, ko tā dalībvalsts varētu prasīt attiecībā uz slimībām, kas nav uzskaitītas C pielikumā;iv) kad tie ir paredzēti dalībvalstij vai dalībvalsts teritorijas daļai, kas ir guvusi labumu no papildu garantijām, ievērojot Direktīvas 64/432/EEK 9. pantu vai citus līdzvērtīgus Kopienas noteikumus, kas ir vai vēl tiks pieņemti, no saimniecības, centra vai organizācijas un, ja rodas tāda situācija, no teritorijas daļas, kas nesniedz paredzētās papildu garantijas.Izcelsmes valsts kompetentā iestāde pirms sertifikāta vai pavaddokumenta izsniegšanas nodrošina, lai saimniecības, centri vai organizācijas atbilstu šajā punktā paredzētajām prasībām;f) ja pārvadāšana ietver vairākus galamērķus, tad dzīvnieki un produkti ir jāsagrupē tik sūtījumos, cik ir galamērķu. Katram sūtījumam ir jāpievieno sertifikāts un/vai dokumenti, kas minēti d) apakšpunktā;g) ja dzīvnieki un produkti, uz ko attiecas A pielikumā uzskaitītās direktīvas, kas atbilst Kopienas noteikumiem, ir paredzēti izvešanai uz trešo valsti caur citas dalībvalsts teritoriju, tad pārvadājumam, izņemot ārkārtīgas steidzamības gadījumus, ko pienācīgi ir atļāvusi kompetentā iestāde, lai nodrošinātu dzīvnieku labturību, ir jāpaliek muitas uzraudzībā līdz izbraukšanai no Kopienas teritorijas atbilstoši sīki izstrādātiem noteikumiem, kas jāsagatavo Komisijai, darbojoties saskaņā ar procedūru, kura noteikta 18. pantā vai vajadzības gadījumā 19. pantā.Turklāt gadījumos, kad runa ir par dzīvniekiem un produktiem, kas neatbilst Kopienas noteikumiem, vai dzīvniekiem un produktiem, kas minēti B pielikumā, tranzīts drīkst notikt tikai tad, ja to patiešām ir atļāvusi tranzīta dalībvalsts kompetentā iestāde.2. Dalībvalstis nodrošina arī, lai:- dzīvniekus un produktus, kas minēti 1. pantā un ko, iespējams, var nākties nokaut saskaņā ar valsts programmu to slimību izskaušanai, kas nav minētas C pielikumā, nenosūta uz citas dalībvalsts teritoriju,- dzīvniekus un produktus, kas minēti A pielikumā, vai dzīvniekus un produktus, kas minēti B pielikumā, nenosūta uz citas dalībvalsts teritoriju, ja tos nevar tirgot pašu šo valstu teritorijā veselības vai dzīvnieku veselības iemeslu dēļ, kas pamatoti Līguma 36. pantā.3. Neierobežojot uzraudzības pienākumus, kas uzticēti valsts pilnvarotam veterinārārstam saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem, kompetentā iestāde veic pārbaudes saimniecībās, atzītos tirgos un savākšanas punktos, centros vai organizācijās, lai pārliecinātos, ka dzīvnieki un produkti, kas paredzēti tirdzniecībai, atbilst Kopienas prasībām un it īpaši atbilst nosacījumiem, kas noteikti 1. punkta c) un d) apakšpunktā attiecībā uz identifikāciju.Ja ir pamats aizdomām, ka Kopienas prasības netiek pildītas, tad kompetentā iestāde veic vajadzīgās pārbaudes un, ja aizdomas apstiprinās, veic atbilstošus pasākumus, kas drīkst ietvert konkrētās saimniecības, centra vai organizācijas izolāciju.4. Saskaņā ar 18. pantā vai vajadzības gadījumā 19. pantā noteikto procedūru, Komisija drīkst pieņemt sīki izstrādātus noteikumus, kas jāievēro, piemērojot šo pantu, it īpaši, lai ņemtu vērā konkrētās šķirnes.4. pants1. Nosūtītājas dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka:a) lauksaimniecības dzīvnieku un produktu, kas minēti 1. pantā, īpašnieki visos ražošanas posmos un tirgū laišanas posmos atbilst valsts vai Kopienas veselības vai zootehniskajām prasībām, kas minētas šajā direktīvā;b) dzīvniekus un produktus, kas minēti A pielikumā, pārbauda vismaz tikpat rūpīgi no veterinārā viedokļa kā tad, ja tie būtu paredzēti valsts tirgum, ja vien Kopienas noteikumos nav speciāli noteikts citādi;c) dzīvniekus pārvadā piemērotos transporta līdzekļos, kas atbilst higiēnas noteikumiem.2. Izcelsmes dalībvalsts kompetentā iestāde, kas izsniedza sertifikātu vai dokumentu, kas pavada dzīvniekus un produktus, dienā, kad tie tika izsniegti, un izmantojot 20. pantā paredzēto datorizēto sistēmu, paziņo saņēmējas dalībvalsts centrālajai kompetentajai iestādei un galapunkta kompetentajai iestādei datus, ko nosaka Komisija, saskaņā ar procedūru, kas noteikta 18. pantā.3. Nosūtītājas dalībvalstis veic atbilstošos pasākumus, lai sodītu jebkuru tiesību aktu veterinārijas vai zootehnikas jomā pārkāpumu no fizisko vai juridisko personu puses, ja tiek atklāts, ka Kopienas noteikumi ir pārkāpti, un it īpaši, ja tiek atklāts, ka sertifikāta, dokumentu vai identifikācijas zīmes neatbilst dzīvnieku statusam vai to izcelsmes saimniecībām vai produktu faktiskajām īpašībām.II NODAĻAPārbaudes pēc ierašanās galapunktā5. pants1. Saņēmējas dalībvalstis ievieš šādus pārbaudes pasākumus:a) kompetentā iestāde dzīvnieku un produktu galamērķa vietās ar nediferencējošām pārbaudēm uz vietas drīkst noteikt, vai ir izpildītas 3. panta prasības, un tā vienlaikus drīkst ņemt paraugus.Turklāt, pārbaudes drīkst veikt arī dzīvnieku un produktu pārvadāšanas laikā pa to teritoriju, ja tranzīta dalībvalsts vai saņēmējas dalībvalsts kompetentajai iestādei ir informācija, kuras rezultātā ir radušās aizdomas par pārkāpumu;b) turklāt, ja dzīvnieki, kuri minēti 1. pantā un kuru izcelsmes valsts ir cita dalībvalsts, ir paredzēti:i) atzītam tirgum vai savākšanas punktam, kā noteikts Kopienas noteikumos, tad līdz ar to īpašnieks ir atbildīgs par tādu dzīvnieku ievešanu, kas neatbilst 3. panta 1. punktā noteiktajām prasībām.Kompetentajai iestādei ir jāpārbauda, nediferencējošā veidā pārbaudot dzīvnieku pavaddokumentus vai sertifikātus, vai dzīvnieki atbilst minētajām prasībām;ii) lopkautuvei, kas atrodas valsts pilnvarota veterinārārsta uzraudzībā, tad pēdējam ir jānodrošina, galvenokārt pamatojoties uz pavaddokumentu vai sertifikātu, ka tiek nokauti tikai tie dzīvnieki, kas atbilst 3. panta 1. punkta prasībām.Lopkautuves īpašnieks ir atbildīgs par tādu dzīvnieku nokaušanu, kas neatbilst 3. panta 1. punkta c) un d) apakšpunkta prasībām;iii) reğistrētajam uzņēmējam, kas sadala sūtījumus, vai jebkuram uzņēmumam, kas nav pakļauts pastāvīgai uzraudzībai, tad kompetentā iestāde uzskata šādu uzņēmēju vai uzņēmumu par dzīvnieku saņēmēju un piemēro nosacījumus, kas izklāstīti otrajā daļā;iv) saimniecībām, centriem vai organizācijām, tajā skaitā gadījumos, kad sūtījumus pārvadāšanas laikā daļēji izkrauj, tad saskaņā ar 3. pantu katram dzīvniekam vai dzīvnieku grupai ir jābūt līdzi veterinārā sertifikāta vai pavaddokumenta oriģinālam, līdz sūtījums sasniedz saņēmēju, kas tajā ir minēts.Saņēmējiem, kas minēti pirmās daļas iii) un iv) apakšpunktā, pirms sūtījums tiek sadalīts vai pārdots kādam citam, ir jāpārbauda identifikācijas zīmju, sertifikātu vai dokumentu, kas minēti 3. panta 1. punkta c) un d) apakšpunktā, klātbūtne, jāpaziņo kompetentajai iestādei par jebkuru pārkāpumu vai atkāpi no normas un pēdējā gadījumā jāizolē konkrētie dzīvnieki, līdz kompetentā iestāde pieņem lēmumu attiecībā uz tiem.Garantijas, kas jāsniedz pirmās daļas iii) un iv) apakšpunktā minētajiem saņēmējiem, ir precizētas līgumā ar kompetento iestādi, ko paraksta iepriekšējas reģistrācijas laikā, kas paredzēta 12. pantā. Kompetentā iestāde veic izlases veida pārbaudes, lai pārbaudītu atbilstību tām garantijām.Šo punktu piemēro mutatis mutandis to produktu saņēmējiem, kas minēti 1. pantā.2. Visiem saņēmējiem, kas norādīti sertifikātā vai dokumentā, kas paredzēts 3. panta 1. punkta d) apakšpunktā:a) pēc saņēmējas dalībvalsts pieprasījuma un tādā mērā, kā nepieciešams, lai veiktu 1. punktā minētās pārbaudes, ir iepriekš jāpaziņo par dzīvnieku un produktu ierašanos no citas dalībvalsts un it īpaši par sūtījuma saturu un paredzamo ierašanās datumu.Tomēr paziņošanas termiņš parasti ir ne vairāk kā viena diena, un tomēr izņēmuma gadījumos dalībvalstis drīkst pieprasīt sniegt paziņojumu divas dienas iepriekš.Šo paziņojumu nepieprasa attiecībā uz reģistrētiem zirgiem, kuriem ir identifikācijas dokuments, kas paredzēts Direktīvā 90/427/EEK;b) ne mazāk kā sešus mēnešus — laika posmu precizē kompetentā iestāde — saglabā veselības sertifikātus vai dokumentus, kas minēti 3. pantā, lai tos uzrādītu kompetentajai iestādei, japēdējā to pieprasītu.3. Sīki izstrādātus šā panta īstenošanas noteikumus pieņem saskaņā ar procedūru, kas noteikta 18. pantā vai vajadzības gadījumā 19. pantā.6. pants1. Ja Kopienas noteikumos vai to apgabalu valsts noteikumos, ar kuriem vēl nav saskaņots un kas atbilst vispārējiem Līguma noteikumiem, ir pieprasīta dzīvu dzīvnieku ievietošana karantīnā, tad pēdējā parasti notiek saņēmējā saimniecībā.2. Karantīnas staciju drīkst izmantot, ja tas ir pamatoti no veterinārā viedokļa. Šādu staciju uzskata par sūtījuma galamērķa vietu. Konkrētā dalībvalsts paziņo Komisijai, uz kāda pamata šāda darbība tiek veikta.3. Saistības, kas attiecas uz karantīnu un pēdējās atrašanās vietu, tiek precizētas veterinārajās prasībās, kas minētas 21. panta otrajā daļā.7. pants1. Dalībvalstis nodrošina, lai, veicot pārbaudes tajās vietās, kur dzīvniekus un produktus, kas minēti 1. pantā, no trešām valstīm drīkst ievest Kopienas teritorijā, tādās kā ostas, lidostas un robežpunkti ar trešām valstīm, tiktu veikti šādi pasākumi:a) tiktu pārbaudīti dzīvnieku un produktu pavaddokumenti un sertifikāti;b) ja dzīvniekus un produktus ieved no trešām valstīm, tad tie muitas uzraudzībā ir jānosūta uz pārbaudes punktiem, lai varētu veikt veterinārās pārbaudes.Dzīvniekus un produktus, kas minēti A pielikumā, muitā nedrīkst noformēt, ja vien tādās pārbaudēs nav atklāts, ka tie atbilst Kopienas noteikumiem;c) uz Kopienas dzīvniekiem un produktiem attiecina kontroles noteikumus, kas izklāstīti 5. pantā.2. Dzīvnieki un produkti, kas minēti B pielikumā, kā arī tie, ko ieved, pamatojoties uz valsts dzīvnieku veselības standartiem, ir jāieved tieši Kopienas teritorijā caur vienu no tās dalībvalsts pārbaudes punktiem, kas plāno tos ievest, un tur jāpārbauda saskaņā ar 1. punkta b) apakšpunktu.Dalībvalstis, kas ieved no trešām valstīm, pamatojoties uz valsts dzīvnieku veselības noteikumiem, informē Komisiju un pārējās dalībvalstis, it īpaši tranzīta dalībvalsti, par šādu ievedumu eksistenci un par prasībām, kādām tie šādus ievedumus pakļauj.Saņēmējas dalībvalstis aizliedz sūtīt dzīvniekus prom no savas teritorijas, ja tie tur nav palikuši tādu laika posmu, kas noteikts specifiskajos Kopienas tiesību aktos, un tāpat tos produktus, kas minēti otrajā daļā, ja vien tos neved, bez tranzīta, uz citu dalībvalsti, kas izmanto to pašu iespēju.Tomēr līdz Kopienas noteikumu pieņemšanai pēc iepriekšējas vienošanās ar to otru dalībvalsti vispārējā veidā un, vajadzības gadījumā, ar tranzīta dalībvalsti par kontroles pasākumiem tos dzīvniekus un produktus drīkst ievest tādas dalībvalsts teritorijā, kas nav minēta otrajā daļā. Dalībvalstis informē Komisiju un pārējās dalībvalstis Pastāvīgajā veterinārijas komitejā, kad tās izmanto šo atkāpi un kontroles pasākumus, par kuriem ir panākta vienošanās.3. Tomēr, no 1993. gada 1. janvāra un atkāpjoties no 1. punkta, visi dzīvnieki un produkti, ko pārvadā ar regulāriem transporta līdzekļiem, kas tieši savieno divus Kopienas ģeogrāfiskos punktus, ir pakļauti kontroles noteikumiem, kas paredzēti 5. pantā.8. pants1. Ja pārbaudes laikā, ko veic sūtījuma galapunktā vai pārvadāšanas laikā, dalībvalsts kompetentās iestādes konstatē:a) slimības ierosinātājus, kas izraisa Direktīvā 82/894/EEK [5], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Lēmumu 90/134/EEK [6], minēto slimību, zoonozi vai slimību vai jebkuru iemeslu, kas var radīt nopietnas briesmas dzīvniekiem vai cilvēkiem, vai ka produkti nāk no apgabala, kurš ir inficēts ar epizootisku slimību, tad tās dod rīkojumu, lai dzīvnieks vai dzīvnieku sūtījums tiktu ievietots karantīnā tuvākajā karantīnas stacijā vai nokauts un/vai iznīcināts.Izdevumus, kas saistīti ar pirmajā daļā paredzētajiem pasākumiem, apmaksā nosūtītājs vai viņa pārstāvis, vai persona, kas atbild par produktiem vai dzīvniekiem.Saņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes nekavējoties, rakstiski un ar vispiemērotākajiem līdzekļiem informē pārējo dalībvalstu kompetentās iestādes un Komisiju par atklātajiem faktiem, pieņemtajiem lēmumiem un šādu lēmumu pamatojumu.Drīkst piemērot aizsargpasākumus, kas paredzēti 10. pantā.Pēc dalībvalsts pieprasījuma un saskaņā ar procedūru, kas noteikta 17. pantā, Komisija turklāt drīkst pieņemt jebkurus pasākumus, kas vajadzīgi, lai sasniegtu saskaņotu pieeju, kā dalībvalstis rīkojas situācijās, uz kurām neattiecas Kopienas noteikumi;b) ka, neierobežojot a) apakšpunktu, dzīvnieki un produkti neatbilst nosacījumiem, kas noteikti Kopienas direktīvās, vai gadījumā, ja dalībvalsts saņem garantijas, ievērojot Direktīvas 64/432/EEK 9. pantu vai līdzvērtīgus Kopienas noteikumus, kas jau ir vai vēl tiks pieņemti, valsts dzīvnieku veselības noteikumos, tad tās drīkst, ar noteikumu, ka dzīvnieku veselības apsvērumi to pieļauj, ļaut nosūtītājam vai viņa pārstāvim izvēlēties no šādām iespējām:- ja konstatē atliekas, tad dzīvnieku un produktu turēšana uzraudzībā, līdz tiek apstiprināta atbilstība noteikumiem, un, ja atbilstība noteikumiem netiek panākta, tad to pasākumu piemērošana, kas paredzēti Kopienas tiesību aktos,- dzīvnieku nokaušana vai produktu iznīcināšana,- dzīvnieka vai sūtījuma atpakaļ nogādāšana, ar nosūtītājas dalībvalsts kompetentās iestādes iepriekšēju atļauju un iepriekš brīdinot tranzīta dalībvalsti(-is).Tomēr, ja sertifikātā vai dokumentos atklāj novirzes no normas, tad īpašniekam vai viņa pārstāvim ir jāpiešķir atvieglojumu periods, pirms tiek izmantota šī pēdējā iespēja.2. Saskaņā ar 18. pantā noteikto procedūru Komisija sastāda to slimību sarakstu, kas minētas 1. punktā, un sīki izstrādā noteikumus, kas jāievēro, piemērojot šo pantu.9. pants1. Tajos gadījumos, kas paredzēti 8. pantā, saņēmējas dalībvalsts kompetentā iestāde nekavējoties sazinās ar nosūtītājas dalībvalsts kompetentajām iestādēm. Pēdējās dalībvalsts iestādes veic visus vajadzīgos pasākumus un informē pirmās dalībvalsts kompetento iestādi par veikto pārbaužu būtību, pieņemtajiem lēmumiem un šādu lēmumu pieņemšanas iemesliem.Ja saņēmējas dalībvalsts kompetentā iestāde baidās, ka šādi pasākumi ir nepietiekami, tad abu dalībvalstu kompetentās iestādes kopīgi meklē veidus, kā atrisināt radušos situāciju, un vajadzības gadījumā tad var ietvert pārbaudes uz vietas.Ja to pārbaužu laikā, kas minētas 8. pantā, atklāj atkārtotas neprecizitātes, tad saņēmēja dalībvalsts informē Komisiju un pārējo dalībvalstu kompetentās iestādes.Komisija, pēc saņēmējas dalībvalsts pieprasījuma vai pati pēc savas iniciatīvas un ņemot vērā konstatēto pārkāpumu būtību, drīkst:- nosūtīt inspektorus uz konkrēto vietu sadarbībā ar kompetentajām valsts iestādēm,- uzdot valsts pilnvarotam veterinārārstam, kura vārds ir sarakstā, ko pēc dalībvalstu ierosinājuma sagatavo Komisija, un kurš ir pieņemams visām iesaistītajām pusēm, pārbaudīt faktus uz vietas,- pieprasīt kompetentajai iestādei pastiprināt pārbaudes izcelsmes apgabala saimniecībā, centrā, organizācijā, atzītajā tirgū vai savākšanas punktā.Tā informē dalībvalstis par atklātajiem faktiem.Līdz kļūst zināmi Komisijas atklātie fakti, nosūtītājai dalībvalstij pēc saņēmējas dalībvalsts pieprasījuma ir jāpastiprina to dzīvnieku un produktu pārbaudes, kas nāk no konkrētā apgabala saimniecības, centra, organizācijas, atzīta tirgus vai savākšanas punkta, un, ja tiek atklātas nopietnas briesmas sabiedrības vai dzīvnieku veselībai, tad jāaptur jebkuru sertifikātu vai pārvadājumu dokumentu izsniegšana.Saņēmēja dalībvalsts drīkst no savas puses pastiprināt to dzīvnieku pārbaudes, kas nāk no tās pašas saimniecības, centra, organizācijas, atzītā tirgus vai savākšanas punkta vai apgabala.Ja novirzes no normas ir apstiprinātas ar eksperta atzinumu, tad pēc vienas no abu iesaistīto dalībvalstu pieprasījuma Komisijai saskaņā ar 17. pantā noteikto procedūru ir jāveic atbilstoši pasākumi, kas drīkst ietvert pat atļauju dalībvalstīm uz laiku aizliegt ievest savā teritorijā dzīvniekus un produktus, kas nāk no tās saimniecības, centra, organizācijas, atzītā tirgus vai savākšanas punkta vai apgabala. Šie pasākumi pēc iespējas drīzāk ir jāapstiprina vai jāpārskata saskaņā ar 17. pantā noteikto procedūru.2. Izņemot tos gadījumus, kas paredzēti ceturtajā daļā, šī direktīva neiespaido tiesības, kas ir spēkā dalībvalstīs, iesniegt tiesai lūgumu pārskatīt lēmumus, ko pieņēmušas kompetentās iestādes.Lēmumus, ko pieņēmusi saņēmējas dalībvalsts kompetentā iestāde, un šādu lēmumu pamatojumu paziņo nosūtītājam vai viņa pārstāvim un nosūtītājas dalībvalsts kompetentajai iestādei.Ja nosūtītājs vai viņa pārstāvis to pieprasa, tad minētos lēmumus un pamatojumu viņam nosūta rakstiskā formā, norādot sīku informāciju par tiesībām iesniegt apelācijas sūdzību, kas viņam ir pieejamas saskaņā ar saņēmējā dalībvalstī spēkā esošajiem likumiem, un par piemērojamo procedūru un termiņiem.Tomēr strīda gadījumā pēc vienošanās abas iesaistītās puses drīkst maksimāli viena mēneša laikā iesniegt strīdu tāda eksperta novērtējumam, kura vārds ir Kopienas ekspertu sarakstā, ko sastāda Komisija, un izdevumus par eksperta konsultāciju apmaksā Kopiena.Šādi eksperti sniedz savu atzinumu ne vēlāk kā 72 stundu laikā vai pēc jebkuru analīžu rezultātu saņemšanas. Puses pakļaujas eksperta atzinumam, pienācīgi ņemot vērā Kopienas veterināros tiesību aktus.3. Izdevumus par sūtījuma atpakaļ nogādāšanu, dzīvnieku turēšanu vai izolēšanu vai vajadzības gadījumā nokaušanu vai iznīcināšanu apmaksā nosūtītājs, viņa pārstāvis vai tā persona, kas atbild par dzīvniekiem vai produktiem.4. Sīki izstrādātus noteikumus, kas jāievēro, piemērojot šo pantu, pieņem saskaņā ar procedūru, kas noteikta 18. pantā vai vajadzības gadījumā 19. pantā.III NODAĻAKopīgie noteikumi10. pants1. Katra dalībvalsts nekavējoties informē pārējās dalībvalstis un Komisiju, ja tās teritorijā, papildus to slimību uzliesmojumam, kas minētas Direktīvā 82/894/EEK, ir uzliesmojušas jebkuras zoonozes, slimības vai radušies citi iemesli, kas var radīt nopietnas briesmas dzīvnieku vai cilvēku veselībai.Nosūtītāja dalībvalsts nekavējoties ievieš kontroles vai drošības pasākumus, kas paredzēti Kopienas noteikumos, it īpaši bufera zonu noteikšanu, kas paredzēta tajos noteikumos, vai veic jebkuru citu pasākumu, ko tā uzskata par piemērotu.Saņēmēja dalībvalsts vai tranzīta dalībvalsts, kas 5. pantā minētās pārbaudes laikā ir konstatējusi, ka eksistē viena no pirmajā daļā minētajām slimībām vai iemesliem, drīkst, ja nepieciešams, veikt drošības pasākumus, kas paredzēti Kopienas noteikumos, tajā skaitā turēt dzīvniekus karantīnā.Līdz pasākumu veikšanai saskaņā ar 4. punktu saņēmēja dalībvalsts drīkst, ja ir nopietni sabiedrības vai dzīvnieku veselības apsvērumi, veikt pagaidu drošības pasākumus attiecībā uz konkrētajām saimniecībām, centriem vai organizācijām, vai gadījumā, ja ir kāda epizootiskā slimība, attiecībā uz bufera zonu, kas paredzēta Kopienas noteikumos.Par pasākumiem, ko veic dalībvalstis, bez kavēšanās tiek ziņots Komisijai un pārējām dalībvalstīm.2. Pēc tās dalībvalsts, kas minēta 1. punkta pirmajā daļā, pieprasījuma vai pēc Komisijas iniciatīvas, viens vai vairāki Komisijas pārstāvji drīkst vienlaicīgi doties uz konkrēto vietu, lai sadarbībā ar kompetentajām iestādēm pārbaudītu, kādi pasākumi ir veikti, un sniedz atzinumu par tiem pasākumiem.3. Ja Komisija nav informēta par veiktajiem pasākumiem vai arī ja tā uzskata veiktos pasākumus par nepiemērotiem, tad tā sadarbībā ar konkrēto dalībvalsti un līdz Pastāvīgās veterinārijas komitejas sanāksmei drīkst veikt pagaidu drošības pasākumus attiecībā uz dzīvniekiem vai produktiem, kas nāk no apgabala, ko ir skārusi epizootiskā slimība, vai no konkrētās saimniecības, centra vai organizācijas. Tos pasākumus pēc iespējas drīzāk iesniedz Pastāvīgajai veterinārijas komitejai, lai tā tos apstiprinātu, izdarītu tajos grozījumus vai atceltu saskaņā ar procedūru, kas noteikta 17. pantā.4. Komisija jebkurā gadījumā pirmajā izdevīgajā gadījumā pārskata situāciju Pastāvīgajā veterinārijas komitejā. Tā veic vajadzīgos pasākumus tiem dzīvniekiem un produktiem, kas minēti 1. pantā, un, ja situācija to prasa, tad produktiem, kas iegūti no tiem dzīvniekiem saskaņā ar procedūru, kas noteikta 17. pantā. Komisija kontrolē situāciju un saskaņā ar to pašu procedūru groza vai atceļ veiktos pasākumus atkarībā no tā, kā attīstās situācija.5. Sīki izstrādātus noteikumus, kas jāievēro, piemērojot šo pantu, un it īpaši zoonožu vai iemeslu, kas var radīt nopietnas briesmas cilvēku veselībai, sarakstu pieņem saskaņā ar procedūru, kas noteikta 18. pantā.11. pantsKatra dalībvalsts un Komisija nosaka veterināro dienestu vai dienestus, kas atbild par veterināro pārbaužu veikšanu un sadarbību ar pārējo dalībvalstu pārbaudes dienestiem.12. pantsDalībvalstis nodrošina, lai visi uzņēmēji, kas ir iesaistīti Kopienas iekšējā tirdzniecībā ar dzīvniekiem un/vai produktiem, uz ko attiecas 1. pants:a) pēc kompetentās iestādes pieprasījuma iepriekš reģistrētos oficiālā reģistrā;b) turētu piegāžu reģistru, bet preču saņēmēji, kas minēti 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta iii) daļā, dzīvnieku un produktu turpmākā ceļa mērķa reģistru.Minēto reģistru saglabā tik ilgi, cik to pieprasa kompetentā valsts iestāde, tā, lai to pēc pieprasījuma varētu uzrādīt kompetentajai iestādei.13. pantsDalībvalstis nodrošina arī to, lai to veterināro dienestu amatpersonas, vajadzības gadījumā sadarbībā ar pārējo to dienestu amatpersonām, kas ir pilnvaroti šim nolūkam, spētu veikt šādas darbības:- pārbaudīt saimniecības, iekārtas, transporta līdzekļus un procesus, ko izmanto dzīvnieku iezīmēšanai un identificēšanai,- pārbaudīt attiecībā uz tiem produktiem, kas uzskaitīti A pielikumā, ka personāls izpilda tās prasības, kas noteiktas tajā pielikumā minētajos tekstos,- ņemt paraugus no:i) dzīvniekiem, ko tur ar nolūku pārdot, laist tirgū vai pārvest;ii) produktiem, ko tur ar nolūku uzglabāt vai pārdot, laist tirgū vai pārvest,- pārbaudīt dokumentālos vai datu apstrādes materiālus, kas attiecas uz pārbaudēm, kas veiktas pēc pasākumiem, kas veikti saskaņā ar šo direktīvu.Dalībvalstīm ir jāpieprasa no pārbaudāmajām saimniecībām, centriem vai organizācijām iesaistīties sadarbībā, kas nepieciešama iepriekš minēto uzdevumu izpildei.14. pants1. Ar šo Direktīvu 64/432/EEK [7], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 89/662/EEK [8], groza šādi:a) 6. pantu aizvieto ar šādu:"6. pantsDzīvnieki nokaušanai, kas pēc ierašanās saņēmējā valstī vai nu tieši, vai caur atzītu tirgu, vai savākšanas punktu aizvesti uz lopkautuvi, ir tur jānokauj pēc iespējas drīzāk saskaņā ar dzīvnieku veselības prasībām.Dzīvnieki nokaušanai, kas pēc ierašanās saņēmējā valstī ir aizvesti uz tirgu blakus lopkautuvei, pēc kuras noteikumiem visus dzīvniekus drīkst aizvest, it īpaši pēc tirgus, tikai uz tādu lopkautuvi, ko šim nolūkam ir atzinusi kompetenta centrālā iestāde, ir jānokauj tajā lopkautuvē ne vēlāk kā piecas dienas pēc to ierašanās tirgū.Saņēmējas dalībvalsts kompetentā iestāde, ņemot vērā dzīvnieku veselības apsvērumus, izraugās lopkautuvi, uz kuru tie dzīvnieki ir jānosūta.";b) 7. panta 3. punkts un 8. panta 2. punkta pirmā daļa ar šo tiek atcelti;c) 9. un 10. pantu aizvieto ar šādu:"9. pants1. Dalībvalsts, kurai ir valsts kontroles programma kādai no infekcijas slimībām, kas nav minētas E pielikumā, visai tās teritorijai vai daļai tās teritorijas, drīkst iesniegt minēto programmu Komisijai, īpaši aprakstot:- slimības izplatību dalībvalstī,- programmas iemeslus, ņemot vērā slimības nozīmi un programmas iespējamo labumu attiecībā pret tās izmaksām,- ģeogrāfisko apgabalu, kurā programma tiks ieviesta,- statusa kategorijas, ko piemēro uzņēmumiem, standartus, kas jāsasniedz katrā kategorijā, un izmantojamās pārbaudes procedūras,- programmas kontroles kārtību,- darbības, kas jāveic, ja kāda iemesla dēļ uzņēmums zaudē savu statusu,- pasākumus, kas jāveic, ja to pārbaužu rezultāti, kas veiktas saskaņā ar programmas noteikumiem, ir apstiprinoši.2. Komisija izskata programmas, ko ir iesniegušas dalībvalstis. Programmas, kā minēts 1. punktā, drīkst apstiprināt saskaņā ar kritērijiem, kas noteikti 1. punktā, saskaņā ar procedūru, kas noteikta 12. pantā. Saskaņā ar to pašu procedūru, vienlaikus vai vēlākais trīs mēnešus pēc programmu apstiprināšanas tiek definētas papildus garantijas, vispārējas vai ierobežotas, kas var tikt pieprasītas Kopienas iekšējā tirdzniecībā. Šādas garantijas nedrīkst pārsniegt tās, ko dalībvalsts īsteno valsts līmenī.3. Dalībvalstu iesniegtās programmas drīkst grozīt vai papildināt saskaņā ar 12. pantā noteikto procedūru. Grozījumus vai papildinājumus jau apstiprinātām programmām vai jau noteiktām garantijām saskaņā ar 2. punktu drīkst apstiprināt saskaņā ar to pašu procedūru.10. pants1. Ja dalībvalsts uzskata, ka tās teritorija vai daļa tās teritorijas ir brīva no kādas slimības, pret ko liellopi un cūkas ir uzņēmīgi, tad tā iesniedz Komisijai attiecīgus apstiprinošus dokumentus, it īpaši izklāstot:- slimības raksturu un šīs slimības reģistrēto izplatību tās teritorijā,- tādu uzraudzības pārbaužu rezultātus, kas pamatotas uz seroloģiskajiem, mikrobioloģiskajiem, patoloģiskajiem vai epidemioloģiskajiem pētījumiem un uz faktu, ka par slimību pēc likuma ir jāpaziņo kompetentajām iestādēm,- laika posmu, kad tika veikta uzraudzība,- vajadzības gadījumā laika posmu, kad bija aizliegta vakcinācija pret šo slimību un ģeogrāfisko apgabalu, uz kuru attiecās aizliegums,- pasākumus, lai pārbaudītu slimības neesamību.2. Komisija izskata dalībvalstu iesniegtos dokumentus. Papildus garantijas, vispārējas vai specifiskas, ko var pieprasīt Kopienas iekšējā tirdzniecībā, drīkst noteikt saskaņā ar 12. pantā noteikto procedūru. Šādas garantijas nedrīkst pārsniegt tās, ko dalībvalsts īsteno valsts līmenī. Ja pamatojums ir iesniegts līdz 1991. gada 1. jūlijam, tad lēmumus par papildu garantijām pieņem līdz 1992. gada 1. janvārim.3. Konkrētās dalībvalstis paziņo Komisijai par jebkurām pārmaiņām ziņās, kas precizētas 1. punktā un kas attiecas uz slimību. Garantijas, kas noteiktas, kā minēts 2. punktā, ņemot vērā šādu paziņojumu, drīkst grozīt vai atcelt saskaņā ar procedūru, kas noteikta 12. pantā."2. Ar šo Direktīvas 88/407/EEK [9] 5. panta 2. punkta 2.–5. apakšpunkts un 7. un 15. pants tiek svītroti.3. Ar šo Direktīvas 89/556/EEK [10] 5. panta 2. punkta 2.–4. apakšpunkts un 14. pants tiek svītroti.4. Direktīvas 72/462/EEK [11], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 89/227/EEK [12], 13. panta pirmās daļas piektajā rindā "trīs" aizvieto ar "pieci".15. pants1. Direktīvās 64/432/EEK un 89/556/EEK ieraksta šādu pantu:"14. pantsNoteikumus, kas noteikti Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīvā 90/425/EEK par veterinārajām un zootehniskajām pārbaudēm Kopienas iekšējā tirdzniecībā ar konkrētiem dzīviem dzīvniekiem un produktiem, lai izveidotu iekšējo tirgu [13], piemēro konkrēti pārbaudēm izcelsmes posmā, to pārbaužu organizācijai un kontrolei, kas jāveic saņēmējai valstij, un drošības pasākumiem, kas jāievieš."2. Direktīvā 88/407/EEK ieraksta šādu pantu:"15. pantsNoteikumi, kas noteikti Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīvā 90/425/EEK par veterinārajām un zootehniskajām pārbaudēm Kopienas iekšējā tirdzniecībā ar konkrētiem dzīviem dzīvniekiem un produktiem, lai izveidotu iekšējo tirgu [14], piemēro konkrēti pārbaudēm izcelsmes posmā, to pārbaužu organizācijai un kontrolei, kas jāveic saņēmējai dalībvalstij, un drošības pasākumiem, kas jāievieš."3. Direktīvas 90/426/EEK 9. pantu aizvieto ar šādu:"9. pantsNoteikumi, kas noteikti Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīvā 90/425/EEK par veterinārajām un zootehniskajām pārbaudēm Kopienas iekšējā tirdzniecībā ar konkrētiem dzīviem dzīvniekiem un produktiem, lai izveidotu iekšējo tirgu [15], piemēro konkrēti pārbaudēm izcelsmes posmā, to pārbaužu organizācijai un kontrolei, kas jāveic saņēmējai dalībvalstij, un drošības pasākumiem, kas jāievieš."16. pantsKomisija drīkst saskaņā ar 18. pantā noteikto procedūru grozīt to slimību sarakstu, kas minēts C pielikumā.17. pantsJa ir atsauce uz to procedūru, kas paredzēta šajā pantā, tad Pastāvīgā veterinārijas komiteja, kas izveidota ar Lēmumu 68/361/EEK [16], pieņem lēmumus saskaņā ar noteikumiem, kas noteikti Direktīvas 89/662/EEK 17. pantā.18. pantsJa ir atsauce uz to procedūru, kas noteikta šajā pantā, tad Pastāvīgā veterinārijas komiteja pieņem lēmumus saskaņā ar Direktīvas 89/662/EEK 18. pantu.19. pantsJa ir atsauce uz to procedūru, kas noteikta šajā pantā, tad Pastāvīgā zootehnikas komiteja, kas izveidota ar Lēmumu 77/505/EEK [17], pieņem lēmumus saskaņā ar noteikumiem, kas noteikti Direktīvas 88/661/EEK [18] 11. pantā.IV NODAĻANobeiguma un pārejas noteikumi20. pants1. Komisija saskaņā ar procedūru, kas noteikta 18. pantā, ievieš datorizētu sistēmu, kas savieno veterinārās iestādes, lai konkrēti atvieglotu informācijas apmaiņu starp to apgabalu kompetentajām iestādēm, kur tika izsniegts veselības sertifikāts vai dzīvnieku un dzīvnieku izcelsmes produktu pavaddokuments, un saņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm.2. Procedūru, kādā tiek veikts Kopienas finansiālais ieguldījums, kā paredzēts Lēmuma 90/424/EEK 37. pantā un ko vajag, lai ieviestu šo programmu, pieņem saskaņā ar procedūru, kas paredzēta minētā lēmuma 42. pantā.3. Saskaņā ar procedūru, kas paredzēta 18. pantā, Komisija pieņem šā panta piemērošanas procedūru un, konkrēti, atbilstošus standartus datu apmaiņai un noteikumus par apmaiņas ceļā iegūto datu drošību.21. pantsLīdz 1992. gada 31. decembrim tirdzniecība ar dzīvniekiem un produktiem, kas uzskaitīti B pielikumā, līdz Kopienas noteikumu pieņemšanai un neierobežojot jebkuru valsts noteikumu saglabāšanu, kas ir noteiktas partiju identificēšanai, ir pakļauta kontroles normām, kas noteiktas šajā direktīvā, it īpaši tām, kas minētas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta teikuma otrajā daļā.Pirms datuma, kas noteikts 22. pantā, dalībvalstis paziņo Komisijai un pārējām dalībvalstīm nosacījumus un procedūru, ko tās tagad piemēro, lai ielaistu savā teritorijā dzīvniekus un produktus, kas minēti pirmajā daļā, tajā skaitā identifikācijas noteikumus.Saskaņā ar procedūru, kas noteikta 17. pantā, Komisija nosaka pasākumus, kas vajadzīgi, lai datorizētu paziņojumus par nosacījumiem, kas minēti otrajā daļā.Kontroles noteikumi, kas paredzēti dzīvniekiem un produktiem, kas minēti A pielikumā, tiek paplašināti un attiecināti uz tādiem dzīvniekiem un dzīvnieku izcelsmes produktiem, uz ko brīdī, kad pieņem saskaņotos noteikumus, kas regulē to tirdzniecību, šis pielikums neattiecas. Līdz 1992. gada 1. janvārim Padome nolemj par to, lai 1992. gada 31. decembrī Direktīvas 89/662/EEK darbības jomā un šīs direktīvas darbības jomā ietvertu tos dzīvniekus un dzīvnieku izcelsmes produktus, uz ko minētās direktīvas neattiecas.22. pants1. Dalībvalstis līdz 1991. gada 1. oktobrim iesniedz Komisijai programmu, kurā ir izstrādāti valsts pasākumi, kurus tās grasās veikt, lai sasniegtu mērķus, kas noteikti šajā direktīvā, it īpaši pārbaužu biežumu.2. Komisija izskata programmas, ko dalībvalstis tām paziņojušas saskaņā ar 1. punktu.3. Katru gadu, un pirmo reizi 1992. gadā, Komisija adresē dalībvalstīm ieteikumu par nākamā gada pārbaužu programmu; Pastāvīgā veterinārijas komiteja sniegs savu atzinumu par ieteikumiem jau iepriekš. Šo ieteikumu vēlāk var pielāgot.23. pants1. Līdz 1991. gada 1. janvārim Padome, ar kvalificētu balsu vairākumu balsojot par Komisijas priekšlikumu, nolemj par noteikumiem un vispārējiem principiem, kas piemērojami pārbaudēm, kas veicamas trešās valstīs, un pārbaudēm, ko veic attiecībā uz to dzīvnieku un produktu ievedumiem no trešām valstīm, uz kuriem attiecas šī direktīva. Tādā pašā veidā līdz tam datumam tiek noteikti pārbaudes punkti uz ārējām robežām, kā arī prasības, kādām šiem pārbaudes punktiem ir jāatbilst.2. Līdz 1993. gada 1. janvārim Padome, pamatojoties uz Komisijas atskaiti par gūto pieredzi, kam pievienoti attiecīgi priekšlikumi, par ko tā lems ar kvalificētu balsu vairākumu, pārskata šīs direktīvas noteikumus, un it īpaši tos, kas noteikti 10. pantā un 5. panta 2. punkta a) apakšpunktā.24. pantsLīdz 1992. gada 31. decembrim vai vēlākais 12 mēnešus pēc tā datuma, kad dalībvalstīm ir jāpakļaujas Direktīvai 90/423/EEK, un lai atļautu pakāpenisku tā pārbaudes režīma ieviešanu, kas noteikts šajā direktīvā, dalībvalstis, atkāpjoties no 5. panta 1. punkta, drīkst:- uzturēt dokumentālas pārbaudes to dzīvnieku un produktu pārvadāšanas laikā, uz kuriem attiecas A un B pielikums, lai pārliecinātos, ka specifiskās prasības, kas noteiktas Kopienas noteikumos, ir izpildītas,- veikt dokumentālas pārbaudes to dzīvnieku un produktu pārvadāšanas laikā, kas ir ievesti no trešām valstīm un ir tām paredzēti.25. pantsPadome, ar kvalificētu balsu vairākumu lemjot par Komisijas priekšlikumu, līdz 1992. gada 1. oktobrim nosaka pasākumus, kas jāpiemēro, kad beigsies 24. pantā paredzēto pagaidu noteikumu termiņš.26. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvie akti, kas nepieciešami, lai panāktu atbilstību:i) šīs direktīvas 10. pantam un Direktīvas 89/662/EEK 9. pantam, divus mēnešus pēc šīs direktīvas paziņošanas datuma;ii) pārējiem šīs direktīvas noteikumiem, datumā, kas vēl tiks noteikts lēmuma pieņemšanas brīdī, kas jāizdara līdz 1990. gada 31. decembrim, bet ne vēlāk kā 1991. gada 31. decembrī.Tomēr Grieķijas Republikai ir papildu termiņš viens gads, lai panāktu atbilstību tiem pārējiem noteikumiem.27. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1990. gada 26. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsM. O'Kennedy[1] OV C 225, 31.8.1988., 4. lpp.[2] OV C 326, 19.12.1988., 28. lpp.[3] OV C 56, 6.3.1989., 20. lpp.[4] OV L 224, 18.8.1990., 42. lpp.[5] OV L 378, 31.12.1982., 58. lpp.[6] OV L 76, 22.3.1990., 23. lpp.[7] OV 121, 29.7.1964., 2012./64. lpp.[8] OV L 395, 30.12.1989., 13. lpp.[9] OV L 134, 22.7.1988., 10. lpp.[10] OV L 302, 19.10.1989., 1. lpp.[11] OV L 302, 31.12.1972., 28. lpp.[12] OV L 93, 6.4.1989., 25. lpp.[13] OV L 224, 18.8.1990., 29. lpp.[14] OV L 224, 18.8.1990., 29. lpp.[15] OV L 224, 18.8.1990., 29. lpp.[16] OV L 255, 18.10.1968., 23. lpp.[17] OV L 206, 12.8.1977., 11. lpp.[18] OV L 382, 31.12.1988., 16. lpp.--------------------------------------------------A PIELIKUMSI. TIESĪBU AKTI VETERINĀRIJAS JOMĀPadomes 1964. gada 26. jūnija Direktīva 64/432/EEK par dzīvnieku veselības problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar liellopiem un cūkāmOV 121, 29.7.1964., 1977./64. lpp.Padomes 1988. gada 14. jūnija Direktīva 88/407/EEK, ar ko nosaka dzīvnieku veselības prasības, kas piemērojamas Kopienas iekšējā tirdzniecībā ar sasaldētu mājas liellopu spermu un tās ievedumiemOV L 194, 22.7.1988., 10. lpp.Padomes 1989. gada 25. septembra Direktīva 89/556/EEK par dzīvnieku veselības prasībām, kas reglamentē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar mājas liellopu embrijiem un to importu no trešām valstīmOV L 302, 19.10.1989., 1. lpp.Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīva 90/426/EEK par veselības politikas nosacījumiem, kas reglamentē zirgu dzimtas dzīvnieku apriti un to importu no trešām valstīm [1]OV L 224, 18.8.1990., 42. lpp.Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīva 90/429/EEK, ar ko nosaka dzīvnieku veselības prasības, kas piemērojamas Kopienas iekšējā tirdzniecībā ar mājas cūku spermu un tās importuOV L 224, 18.8.1990., 62. lpp.II. TIESĪBU AKTI ZOOTEHNIKAS JOMĀPadomes 1977. gada 25. jūlija Direktīva 77/504/EEK par tīršķirnes vaislas liellopiemOV L 206, 12.8.1977., 8. lpp.Padomes 1988. gada 19. decembra Direktīva 88/661/EEK par zootehniskajiem standartiem, kas piemērojami vaislas cūkāmOV L 382, 31.12.1988., 36. lpp.Padomes 1989. gada 30. maija Direktīva 89/361/EEK par tīršķirnes vaislas aitām un kazāmOV L 153, 8.6.1989., 30. lpp.Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīva 90/427/EEK par zootehniskajiem un ģenealoģiskajiem nosacījumiem, kas reglamentē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar zirgu dzimtas dzīvniekiemOV L 224, 18.8.1990., 55. lpp.[1] No 1992. gada 1. janvāra.--------------------------------------------------B PIELIKUMSDZĪVNIEKI UN PRODUKTI, UZ KURIEM NEATTIECAS SASKAŅOŠANA, BET UZ TIRDZNIECĪBU AR KURIEM ATTIEKSIES ŠAJĀ DIREKTĪVĀ PAREDZĒTĀS PĀRBAUDESA. Šādu sugu dzīvi dzīvnieki:- aitas un kazas,- dzīvi mājputni,- mājas truši.B. Produkti:- atkritumi (patogēni),- inkubējamās olas.--------------------------------------------------C PIELIKUMSSARAKSTS AR TĀM SLIMĪBĀM VAI EPIZOOTISKAJĀM SLIMĪBĀM, UZ KURĀM ATTIECAS OBLIGĀTA ĀRKĀRTAS RĪCĪBA AR TERITORIĀLIEM IEROBEŽOJUMIEM (DALĪBVALSTIS, REĢIONI VAI ZONAS)- Mutes un nagu sērga (FMD)- Klasiskais cūku mēris (CSF)- Āfrikas cūku mēris (ASF)- Cūku vezikulārā slimība (SVD)- Ņūkāslas slimība (ND)- Govju mēris- Atgremotāju neīstais mēris (PPR)- Vezikulārais stomatīts (VS)- Infekciozais katarālais drudzis,- Āfrikas zirgu mēris (AHS)- Virālais zirgu encefalomielīts- Tešenas slimība- Putnu gripa- Aitu un kazu bakas- Nodulārā eksantēma- Rifta ielejas drudzis- Liellopu infekciozā pleiropneimonija--------------------------------------------------


Svarīgs juridisks paziņojums

|

32002L0096

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/96/EK (2003. gada 27. janvāris) par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem (EEIA)

Oficiālais Vēstnesis L 037 , 13/02/2003 Lpp. 0024 - 0039 CS.ES Nodaļa 15 Sējums 07 Lpp. 359  - 374 ET.ES Nodaļa 15 Sējums 07 Lpp. 359  - 374 HU.ES Nodaļa 15 Sējums 07 Lpp. 359  - 374 LT.ES Nodaļa 15 Sējums 07 Lpp. 359  - 374 LV.ES Nodaļa 15 Sējums 07 Lpp. 359  - 374 MT.ES Nodaļa 15 Sējums 07 Lpp. 359  - 374 PL.ES Nodaļa 15 Sējums 07 Lpp. 359  - 374 SK.ES Nodaļa 15 Sējums 07 Lpp. 359  - 374 SL.ES Nodaļa 15 Sējums 07 Lpp. 359  - 374

		Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/96/EK(2003. gada 27. janvāris)par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem (EEIA)EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 175. panta 1. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu [3],saskaņā ar Līguma 251. pantā izklāstīto procedūru un ņemot vērā Samierināšanas komitejas 2002. gada 8. novembrī apstiprināto kopīgo dokumentu [4],tā kā:(1) Kopienas vides politikas mērķi jo īpaši ir saglabāt, aizsargāt un uzlabot vides kvalitāti, aizsargāt cilvēku veselību un izmantot dabas resursus apdomīgi un racionāli. Šīs politikas pamatā ir piesardzības princips un principi, kuri paredz profilakses pasākumus attiecībā uz vides postījumiem atbilstīgi prioritātei, kas novērš cēloņus, un ka maksā piesārņotājs.(2) Kopienas stratēģijas un rīcības programma attiecībā uz vidi un noturīgu attīstību (Piektā rīcības programma vides jomā) [5] nosaka, ka noturīgai attīstībai ir vajadzīgas būtiskas izmaiņas pašreizējos attīstības, ražošanas, patēriņa un attieksmes modeļos un, inter alia, atzīst, ka jāsamazina izšķērdīgs dabas resursu patēriņš un jāveic piesārņojuma profilakse. Tajā minēts, ka elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumi (EEIA) ir viena no mērķa jomām, kas jāregulē attiecībā uz profilakses, reģenerācijas un drošas atkritumu glabāšanas principa piemērošanu.(3) Komisijas 1996. gada 30. jūlija paziņojums par Kopienas atkritumu apsaimniekošanas stratēģijas pārskatīšanu nosaka, ka gadījumā, ja atkritumu ražošana ir neizbēgama, to vielas vai enerģiju izmanto vai reģenerē atkārtoti.(4) Padome savā 1997. gada 24. februāra rezolūcijā par atkritumu apsaimniekošanas stratēģiju [6] uzsvēra atkritumu reģenerācijas attīstību, lai samazinātu glabājamo atkritumu daudzumu un taupītu dabas resursus, jo īpaši, ieviešot atkārtotu izmantošanu, apstrādi, kompostēšanu un reģenerējot atkritumus enerģijā, un atzina, ka katrā atsevišķā gadījumā risinājuma izvēle veicama, ņemot vērā ietekmi uz vidi un ekonomisko ieguvumu, bet tā kā attīstās zinātne un tehnika un notiek tālāki aprites cikla pētījumi, materiālu atkārtota izmantošana un reģenerācija uzskatāma par vēlamu tiktāl, cik tie ir vislabākie vides aizsardzības risinājumi. Padome arī aicina Komisiju pēc iespējas ātri izstrādāt atbilstīgus paveiktā darba kontroles pasākumus prioritāro atkritumu plūsmu programmas projektiem, to skaitā EEIA.(5) Eiropas Parlaments savā 1996. gada 14. novembra rezolūcijā [7] aicina Komisiju iesniegt priekšlikumus direktīvām par vairākām prioritāro atkritumu plūsmām, ietverot elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumus, priekšlikumos ievērojot ražotāja atbildības principu. Šajā rezolūcijā Eiropas Parlaments aicina Padomi un Komisiju iesniegt priekšlikumus par atkritumu apjoma samazināšanu.(6) Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīva 75/442/EEK par atkritumiem [8] paredz ar konkrētām direktīvām vai, papildinot Direktīvu 75/442/EEK par īpašu kategoriju atkritumu apsaimniekošanu, pieņemt īpašus noteikumus par dažiem gadījumiem.(7) Kopienā radītais EEIA daudzums strauji pieaug. Elektrisko un elektronisko iekārtu (EEI) bīstamās sastāvdaļas ir nozīmīgākā atkritumu apsaimniekošanas posma daļa, un EEIA otrreizēja pārstrāde nav pietiekama.(8) Ja dalībvalstis darbojas individuāli, mērķis par EEIA apsaimniekošanas uzlabošanu nav sasniedzams. Jo īpaši, atšķirīgs ražotāja atbildības principa īstenošana dažādās valstīs rada būtiskas atšķirības ekonomikā strādājošo uzņēmēju finansiālajos apgrūtinājumos. Atšķirības valstu politikā attiecībā uz EEIA apsaimniekošanu kaitē otrreizējas pārstrādes politikas efektivitāti. Šā iemesla dēļ svarīgākos kritērijus definē Kopienas līmenī.(9) Šīs direktīvas noteikumi attiecināmi uz izstrādājumiem un ražotājiem neatkarīgi no pārdošanas metodes, ietverot tālpārdošanu un elektronisko pārdošanu. Šajā sakarā to ražotāju un izplatītāju pienākums, kuri izmanto tālpārdošanas vai elektroniskās pārdošanas kanālus tiktāl, cik realizējams, ir ieviest un lietot vienādu shēmu, lai novērstu citu izplatīšanas kanālu, kam iekārtas pārdotas, izmantojot tālpārdošanu un elektronisko pārdošanu, šajā direktīvā paredzēto izmaksu attiecībā uz EEIA uzņemšanos.(10) Šī direktīva aptver visas elektriskās un elektroniskās iekārtas, ko izmanto patērētāji, un elektriskās un elektroniskās iekārtas, kas paredzētas profesionālajai lietošanai. Šī direktīva jāpiemēro, neskarot Kopienas tiesību aktus par drošības un veselības aizsardzības prasībām, kas aizsargā visas personas, kuras nonāk saskarē ar EEIA, kā arī īpašos Kopienas tiesību aktus par atkritumu apsaimniekošanu, jo īpaši Padomes 1991. gada 18. marta Direktīvu 91/157/EEK par baterijām un akumulatoriem, kuros ir dažas bīstamas vielas [9].(11) Direktīva 91/157/EEK jāpārskata pēc iespējas ātri, jo īpaši ņemot vērā šo direktīvu.(12) Šajā direktīvā noteiktā ražotāja atbildība ir viens no līdzekļiem, lai nodrošinātu tādu elektrisko un elektronisko iekārtu konstruēšanu un ražošanu, kurās pilnā mērā ņem vērā un veicina remontu, iespējamo modernizēšanu, atkārtotu izmantošanu, demontāžu un otrreizējo pārstrādi.(13) Lai attiecīgajam izplatītājpersonālam, kas pieņem atpakaļ un veic darbības ar EEIA, garantētu drošību un veselības aizsardzību dalībvalstis saskaņā ar valsts un Kopienas tiesību aktiem par drošības un veselības aizsardzības prasībām paredz nosacījumus, ievērojot kurus izplatītāji atsaka atpakaļpieņemšanu.(14) Dalībvalstis sekmē tādu elektrisko un elektronisko iekārtu konstruēšanu un ražošanu, kurā ņem vērā to demontāžu un reģenerāciju, jo īpaši EEIA, to sastāvdaļu un materiālu atkārtotu izmantošanu un pārstrādi. Ražotājiem nav jāaizliedz EEIA atkārtota izmantošana dažu konstrukcijas īpatnību vai ražošanas procesa dēļ, ja vien šādas konstrukcijas īpatnības vai ražošanas procesi neuzrāda būtiskas priekšrocības, piemēram, attiecībā uz vides aizsardzību un/vai drošības prasībām.(15) Dalīta vākšana ir EEIA īpašas apstrādes un otrreizējas pārstrādes priekšnosacījums, un tā ir vajadzīga, lai sasniegtu cilvēku veselības un vides aizsardzības noteikto līmeni Kopienā. Patērētāji aktīvi iesaistās vākšanas veicināšanā, un viņi ir jāpārliecina nodot atpakaļ EEIA. Tādēļ paredz ērtas iekārtas EEIA atpakaļnodošanai, izveidojot sabiedriskos savākšanas punktus, kur privātām mājsaimniecībām ir iespēja nodot atpakaļ savus atkritumus vismaz bez maksas.(16) Lai sasniegtu noteikto aizsardzības līmeni un saskaņotos Kopienas vides mērķus, dalībvalstis ievieš attiecīgus pasākumus, lai līdz minimumam samazinātu EEIA kā nešķirotu sadzīves atkritumu glabāšanu un sasniegtu augstu EEIA dalītas vākšanas līmeni. Lai dalībvalstīs nodrošinātu efektīgas savākšanas programmas ieviešanu, tām jāpieprasa augsts no privātām mājsaimniecībām savāktā EEIA līmenis.(17) Nepieciešama īpaša EEIA apstrāde, lai izvairītos no piesārņojošo vielu dispersijas otrreizējās pārstrādes materiālos vai atkritumu plūsmā. Šāda apstrāde ir visefektīvākais līdzeklis, lai nodrošinātu atbilstību noteiktajam vides aizsardzības līmenim Kopienā. Iestādes un uzņēmumi, kas veic otrreizējo pārstrādi un apstrādi, ievēro minimālos standartus, lai novērstu ar EEIA apstrādi saistīto negatīvo ietekmi uz vidi. Izmanto vislabākās pieejamās atkritumu apstrādes, reģenerācijas un otrreizējas pārstrādes metodes, kas nodrošina cilvēku veselības aizsardzību un augstu vides aizsardzību. Atkritumu apstrādes, reģenerācijas un otrreizējas pārstrādes metodes turpmāk nosaka saskaņā ar Direktīvas 96/61/EK procedūrām.(18) Vajadzības gadījumā prioritāti piešķir EEIA un tā sastāvdaļu, detaļu bloku un patērējamu materiālu atkārtotai izmantošanai. Gadījumā, ja atkārtota izmantošana nav vēlama, visus dalīti vāktos EEIA nosūta reģenerācijai, kurā sasniedz augstu otrreizējās pārstrādes un reģenerācijas līmeni. Turklāt ražotāji jāpārliecina iebūvēt otrreizējās pārstrādes materiālus jaunās iekārtās.(19) Pamatprincipus attiecībā uz EEIA apsaimniekošanas finansēšanu nosaka Kopienas līmenī, un finansēšanas shēmām jāsekmē augsti savākšanas rādītāji, kā arī ražotāja atbildības principa īstenošana.(20) Elektrisko un elektronisko iekārtu lietotājiem privātās mājsaimniecībās jānodrošina iespēja vismaz bez maksas nodod atpakaļ EEIA. Tāpēc ražotāji finansē savākšanu no vākšanas iekārtām un apstrādi, reģenerāciju un EEIA glabāšanu. Lai gūtu ražotāja atbildības principa maksimālu efektivitāti, katrs ražotājs atbild par ražotās produkcijas atkritumu apsaimniekošanas finansējumu. Ražotājam ir izvēles iespēja, lai, individuāli vai pievienojoties kādai kopsistēmai, pildītu šīs saistības. Katrs ražotājs, laižot tirgū kādu produktu, sniedz finanšu galvojumu, lai novērstu sabiedrības vai pārējo ražotāju izmaksas sakarā ar EEIA apsaimniekošanu attiecībā uz "pamestajiem produktiem". Atbildību par iepriekš radušos atkritumu apsaimniekošanas finansēšanu dala esošie ražotāji atbilstīgi kolektīvām finansējuma sistēmām, kuras darbojas rodoties izdevumiem un kurās visi tirgū esošie ražotāji veic proporcionālas iemaksas. No kolektīvajām finansējuma sistēmām nav jāizslēdz "nišas produktu" un mazu apjomu ražotāji, importētāji, un jaunpienācēji tirgū. Pārejas perioda laikā ražotājiem dod brīvprātīgu iespēju, piedāvājot jaunus izstrādājumus, informēt pircējus par iepriekš radušos atkritumu savākšanas, apstrādes un glabāšanas izdevumiem, nepiesārņojot vidi. Ražotāji, izmantojot šo noteikumu, nodrošina minēto izdevumu nepārsniegšanu pār faktiskajiem.(21) Lai EEIA vākšana būtu sekmīga, obligāti jāinformē lietotāji par prasību glabāt EEIA kā šķirotus sadzīves atkritumus un vākt EEIA dalīti, kā arī par vākšanas sistēmām un to nozīmi EEIA apsaimniekošanā. Šāda informācija netieši norāda uz attiecīgo marķēšanu elektriskajās un elektroniskajās iekārtās, kas var nokļūt atkritumu tvertnēs vai līdzīgos sadzīves atkritumu vākšanas līdzekļos.(22) Apsaimniekošanas un jo īpaši EEIA apstrādes un reģenerācijas/otrreizējas pārstrādes veicināšanā ir svarīga ražotāju sniegtā informācija par sastāvdaļu un materiālu identifikāciju.(23) Dalībvalstis nodrošina, ka pārbaužu un monitoringa infrastruktūra ļauj šīs direktīvas pienācīgas īstenošanas pārbaudi, inter alia, ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 4. aprīļa Ieteikumu 2001/331/EK, kurā paredz vides pārbaužu minimālos kritērijus dalībvalstīs [10].(24) Lai pārraudzītu šajā direktīvā noteikto mērķu īstenošanu, ir vajadzīga informācija par svaru vai, ja tā nav pieejama, par Kopienas tirgū laisto elektrisko un elektronisko iekārtu vienību skaitu un saskaņā ar šo direktīvu savākto EEIA rādītājiem, atkārtotu izmantošanu (to skaitā, ciktāl iespējams, nedalāmu ierīču atkārtotu izmantošanu), reģenerācijas/otrreizējas pārstrādes un eksporta līmeni.(25) Dalībvalstis var piemērot dažus šīs direktīvas noteikumus, izmantojot kompetento iestāžu un attiecīgo saimniecības nozaru līgumus ar noteikumu, ka ievērotas īpašās prasības.(26) Komisija, ņemot vērā zinātnes un tehnikas attīstību un saskaņā ar komitejas procedūru, pielāgo dažus šīs direktīvas noteikumus, produktu sarakstu, kas atbilst I A pielikumā norādītajām kategorijām, EEIA esošo materiālu un sastāvdaļu dalītu apstrādi, EEIA glabāšanas un apstrādes un EEI marķēšanas simbola tehniskās prasības.(27) Šīs direktīvas īstenošanai vajadzīgie pasākumi jāpieņem saskaņā ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumu 1999/468/EK, ar ko nosaka procedūras Komisijas izpildes pilnvaras īstenošanai [11],IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsMērķiŠīs direktīvas pirmā prioritāte ir novērst elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumus (EEIA), papildus arī to atkārtotu izmantošanu, otrreizēju pārstrādi un citus šo atkritumu reģenerācijas veidus, lai samazinātu atkritumu glabāšanu. Tā arī paredz uzlabot vides aizsardzības prasību izpildi visiem uzņēmējiem, kuri iesaistīti elektrisko un elektronisko iekārtu aprites ciklā, t.i., ražotāji, izplatītāji un patērētāji un jo īpaši tie uzņēmēji, kas tieši iesaistīti elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumu apstrādē.2. pantsDarbības joma1. Šo direktīvu piemēro elektriskām un elektroniskām iekārtām, kas atbilst I A pielikumā norādītajām kategorijām, ja vien attiecīgā iekārta nav daļa no kādas cita tipa iekārtas, uz ko neattiecas šī direktīva. I B pielikumā uzskaitīto produktu saraksts atbilst I A pielikumā norādītajām kategorijām.2. Šo direktīvu piemēro, neskarot Kopienas tiesību aktus par drošību un veselības aizsardzības prasībām un īpašus Kopienas tiesību aktus par atkritumu apsaimniekošanu.3. Šī direktīva neattiecas uz iekārtām attiecībā uz dalībvalstu drošības pamatinterešu aizsardzību, ieročiem, munīciju un militāru aprīkojumu. Tas tomēr neattiecas uz izstrādājumiem, kas nav īpaši paredzēti militāriem nolūkiem.3. pantsDefinīcijasŠajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:a) "elektriskās un elektroniskās iekārtas" vai "EEI" ir iekārtas, ko darbina ar elektrisko strāvu vai elektromagnētisko lauku, un iekārtas šādas strāvas un lauka ģenerēšanai, piegādei un mērīšanai, kas atbilst kategorijām, kuras norādītas I A pielikumā, un kas konstruētas izmantošanai ar spriegumu, kurš nepārsniedz 1000 voltus maiņstrāvai un 1500 voltus līdzstrāvai;b) "elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumi" vai "EEIA" ir elektriskas un elektroniskas iekārtas, kas ir atkritumi Direktīvas 75/442/EEK 1. panta a) apakšpunktā nozīmē, ietverot visas sastāvdaļas, detaļu blokus un palīgmateriālus, kas ir izstrādājuma daļa brīdī, kad to atzīst par nolietojušos;c) "profilakse" ir pasākumi, lai samazinātu EEIA un tajos esošo materiālu un vielu daudzumus, un to kaitīgumu videi;d) "atkārtota izmantošana" ir jebkurš process, ar kuru EEIA vai to sastāvdaļas vēlreiz izmanto tam pašam mērķim, kam izstrādājumu izgatavo, ietverot savākšanas punktos atpakaļ nodotu iekārtu vai to daļu turpmāku izmantošanu pie izplatītājiem, otrreizējās pārstrādes veicējiem vai ražotājiem;e) "otrreizēja pārstrāde" ir sākotnējā vai cita ražošanas procesa atkritumu materiālu atkārtota apstrāde, izņemot enerģijas reģenerāciju, kas nozīmē, ka sadedzināmos atkritumus izmanto enerģijas iegūšanai, tos tieši sadedzinot kopā ar vai bez citiem atkritumiem, bet reģenerējot siltumu;f) "reģenerācija" ir kāds no piemērotajiem procesiem, ko paredz Direktīvas 75/442/EEK II B pielikums;g) "glabāšana" ir kāds no piemērotajiem procesiem, ko paredz Direktīvas 75/442/EEK II A pielikums;h) "apstrāde" ir jebkurš process pēc EEIA nodošanas apstrādes punktā attiecībā uz sanāciju, demontāžu, cinkošanu, reģenerāciju vai glabāšanas sagatavošanu, vai citu procesu, ko veic EEIA reģenerācijai un/vai glabāšanai;i) "ražotājs" ir jebkura persona, kas neatkarīgi no pielietotās tirdzniecības metodes, ietverot tālsaziņas tirdzniecību saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 20. maija Direktīvu 97/7/EK par patērētāju aizsardzību attiecībā uz tālpārdošanas kontraktiem [12]:i) izgatavo un pārdod elektriskas un elektroniskas iekārtas ar savu firmas zīmi;ii) atkārtoti pārdod ar savu firmas zīmi iekārtas, ko ražojuši citi piegādātāji, personu, kas pārdod atkārtoti, neuzskata par "ražotāju", ja ražotāja firmas zīme ir uz iekārtas, ko paredz i) apakšpunkts; vaiiii) profesionāli importē un eksportē elektriskas un elektroniskas iekārtas kādā dalībvalstī.Personu, kas ekskluzīvi nodrošina finansējumu saskaņā vai atbilstīgi finansējuma nolīgumam, neuzskata par "ražotāju", ja vien tā nedarbojas arī kā ražotājs i), ii) un iii) apakšpunkta nozīmē;j) "izplatītājs" ir jebkura persona, kas komerciāli piegādā elektriskas un elektroniskas iekārtas personai, kas plāno tās pielietot;k) "EEIA no privātām mājsaimniecībām" ir EEIA no privātām mājsaimniecībām un komerciālām, rūpnieciskām, iestāžu struktūrām un citām vietām un kas veida vai daudzuma ziņā ir līdzīgi tiem, kuri ir no privātām mājsaimniecībām;l) "bīstama viela vai preparāts" ir jebkura viela vai preparāts, ko uzskata par bīstamu saskaņā ar Padomes Direktīvu 67/548/EEK [13] vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/45/EK [14];m) "finansējuma nolīgums" ir jebkurš aizdevuma, nomas, īres līgums vai vienošanās par pārdošanu uz nomaksu vai vienošanās attiecībā uz jebkādu iekārtu neatkarīgi no tā, vai minētā līguma vai vienošanās vai jebkura līguma vai papildu līguma noteikumos paredzēts vai nav paredzēts šo iekārtu īpašumtiesību nodošana.4. pantsProduktu konstruēšanaDalībvalstis veicina tādu elektrisko un elektronisko iekārtu konstruēšanu un ražošanu, kas ņem vērā un veicina to demontāžu un reģenerāciju, jo īpaši EEIA, to sastāvdaļu un materiālu atkārtotu izmantošanu un otrreizēju pārstrādi. Šajā sakarā dalībvalstis paredz attiecīgus pasākumus, lai ražotāji nenoraidītu EEIA atkārtotu izmantošanu dažu konstrukcijas īpatnību vai ražošanas procesu dēļ, ja vien šādas konstrukcijas īpatnības vai ražošanas process nav uzrādījis būtiskas priekšrocības, piemēram, attiecībā uz vides aizsardzības un/vai drošības prasībām.5. pantsDalīta vākšana1. Dalībvalstis paredz attiecīgus pasākumus, lai līdz minimumam samazinātu EEIA kā nešķirotu sadzīves atkritumu glabāšanu un sasniegtu augstu EEIA dalītas vākšanas līmeni.2. Dalībvalstis nodrošina, ka privāto mājsaimniecību EEIA līdz 2005. gada 13. augustam:a) izveido sistēmas, kas ļauj tiešajiem īpašniekiem un izplatītājiem nodot atpakaļ šādus atkritumus vismaz bez maksas. Dalībvalstis nodrošina vajadzīgo vākšanas iekārtu resursus un pieejamību, jo īpaši ņemot vērā iedzīvotāju blīvumu;b) piegādājot jaunu izstrādājumu, izplatītāji ir atbildīgi par attiecīgo atkritumu vienību atpakaļnodošanas iespēju vismaz bez maksas, ja attiecīgā iekārta ir līdzīga tipa un veikusi tādas pašas funkcijas, kā piegādātā iekārta. Dalībvalstis pieļauj atkāpes no šā noteikuma gadījumā, ja tās tiešajam īpašniekam nodrošina EEIA atpakaļnodošanas iespējas neapgrūtinājumu, un ka tiešais īpašnieks šīs sistēmas izmanto bez maksas. Pielietojot šo noteikumu, dalībvalstis informē Komisiju;c) neskarot a) un b) apakšpunkta noteikumus, ražotāji izveido un vada individuālas un/vai kolektīvas privātu mājsaimniecību EEIA atpakaļnodošanas sistēmas, paredzot to atbilstību šīs direktīvas mērķiem;d) ņemot vērā valsts un Kopienas veselības aizsardzības un drošības standartus, saskaņā ar a) un b) apakšpunktu noraida EEIA atpakaļnodošanu, kura piesārņojuma dēļ apdraud personāla drošību un veselību. Dalībvalstis paredz īpašas sistēmas attiecībā uz šādiem EEIA.Dalībvalstis paredz īpašus pasākumus EEIA atpakaļ nodošanai saskaņā ar a) un b) apakšpunktu, ja attiecīgajā iekārtā nav būtisko sastāvdaļu vai ja attiecīgā iekārta satur citādus atkritumus nekā EEIA.3. Ja EEIA nav privātu mājsaimniecību EEIA, un neskarot 9. pantu, dalībvalstis nodrošina, ka šādus atkritumus vāc ražotāji vai trešās personas, kas darbojas viņu vārdā.4. Dalībvalstis nodrošina saskaņā ar iepriekšminēto 1., 2. un 3. punktu visus savāktos EEIA transportē uz atbilstīgi 6. pantam apstiprinātiem apstrādes iekārtām, ja vien nedalāmās ierīces netiek pielietotas atkārtoti. Dalībvalstis nodrošina, ka paredzētās atkārtotās pielietošanas dēļ netiek apieti šīs direktīvas noteikumi, jo īpaši attiecībā uz 6. un 7. pantu. Dalīti vācamos EEIA vāc un transportē tā, lai optimizētu to sastāvdaļu vai nedalāmās iekārtas atkārtotu pielietojumu un otrreizēju pārstrādi, ko var atkārti pielietot vai otrreizēji pārstrādāt.5. Neskarot 1. punktu, dalībvalstis nodrošina, ka vēlākais 2006. gada 31. decembrī no privātām mājsaimniecībām gadā uz vienu iedzīvotāju savāc vismaz četrus kilogramus EEIA.Eiropas Parlaments un Padome, pēc Komisijas priekšlikuma un ņemot vērā dalībvalstīs gūto tehnisko un saimnieciskās darbības pieredzi, nosaka jaunu mērķi, kas jāsasniedz līdz 2008. gada 31. decembrim. To izsaka procentuāli no elektrisko un elektronisko iekārtu daudzumiem, kas iepriekšējos gados pārdoti privātām mājsaimniecībām.6. pantsApstrāde1. Dalībvalstis saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem nodrošina, ka ražotāji vai trešās personas, kas darbojas viņu vārdā, izveido sistēmas EEIA apstrādei, kurās izmanto vislabākās apstrādes, reģenerācijas un otrreizējas pārstrādes zināmās metodes. Ražotāji izveido sistēmas individuāli un/vai kolektīvi. Saskaņā ar šīs direktīvas II pielikumu apstrādē veic vismaz visu šķidrumu aizvākšanu un dalītu apstrādi, lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 75/442/EEK 4. pantam.Citas apstrādes metodes, kas nodrošina vismaz tādu pašu cilvēku veselības un vides aizsardzību, var iekļaut II pielikumā saskaņā ar procedūru, kas minēta 14. panta 2. punktā.Rūpējoties par vides aizsardzību, dalībvalstis nosaka savākto EEIA apstrādes minimālos kvalitātes standartus. Nosakot šādus kvalitātes standartus, dalībvalstis par to informē Komisiju, kura tos publicē.2. Dalībvalstis saskaņā ar Direktīvas 75/442/EEK 9. un 10. pantu nodrošina kompetentās iestādes atļauju attiecībā uz katru iestādi vai uzņēmumu, kas veic apstrādi.Izņēmumu attiecībā uz Direktīvas 75/442/EEK 11. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto atļaujas prasību piemēro attiecīgā EEIA reģenerācijas procesiem, ja pirms reģistrācijas kompetentās iestādes veic pārbaudi, lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 75/442/EEK 4. pantam.Pārbauda:a) apstrādājamo atkritumu tipu un apjomu;b) vispārējās tehniskās prasības, kas jāievēro;c) veicamos piesardzības pasākumus.Pārbaudi veic vismaz reizi gadā un rezultātus nosūta dalībvalstīm un Komisijai.3. Dalībvalstis nodrošina, ka katra iestāde vai uzņēmums, kas veic apstrādes operācijas, EEIA apstrādā un glabā saskaņā ar III pielikumā noteiktajām tehniskajām prasībām.4. Dalībvalstis nodrošina, ka 2. punktā minētajā atļaujā vai reģistrācijā ir visi nosacījumi, kas vajadzīgi 1. un 3. punkta prasību atbilstībai un tādu reģenerācijas mērķu sasniegšanai, ko nosaka 7. pants.5. Apstrādi var veikt arī ārpus attiecīgās dalībvalsts vai Kopienas ar noteikumu, ja EEIA transportē saskaņā ar Padomes 1993. gada 1. februāra Regulu (EEK) Nr. 259/93 par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu ievešanu un izvešanu Eiropas Kopienā [15].Saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 259/93, Padomes 1999. gada 29. aprīļa Regulu (EK) Nr. 1420/1999 [16], ar ko paredz kopīgus noteikumus un procedūras, kuras piemēro dažu veidu atkritumu izvešanā uz konkrētām valstīm, kas nav ESAO (Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācija) dalībnieces, un Komisijas 1999. gada 12. jūlija Regulu (EK) Nr. 1547/1999 [17], ar kuru nosaka kontroles procedūras atbilstīgi Padomes Regulai (EEK) Nr. 259/93, ko piemēro dažu veidu atkritumu izvešanā uz konkrētām valstīm, uz kurām nav attiecināms ESAO Lēmums C(92)39, uzskata, ka attiecībā uz no Kopienas izvestajiem EEIA izpildītas saistības un mērķi, kas minēti šīs direktīvas 7. panta 1. un 2. punktā, ja eksportētājs pierāda reģenerācijas, atkārtotas izmantošanas un/vai otrreizējas apstrādes procesu veikšanu saskaņā ar nosacījumiem, kas ir līdzvērtīgi šīs direktīvas prasībām.6. Dalībvalstis veicina iestāžu vai uzņēmumu, kas veic apstrādes procesu, sertificētas vides apsaimniekošanas sistēmas ieviešanu saskaņā Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 19. marta Regulu (EK) Nr. 761/2001, ar ko nosaka organizāciju brīvprātīgu piedalīšanos Kopienas vides apsaimniekošanas un kontroles sistēmā (VAKS) [18].7. pantsReģenerācija1. Dalībvalstis nodrošina, ka ražotāji vai trešās personas, kas darbojas viņu vārdā, izveido individuālas vai kolektīvas sistēmas saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem, lai nodrošinātu dalīti vāktu EEIA reģenerāciju saskaņā ar 5. pantu. Dalībvalstīs priekšroku dod atkārtotam pielietojumam attiecībā uz nedalāmu ierīci. Līdz 4. punktā minētajai dienai šādas ierīces neņem vērā, aprēķinot 2. punktā minēto uzdevumu rādītājus.2. Dalībvalstis saskaņā ar 6. pantu nodrošina, ka attiecībā uz apstrādei nosūtītajiem EEIA līdz 2006. gada 31. decembrim ražotāji sasniedz šādus mērķus:a) attiecībā uz EEIA, kas atbilst 1. un 10. kategorijai I A pielikumā:- reģenerācijas līmeni minimāli palielina līdz 80 % no vidējā ierīces svara, un- sastāvdaļu, materiālu un vielu atkārtotas izmantošanas un otrreizējas pārstrādes līmeni minimāli palielina līdz 75 % no vidējā ierīces svara;b) attiecībā uz EEIA, kas atbilst 3. un 4. kategorijai I A pielikumā:- reģenerācijas līmeni minimāli palielina līdz 75 % no vidējā ierīces svara, un- sastāvdaļu, materiālu un vielu atkārtotas izmantošanas un otrreizējas pārstrādes līmeni minimāli palielina līdz 65 % no vidējā ierīces svara;c) attiecībā uz EEIA, kas atbilst 2., 5., 6., 7. un 9. kategorijai I A pielikumā:- reģenerācijas līmeni minimāli palielina līdz 70 % no vidējā ierīces svara, un- sastāvdaļu, materiālu un vielu atkārtotas izmantošanas un otrreizējas pārstrādes līmenis minimāli palielina līdz 50 % no vidējā ierīces svara;d) attiecībā uz gāzizlādes lampām, sastāvdaļu, materiālu un vielu atkārtotas izmantošanas un otrreizējas pārstrādes līmeni minimāli palielina līdz 80 % no lampu svara.3. Dalībvalstis nodrošina, ka aprēķinot šo uzdevumu rādītājus, ražotāji vai trešās personas, kas darbojas viņu vārdā, EEIA, to sastāvdaļu, materiālu un vielu masas uzskaiti veic, tos ievietojot ("ievade") apstrādes iekārtā un izvadot ("izvade"), un/vai ievietojot ("ievestie daudzumi") reģenerācijas vai otrreizējas pārstrādes iekārtā.Komisija saskaņā ar 14. panta 2. punktā paredzēto procedūru nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai kontrolētu, kā dalībvalstis ievēro 2. punktā paredzētos mērķus, to skaitā izstrādātās materiālu specifikācijas. Komisija iesniedz šo pasākumu vēlākais 2004. gada 13. augustā.4. Eiropas Parlaments un Padome līdz 2008. gada 31. decembrim saskaņā ar Komisijas priekšlikumu nosaka jaunus mērķus attiecībā uz reģenerāciju un atkārtotu izmantošanu/otrreizēju pārstrādi, to skaitā vajadzības gadījumā atkārtotu izmantošanu nedalāmajai ierīcei un izstrādājumiem, kas atbilst 8. kategorijai I A pielikumā. To dara, ņemot vērā lietošanā esošo elektrisko un elektronisko iekārtu labvēlīgo ietekmi uz vidi, piemēram, lai uzlabotu resursu izmantošanas efektivitāti, ko nodrošina materiālu un tehnoloģijas attīstība. Ievērojot arī tehnikas attīstību atkārtotas izmantošanas, reģenerācijas un otrreizējas pārstrādes, kā arī produktu un materiālu jomā un pieredzi, ko gūst dalībvalstis un šī rūpniecības nozare.5. Dalībvalstis veicina jaunu reģenerācijas, otrreizējas pārstrādes un apstrādes metožu izstrādi.8. pantsFinansējums attiecībā uz privāto mājsaimniecību EEIA1. Dalībvalstis vēlākais līdz 2005. gada 13. augustam nodrošina, ka ražotāji paredz finansējumu vismaz attiecībā uz privātajām mājsaimniecībām saskaņā ar 5. panta 2. punktu izveidotajās vākšanas iekārtās uzglabāto EEIA savākšanu, apstrādi, reģenerāciju un videi nekaitīgu glabāšanu.2. Pēc 2005. gada 13. augusta tirgū laistajiem izstrādājumiem, katrs ražotājs atbild par 1. punktā minētā procesa finansēšanu attiecībā uz paša ražoto izstrādājumu atkritumiem. Ražotājs izvēlas, vai šīs saistības pildīt individuāli vai pievienojoties kopsistēmai.Dalībvalstis nodrošina, lai, laižot tirgū izstrādājumu, katrs ražotājs sniedz galvojumu par visu EEIA apsaimniekošanas finansēšanu un lai ražotāji skaidri marķē savus izstrādājumus saskaņā ar 11. panta 2. punktu. Šis galvojums nodrošina 1. punktā minētā procesa finansējumu šim izstrādājumam. Šis galvojums ir ražotāja dalība attiecīgās EEIA apsaimniekošanas finansēšanas shēmās, otrreizējas pārstrādes apdrošināšana vai bloķēts bankas konts.Pārdodot jaunus izstrādājumus, vākšanas, apstrādes un videi nekaitīgas glabāšanas izmaksas pircējiem nav jānorāda atsevišķi.3. Lai finansētu apsaimniekošanas izmaksas par EEIA, ko rada izstrādājumi, kurus laiž tirgū pirms 1. punktā minētās dienas ("iepriekš radušies atkritumi"), paredz tādu vienas vai vairāku sistēmu ieviešanu, kurās visi izdevumu rašanās laikā tirgū esošie ražotāji veic proporcionālas iemaksas, piemēram, proporcionāli savai tirgus daļai, ko nosaka katram iekārtas tipam.Dalībvalstis nodrošina, ka 8 gadu pārejas laikā (10 gadi 1. kategorijai I A pielikumā) pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā, ražotāji, pārdodot jaunus izstrādājumus pircējiem, norāda vākšanas, apstrādes un videi nekaitīgas glabāšanas izmaksas. Minētās izmaksas nepārsniedz faktiskās izmaksas.4. Dalībvalstis nodrošina, lai ražotāji, piegādājot elektriskās un elektroniskās iekārtas tālpārdošanā, arī ievēro šā panta prasības attiecībā uz iekārtu, ko piegādā dalībvalstī, kur dzīvo minētās iekārtas pircējs.9. pantsFinansējums attiecībā uz to lietotāju EEIA, kas nav privātas mājsaimniecībasDalībvalstis līdz 2005. gada 13. augustam nodrošina, ka ražotāji paredz tādu EEIA vākšanas, apstrādes, reģenerācijas un videi nekaitīgas glabāšanas izmaksu finansējumu izstrādājumiem, kuri tirgū laisti pēc 2005. gada 13. augusta, un kas saņemti no lietotājiem, kuri nav privātas mājsaimniecības.Pirms 2005. gada 13. augusta (iepriekš radušies atkritumi) tirgū laisto izstrādājumu EEIA apsaimniekošanas izmaksu finansējumu nodrošina ražotāji. Dalībvalstis kā papildu risinājumu nosaka pilnīgu vai daļēju atbildību par šo finansējumu arī lietotājiem, kas nav privātas mājsaimniecības.Neskarot šo direktīvu, ražotāji un lietotāji, kas nav privātas mājsaimniecības, slēdzot līgumus paredz citas finansējuma metodes.10. pantsInformācija lietotājiem1. Dalībvalstis nodrošina, ka elektrisko un elektronisko iekārtu lietotāji privātās mājsaimniecībās saņem vajadzīgo informāciju par:a) prasību neglabāt EEIA, kas nav dalīti sadzīves atkritumi, un vākt šādus EEIA dalīti;b) pieejamām atpakaļnodošanas un savākšanas sistēmām;c) viņu pienākumus, lai veicinātu EEIA atkārtotu izmantošanu, otrreizējo pārstrādi un citus reģenerācijas veidus;d) varbūtējās sekas, ko bīstamās vielas elektriskajās un elektroniskajās iekārtās rada attiecībā uz vidi un cilvēku veselību;e) IV pielikumā parādītā simbola nozīmi.2. Dalībvalstis paredz attiecīgus pasākumus, lai patērētāji piedalītos EEIA vākšanā un lai viņi veicinātu atkārtotas izmantošanas, apstrādes un reģenerācijas procesa attīstību.3. Lai līdz minimumam samazinātu EEIA glabāšanu nešķirotu sadzīves atkritumu veidā un sekmētu to dalītu vākšanu, dalībvalstis nodrošina, ka ražotāji pienācīgi ar IV pielikumā norādīto simbolu marķē elektriskās un elektroniskās iekārtas, kas tirgū laistas pēc 2005. gada 13. augusta. Izņēmuma gadījumos, kad tas ir vajadzīgs sakarā ar produkta izmēru vai funkciju, simbolu uzdrukā uz attiecīgās elektriskās un elektroniskās iekārtas iepakojuma, lietošanas instrukcijas vai garantijas apliecības.4. Dalībvalstis var prasīt, lai visu vai daļu no 1. līdz 3. punktā prasītās informācijas ražotāji un/vai izplatītāji sniegtu, piemēram, lietošanas instrukcijā vai tirdzniecības punktā.11. pantsApstrādes iekārtām paredzētā informācija1. Lai sekmētu EEIA atkārtotu izmantošanu un pareizu apstrādi, nekaitējot videi, to skaitā apkopi, modernizāciju, renovāciju un otrreizēju pārstrādi, dalībvalstis ievieš vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka ražotāji sniedz informāciju par atkārtotu izmantošanu un apstrādi par katru jauna tipa tirgū laistu EEI gada laikā pēc šīs iekārtas laišanas tirgū. Ciktāl tas ir vajadzīgs atkārtotas izmantošanas centriem un apstrādes un otrreizējas pārstrādes iekārtām, lai nodrošinātu atbilstību šai direktīvai, šajā informācijā norāda dažādas elektrisko un elektronisko iekārtu sastāvdaļas un materiālus, kā arī bīstamo vielu un preparātu atrašanās vietu šajās iekārtās. Elektrisko un elektronisko iekārtu ražotāji šo informāciju sniedz vai rokasgrāmatās, vai elektroniskā veidā (piemēram, CD — ROM, tiešsaistes serviss) atkārtotas izmantošanas centriem, apstrādes un otrreizējas pārstrādes iekārtām.2. Dalībvalstis nodrošina, lai pēc 2005. gada 13. augusta tirgū laistas elektriskas un elektroniskas iekārtas ražotājs būtu skaidri atpazīstams pēc iekārtas marķējuma. Turklāt, lai nekļūdīgi varētu noteikt datumu, kad iekārta laista tirgū, iekārtas marķējumā norāda, ka iekārta laista tirgū pēc 2005. gada 13. augusta. Komisija veicina Eiropas standartu izstrādi šim nolūkam.12. pantsInformācija un ziņojumi1. Dalībvalstis izveido ražotāju reģistru un vāc ikgadēju informāciju, tai skaitā pamatotus vērtējumus, par tirgū laisto elektrisko un elektronisko iekārtu daudzumiem un kategorijām, kas savāktas, izmantojot visdažādākos kanālus, dalībvalstīs kā atkārtoti izmantotās, otrreizēji pārstrādātās un reģenerētās, kā arī par savākto atkritumu izvešanu pēc to svara, vai, ja tas nav iespējams, pēc skaita.Dalībvalstis nodrošina, ka ražotāji, kas elektriskās un elektroniskās iekārtas piegādā, izmantojot distances saziņu, sniedz informāciju par atbilstību 8. panta 4. punkta prasībām un elektrisko un elektronisko iekārtu daudzumiem un kategorijām, kas laistas tirgū dalībvalstīs, kur dzīvo minēto iekārtu pircēji.Dalībvalstis nodrošina, ka prasīto informāciju nosūta Komisijai reizi divos gados astoņpadsmit mēnešu laikā pēc pārskata laikposma beigām. Pirmais informācijas kopums aptver 2005. un 2006. gadu. Šo informāciju sniedz veidā, ko noteiks gadu pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā saskaņā ar procedūru, kas minēta 14. panta 2. punktā, izveidojot datu bāzes par EEIA un to apstrādi.Dalībvalstis paredz attiecīgu informācijas apmaiņu saskaņā ar šo punktu, jo īpaši attiecībā uz apstrādes procesiem, kas minēti 6. panta 5. punktā.2. Neskarot 1. punkta prasības, dalībvalstis ik pēc trim gadiem nosūta Komisijai ziņojumu par šīs direktīvas īstenošanu. Ziņojumu sagatavo, ievērojot aptaujas anketu vai formu, ko Komisija izstrādā saskaņā ar procedūru, ko nosaka 6. pants Padomes 1991. gada 23. decembra Direktīvā 91/692/EEK [19]. Minēto anketu vai formu dalībvalstīm nosūta sešus mēnešus pirms tā laikposma sākuma, par ko gatavo ziņojumu. Ziņojumu Komisijai iesniedz deviņu mēnešu laikā pēc trīs gadu laikposma, par ko gatavo ziņojumu.Pirmais ziņojums attiecas uz laikposmu no 2004. gada līdz 2006. gadam.Deviņu mēnešu laikā pēc dalībvalstu ziņojumu saņemšanas Komisija publicē ziņojumu par šīs direktīvas īstenošanu.13. pantsPielāgošana zinātnes un tehnikas attīstībaiJebkurus grozījumus, kas vajadzīgi, lai zinātnes un tehnikas attīstībai pielāgotu 7. panta 3. punktu, I B pielikumu (jo īpaši, lai, iespējams, iekļautu mājsaimniecību gaismekļus, kvēlspuldzes un fotoelementus, t.i., saules baterijas), II pielikumu (jo īpaši, ņemot vērā tehnikas attīstību EEIA pārstrādes metodēs) un III un IV pielikumu, pieņem saskaņā ar procedūru, kas minēta 14. panta 2. punktā.Pirms pielikumu grozīšanas Komisija inter alia konsultējas ar elektrisko un elektronisko iekārtu ražotājiem, pārstrādātājiem, pārstrādes uzņēmumiem un vides organizācijām, un darbinieku un patērētāju asociācijām.14. pantsKomiteja1. Komisijai palīdz Komiteja, ko izveido saskaņā ar Direktīvas 75/442/EK 18. pantu.2. Ja izdara atsauci uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. pantu.Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais termiņš ir trīs mēneši.3. Komiteja pieņem savu reglamentu.15. pantsSankcijasDalībvalstis nosaka sankcijas, ko piemēro valsts noteikumu pārkāpumiem, kurus pieņem saskaņā ar šo direktīvu. Šādi noteiktās sankcijas ir efektīgas, ar nodarījumu samērīgas un preventīvas.16. pantsPārbaude un monitoringsDalībvalstis nodrošina pārbaudi un monitoringu, kas dod tiesības pārbaudīt šīs direktīvas pienācīgu īstenošanu.17. pantsTransponēšana1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 2004. gada 13. augustam. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara zināmus Komisijai normatīvo un administratīvo aktu noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. Paredzot šajā direktīvā noteikto mērķu sasniegšanu, dalībvalstis transponē noteikumus, kas izklāstīti 6. panta 6. punktā, 10. panta 1. punktā un 11. pantā, izmantojot līgumus starp kompetentajām iestādēm un attiecīgajām saimniecības nozarēm. Tādi līgumi atbilst šādām prasībām:a) līgumi ir izpildāmi;b) līgumos norāda mērķus un to izpildes termiņus;c) līgumus publicē valsts oficiālajā vēstnesī vai citā sabiedrībai tikpat pieejamā oficiālā dokumentā un nosūta Komisijai;d) līgumu īstenošanā sasniegtos rezultātus pastāvīgi uzrauga, par tiem ziņo kompetentām iestādēm un Komisijai un tie ir pieejami sabiedrībai atbilstīgi nolīguma nosacījumiem;e) kompetentās iestādes nodrošina, ka atbilstīgi līgumam pārbauda tā izpildi;f) līgumu neievērošanas gadījumos dalībvalstis īsteno attiecīgos šīs direktīvas noteikumus ar normatīviem vai administratīviem pasākumiem.4. a) Grieķija un Īrija, kuras sakarā ar:- otrreizējās pārstrādes infrastruktūras deficītu,- ģeogrāfiskiem apstākļiem, piemēram, liels skaits nelielu salu un lauku un kalnu reģioni,- zemo iedzīvotāju blīvumu, un- zemo elektrisko un elektronisko iekārtu patēriņu,nevar īstenot savākšanas uzdevumu, ko nosaka 5. panta 5. punkta pirmā daļa, reģenerācijas uzdevumus, kas minēti 7. panta 2. punktā, un kuras, saskaņā ar 5. panta 2.punkta trešo daļu Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvā par atkritumu poligoniem [20], var lūgt minētajā pantā paredzētā termiņa pagarinājumu, var pagarināt šīs direktīvas 5. panta 5. punktā un 7. panta 2. punktā minētos laikposmus ne ilgāk kā 24 mēnešus.Šīs dalībvalstis informē Komisiju par saviem lēmumiem, vēlākais, transponējot šo direktīvu;b) Komisija informē pārējās dalībvalstis un Eiropas Parlamentu par šiem lēmumiem.5. Piecu gadu laikā pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par šīs direktīvas piemērošanā gūto pieredzi, jo īpaši attiecībā uz dalītās savākšanas, apstrādes, reģenerācijas un finansēšanas sistēmām. Turklāt ziņojumā ņem vērā tehnikas attīstību, gūto pieredzi un vides aizsardzības prasības un iekšējā tirgus darbību. Vajadzības gadījumā ziņojumam pievieno priekšlikumus par šīs direktīvas attiecīgo noteikumu pārskatīšanu.18. pantsStāšanās spēkāŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.19. pantsAdresātiŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2003. gada 27. janvārīEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsP. CoxPadomes vārdā —priekšsēdētājsG. Drys[1] OV C 365 E, 19.12.2000., 184. lpp. un OV C 240 E, 28.8.2001., 298. lpp.[2] OV C 116, 20.4.2001., 38. lpp.[3] OV C 148, 18.5.2001., 1. lpp.[4] Eiropas Parlamenta 2001. gada 15. maija atzinums (OV C 34 E, 7.2.2002., 115. lpp.), Padomes 2001. gada 4. decembra kopējā nostāja (OV C 110 E, 7.5.2002., 1. lpp.) un Eiropas Parlamenta 2002. gada 10. aprīļa lēmums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts). Eiropas Parlamenta 2002. gada 18. decembra lēmums un Padomes 2002. gada 16. decembra lēmums.[5] OV C 138, 17.5.1993., 5. lpp.[6] OV C 76, 11.3.1997., 1. lpp.[7] OV C 362, 2.12.1996., 241. lpp.[8] OV L 194, 25.7.1975., 47. lpp. Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Lēmumu 96/350/EK (OV L 135, 6.6.1996., 32. lpp.).[9] OV L 78, 26.3.1991., 38. Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 98/101/EK (OV L 1, 5.1.1999., 1. lpp.).[10] OV L 118, 27.4.2001., 41. lpp.[11] OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.[12] OV L 144, 4.6.1997., 19. lpp.[13] OV 196, 16.8.1967., 1. lpp. Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2001/59/EK (OV L 225, 21.8.2001., 1. lpp.).[14] OV L 200, 30.7.1999., 1. lpp. Direktīva, kura grozīta ar Komisijas Direktīvu 2001/60/EK (OV L 226, 22.8.2001., 5. lpp.).[15] OV L 30, 6.2.1993., 1. lpp. Regula, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 2557/2001 (OV L 349, 31.12.2001., 1. lpp.).[16] OV L 166, 1.7.1999., 6. lpp. Regula, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 2243/2001 (OV L 303, 20.11.2001., 11. lpp.).[17] OV L 185, 17.7.1999., 1. lpp. Regula, kurā jaunākie grozījumu izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2243/2001.[18] OV L 114, 24.4.2001., 1. lpp.[19] OV L 377, 31.12.1991., 48. lpp.[20] OV L 182, 16.7.1999., 1. lpp.--------------------------------------------------I A PIELIKUMSElektrisko un elektronisko iekārtu kategorijas, uz ko attiecas šī direktīva1. Liela izmēra mājsaimniecības preces2. Maza izmēra mājsaimniecības preces3. IT un elektrosakaru iekārtas4. Patērētāju iekārtas5. Apgaismes iekārtas6. Elektriskie un elektronikas instrumenti (izņemot liela izmēra stacionārus ražošanas mehānismus)7. Rotaļlietas, atpūtas un sporta piederumi8. Medicīnas ierīces (izņemot visus implantētos un inficētos izstrādājumus)9. Monitoringa un kontroles aprīkojums10. Automātiskie smidzinātāji--------------------------------------------------I B PIELIKUMSIzstrādājumu saraksts, kas jāņem vērā šīs direktīvas īstenošanā un kas ietilpst I A pielikumā uzskaitītajās kategorijās1. Liela izmēra mājsaimniecības precesLiela izmēra dzesēšanas ierīcesLedusskapjiSaldētavasCitas liela izmēra preces, ko izmanto pārtikas dzesēšanā, saglabāšanā un glabāšanāVeļas mazgāšanas mašīnasDrēbju žāvētavaTrauku mazgāšanas mašīnasKulinārās apstrādes aprīkojumsElektriskās krāsnisElektriskās plītiņasMikroviļņu krāsnisCitas liela izmēra preces, ko izmanto pārtikas kulinārai apstrādei un citai pārtikas pārstrādeiElektriskās sildīšanas ierīcesElektriskie radiatoriCitas liela izmēra preces telpu, gultu un sēdēšanai paredzētu mēbeļu apsildīšanaiElektriskie ventilatoriGaisa kondicionēšanas ierīcesCitas ventilācijas, izplūdes ventilācijas un kondicionēšanas iekārtas2. Maza izmēra mājsaimniecības precesPutekļu sūcējiElektriskās sukasCitas tīrīšanas ierīcesIerīces, ko izmanto šūšanai, adīšanai, aušanai un citai tekstilmateriālu pārstrādeiGludekļi un citas ierīces gludināšanai, rullēšanai un citai apģērbu kopšanaiTosteriCepšanas ierīcesDzirnaviņas, kafijas automāti un ierīces trauku vai iepakojumu atvēršanai vai noslēgšanaiElektriskie nažiMatu griešanas, žāvēšanas, zobu tīrīšanas, skūšanās, masāžas un citas ķermeņa kopšanas ierīcesPulksteņi, rokas pulksteņi un iekārtas laika mērīšanai, rādīšanai vai reģistrēšanaiSvari3. IT un elektrosakaru iekārtasCentralizēta datu apstrādeCentrālie procesoriMinidatoriPrinteriPersonālā datortehnikaPersonālie datori (to skaitā centrālais procesors, pele, ekrāns un tastatūra)Klēpja datori (to skaitā centrālais procesors, pele, ekrāns un tastatūra)PiezīmjdatoriElektroniskās tabulasPrinteriKopēšanas iekārtasElektriskās un elektroniskās rakstāmmašīnasKabatas un galda elektroniskās skaitļošanas mašīnasun citas preces un iekārtas informācijas vākšanai, glabāšanai, pārstrādei, noformēšanai vai pārraidīšanai elektroniskā veidāLietotāju termināliekārtas un sistēmasFaksimiliTeleksiTelefoniTelefona automātsBezvada telefoniMobilie telefoniAutomātisko atbildētāju sistēmasun citas preces vai iekārtas skaņas, attēlu vai citas informācijas pārraidīšanai, izmantojot elektrosakarus4. Patērētāju iekārtasRadioaparātiTelevizoriVideokamerasVideo magnetofoniHi — fi magnetofoniAudio pastiprinātājiMūzikas instrumentiun citas preces vai iekārtas skaņas vai attēlu, tai skaitā signālu ierakstīšanai vai atskaņošanai, vai citas skaņu un attēlu izplatīšanas tehnoloģijas, izņemot elektrosakarus5. Apgaismes iekārtasDienasgaismas lampu gaismekļi, izņemot mājsaimniecību gaismekļusTaisnās dienasgaismas lampasKompaktas dienasgaismas lampasAugstas intensitātes gāzizlādes lampas, to skaitā augstspiediena nātrija lampas un metālu halogenīdu lampasZema spiediena nātrija lampasCits apgaismojums vai iekārtas apgaismošanai vai gaismas kontrolei, izņemot kvēlspuldzes6. Elektriskie un elektronikas instrumenti (izņemot liela izmēra stacionārus ražošanas mehānismus)UrbjiZāģiŠujmašīnasVirpošanas, frēzēšanas, noslīpēšanas, slīpēšanas, zāģēšanas, griešanas, lokšņu griešanas, urbšanas, caurumošanas, stancēšanas, ielocīšanas, liekšanas vai tamlīdzīgas koka, metāla un citu materiālu apstrādes iekārtasKniedēšanas, naglošanas vai skrūvēšanas instrumenti vai kniežu, naglu, skrūvju izņemšanas instrumenti un tiem līdzīgi instrumentiMetināšanas, lodēšanas vai tiem līdzīgi instrumentiŠķidrumu vai gāzveida vielu izsmidzināšanas, izplatīšanas, izkliedēšanas iekārtas vai cita veida apstrādes iekārtaPļaušanas vai citu dārza darba rīki7. Rotaļlietas, atpūtas un sporta piederumiElektriskie vilcieni vai sacīkšu automašīnu komplektiRokas videospēļu pultsVideospēlesDatori braukšanai ar velosipēdu, skriešanai, airēšanai u.c.Sporta piederumi ar elektriskām vai elektroniskām detaļāmNaudas un žetonu elektroniskie azartspēļu automāti8. Medicīnas ierīces (izņemot visus implantētos un inficētos izstrādājumus)Radioterapijas iekārtasKardioloģijaHemodializatorsMākslīgās elpināšanas aparatūraKodolmedicīnaIn — vitro diagnostikas laboratorijas iekārtasAnalizatoriSaldētavasApaugļošanās testiCitas slimību, traumu vai invaliditātes konstatēšanas, profilakses, monitoringa, ārstēšanas vai atvieglošanas ierīces9. Monitoringa un kontroles instrumentiDūmu detektoriSiltumregulatoriTermostatiMērīšanas, svēršanas vai koriģēšanas ierīces mājsaimniecībām vai laboratorijāmCiti monitoringa un kontroles instrumenti, ko izmanto rūpnieciskās iekārtās (piemēram, kontrolpaneļos)10. Automātiskie sadalītājiKarsto dzērienu automātiskie sadalītājiKarsto vai auksto dzērienu pudeļu vai kārbu automātiskie sadalītājiCietu produktu automātiskie sadalītājiNaudas automātiskie sadalītājiVisas ierīces, kas automātiski izsniedz visa veida preces--------------------------------------------------II PIELIKUMSElektrisko un elektronisko iekārtu atkritumu materiālu un detaļu dalīta apstrāde saskaņā ar 6. panta 1. punktu1. No visiem dalīti savāktajiem elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem jāizņem vismaz šādas vielas:- kondensatorus, kuros ir polihlorēti bifenili (PCB), saskaņā ar Padomes 1996. gada 16. septembra Direktīvu 96/59/EK par polihlorbifenilu un polihlorterfenilu savākšanu (PCB/PCT) [1],- detaļas, kurās ir dzīvsudrabs, piemēram, dzīvsudraba releji vai izgaismošanas spuldzes,- akumulatorus,- mobilo telefonu un citu ierīču iespiedshēmas plates, ja iespiedshēmas plates virsma pārsniedz 10 kvadrātcentimetrus,- šķidrā un pastveida, kā arī krāsu tonera kasetnes,- plastmasa, kurā ir broma liesmu slāpētāji,- azbesta atkritumus un detaļas, kurās ir azbests,- katodu staru lampas,- hlorfluorogļūdeņraži (freoni) (CFC), daļēji halogenēti hlorfluorogļūdeņraži (HCFC) vai fluorogļūdeņraži (HFC), ogļūdeņraži (HC),- gāzizlādes lampas,- šķidro kristālu displeji (attiecīgā gadījumā kopā ar apvalku), ja to virsma pārsniedz 100 kvadrātcentimetrus, un displejus, ko izgaismo ar gāzizlādes lampām,- ārējie elektriskie kabeļi,- detaļas, kurās ir ugunsizturīgas keramikas šķiedras, kas aprakstītas Komisijas 1997. gada 5. decembra Direktīvā 97/69/EK, kura pielāgo Padomes Direktīvu 67/548/EEK par bīstamu vielu klasifikāciju, iesaiņojumu un marķēšanu [2],- detaļas, kurās ir radioaktīvas vielas, izņemot detaļas zem izņēmuma līmeņa, ko nosaka 3. pants un I pielikums Padomes 1996. gada 13. maija Direktīvā 96/29/Euratom, ar ko nosaka drošības pamatstandartus darba ņēmēju un plašas sabiedrības veselības aizsardzībai pret apdraudējumiem, kurus rada jonizējošais starojums [3],- elektrolītu kondensatorus, kuros ir attiecīgās vielas (augstums > 25 mm, diametrs > 25 mm vai proporcionāli līdzīgs tilpums).Šīs vielas, preparātus un detaļas apglabā vai reģenerē saskaņā ar Padomes Direktīvas 75/442/EEK 4. pantu.2. Turpmāk minētās detaļas no dalīti savāktiem elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem jāapstrādā, kā norādīts:- katodu staru lampas; jānoņem luminiscējošais pārklājums,- iekārtas, kurās ir ozonu noārdošas gāzes vai gāzes ar globālās sasilšanas potenciālu (GWP) virs 15, piemēram, putu un dzesēšanas ciklā izmantotās gāzes; gāzes pareizi jāizsūknē un jāapstrādā. Ozonu noārdošās gāzes jāapstrādā saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 29. jūnija Regulu (EK) Nr. 2037/2000 par vielām, kas noārda ozona slāni [4],- gāzizlādes lampās; izņem dzīvsudrabu.3. Ņemot vērā vides aizsardzības apsvērumus un vēlamo otrreizējo izmantošanu un pārstrādi, 1. un 2. punktu piemēro tā, lai nekavētu nedalāmas iekārtas vai tās detaļu otrreizēju izmantošanu un pārstrādi, nekaitējot videi.4. Saskaņā ar 14. panta 2. punktā minēto procedūru, Komisija vispirms vērtē, vai jāizdara grozījumi attiecīgajos ierakstos par:- mobilo telefonu iespiedshēmas platēm, un- šķidro kristālu displejiem.[1] OV L 243, 24.9.1996., 31. lpp.[2] OV L 343, 13.12.1997., 19. lpp.[3] OV L 159, 29.6.1996., 1. lpp.[4] OV L 244, 29.9.2000., 1. lpp. Regula, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2039/2000 (OV L 244, 29.9.2000., 26. lpp.).--------------------------------------------------III PIELIKUMSTehniskās prasības saskaņā ar 6. panta 3. punktu1. Elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumu glabāšanas vietas (to skaitā pagaidu glabāšanas vietas) pirms apstrādes (neskarot Padomes Direktīvas 1999/31/EK prasības):- necaurlaidīgas virsmas attiecīgajās platībās ar noplūžu savākšanas iekārtām, un vajadzības gadījumā ar novades kanāliem un eļļas attīrītājiem,- ūdensnecaurlaidīgs pārklājums attiecīgajās platībās.2. Elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumu apstrādes vietas:- svari apstrādāto atkritumu masas noteikšanai,- necaurlaidīgas virsmas un ūdensnecaurlaidīgi pārklājumi attiecīgajās platībās ar noplūžu savākšanas iekārtām, un vajadzīgajā gadījumā ar novades kanāliem un eļļas attīrītājiem,- nedemontētu rezerves detaļu piemērota glabāšanas vieta,- piemēroti konteineri akumulatoru, PCB/PCT, kas ir kondensatoros un citos bīstamos atkritumos, piemēram, radioaktīvajos atkritumos glabāšanai,- ūdens attīrīšanas iekārtas atbilstīgi veselības un vides aizsardzības prasībām.--------------------------------------------------IV PIELIKUMSElektrisko un elektronisko iekārtu marķējuma simbolsSimbolā, kas norāda uz elektrisko un elektronisko iekārtu dalītu savākšanu, attēlo nosvītrotu atkritumu konteineru uz riteņiem atbilstīgi turpmāk parādītajam zīmējumam. Simbolu uzdrukā saredzami, salasāmi un neizdzēšami.+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------