title: Komisijas Direktīva 96/20/EK (1996. gada 27. marts), ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 70/157/EEK par mehānisko transportlīdzekļu pieļaujamo trokšņu līmeni un izplūdes sistēmuDokuments attiecas uz EEZ.

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31996L0020

Oficiālais Vēstnesis L 092 , 13/04/1996 Lpp. 0023 - 0035

		Komisijas Direktīva 96/20/EK(1996. gada 27. marts),ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 70/157/EEK par mehānisko transportlīdzekļu pieļaujamo trokšņu līmeni un izplūdes sistēmu(dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 70/156/EEK (1970. gada 6. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 95/54/EK [2], un jo īpaši tās 13. panta 2. punktu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 70/157/EEK (1970. gada 6. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu pieļaujamo trokšņu līmeni un izplūdes gāzu sistēmu [3], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 92/97/EEK [4], un jo īpaši tās 3. pantu,tā kā Direktīva 70/157/EEK ir viena no direktīvām par EK tipa apstiprināšanas procedūru, kas ieviesta ar Direktīvu 70/156/EEK; tā kā tāpēc uz šo Direktīvu attiecas Direktīvā 70/156/EEK izklāstītie noteikumi, ko piemēro transportlīdzekļu sistēmām, detaļām un atsevišķām tehniskām vienībām;tā kā Direktīvas 70/156/EEK 3. panta 4. punktā un 4. panta 3. punktā paredzēts, ka katrai atsevišķajai direktīvai jāpievieno informācijas dokuments, kurā iekļauti minētās direktīvas I pielikuma attiecīgie punkti, kā arī tās VI pielikumā noteiktā tipa apstiprinājuma sertifikāts, lai šo tipa apstiprinājumu var datorizēt;tā kā sakarā ar pēdējiem sasniegumiem motoru tehnoloģijā skaidrāk jādefinē pārbaudes metodes, īpaši smagkravas transportlīdzekļiem, ciktāl tas skar īstenošanas iespējas un šādu pārbaužu atkārtošanu;tā kā šīs direktīvas noteikumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi komiteja pielāgošanai tehnikas attīstībai, kas izveidota ar Direktīvu 70/156/EEK,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Direktīvas 70/157/EEK pantus groza šādi:- direktīvas 1. panta beigas izsaka šādi: "… sliežu ceļiem, kā arī lauksaimniecības un mežsaimniecības traktorus un pārvietojamu tehniku.",- direktīvas 2. panta otrajā ievilkumā un 2.a panta 2. punktā tekstu norādi "9.a pants" aizstāj ar norādi "2. pants",- direktīvas 3. pantā vārdu "pielikums" aizstāj ar vārdu "pielikumi".2. Direktīvas 70/157/EEK pielikumus groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.2. pants1. Ņemot vērā apsvērumus, kas saistīti ar pieļaujamo trokšņu līmeni vai izplūdes sistēmu, dalībvalstis no 1996. gada 1. oktobra nedrīkst:- atteikties piešķirt EK tipa apstiprinājumu vai valsts tipa apstiprinājumu kāda tipa transportlīdzeklim vai izplūdes sistēmai, vai- aizliegt transportlīdzekļu reģistrāciju, pārdošanu vai nodošanu ekspluatācijā, vai izplūdes sistēmu pārdošanu vai nodošanu ekspluatācijā,ja šie transportlīdzekļi vai izplūdes sistēmas atbilst prasībām, kas noteiktas Direktīvā 70/157/EEK, kura grozīta ar šo direktīvu.2. No 1997. gada 1. janvāra dalībvalstis:- vairs nepiešķir EK tipa apstiprinājumu, un- atsakās piešķirt valsts tipa apstiprinājumu,transportlīdzekļa tipam ar pamatojumu, kas saistīts ar tā pieļaujamo trokšņu līmeni, kā arī izplūdes sistēmas tipam, ja nav izpildītas ar šo direktīvu grozītās Direktīvas 70/157/EEK prasības.3. Neierobežojot 2. punktu, attiecībā uz rezerves detaļām dalībvalstis turpina piešķirt EK tipa apstiprinājumu un atļaut izplūdes sistēmu pārdošanu un nodošanu ekspluatācijā saskaņā ar Direktīvas 70/157/EEK iepriekšējām redakcijām, ja šādas izplūdes sistēmas:- ir paredzētas uzstādīšanai transportlīdzekļiem, ko jau izmanto, un- atbilst minētās direktīvas prasībām, kuras bija piemērojamas tad, kad transportlīdzekļus reģistrēja pirmoreiz.3. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 1996. gada 1. oktobrim izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.2. Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.3. Dalībvalstis dara zināmus Komisijai to tiesību aktu svarīgākos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.4. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.5. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1996. gada 27. martāKomisijas vārdā —Komisijas loceklisMartin Bangemann[1] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.[2] OV L 266, 8.11.1995., 1. lpp.[3] OV L 42, 23.2.1970., 16. lpp.[4] OV L 371, 19.12.1992., 1. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSStarp pantiem un I pielikumu iekļauj šādu pielikumu sarakstu:"Pielikumu sarakstsI PIELIKUMS | EK tipa apstiprinājums attiecībā uz mehāniskā transportlīdzekļa trokšņu līmeni 1. papildinājumsInformācijas dokuments2. papildinājumsTipa apstiprinājuma sertifikāts |II PIELIKUMS | Izplūdes sistēmas kā atsevišķas tehniskas vienības EK tipa apstiprinājums 1. papildinājumsInformācijas dokuments2. papildinājumsTipa apstiprinājuma sertifikāts3. papildinājumsEK tipa apstiprinājuma zīmes paraugs |III PIELIKUMS | Ražojumu atbilstības pārbaudes |IV PIELIKUMS | Testa treka specifikācijas |".Grozījumi I pielikumā:Zemsvītras piezīmi 1.1.7. punktam groza šādi:"(1) Saskaņā ar definīcijām, kas sniegtas Direktīvas 70/156/EEK II pielikuma A daļā."Minētā pielikuma 2.1. punktu groza šādi:"2.1. EK tipa apstiprinājuma pieteikumu attiecībā uz trokšņu līmeni, ievērojot Direktīvas 70/156/EEK 3. panta 4. punktu, iesniedz transportlīdzekļa ražotājs."Minētā pielikuma 2.2. punktu groza šādi:"2.2. Informācijas dokumenta paraugs ir sniegts 1. papildinājumā."Minētā pielikuma 2.2.1. līdz 2.2.4. punktu (ieskaitot) svītro.Minētā pielikuma 2.3. punktā vārdus "vai viņa pilnvarotais pārstāvis" svītro.Minētā pielikuma 2.5. punktu svītro.Minētā pielikuma 4. punktu groza šādi:"4. EEK tipa apstiprinājuma piešķiršana4.1. Ja attiecīgās prasības ir izpildītas, piešķir EK tipa apstiprinājumu saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK 4. panta 3. punktu un vajadzības gadījumā 4. panta 4. punktu.4.2. EK tipa apstiprinājuma sertifikāta paraugs ir sniegts 2. papildinājumā.4.3. Apstiprinājuma numuru saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK VII pielikumu piešķir katram apstiprinātajam transportlīdzekļa tipam. Tā pati dalībvalsts nepiešķir vienu un to pašu numuru cita tipa transportlīdzeklim."Minētā pielikuma 5.2.1.2. punktā "III pielikums" aizstāj ar "2. papilinājums".Minētā pielikuma 5.2.2.3.1. punktā "VI pielikums" aizstāj ar "IV pielikums".Minētā pielikuma 5.2.2.3.4. punkta otrās daļas tekstu aizstāj ar šādu tekstu:"Riepas, ko izmanto testam, izvēlas transportlīdzekļa ražotājs, un tās atbilst komercdarbības praksei, un ir pieejamas tirgū; tās atbilst vienam riepu izmēra apzīmējumam (skat. Padomes Direktīvas 92/23/EEK [1] II pielikuma 2.17. punktu), ko transportlīdzekļa ražotājs transportlīdzeklim norādījis saskaņā ar 2. papildinājuma papildpielikuma 1.5. punktu un kas — attiecībā uz M1 un N1 kategorijas transportlīdzekļiem — atbilst Direktīvas 89/459/EEK prasībām par minimālo protektorrievu dziļumu; citu kategoriju transportlīdzekļiem minimālo protektorrievu dziļumu, kas norādīts Direktīvā 89/459/EEK, piemēro tad, ja attiecīgie transportlīdzekļi ir šīs direktīvas jomā. Riepas ir jāpiepumpē līdz spiedienam(-iem), kas atbilst transportlīdzekļa testa masai."Minētā pielikuma 5.2.2.4.3.3.1.1. punkta trešās daļas beigās pievieno šādu tekstu:"Ja motora apgriezienu skaitu S joprojām sasniedz ar tuvošanās ātrumu, kas atbilst brīvgaitas apgriezienu skaitam, tad pārbaudi veiks tikai trešajā pārnesumā un attiecīgie rezultāti ir jānovērtē."Minētā pielikuma 5.2.2.4.3.3.1.2. punkta beigās pievieno šādu tekstu:"Tomēr transportlīdzekli uzskata par tipa paraugu arī tad, ja pēc pretendenta pieprasījuma testus veic vairāk pārnesumos, nekā paredzēts, un ja augstākais trokšņu līmenis ir sasniegts kādā no augstākiem pārnesumiem."Minētā pielikuma 5.2.3.1. un 5.2.3.5.1. punktā "III pielikums" aizstāj ar "2. papildinājums".Minētā pielikuma 5.3.2. punktā "8. panta 3. punkts" aizstāj ar "11. panta 2. punkts vai 11. panta 3. punkts".Minētā pielikuma 6. punktu groza šādi:"6. Tipa pārveidojumi un apstiprinājuma grozījumi6.1. Ja tiek pārveidots transportlīdzekļa tips, kas apstiprināts saskaņā ar šo direktīvu, piemēro Direktīvas 70/156/EEK 5. panta noteikumus."Minētā pielikuma 7. punkta apakšpunktus groza šādi:"7.1. Lai nodrošinātu ražojumu atbilstību, veic pasākumus saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK 10. pantā noteiktajām prasībām.7.2. Īpaši noteikumi7.2.1. Testi, kas minēti Direktīvas 70/156/EEK X pielikuma 2.3.5. punktā, ir šīs direktīvas III pielikumā I daļā noteiktie testi.7.2.2. To apskašu biežums, kas minētas Direktīvas 70/156/EEK X pielikuma 2.4. punktā, parasti ir reizi divos gados."Pēc 4. attēla pievieno 1. un 2. papildinājumu: "1. papildinājums+++++ TIFF ++++++++++ TIFF ++++++++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++2. papildinājums+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++"Grozījumi II pielikumāMinētā pielikuma 0. punktā norādi "9. pants" aizstāj ar norādi "2. pants".Minētā pielikuma 2.1. punktu groza šādi:"2.1. Ievērojot Direktīvas 70/156/EEK 3. panta 4. punktu pieteikums EK tipa apstiprinājumam attiecībā uz rezerves izplūdes sistēmu vai tās detaļu kā atsevišķu tehnisku vienību jāiesniedz transportlīdzekļa ražotājam vai attiecīgās atsevišķās tehniskās vienības ražotājam."Minētā pielikuma 2.2. punktu groza šādi:"2.2. Informācijas dokumenta paraugs ir sniegts 1. papildinājumā."Minētā pielikuma 2.2.1. līdz 2.2.3. (ieskaitot), 2.4. un 3.1.3. punktu svītro.Zemsvītras piezīmi (1) 2.3.3. un 5.2.1. punktam groza šādi:[(] "Kā noteikts šīs direktīvas redakcijā, kas bija piemērojama transportlīdzekļa tipa apstiprinājumam."Minētā pielikuma 3., 3.1., 3.1.1., 3.1.2 un 3.2. punkts kļūst attiecīgi par 2.4., 2.4.1., 2.4.1.1., 2.4.1.2. un 2.4.2. punktu.Minētā pielikuma 4. punkts kļūst par 3. punktu, un to groza šādi:"3. EEK tipa apstiprinājuma piešķiršana3.1. Ja attiecīgās prasības ir izpildītas, piešķir EK tipa apstiprinājumu saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK 4. panta 3. punktu un — vajadzības gadījumā — 4. panta 4. punktu.3.2. EK tipa apstiprinājuma sertifikāta paraugs ir sniegts 2. papildinājumā.3.3. Saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK VII pielikumu tipa apstiprinājuma numurs jāpiešķir katram rezerves izplūdes sistēmas un tās detaļas tipam, kas apstiprināts kā atsevišķa tehniska vienība; tipa apstiprinājuma numura 3. iedaļa norāda direktīvas numuru, ar kuru izdarīti grozījumi un kuru piemēroja transportlīdzekļa tipa apstiprinājuma laikā. Tā pati dalībvalsts nepiešķir to pašu numuru citam rezerves izplūdes sistēmas vai tās detaļas tipam."Iekļauj šādu jaunu 4. punktu:"4. EK tipa apstiprinājuma zīme4.1. Katrai rezerves izplūdes sistēmai vai tās detaļai, izņemot stiprinājumus un caurules, kas atbilst saskaņā ar šo direktīvu apstiprinātam tipam, jābūt ar EK tipa apstiprinājuma zīmi.4.2. EK tipa apstiprinājuma zīme ir taisnstūrveida, kas ietver mazo burtu "e", kam seko tās dalībvalsts pazīšanas rakstzīme(-es), kura ir piešķīrusi apstiprinājumu:Vācijai - 1,Francijai - 2,Itālijai - 3,Nīderlandei – 4,Zviedrijai - 5,Beļģijai - 6,Spānijai - 9,Apvienotajai Karalistei - 11,Austrijai - 12,Luksemburgai - 13,Somijai - 17,Dānijai - 18,Portugālei - 21,Grieķijai - 23,Īrijai - IRL.Netālu no taisnstūrveida zīmes jābūt arī "pamata apstiprinājuma numuram", kas ir tipa apstiprinājuma numurs 4. punktā, un kas ir minēts Direktīvas 70/156/EEK VII pielikumā, pirms kura atrodas divi skaitļi, kuri norāda kārtas numuru, kāds piešķirts jaunākajam būtiskajam Direktīvas 70/157/EEK tehniskajam grozījumam dienā, kad piešķīra EK tipa apstiprinājumu. Direktīvai 70/157/EEK kārtas numurs ir 00; Direktīvai 77/212/EEK kārtas numurs ir 01; Direktīvai 84/424/EEK kārtas numurs ir 02; Direktīvai 92/97/EEK kārtas numurs ir 03.4.3. Zīmei jābūt skaidri salasāmai un neizdzēšamai pat pēc rezerves izplūdes sistēmas vai tās detaļas uzstādīšanas transportlīdzeklī.4.4. EK tipa apstiprinājuma zīmes paraugs ir parādīts 3. papildinājumā."Minētā pielikuma 6. punktu aizstāj ar jauniem 6. un 7. punktu:"6. Tipa pārveidojumi un apstiprinājuma grozījumi6.1. Ja tiek pārveidots transportlīdzekļa tips, kas apstiprināts saskaņā ar šo direktīvu, piemēro Direktīvas 70/156/EEK 5. panta noteikumus.7. Ražojumu atbilstība7.1. Lai nodrošinātu ražojumu atbilstību, veic pasākumus saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK 10. pantā noteiktajām prasībām.7.2. Īpaši noteikumi:7.2.1. Testi, kas minētas Direktīvas 70/156/EEK X pielikuma 2.3.5. punktā, ir šīs direktīvas III pielikuma II daļā noteiktie testi.7.2.2. To apskašu biežums, kas minētas Direktīvas 70/156/EEK X pielikuma 2.4. punktā, parasti ir reizi divos gados."Pēc 3. attēla pievieno 1., 2. un 3. papildinājumu: "1. papildinājums+++++ TIFF +++++2. papildinājums+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++3. papildinājumsEK TIPA APSTIPRINĀJUMA ZĪMES PARAUGS+++++ TIFF +++++Izplūdes sistēma vai tās detaļa ar minēto EK tipa apstiprinājuma zīmi ir ierīce, kas apstiprināta Spānijā (e 9), ievērojot Direktīvu 92/97/EEK (03), ar pamata apstiprinājuma numuru 0148.Izmantotie skaitļi ir tikai paraugs."Grozījumi III, IV, V un VI pielikumā:Svītro III un IV pielikumu.Direktīvas V pielikums kļūst par III pielikumu.III pielikuma 1. daļas 2. punkts ir šāds:"2. Testu metodesTestu metodes, nosacījumi un mērījumi, mērinstrumenti un rezultātu interpretācija ir tāda kā aprakstīts I pielikumā. Transportlīdzekli(-ļus), kuru(-us) pārbauda, pakļauj braucoša transportlīdzekļa trokšņa mērīšanas testam, kā aprakstīts I pielikuma 5.2.2. punktā."Direktīvas VI pielikums kļūst par IV pielikumu.[1] OV L 129, 14.5.1992., 95. lpp.--------------------------------------------------Pielikumu sarakstsI PIELIKUMS | EK tipa apstiprinājums attiecībā uz mehāniskā transportlīdzekļa trokšņu līmeni 1. papildinājumsInformācijas dokuments2. papildinājumsTipa apstiprinājuma sertifikāts |II PIELIKUMS | Izplūdes sistēmas kā atsevišķas tehniskas vienības EK tipa apstiprinājums 1. papildinājumsInformācijas dokuments2. papildinājumsTipa apstiprinājuma sertifikāts3. papildinājumsEK tipa apstiprinājuma zīmes paraugs |III PIELIKUMS | Ražojumu atbilstības pārbaudes |IV PIELIKUMS | Testa treka specifikācijas |--------------------------------------------------1. papildinājums+++++ TIFF ++++++++++ TIFF ++++++++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++--------------------------------------------------2. papildinājums+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++--------------------------------------------------1. papildinājums+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------2. papildinājums+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++--------------------------------------------------3. papildinājumsEK TIPA APSTIPRINĀJUMA ZĪMES PARAUGS+++++ TIFF +++++Izplūdes sistēma vai tās detaļa ar minēto EK tipa apstiprinājuma zīmi ir ierīce, kas apstiprināta Spānijā (e 9), ievērojot Direktīvu 92/97/EEK (03), ar pamata apstiprinājuma numuru 0148.Izmantotie skaitļi ir tikai paraugs.--------------------------------------------------


Svarīgs juridisks paziņojums

|

31976L0211

Padomes Direktīva (1976. gada 20. janvāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu fasētu produktu pildīšanu pēc svara vai tilpuma

Oficiālais Vēstnesis L 046 , 21/02/1976 Lpp. 0001 - 0011 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 15 Sējums 2 Lpp. 0031  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 13 Sējums 3 Lpp. 0195  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 15 Sējums 2 Lpp. 0031  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 4 Lpp. 0244  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 4 Lpp. 0244  CS.ES Nodaļa 13 Sējums 003 Lpp. 91  - 101 ET.ES Nodaļa 13 Sējums 003 Lpp. 91  - 101 HU.ES Nodaļa 13 Sējums 003 Lpp. 91  - 101 LT.ES Nodaļa 13 Sējums 003 Lpp. 91  - 101 LV.ES Nodaļa 13 Sējums 003 Lpp. 91  - 101 MT.ES Nodaļa 13 Sējums 003 Lpp. 91  - 101 PL.ES Nodaļa 13 Sējums 003 Lpp. 91  - 101 SK.ES Nodaļa 13 Sējums 003 Lpp. 91  - 101 SL.ES Nodaļa 13 Sējums 003 Lpp. 91  - 101

		Padomes Direktīva(1976. gada 20. janvāris)par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu fasētu produktu pildīšanu pēc svara vai tilpuma(76/211/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],tā kā lielākajā daļā dalībvalstu uz noformējumu fasētu produktu tirdzniecībai attiecas obligāti noteikumi, kas dažādās dalībvalstīs atšķiras, tādējādi apgrūtinot šādu fasētu produktu tirdzniecību; tā kā šādi noteikumi ir jātuvina;tā kā lai patērētājiem nodrošinātu pareizu informāciju, jānosaka metode, kā uz fasējuma norādāms produkta nominālais svars vai tilpums;tā kā ir jānosaka arī pieļaujamās negatīvās kļūdas fasējumu sastāvā un ir jāizstrādā standarta metode šādai kontrolei, lai iegūtu vienkāršu metodi, kā garantēt fasējumu atbilstību pieņemtajiem noteikumiem;tā kā 16. pants Padomes Direktīvā 71/316/EEK (1971. gada 26. jūlijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kopīgiem noteikumiem, ko piemēro metroloģiskās kontroles mērinstrumentiem un metodēm [3], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Pievienošanās aktu [4], nosaka, ka prasību saskaņošanu konkrētu produktu laišanai tirgū, jo īpaši attiecībā uz fasētu produktu daudzuma izteikšanu mērvienībās un marķēšanu, var aptvert atsevišķas direktīvas;tā kā pārāk straujas pārmaiņas valsts tiesību aktos un citos normatīvajos aktos paredzētajos daudzuma izteikšanas līdzekļos, kā arī jaunu kontroles sistēmu izveide un jaunas mērvienību sistēmas pieņemšana dažās dalībvalstīs radītu sarežģījumus, šajās dalībvalstīs jāparedz pārejas posms; tā kā šāds noteikums nedrīkstētu turpmāk kavēt Kopienas iekšējo tirdzniecību ar attiecīgajiem produktiem un liegt ieviest direktīvu citās dalībvalstīs,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠī direktīva attiecas uz fasējumiem, kuros ir produkti, izņemot tos, kas minēti Padomes Direktīvā 75/106/EEK (1974. gada 19. decembris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu fasētu šķidrumu pildīšanu pēc tilpuma [5], kas paredzēti tirgošanai nemainīgās mērvienībās izteiktos nominālos daudzumos, kuri:- ir vienādi ar iepakotāja iepriekš noteiktajiem lielumiem,- ir izteikti svara vai tilpuma mērvienībās,- ir vismaz 5 g vai 5 ml un nepārsniedz 10 kg vai 10 l.2. pants1. Fasējums šīs direktīvas nozīmē ir produkts kopā ar konkrēto iepakojumu, kurā tas ir iefasēts.2. Produkts ir fasēts, ja tas ir ievietots jebkura veida iepakojumā, pircējam neesot klāt, un produkta daudzumam fasējumā iepriekš ir noteikts lielums, ko nevar mainīt, neatdarot vai manāmi nepārveidojot iepakojumu.3. pants1. I pielikuma 3.3. iedaļā noteiktā EEK zīme var būt uz fasējumiem, kas atbilst šīs direktīvas un I pielikuma prasībām.2. Tiem veic metroloģisko kontroli I pielikuma 5. iedaļā un II pielikumā noteiktajos apstākļos.4. pants1. Uz visiem 3. pantā minētajiem fasējumiem saskaņā ar I pielikumu jābūt norādei par produkta svaru vai tilpumu, t.s. "nominālais svars" vai "nominālais tilpums", kam tajos jābūt.2. Uz fasējumiem, kuros ir šķidri produkti, jābūt norādītam to nominālajam tilpumam, un uz fasējumiem, kuros ir citādi produkti, jābūt norādītam nominālajam svaram, izņemot gadījumus, kad tirdzniecības praksē vai valsts noteikumos ir paredzēts citādi, un ja tie ir vienādi visās dalībvalstīs, kā arī pretrunīgu Kopienas noteikumu gadījumus.3. Ja tirdzniecības prakse vai valsts noteikumi attiecībā uz kādu produktu kategoriju vai fasējumu veidu visās dalībvalstīs nav vienādi, uz šādiem fasējumiem jānorāda vismaz metroloģiskā informācija, kas atbilst galamērķa valstī dominējošajai tirdzniecības praksei vai valsts noteikumiem.4. Līdz pārejas posma beigām, kurā Kopienā ir atļauts lietot britu mērvienības, kas minētas II pielikumā pie Padomes Direktīvas 71/354/EEK (1971. gada 18. oktobris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mērvienībām [6], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Pievienošanas aktu, produkta satura nominālā svara un/vai nominālā tilpuma norādei, kas izteikta SI mērvienībās saskaņā ar šīs direktīvas I pielikuma 3.1. iedaļu, pēc Apvienotās Karalistes vai Īrijas vēlēšanās šo valstu teritorijās pievieno norādi par ekvivalento vērtību britu mērvienībās (UK), ko aprēķina pēc šādiem konversijas faktoriem:1 g = 0,0353 unces,1 kg = 2,205 mārciņas,1 ml = 0,0352 šķidruma unces,1 l = 1,760 pintes jeb 0,220 galoni.5. pantsDalībvalstis nedrīkst noraidīt, aizliegt vai ierobežot tādu fasējumu laišanu tirgū, kas atbilst šajā direktīvā noteiktajām prasībām un pārbaudēm, ja iemesli ir saistīti ar marķējumiem, kam saskaņā ar šo direktīvu ir jābūt uz šādiem fasējumiem, to tilpuma vai svara noteikšanu vai mērīšanas un pārbaudes metodes.6. pantsGrozījumus, kas vajadzīgi, lai pielāgotu šīs direktīvas I un II pielikuma prasības tehnikas attīstībai, pieņem Direktīvas 71/316/EEK 18. un 19. pantā noteiktajā kārtībā.7. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai 18 mēnešos no tās izziņošanas dienas izpildītu šīs direktīvas prasības, un dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.2. Atkāpjoties no 1. punkta, Beļģija, Īrija, Nīderlande un Apvienotā Karaliste drīkst atlikt šīs direktīvas un tās pielikumu izpildi līdz, vēlākais, 1979. gada 31. decembrim.3. Kamēr dalībvalstī direktīva netiek piemērota, šī dalībvalsts attiecībā uz daudzumu fasējumos, uz ko attiecas šī direktīva un kas ir no citām dalībvalstīm, neievieš kontroles pasākumus, kas ir stingrāki par tiem, kas ir spēkā direktīvas pieņemšanas brīdī.4. Šajā pašā laikā dalībvalstis, kas ir ieviesušas šo direktīvu, pieņem fasējumus, kas ir no dalībvalstīm, kuras izmanto šā panta 2. punktā paredzēto izņēmuma statusu, un atbilst I pielikuma 1. iedaļas prasībām, pat ja uz tiem nav I pielikuma 3.3. iedaļā minētās EEK zīmes, ar tādu pašu pamatojumu un nosacījumiem kā fasējumus, kas atbilst visām šās direktīvas prasībām.5. Direktīvas I pielikuma 5. iedaļā paredzētās pārbaudes izdara galamērķa dalībvalsts kompetentās iestādes, ja ārpus Kopienas ražotus fasētus produktus Kopienas teritorijā ieved dalībvalstī, kas vēl nav ieviesusi direktīvu saskaņā ar šo pantu.6. Dalībvalstis nodrošina, ka Komisijai tiek paziņoti galvenie tiesību aktu noteikumi, ko tās pieņem jomā, uz ko attiecas šī direktīva.8. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1976. gada 20. janvārīPadomes vārdā —priekšsēdētājsG. Thorn[1] OV C 48, 25.4.1974., 21. lpp.[2] OV C 109, 19.9.1974., 16. lpp.[3] OV L 202, 6.9.1971., 1. lpp.[4] OV L 73, 27.3.1972., 14. lpp.[5] OV L 42, 15.2.1975., 1. lpp.[6] OV L 243, 29.10.1971., 29. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMS1. MĒRĶIFasējumi, uz kuriem attiecas šī direktīva, veidojami tā, lai noformēts fasējums atbilstu šādām prasībām:1.1. faktiskais saturs caurmērā nav mazāks par nominālo daudzumu;1.2. tā fasējumu daļa, kurai negatīvā kļūda ir lielāka par 2.4. punktā noteikto pieļaujamo negatīvo kļūdu, ir pietiekami niecīga, lai fasējumu partija atbilstu II pielikumā minēto pārbaužu prasībām;1.3. uz fasējuma, kura negatīvā kļūda vairāk nekā divkārt pārsniedz 2.4. punkta tabulā norādīto pieļaujamo negatīvo kļūdu, nedrīkst būt 3.3. punktā paredzētā EEK zīme.2. DEFINĪCIJAS UN PAMATNOTEIKUMI2.1. Fasējuma satura nominālais daudzums (nominālais svars vai nominālais tilpums) ir svars vai tilpums, kas norādīts uz fasējuma, t.i., fasējumā sagaidāmais produkta daudzums.2.2. Fasējuma faktiskais saturs ir produkta daudzums (svars vai tilpums), kas patiešām ir fasējuma sastāvā. Visās produkta daudzuma, kas izteikts tilpuma mērvienībās, pārbaudes darbībās faktiskā satura izteikšanai izmantoto lielumu mēra un koriģē atbilstīgi 20 °C temperatūrai neatkarīgi no temperatūras, kādā izdarīta fasēšana vai pārbaude. Tomēr šis noteikums neattiecas uz dziļi sasaldētiem un saldētiem produktiem, kuru daudzumu izsaka tilpuma mērvienībās.2.3. Fasējuma negatīvā kļūda ir daudzums, par kādu fasējuma faktiskais saturs ir mazāks par nominālo daudzumu.2.4. Fasējuma satura pieļaujamo negatīvo kļūdu nosaka saskaņā ar šo tabulu, kurā produkti ir sadalīti divās grupās ("A" un "B"), kā izklāstīts 2.5. un 2.6. punktā, atbilstīgi to fizikālajām īpašībām un/vai to iepakošanas procesiem, kā arī nominālā daudzuma lielumiem.Nominālais daudzums Qn gramos vai mililitros | Pieļaujamās negatīvās kļūdas |"A" grupa | "B" grupa |% no Qn | g vai ml | % no Qn | g vai ml |vairāk par 5 un mazāk par 25 | — | — | 9 | — |no 25 līdz 50 | 4·5 | — | 9 | — |no 50 līdz 100 | — | 2·25 | — | 4·5 |no 100 līdz 200 | 2·25 | — | 4·5 | — |no 200 līdz 300 | — | 4·5 | — | 9 |no 300 līdz 500 | 1·5 | — | 3 | — |no 500 līdz 1000 | — | 7·5 | — | 15 |no 1000 līdz 10000 | 0·75 | — | 1·5 | — |Izmantojot šo tabulu, pieļaujamās negatīvās kļūdas, kas tabulā izteiktas procentos, aprēķinot svara vai tilpuma vienībās, noapaļo uz augšu līdz tuvākajai grama vai mililitra desmitdaļai.2.5. "A" grupā ietilpst šādi produkti:a) produkti, kas ir cieti vai grūti izlejami pārdošanas brīdī, bet kurus var padarīt pietiekami šķidrus iepakošanas gaitā un kuros nav redzamu cieto vai gāzveida elementu, un kurus var iepakot vienā darbības ciklā,b) pulverveida produkti,c) produkti, kas sastāv no gabaliņiem, daļiņām vai graudiņiem, kuru svars nepārsniedz vienu trešdaļu no pieļaujamās negatīvās kļūdas, kas atbilst fasējuma satura nominālajam svaram tabulas "A" grupas slejā 2.4. punktā,d) viegli izziežami pastveida produkti,ja šie produkti pēc nosvēršanas un iepakošanas netiek tālāk apstrādāti vai tiek apstrādāti tā, ka to satura faktiskais daudzums nemainās.2.6. Visi produkti, kas neatbilst 2.5. punktā aprakstītajai grupai, ietilpst "B" grupā. "B" grupā ietilpst arī šādi produkti:a) šķidri produkti,b) fasēti produkti, kuru nominālais svars vai tilpums ir mazāks par 25 g vai 25 ml,c) produkti ar reoloģiskām īpašībām (piem., šķidrība vai viskozitāte) vai blīvumu izplūstot, ko nav iespējams saglabāt pietiekami pastāvīgu ar attiecīgiem tehniskiem līdzekļiem.3. UZRAKSTI UN MARĶĒJUMIUz visiem fasējumiem, kas veidoti saskaņā ar šo direktīvu, jābūt šādiem marķējumiem, kas piestiprināti tā, lai normālos apstākļos tie būtu neizdzēšami, skaidri salasāmi un saskatāmi uz fasējuma:3.1. nominālais daudzums (nominālais svars vai nominālais tilpums), kas izteikts kilogramos, gramos, litros, centilitros vai mililitros, ar cipariem, kas ir vismaz 6 mm augsti, ja nominālais daudzums pārsniedz 1000 g vai 100 cl; 4 mm augsti, ja nominālais daudzums ir no 1000 g vai 100 cl ieskaitot līdz 200 g vai 20 cl neieskaitot, un 3 mm augsti, ja daudzums nav lielāks par 200 g vai 20 cl, aiz cipariem ir izmantotās mērvienības simbols vai vajadzības gadījumā mērvienības nosaukums saskaņā ar Direktīvu 71/354/EEK;britu (UK) mērvienību apzīmējumi rakstāmi ar burtiem un cipariem, kas pēc izmēra nav lielāki par attiecīgajiem apzīmējumiem SI mērvienību sistēmā;3.2. marķējums vai uzraksts, kas ļauj kompetentajām iestādēm noteikt iepakotāju vai par iepakošanu atbildīgo personu, vai importētāju, kas reģistrēts Kopienā;3.3. mazais burts "e", kas ir vismaz 3 mm augsts un novietots tādā pašā redzeslaukā kā norāde par nominālo svaru vai nominālo tilpumu, tā nodrošinot iepakotāja vai importētāja garantiju, ka fasējums atbilst šīs direktīvas prasībām.Šim burtam jābūt formā, kas norādīta Direktīvas 71/316/EEK II pielikuma 3. iedaļas zīmējumā.Šīs direktīvas 12. pantu piemēro ar mutatis mutandis.4. IEPAKOTĀJA VAI IMPORTĒTĀJA ATBILDĪBAIepakotājs vai importētājs ir atbildīgs par fasējumu atbilstības nodrošināšanu šīs direktīvas prasībām.Produkta daudzuma fasējumā (vai iepakošanas daudzuma), ko sauc par "faktisko saturu", svara vai tilpuma mērīšana un pārbaudīšana ir iepakotāja un/vai importētāja pienākums. Mērījumus vai pārbaudes izdara ar likumīgu mērinstrumentu, kas ir piemērots attiecīgo darbību izpildei.Pārbaudi var veikt, ņemot paraugus.Ja faktiskais saturs netiek mērīts, iepakotājs pārbaudi veic tā, lai efektīvi nodrošinātu satura daudzumu.Šis nosacījums ir izpildīts, ja iepakotājs ražošanas pārbaudes veic saskaņā ar dalībvalsts kompetento iestāžu atzītām procedūrām un ja attiecīgo iestāžu rīcībā ir dokumenti ar šo pārbaužu rezultātiem, kas apstiprina, ka šīs pārbaudes, kā arī vajadzīgie labojumi vai korekcijas ir izpildīti pareizi un precīzi.Ja produktus ieved no valsts, kas nav EEK valstis, importētājs tā vietā, lai veiktu mērījumus un pārbaudes, var nodrošināt pierādījumus, ka viņam ir visas vajadzīgās garantijas, kas dod viņam tiesības uzņemties atbildību.Ja produktu daudzums ir izteikts tilpuma mērvienībās, viena no vairākām metodēm, kas nodrošina daudzuma noteikšanas un pārbaudes prasību izpildi, nosaka tāda mērtrauka izmantošanu fasēšanas procesā, kāds norādīts attiecīgajā direktīvā un kas piepildīts nosacījumos, kādus paredz minētā un šī direktīva.5. PĀRBAUDES, KO VEIC KOMPETENTĀS IESTĀDES IEPAKOTĀJA VAI IMPORTĒTĀJA TELPĀSFasējumu atbilstību šīs direktīvas prasībām pārbauda dalībvalstu kompetentās iestādes, ņemot paraugus iepakotāja telpās vai, ja tas nav iespējams, importētāja vai viņa Kopienā reģistrēta pārstāvja telpās.Šo statistisko paraugu ņemšanas pārbaudi izdara saskaņā ar kvalitātes pieņemšanas inspekcijas apstiprinātajām metodēm. Tās efektivitāte ir pielīdzināma II pielikumā izklāstītajai standartu metodei.6. CITAS PĀRBAUDES, KO VEIC KOMPETENTĀS IESTĀDESŠī direktīva pieļauj citu pārbaužu iespēju, ko dalībvalstu kompetentās iestādes var veikt jebkurā tirdzniecības posmā, jo īpaši, lai pārliecinātos par to, ka fasējumi atbilst šīs direktīvas prasībām.Direktīvas 71/316/EEK 15. panta 2. punktu piemēro mutatis mutandis.--------------------------------------------------II PIELIKUMSŠajā pielikumā izklāstītas standartu metodes procedūra statistiskai fasējumu partiju pārbaudei, lai izpildītu šīs direktīvas 3. pantā un I pielikuma 5. iedaļā noteiktās prasības.Šīs pārbaudes pamatā ir ISO standarts Nr. 2859, kas attiecas uz pārbaudes metodēm, ko veic pēc raksturīgām pazīmēm un kuru pieļaujamais kvalitātes līmenis ir 2,5 %. Paraugu ņemšanas līmenis atbilst minētā standarta II līmenim attiecībā uz nesagraujošām pārbaudēm un S 3 līmenim attiecībā uz sagraujošām pārbaudēm.1. PRASĪBAS FASĒJUMU FAKTISKĀ SATURA NOTEIKŠANAIFasējumu faktisko saturu var mērīt tieši ar svara vai tilpuma mērinstrumentiem, vai šķidrumu gadījumā netieši, nosverot fasēto produktu un izmērot tā blīvumu.Neatkarīgi no izmantotās metodes, kļūda, kas radusies fasējuma faktiskā satura mērījumos, nedrīkst pārsniegt vienu piektdaļu no pieļaujamās negatīvās kļūdas fasējuma nominālajā daudzumā.Fasējuma faktiskā satura mērīšanas procedūra var būt paredzēta katras dalībvalsts vietējos noteikumos.2. PRASĪBAS FASĒJUMU PARTIJU PĀRBAUDEIFasējumu pārbaudi izdara, ņemot paraugus, un tā sastāv no divām daļām:- parauga katra fasējuma faktiskā satura pārbaude,- parauga fasējumu faktiskā satura vidējo daudzumu pārbaude.Fasējumu partiju uzskata par pieņemamu, ja abu šo pārbaužu rezultāti atbilst pieņemšanas kritērijiem.Katrai no šīm pārbaudēm ir divi paraugu atlases plāni:- viens plāns nesagraujošai pārbaudei, t.i, pārbaudei, kurā paku neatdara,- otrs plāns sagraujošai pārbaudei, t.i, pārbaudei, kurā paku atdara un iznīcina.Ekonomisku un praktisku iemeslu dēļ šo pārbaudi ierobežo līdz absolūti nepieciešamajam minimumam; tā ir mazāk efektīva nekā nesagraujošā pārbaude.Tādēļ sagraujošo pārbaudi izmanto tikai tajos gadījumos, kad nav attaisnojams veikt nesagraujošo pārbaudi. Parasti to nepiemēro fasējumu partijām, kurās ir mazāk par 100 vienībām.2.1. Fasējumu partijas2.1.1. Partiju veido visi pārbaudāmie viena tipa un vienas ražošanas sērijas fasējumi.2.1.2. Ja fasējumus pārbauda iepakošanas līnijas beigās, to skaits katrā partijā ir vienāds ar iepakošanas līnijas maksimālo produkcijas izlaidi vienā stundā bez ierobežojumiem attiecībā uz partijas lielumu.Pārējos gadījumos partijas lielumu ierobežo līdz 10000.2.1.3. Ja partijā ir mazāk par 100 fasējumiem, nesagraujošajai pārbaudei, ja tādu veic, jābūt 100 %.2.1.4. Pirms 2.2. un 2.3. punktā minēto pārbaužu veikšanas no partijas izlases veidā paņem fasējumus pietiekamā skaitā, lai varētu veikt pārbaudi, kurai vajadzīgi plašāki paraugi.Otras pārbaudes veikšanai vajadzīgo paraugu ņem izlases veidā no pirmā parauga un attiecīgi marķē.Šo marķēšana pabeidz pirms mērīšanas darbību uzsākšanas.2.2. Fasējuma minimālā pieņemamā satura pārbaude2.2.1. Minimālo pieņemamo saturu aprēķina, atņemot satura pieļaujamo negatīvo kļūdu no fasējuma nominālā daudzuma.2.2.2. Fasējumi partijā, kuru faktiskais saturs ir mazāks par minimālo pieņemamo saturu, uzskatāmi par defektīviem.2.2.3. Pārbaudēs ar paraugu ņemšanu izmanto vieno no šiem (vienreizējās vai divkāršās) atlases plāniem, ko izvēlas katra dalībvalsts.2.2.3.1. Vienreizējās paraugu atlases plānsPārbaudīto fasējumu skaits ir vienāds ar skaitu paraugā, kā norādīts plānā:- ja paraugā uzieto defektīvo vienību skaits ir mazāks par pieņemšanas kritēriju vai vienāds ar to, fasējumu partiju šajā pārbaudē uzskata par pieņemamu;- ja paraugā uzieto defektīvo vienību skaits ir vienāds ar noraidīšanas kritēriju vai lielāks par to, fasējumu partiju noraida.2.2.3.1.1. Nesagraujošās pārbaudes plānsSkaits partijā | Skaits paraugā | Defektīvo vienību skaits |Pieņemšanas kritērijs | Noraidīšanas kritērijs |100 līdz 150 | 20 | 1 | 2 |151 līdz 280 | 32 | 2 | 3 |281 līdz 500 | 50 | 3 | 4 |501 līdz 1200 | 80 | 5 | 6 |1201 līdz 3200 | 125 | 7 | 8 |3201 un vairāk | 200 | 10 | 11 |2.2.3.1.2. Sagraujošās pārbaudes plānsSkaits partijā | Skaits paraugā | Defektīvo vienību skaits |Pieņemšanas kritērijs | Noraidīšanas kritērijs |Neatkarīgi no skaita (≥ 100) | 20 | 1 | 2 |2.2.3.2. Divkāršās paraugu atlases plānsPārbaudīto fasējumu pirmais skaits ir vienāds ar vienību skaitu pirmajā paraugā, kā norādīts plānā:- ja pirmajā paraugā uzieto defektīvo vienību skaits ir mazāks par pirmo pieņemšanas kritēriju vai vienāds ar to, partiju šajā pārbaudē uzskata par pieņemamu;- ja pirmajā paraugā uzieto defektīvo vienību skaits ir vienāds ar pirmo noraidīšanas kritēriju vai lielāks par to, partiju noraida;- ja pirmajā paraugā uzieto defektīvo vienību skaits ir starp pirmo pieņemšanas kritēriju un pirmo noraidīšanas kritēriju, pārbauda otru paraugu, kura vienību skaits ir norādīts plānā.Pirmajā un otrajā paraugā uzieto defektīvo vienību skaitu summē un:- ja defektīvo vienību kopskaits ir mazāks par otro pieņemšanas kritēriju vai vienāds ar to, partiju uzskata par šajā pārbaudē pieņemamu;- ja defektīvo vienību kopskaits ir lielāks par otro noraidīšanas kritēriju vai vienāds ar to, partiju noraida.2.2.3.2.1. Nesagraujošās pārbaudes plānsSkaits partijā | Paraugi | Defektīvo vienību skaits |Secība | Skaits | Kopskaits | Pieņemšanas kritērijs | Noraidīšanas kritērijs |100 līdz 150 | 1. | 13 | 13 | 0 | 2 |2. | 13 | 26 | 1 | 2 |151 līdz 280 | 1. | 20 | 20 | 0 | 3 |2. | 20 | 40 | 3 | 4 |281 līdz 500 | 1. | 32 | 32 | 1 | 4 |2. | 32 | 64 | 4 | 5 |501 līdz 1200 | 1. | 50 | 50 | 2 | 5 |2. | 50 | 100 | 6 | 7 |1201 līdz 3200 | 1. | 80 | 80 | 3 | 7 |2. | 80 | 160 | 8 | 9 |3201 un vairāk | 1. | 125 | 125 | 5 | 9 |2. | 125 | 250 | 12 | 13 |2.2.3.2.2. Sagraujošās pārbaudes plānsSkaits partijā | Paraugi | Defektīvo vienību skaits |Secība | Skaits | Kopskaits | Pieņemšanas kritērijs | Noraidīšanas kritērijs |Neatkarīgi no skaita (≥ 100) | 1. | 13 | 13 | 0 | 2 |2. | 13 | 26 | 1 | 2 |2.3. Vidējā faktiskā satura pārbaude atsevišķos fasējumos, kas veido partiju2.3.1. Fasējumu partiju uzskata par šajā pārbaudē pieņemamu, ja n fasējumu faktiskā satura xi vidējais lielumsx=∑ xparaugā ir lielāks nekā lielums:Q−· tkur:Qn = fasējuma nominālais daudzums,n = fasējumu skaits šīs pārbaudes paraugā,s = partijas faktiskā satura paredzamā standartnovirze,t(1-a) = 0,995 Stjūdenta distribūcijas ticamības līmenis ar brīvības pakāpi ν = n – 1.2.3.2. Ja xi ir i-ās vienības faktiskā satura izmērītais lielums paraugā, kas satur n vienības, tad:2.3.2.1. izmērīto lielumu vidējo lielumu paraugam iegūst ar šādu aprēķinu:x=∑xin2.3.2.2. un paredzamo standartnovirzes lielumu s ar šādu aprēķinu:- ∑i = 1i = nxi2- ∑xi21n∑xi2- SC = ∑−1n∑i = 1i = n xi2- v =SCn − 1s =v2.3.3. Fasējumu partijas pieņemšanas vai noraidīšanas kritēriji vidējā lieluma pārbaudei:2.3.3.1. Kritēriji nesagraujošai pārbaudeiSkaits partijā | Skaits paraugā | Kritēriji |Pieņemšanas | Noraidīšanas |100 līdz 500 (ieskaitot) | 30 | x- ≥ Qn − 0·503s | x- < Qn − 0·503s |> 500 | 50 | x- ≥ Qn − 0·379s | x- < Qn − 0·379s |2.3.3.2. Kritēriji sagraujošai pārbaudeiSkaits partijā | Skaits paraugā | Kritēriji |Pieņemšanas | Noraidīšanas |Neatkarīgi no skaita (≥ 100) | 20 | x- ≥ Qn − 0·640s | x- < Qn − 0·640s |--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/36/EK (2000. gada 23. jūnijs) par kakao un šokolādes produktiem, kas paredzēti lietošanai pārtikā

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32000L0036

Oficiālais Vēstnesis L 197 , 03/08/2000 Lpp. 0019 - 0025

		Eiropas parlamenta un padomes direktīva 2000/36/EK(2000. gada 23. jūnijs)par kakao un šokolādes produktiem, kas paredzēti lietošanai pārtikāEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 95. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],saskaņā ar Līguma 251. pantā paredzēto procedūru [3],tā kā:(1) Dažas vertikālās direktīvas attiecībā uz pārtikas produktiem vajadzētu vienkāršot, lai ņemtu vērā tikai svarīgās prasības, kurām jāatbilst produktiem, uz ko tās attiecas, lai nodrošinātu šo produktu brīvu apriti iekšējā tirgū, saskaņā ar secinājumiem, ko Eiropadome pieņēmusi Edinburgas 1992. gada 11. un 12. decembra sanāksmē un kas apstiprināti Eiropadomes Briseles 1993. gada 10. un 11. decembra sanāksmē.(2) Padomes 1973. gada 24. jūlija Direktīvu 73/241/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kakao un šokolādes produktiem, kas paredzēti lietošanai pārtikā [4], pamato fakts, ka atšķirības starp valstu tiesību aktiem par dažiem kakao un šokolādes produktu veidiem varētu kavēt brīvu šo produktu apriti un tādējādi varētu tieši ietekmēt kopējā tirgus izveidi un darbību.(3) Iepriekš minētā direktīva tāpēc tika izveidota tā, lai noteiktu definīcijas un kopīgus noteikumus attiecībā uz kakao un šokolādes produktu sastāvu, ražošanas specifikācijām, iepakojumu un marķēšanu, ciktāl tas nodrošinātu to brīvu apriti Kopienā.(4) Šīs definīcijas un noteikumus vajadzētu grozīt, lai ņemtu vērā tehnoloģisko progresu un pārmaiņas patērētāju gaumē, un saskaņot ar vispārīgajiem Kopienas tiesību aktiem par pārtikas precēm, jo īpaši tiesību aktiem par marķēšanu, saldinātājiem un citām atļautām piedevām, aromatizētājiem, ekstrakcijas šķīdinātājiem un analīzes metodēm.(5) Dažās dalībvalstīs ir atļauts līdz 5 % maksimumam pievienot šokolādes produktiem augu taukus, kas nav kakao sviests.(6) Tādu augu tauku pievienošanu šokolādes produktiem līdz 5 % maksimumam, kuri nav kakao sviests, vajadzētu atļaut visās dalībvalstīs; šiem augu taukiem vajadzētu būt kakao sviesta ekvivalentiem un tāpēc definētiem saskaņā ar tehniskiem un zinātniskiem kritērijiem.(7) Lai garantētu iekšējā tirgus vienotu būtību, visiem šokolādes produktiem, uz ko attiecas šī direktīva, jānodrošina brīva aprite Kopienā ar pārdošanas nosaukumiem, kuri izklāstīti šīs direktīvas I pielikuma noteikumos.(8) Saskaņā ar vispārējiem pārtikas marķēšanas noteikumiem, kas minēti Padomes 1978. gada 18. decembra Direktīvā 79/112/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu etiķetēm, noformējumu un reklamēšanu [5], jo īpaši sastāvdaļu saraksts saskaņā ar tās 6. pantu ir obligāts; šī direktīva padara Direktīvu 79/112/EEK piemērojamu kakao un šokolādes produktiem, lai sniegtu patērētājiem pareizu informāciju.(9) Gadījumā, kad šokolādes produktiem tiek pievienoti augu tauki, kas nav kakao sviests, patērētāji jānodrošina ar pareizu, neitrālu un objektīvu informāciju kopā ar sastāvdaļu sarakstu.(10) No otras puses, Direktīva 79/112/EEK neliedz šokolādes produktu marķēšanu, lai norādītu, ka augu tauki, kas nav kakao sviests, nav pievienoti, ar noteikumu, ka informācija ir pareiza, neitrāla, objektīva un nemaldina patērētāju.(11) Daži pārdošanas nosaukumi, kas rezervēti šajā direktīvā, faktiski tiek izmantoti saliktos pārdošanas nosaukumos, kas ir atzīti dažās dalībvalstīs, lai aprakstītu produktus, kurus nevar sajaukt ar tiem, kas minēti šajā direktīvā; tādējādi šādi apraksti ir jāsaglabā. Taču šādu nosaukumu izmantošanai vajadzētu atbilst Direktīvas 79/112/EEK un jo īpaši tās 5. panta noteikumiem.(12) Iekšējā tirgus attīstība kopš Direktīvas 73/241/EEK pieņemšanas ļauj "tīru šokolādi" uzskatīt par "šokolādi".(13) Direktīvā 73/241/EEK noteiktā atkāpe, kas ļauj Apvienotajai Karalistei un Īrijai ļaut savā teritorijā izmantot nosaukumu "piena šokolāde", lai apzīmētu "piena šokolādi ar augstu piena saturu", būtu jāsaglabā; taču angļu nosaukumu "piena šokolāde ar augstu piena saturu" vajadzētu aizstāt ar nosaukumu "ģimenes piena šokolāde".(14) Saskaņā ar proporcionalitātes principu, šī direktīva ierobežo sevi līdz līmenim, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu Līguma mērķus saskaņā ar tā 5. panta trešo punktu.(15) Kakao, kakao sviests un virkne citu augu tauku, kas tiek izmantoti šokolādes ražošanā, lielākoties ir ražoti jaunattīstības valstīs. Jaunattīstības valstīs dzīvojošo cilvēku interesēs ir tas, lai līgumi tiktu noslēgti uz iespējami ilgāku laiku. Tādējādi Komisijai vajadzētu izvērtēt, kā Kopiena to var atbalstīt attiecībā uz kakao sviestu un citiem augu taukiem (piemēram, veicinot "godīgu tirdzniecību").(16) Šīs direktīvas īstenošanai vajadzīgie pasākumi jāpieņem saskaņā ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumu 1999/468/EK, ar ko nosaka procedūras Komisijai piešķirto īstenošanas pilnvaru izpildei [6].(17) Lai izvairītos no jaunu barjeru izveides brīvai apritei, dalībvalstīm attiecībā uz attiecīgajiem produktiem vajadzētu atturēties no savu noteikumu pieņemšanas, kas nav paredzēti šajā direktīvā,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠī direktīva attiecas uz kakao un šokolādes produktiem, kas paredzēti lietošanai pārtikā, kā definēts I pielikumā.2. pants1. Augu taukus, kas nav kakao sviests un kas definēti II pielikumā un uzskaitīti tajā, var pievienot tiem šokolādes produktiem, kuri definēti I pielikuma A daļas 3., 4., 5., 6., 8. un 9. punktā. Šī pievienotā daļa nedrīkst pārsniegt 5 % no gala produkta, atņemot jebkuras citas izmantotās ēdamvielas kopējo svaru saskaņā ar I pielikuma B daļu, nesamazinot minimālo kakao sviesta vai kopējo sausā kakao saturu.2. Šokolādes produktus, kuri saskaņā ar 1. punktu satur augu taukus, kas nav kakao sviests, var tirgot visās dalībvalstīs, ar noteikumu, ka to marķējumu, kā noteikts 3. pantā, papildina skaidri redzams un labi salasāms uzraksts: "satur augu taukus līdztekus kakao sviestam". Šis uzraksts ir vienā redzamības laukā ar sastāvdaļu sarakstu, skaidri atdalīts no šā saraksta, vismaz tikpat lieliem burtiem un treknā drukā, un tam blakus norādīts pārdošanas nosaukums; neskarot šo prasību, pārdošanas nosaukums var atrasties vēl arī citur.3. Jebkādus grozījumus II pielikumā izdara saskaņā ar Līguma 95. pantā noteikto kārtību.4. Vēlākais, līdz 2006. gada 3. februārim Komisija saskaņā ar Līguma 95. pantu vajadzības gadījumā, ņemot vērā piemērotas izpētes rezultātus par šīs direktīvas ietekmi uz to valstu ekonomiku, kuras ražo kakao un augu taukus, kas nav kakao sviests, iesniedz priekšlikumu, kurš paredz grozīt II pielikuma sarakstu.3. pantsDirektīva 79/112/EEK attiecas uz produktiem, kas definēti I pielikumā, ievērojot šādus nosacījumus.1. Pārdošanas nosaukumi, kas uzskaitīti I pielikumā, attiecas tikai uz tajā minētajiem produktiem un jāizmanto tirdzniecībā, lai tos apzīmētu.Taču šos pārdošanas nosaukumus var arī izmantot papildus saskaņā ar noteikumiem vai paražām, kas piemērojami dalībvalstīs, kurās produktu pārdod gala patērētājam, lai apzīmētu citus produktus, kurus nevar sajaukt ar I pielikumā definētajiem.2. Ja I pielikuma A daļas 3., 4., 5., 6., 7. un 10. punktā definētie produkti tiek pārdoti izlasēs, pārdošanas nosaukumu var aizstāt ar "šokolādes asorti" vai "pildītas šokolādes asorti", vai līdzīgiem nosaukumiem. Šajā gadījumā var būt viens sastāvdaļu saraksts visiem izlases produktiem.3. I pielikuma A daļas 2. punkta c) apakšpunktā, 2. punkta d) apakšpunktā, 3., 4., 5., 8. un 9. punktā definēto šokolādes produktu marķējumam jānorāda kopējā kakao sausā masa, ietverot vārdus: "kopējā kakao sausā masa: vismaz… %".4. I pielikuma A daļas 2. punkta b) apakšpunktā un 2. punkta d) apakšpunktā (teikuma otrā daļa) minēto produktu marķējumam jānorāda kakao sviesta saturs.5. Pārdošanas nosaukumus "šokolāde", "piena šokolāde" un "šokolādes glazūra", kas aprakstīti I pielikumā, var papildināt informācija vai apraksts attiecībā uz kvalitātes kritērijiem, ar noteikumu, ka produkti satur:- šokolādei — ne mazāk kā 43 % sausā kakao, ieskaitot ne mazāk kā 26 % kakao sviesta,- piena šokolādei — ne mazāk kā 30 % kopējās kakao sausās masas un ne mazāk kā 18 % sausās piena masas, kas iegūts, daļēji vai pilnīgi dehidrējot pilnpienu, pienu ar daļēji vai pilnīgi pazeminātu tauku saturu, krējumu, vai no daļēji vai pilnīgi dehidrēta krējuma, sviesta vai piena taukiem, ieskaitot ne mazāk kā 4,5 % piena tauku,- šokolādes glazūrai — ne mazāk kā 16 % kopējās beztauku kakao sausās masas.4. pantsI pielikumā definētajiem produktiem dalībvalstis nepieņem savus noteikumus, ko neparedz šī direktīva.5. pants1. Šīs direktīvas īstenošanai nepieciešamos pasākumus attiecībā uz turpmāk minētajiem jautājumiem pieņem saskaņā ar regulējošo procedūru, kas minēta 6. panta 2. punktā:- saskaņojot šo direktīvu ar vispārīgiem Kopienas noteikumiem, kas piemērojami pārtikas produktiem,- pielāgojot I pielikuma B daļas 2. punktu, C un D daļu tehnikas attīstībai.2. Vēlākais, līdz 2003. gada 3. augustam, neierobežojot 2. panta 3. punktu, Eiropas Parlaments un Padome pēc Komisijas priekšlikuma atkārtoti pārbauda šā panta 1. punkta otro ievilkumu, nolūkā iespējami paplašināt pielāgošanas procedūru tehniskajam un zinātniskajam progresam.6. pants1. Komisijai palīdz Pārtikas pastāvīgā komiteja, kas izveidota ar Padomes Lēmumu 69/414/EEK [7], turpmāk tekstā "Komiteja".2. Ja izdarīta atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. panta noteikumus.Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais laikposms ir trīs mēneši.3. Komiteja pieņem savu reglamentu.7. pantsAr šo Padomes Direktīva 73/241/EEK ir atcelta no 2003. gada 3. augusta.Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu.8. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2003. gada 3. augustam izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.2. Šos pasākumus piemēro tā, lai:- atļautu I pielikumā definēto produktu tirdzniecību, ja tie atbilst šajā direktīvā noteiktajām definīcijām un noteikumiem, no 2003. gada 3. augusta,- aizliegtu to produktu tirdzniecību, kas neatbilst šai direktīvai, no 2003. gada 3. augusta.To produktu tirdzniecība, kas neatbilst šai direktīvai, bet ir marķēti pirms 2003. gada 3. augusta, saskaņā ar Padomes Direktīvu 73/241/EEK tomēr ir atļauta līdz brīdim, kad beidzas to krājumi.3. Kad dalībvalstis pieņem šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā veikt šādas atsauces.9. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad tā publicēta Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.10. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 2000. gada 23. jūnijāEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsN. FontainePadomes vārdā —priekšsēdētājsJ. Sócrates[1] OV C 231, 9.8.1996., 1. lpp. un OV C 118, 17.4.1998., 10. lpp.[2] OV C 56, 24.2.1997., 20. lpp.[3] Eiropas Parlamenta 1997. gada 23. oktobra atzinums (OV C 339, 10.11.1997., 128. lpp.), Padomes 1999. gada 28. oktobra kopējā nostāja (OV C 10, 13.1.2000., 1. lpp.) un Eiropas Parlamenta 2000. gada 15. marta lēmums (OV vēl nav publicēts). Padomes 2000. gada 25. maija lēmums.[4] OV L 228, 16.8.1973., 23. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 89/344/EEK (OV L 142, 25.5.1989., 19. lpp.).[5] OV L 33, 8.2.1979., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/4/EK (OV L 43, 14.2.1997., 21. lpp.).[6] OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.[7] OV L 291, 19.11.1969., 9. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSPRODUKTU PĀRDOŠANAS NOSAUKUMI, DEFINĪCIJAS UN RAKSTUROJUMSA. PĀRDOŠANAS NOSAUKUMI UN DEFINĪCIJAS1. Kakao sviestsapzīmē taukvielas, kas iegūtas no kakao pupām vai kakao pupu daļām ar šādu raksturojumu:— brīvo taukskābju saturs (izteikts kā oleīnskābe): | ne vairāk kā 1,75 % |— nepārziepjojama viela (nosaka, izmantojot petrolēteri): | ne vairāk kā 0,5 %, izņemot presēta kakao sviestu, kam tās nedrīkst būt vairāk par 0,35 % |2. a) Kakao pulveris, kakaoapzīmē produktu, kas iegūts, pārvēršot pulverī kakao pupas, kas iepriekš notīrītas, izlobītas un grauzdētas, un kas nesatur mazāk par 20 % kakao sviesta, aprēķinot no sausnas svara, un kas satur ne vairāk kā 9 % ūdens;b) kakao ar zemu tauku saturu, kakao pulveris ar zemu tauku saturuapzīmē kakao pulveri, kas satur mazāk par 20 % kakao sviesta, aprēķinot no sausnas svara;c) saberzta šokolāde, pulverveida šokolādeapzīmē produktu, kas sastāv no kakao pulvera un cukura maisījuma un satur ne mazāk kā 32 % kakao pulvera;d) dzeramā šokolāde, saldināts kakao, saldināts kakao pulverisapzīmē produktu, kas sastāv no kakao pulvera un cukura maisījuma, un satur ne mazāk kā 25 % kakao pulvera; šiem nosaukumiem pievieno terminu "ar zemu tauku saturu", ja produkts ir ar zemu tauku saturu, kā definēts b) apakšpunktā.3. Šokolādea) apzīmē produktu, kas iegūts no kakao produktiem un cukura un, ievērojot b) apakšpunktu, satur ne mazāk kā 35 % kopējās kakao sausās masas, ieskaitot ne mazāk kā 18 % kakao sviesta un ne mazāk kā 14 % kopējās beztauku kakao sausās masas;b) taču, ja šim nosaukumam ir pievienoti vārdi:- "nūdeles" vai "pārslas": produktam, kas tiek piedāvāts granulu vai pārslu veidā, jāsatur ne mazāk kā 32 % kopējās kakao sausās masas, ieskaitot ne mazāk kā 12 % kakao sviesta un ne mazāk kā 14 % kopējās beztauku kakao sausās masas;- "glazūra": produktam jāsatur ne mazāk kā 35 % kopējās kakao sausās masas, ieskaitot ne mazāk kā 31 % kakao sviesta un ne mazāk kā 2,5 % kopējās beztauku kakao sausās masas;- "šokolāde ar džandujas pildījumu" (vai izmantots kāds no vārda "džanduja" atvasinājumiem): produktam jābūt iegūtam, pirmkārt, no šokolādes ar minimālo kopējo kakao sauso masu, kas ir 32 %, ieskaitot vismaz 8 % kopējās beztauku kakao sausās masas, un, otrkārt, no smalki samaltiem lazdu riekstiem tādā daudzumā, ka 100 g produkta satur ne mazāk kā 20 g un ne vairāk kā 40 g lazdu riekstu. Var pievienot:a) pienu vai piena sausās masas pulveri, kas iegūts tvaicējot, tādās proporcijās, ka gala produkts nesatur vairāk kā 5 % piena sausās masas;b) mandeles, lazdu riekstus un cita veida riekstus, veselus vai šķeltus, tādā daudzumā, ka kopā ar maltajiem lazdu riekstiem tie nepārsniedz 60 % no produkta kopējā svara.4. Piena šokolādea) apzīmē produktu, kas iegūts no kakao produktiem, cukura un piena vai piena produktiem, kas, ievērojot b) apakšpunktu, satur:- ne mazāk kā 25 % kopējās kakao sausās masas,- ne mazāk kā 14 % piena sausās masas, kas iegūta, daļēji vai pilnīgi dehidrējot pilnpienu, pienu ar daļēji vai pilnīgi pazeminātu tauku saturu, krējumu, vai no daļēji vai pilnīgi dehidrēta krējuma, sviesta vai piena taukiem,- ne mazāk kā 2,5 % kopējās beztauku kakao sausās masas,- ne mazāk kā 3,5 % piena tauku,- ne mazāk kā 25 % tauku kopā (kakao sviests un piena tauki);b) taču, ja šim nosaukumam ir pievienoti vārdi:- "nūdeles" vai "pārslas": produktam, ko piedāvā granulu vai pārslu veidā, jāsatur ne mazāk kā 20 % kopējās kakao sausās masas, ne mazāk kā 12 % sausā piena, kas iegūts, daļēji vai pilnīgi dehidrējot pilnpienu, pienu ar daļēji vai pilnīgi pazeminātu tauku saturu, krējumu, vai no daļēji vai pilnīgi dehidrēta krējuma, sviesta vai piena taukiem, un ne mazāk kā 12 % tauku kopā (kakao sviests un piena tauki),- "glazūra": produkta kopējam tauku daudzumam (kakao sviests un piena tauki) jābūt vismaz 31 %,- "piena šokolāde ar džandujas pildījumu" (vai izmantots kāds no vārda "džanduja" atvasinājumiem): produktam jābūt iegūtam, pirmkārt, no piena šokolādes ar vismaz 10 % piena sausās masas saturu, kas iegūta, daļēji vai pilnīgi dehidrējot pilnpienu, pienu ar daļēji vai pilnīgi pazeminātu tauku saturu, krējumu, vai no daļēji vai pilnīgi dehidrēta krējuma, sviesta vai piena taukiem, un otrkārt, no smalki samaltiem lazdu riekstiem tādā daudzumā, ka 100 g produkta satur ne mazāk kā 15 g un ne vairāk kā 40 g lazdu riekstu. Var arī pievienot mandeles, lazdu riekstus un citādus riekstus, veselus vai šķeltus, tādā daudzumā, ka kopā ar maltajiem lazdu riekstiem tie nepārsniedz 60 % no produkta kopējā svara;c) ja šajā nosaukumā vārds "piens" ir aizstāts ar:- "krējums": produkta minimālajam piena tauku saturam jābūt 5,5 %,- "vājpiens": produkta piena tauku saturs nedrīkst būt lielāks par 1 %;d) Apvienotā Karaliste un Īrija var ļaut savā teritorijā izmantot nosaukumu "piena šokolāde", lai apzīmētu 5. punktā minēto produktu, ar nosacījumu, ka terminam abos gadījumos pievieno norādi par sausā piena masu, kas noteikts katram no diviem produktiem: "kopējā sausā piena masa: vismaz… %".5. Ģimenes piena šokolādea) apzīmē produktu, kas iegūts no kakao produktiem, cukura un piena vai piena produktiem, un kas satur:- ne mazāk kā 20 % kopējās kakao sausās masas,- ne mazāk kā 20 % sausās piena masas, kas iegūta, daļēji vai pilnīgi dehidrējot pilnpienu, pienu ar daļēji vai pilnīgi pazeminātu tauku saturu, krējumu, vai no daļēji vai pilnīgi dehidrēta krējuma, sviesta vai piena taukiem,- ne mazāk kā 2,5 % kopējās beztauku kakao sausās masas,- ne mazāk kā 5 % piena tauku,- ne mazāk kā 25 % tauku kopā (kakao sviests un piena tauki).6. Baltā šokolādeapzīmē produktu, kas iegūts no kakao sviesta, piena vai piena produktiem un cukura, kas satur ne mazāk kā 20 % kakao sviesta un ne mazāk kā 14 % sausās piena masas, kas iegūts daļēji vai pilnīgi dehidrējot pilnpienu, pienu ar daļēji vai pilnīgi pazeminātu tauku saturu, krējumu, vai no daļēji vai pilnīgi dehidrēta krējuma, sviesta vai piena taukiem, no kura ne mazāk kā 3,5 % ir piena tauki.7. Pildīta šokolāde, šokolāde ar… pildījumu, šokolāde ar… vidūapzīmē pildītu produktu, kura ārējā daļa sastāv no 3., 4., 5. un 6. punktā minētajiem produktiem. Apzīmējumi neattiecas uz produktiem, kuru iekšējā daļa sastāv no maizes izstrādājumiem, konditorejas izstrādājumiem, cepumiem vai saldējuma.Ārējā šokolādes daļa produktiem, kam ir viens no šiem nosaukumiem, veido ne mazāk kā 25 % no kopējā produkta svara.8. Šokolāde a la tazaapzīmē produktu, kas iegūts no kakao produktiem, cukura un kviešu, rīsu vai kukurūzas miltiem vai cietes, un kas satur ne mazāk kā 35 % kopējās kakao sausās masas, ieskaitot ne mazāk kā 18 % kakao sviesta un ne mazāk kā 14 % kopējās beztauku kakao sausās masas, un ne mazāk kā 8 % miltu vai cietes.9. Šokolāde familiar a la tazaapzīmē produktu, kas iegūts no kakao produktiem, cukura un kviešu, rīsu vai kukurūzas miltiem vai cietes, un kas satur ne mazāk kā 30 % kopējās kakao sausās masas, ieskaitot ne mazāk kā 18 % kakao sviesta un ne mazāk kā 12 % kopējās beztauku kakao sausās masas, un ne mazāk kā 18 % miltu vai cietes.10. Šokolādes konfekte vai pralinēapzīmē produktu viena kumosa lielumā, kas sastāv no:- pildītas šokolādes vai- tikai šokolādes, vai šokolādes kombinācijas vai maisījuma, 3., 4., 5. un 6. apakšpunktā noteikto definīciju nozīmē, un citām ēdamām sastāvdaļām, ar noteikumu, ka šokolāde veido ne mazāk kā 25 % no produkta kopējā svara.B. ATĻAUTĀS SASTĀVDAĻAS, KAS PIEVIENOJAMAS PĒC IZVĒLESĒdamo sastāvdaļu piedevas1. Neierobežojot 2. pantu un B daļas 2. punktu, A daļas 3., 4., 5., 6., 8. un 9. punktā definētajiem šokolādes produktiem var pievienot arī citas ēdamas sastāvdaļas.Taču pievienot:- dzīvnieku taukus un to izstrādājumus, kas nav iegūti no piena, ir aizliegts,- miltus, granulveida vai pulverveida cieti var atļaut tikai tad, ja tās pievienošana ir saskaņā ar A daļas 8. un 9. punktā noteiktajām definīcijām.Šo pievienoto ēdamo sastāvdaļu daudzums nedrīkst pārsniegt 40 % no gala produkta kopējā svara.2. A daļas 2., 3., 4., 5., 6., 8. un 9. punktā definētajiem produktiem var pievienot tikai tos aromatizētājus, kas neimitē šokolādes vai piena tauku garšu.C. PROCENTU APRĒĶINĀŠANAA daļas 3., 4., 5., 6., 8. un 9. punktā minēto produktu minimālais sastāvs tiek aprēķināts, atņemot B daļā noteikto sastāvdaļu svaru. A daļas 7. un 10. punktā minētajiem produktiem minimālo sastāvu aprēķina, atņemot B daļā noteikto sastāvdaļu svaru, kā arī pildījuma svaru.A daļas 7. un 10. punktā definēto produktu šokolādes sastāvu aprēķina attiecībā pret gala produkta kopējo svaru, ieskaitot tā pildījumu.D. CUKURSCukurs, kā noteikts šajā direktīvā, nav ierobežots tikai līdz cukuram, kas ietverts Padomes 1973. gada 11. decembra Direktīvā 73/437/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz dažiem cilvēku pārtikai paredzētiem cukuriem [1].[1] OV L 356, 27.12.1973., 71. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1985. gada Pievienošanās aktu.--------------------------------------------------II PIELIKUMS2. PANTA 1. PUNKTĀ MINĒTIE AUGU TAUKI2. panta 1. punktā minētie augu tauki atsevišķi vai maisījumā ir kakao sviesta ekvivalenti un atbilst šādiem kritērijiem:a) tie ir laurīnskābi nesaturoši tauki, kas ir bagāti ar POP, POSt un StOSt veidu simetriskiem mononepiesātinātiem triglicerīdiem [1];b) tie jebkādās proporcijās ir viegli samaisāmi ar kakao sviestu un ir saderīgi ar tā fiziskajām īpašībām (kušanas punkts un kristalizācijas temperatūra, kušanas ātrums, nepieciešamība pēc termiskas apstrādes);c) tie ir iegūti tikai rafinēšanas un/vai frakcionēšanas procesā, kas izslēdz triglicerīda struktūras fermentu pārveidošanos.Saskaņā ar iepriekš minētajiem kritērijiem, var izmantot šādus no turpmāk minētajiem augiem iegūtus augu taukus:Augu tauku parastais nosaukums | To augu zinātniskais nosaukums, no kuriem var iegūt uzskaitītos taukus |1. Illipe, Borneo eļļa vai Tengkavangs | Shorea spp. |2. Palmu eļļa | Elaeis guineensis Elaeis olifera |3. Shorea robusta suga | Shorea robusta |4. Parka butirosperms | Butyrospermum parkii |5. Indijas garcīnija | Garcinia indica |6. Mango kodoli | Mangifera indicia |Vēl jo vairāk, kā izņēmumu no iepriekš minētā dalībvalstis var atļaut izmantot kokosriekstu eļļu šādiem mērķiem: šokolādē, ko izmanto saldējuma un līdzīgu saldētu produktu ražošanā.[1] P (palmitīnskābe), O (oleīnskābe), St (stearīnskābe).--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta Un Padomes Direktīva 2000/34/EK (2000. gada 22. jūnijs), ar ko groza Padomes Direktīvu 93/104/EK attiecībā uz darba laika organizēšanas konkrētiem aspektiem, lai aptvertu sektorus un darbības, uz kuriem neattiecas minētā direktīva

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32000L0034

Oficiālais Vēstnesis L 195 , 01/08/2000 Lpp. 0041 - 0045

		Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/34/EK(2000. gada 22. jūnijs),ar ko groza Padomes Direktīvu 93/104/EK attiecībā uz darba laika organizēšanas konkrētiem aspektiem, lai aptvertu sektorus un darbības, uz kuriem neattiecas minētā direktīvaEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 137. panta 2. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],saskaņā ar Līguma [3] 251. pantā paredzēto procedūru, ievērojot Samierināšanas komitejas 2000. gada 3. aprīlī apstiprināto kopīgo dokumentu,tā kā:(1) Līguma 137. pants paredz, ka Kopienai ir jāatbalsta un jāpapildina dalībvalstu darbības, lai uzlabotu darba vidi nolūkā aizsargāt darba ņēmēju veselību un drošību. Direktīvās, kas pieņemtas, balstoties uz minēto pantu, jāvairās uzlikt tādus administratīvus, finanšu un juridiskus ierobežojumus, kas traucē izveidoties un attīstīties maziem un vidējiem uzņēmumiem.(2) Padomes 1993. gada 23. novembra Direktīva 93/104/EK par dažiem darba laika organizēšanas aspektiem [4] paredz minimālās drošības un veselības prasības darba laika organizēšanā attiecībā uz laiku ikdienas atpūtai, pārtraukumiem, iknedēļas atpūtai, maksimālo darba laiku nedēļā, ikgadējo atvaļinājumu un attiecībā uz nakts darba, maiņu darba un darba struktūras aspektiem. Minētā direktīva jāgroza turpmāk minēto iemeslu dēļ.(3) Autotransports, gaisa, jūras un dzelzceļa transports, iekšzemes ūdensceļi, jūras zveja, citi darbi jūrā un ārstu darbības mācībās ir izslēgti no Padomes Direktīvas 93/104/EK darbības jomas.(4) Komisija savā 1990. gada 20. septembra priekšlikumā neizslēdza nevienu sektoru un darbību no Padomes Direktīvas 93/104/EK, tāpat arī Eiropas Parlaments savā 1991. gada 20. februāra atzinumā nepieņēma šādus izņēmumus.(5) Darba ņēmēju veselība un drošība darba vietā jāaizsargā nevis tāpēc, ka tie strādā konkrētā nozarē vai veic konkrētu darbu, bet gan tāpēc, ka viņi ir darba ņēmēji.(6) Attiecībā uz nozaru juridiskiem aktiem par mobiliem darba ņēmējiem ir nepieciešama papildu un paralēla pieeja noteikumos par transporta drošību un attiecīgo darba ņēmēju veselību un drošību.(7) Jāņem vērā īpašās iezīmes, kas piemīt darbībai jūrā un mācībās esošu ārstu darbībai.(8) Jānodrošina mobilo darba ņēmēju veselības un drošības aizsardzība arī tādās nozarēs un darbībās, kas nav paredzētas minētajā direktīvā.(9) Pastāvošos noteikumus attiecībā uz ikgadējo atvaļinājumu un veselības novērtējumu nakts darbam un darbam maiņās būtu jāpapildina, lai attiecinātu tos uz mobiliem darba ņēmējiem neparedzētajās nozarēs un darbībās.(10) Pastāvošie noteikumi par darba laiku un atpūtu jāpielāgo mobilajiem darba ņēmējiem neparedzētajās nozarēs un darbībās.(11) Visiem darba ņēmējiem jābūt pietiekamiem atpūtas laikiem. Jēdzienam "atpūta" jābūt izteiktam laika vienībās, t. i., dienās, stundās un/vai to daļās.(12) Eiropas Līgums attiecībā uz jūrasbraucēju darba laiku ir ieviests ar Padomes Direktīvu [5] pēc Komisijas priekšlikuma saskaņā ar Līguma 139. panta 2. punktu. Tāpēc šīs direktīvas noteikumi neattiecas uz jūrasbraucējiem.(13) To zvejnieku gadījumā, kuru atlīdzību nosaka nozvejas apjoms un kuri ir darba ņēmēji, saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/104/EK dalībvalstīm jāparedz nosacījumi, kuri dod tiesības uz ikgadējo atvaļinājumu un saskaņā ar kuriem to piešķir, to skaitā maksājumu kārtība.(14) Īpašiem standartiem, kas paredzēti citos Kopienas dokumentos, kuri attiecas, piemēram, uz atpūtas laikiem, darba laiku, ikgadējo atvaļinājumu un nakts darbu konkrētai darba ņēmēju kategorijai, jābūt prioritāriem attiecībā pret Padomes Direktīvas 93/104/EK noteikumiem, kura grozīta ar šo direktīvu.(15) Ņemot vērā Eiropas Kopienu Tiesas precedentu tiesības, būtu jāsvītro noteikumi attiecībā uz atpūtu svētdienās.(16) Savā spriedumā lietā C–84/94 Apvienotā Karaliste pret Padomi [6] Tiesa nosprieda, ka Padomes Direktīva 93/104/EK atbilst subsidiaritātes un proporcionalitātes principiem, kas paredzēti Līguma 5. pantā. Nav pamata uzskatīt, ka spriedums nav piemērojams attiecībā uz salīdzināmiem noteikumiem par vairākiem darba laika organizēšanas aspektiem neparedzētajās nozarēs un darbībās,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvu 93/104/EK groza šādi:1. Ar šādu tekstu aizstāj 1. panta 3. punktu:"3. Šī direktīva attiecas uz visām darbību nozarēm, gan valsts, gan privātajām, Direktīvas 89/391/EEK 2. panta nozīmē, neierobežojot šīs direktīvas 14. un 17. pantu.Šī direktīva neattiecas uz jūrasbraucējiem, kā noteikts Padomes 1999. gada 21. jūnija Direktīvā 1999/63/EK attiecībā uz Līgumu par jūrasbraucēju darba laika organizēšanu, kas noslēgts starp Eiropas Kopienas Kuģu īpašnieku asociāciju (EKKĪA) un Eiropas Savienības Transporta darbinieku arodbiedrību federāciju (ESTDAF) [7], neierobežojot šīs direktīvas 2. panta 8. punktu.";2. Ar šādu tekstu papildina 2. pantu:"7. "mobils darba ņēmējs"; nozīmē jebkuru darba ņēmēju, kas kā ceļojumu vai lidojumu personāla pārstāvis nodarbināts uzņēmumā, kurš sniedz pasažieru vai kravu pārvadājumu pakalpojumus pa sauszemi, gaisu vai iekšzemes ūdensceļiem.8. "ārzonas darbs"; nozīmē darbu, kas tiek veikts galvenokārt ārzonas iekārtās (ieskaitot urbšanas platformas) vai no tām un kas tieši vai netieši saistīts ar minerālu resursu, to skaitā ogļūdeņraža, meklēšanu, ieguvi vai izmantošanu, kā arī ar niršanu, kas saistīta ar šādām darbībām, vai nu to veic no ārzonas, vai no kuģa.9. "pietiekama atpūta"; nozīmē to, ka darba ņēmējiem ir regulāri atpūtas laiki, kuru ilgums ir izteikts laika vienībās un kuri ir pietiekami gari un nepārtraukti, lai nodrošinātu, ka nogurdinoša vai cita neregulāra darba veida dēļ viņi negūst ievainojumus sev, darba biedriem vai citiem un ka viņi nesabojā savu veselību, vai nu īsākā, vai garākā laikposmā.";3. Svītro šādu apakšpunktu 5. pantā:"Minimālais atpūtas laiks, kas minēts pirmajā apakšpunktā, principā ietver svētdienu.";4. Ar šādu tekstu aizstāj 14. pantu:"14. pantsKonkrētāki Kopienas noteikumiŠo direktīvu nepiemēro gadījumos, kur Kopienas instrumentos ietvertas konkrētākas prasības attiecībā uz darba laika organizēšanu konkrētām profesijām vai profesionālām darbībām.";5. Ar šādu tekstu aizstāj 17. panta 2.1. punktu:"2.1. no 3., 4., 5., 8. un 16. panta:a) tādu darbību gadījumā, ja darba ņēmēja darba vieta un viņa dzīvesvieta atrodas tālu viena no otras, ieskaitot ārzonas darbu, vai kur dažādas darba ņēmēja darba vietas atrodas tālu cita no citas;b) tādu drošības un novērošanas darbību gadījumā, kas pieprasa pastāvīgu klātbūtni, lai aizsargātu īpašumu un personas, jo īpaši bruņotā apsardze un uzraugi vai apsardzes firmas;c) tādu darbību gadījumā, kurās ir vajadzīga nepārtraukta apkalpošana vai ražošana, jo īpaši:i) pakalpojumi, kas attiecas uz uzņemšanu, ārstēšanu un/vai aprūpi, ko sniedz slimnīcas vai līdzīgas iestādes, to skaitā uz mācībās esošo ārstu darbību, darbībām dzīvojamās iestādēs un cietumos,ii) doku vai lidostu darbinieki,iii) prese, radio, televīzija, kinematogrāfijas ražošana, pasta un telekomunikāciju pakalpojumi, ambulatorie, ugunsdzēsības un civilās aizsardzības pakalpojumi,iv) gāzes, ūdens un elektrības ražošana, pārvade un izplatīšana, mājsaimniecības atkritumu savākšanas un dedzināšanas iekārtas,v) ražošanas nozares, kurās darbu nedrīkst pārtraukt tehnisku iemeslu dēļ,vi) pētniecības un izstrādes darbības,vii) lauksaimniecība,viii) darbinieki, kas saistīti ar pasažieru pārvadāšanu, sniedzot regulārus pilsētas transporta pakalpojumus;d) ja ir paredzams aktivitātes pieaugums, jo īpaši:i) zemkopībā,ii) tūrismā,iii) pasta pakalpojumos;e) attiecībā uz personām, kas strādā dzelzceļa transportā:i) kuru darbs ir neregulārs,ii) kuri pavada savu darba laiku vilcienā vaiiii) kuru darbs ir saistīts ar transporta laika grafikiem un satiksmes nepārtrauktības un regularitātes nodrošināšanu.";6. Ar šādu tekstu papildina 17. panta 2. punktu:"2.4. no 6. panta un 16. panta 2. punkta attiecībā uz ārstiem mācībās:a) attiecībā uz 6. pantu — uz piecu gadu pārejas laiku no 2004. gada 1. augusta.i) Dalībvalstis vajadzības gadījumā var izmantot līdz diviem gadiem ilgu laiku, lai apzinātu grūtības, izpildot darba laika noteikumus attiecībā uz to atbildību par veselības pakalpojumu un medicīniskās aprūpes organizēšanu un sniegšanu. Vismaz sešus mēnešus pirms pārejas laika beigām attiecīgā dalībvalsts informē Komisiju, norādot iemeslus, lai Komisija pēc attiecīgas apspriedes varētu sniegt atzinumu trīs mēnešu laikā pēc šādas informācijas saņemšanas. Ja dalībvalsts neievēro Komisijas atzinumu, tai jāpamato šāds lēmums. Dalībvalsts paziņojumu un pamatojumu, kā arī Komisijas atzinumu publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī un nosūta Eiropas Parlamentam.ii) Dalībvalstis vajadzības gadījumā var izmantot papildu laiku līdz vienam gadam, lai apzinātu īpašās grūtības, izpildot iepriekš minētās saistības. Tās ievēro i) apakšpunktā paredzēto kārtību.Pārejas laika sakarā:iii) Dalībvalstis nodrošina, ka nekādā gadījumā iknedēļas darba stundu skaits nepārsniedz vidēji 58 stundas pirmajos trīs gados no pārejas laika, vidēji 56 stundas nākamajos divos gados un vidēji 52 stundas atlikušajā laikposmā.iv) Darba devējs laikus apspriežas ar darbinieku pārstāvjiem, lai panāktu vienošanos, kad vien tas ir iespējams, par pasākumiem, kas attiecas uz pārejas laiku. Ievērojot ierobežojumus, kas paredzēti punktā iii), šāda vienošanās paredz:- vidējo darba stundu skaitu nedēļā pārejas laikā un- veicamos pasākumus, lai samazinātu iknedēļas darba stundu skaitu līdz vidēji 48 stundām līdz pārejas laika beigām.b) Attiecībā uz 16. panta 2. punktu, ar noteikumu, ka pārskata laikposms nepārsniedz 12 mēnešus a) punkta iii) apakšpunktā noteiktās pārejas laika pirmās daļas laikā un sešus mēnešus pēc tam.";7. Pievieno šādus pantus:"17.a pantsMobilie darba ņēmēji un ārzonas darbs1. Uz mobiliem darba ņēmējiem neattiecas 3., 4., 5. un 8. pants.2. Dalībvalstis tomēr veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka šādiem mobiliem darba ņēmējiem ir tiesības uz pietiekamu atpūtu, izņemot apstākļos, kas minēti 17. panta 2.2. punktā.3. Ievērojot vispārējos principus, kas attiecas uz darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību, un ar noteikumu, ka tiek veikta darba devēja un attiecīgo darbinieku pārstāvju apspriede un ka tiek pieliktas pūles, lai veicinātu visas attiecīgās sociālā dialoga formas, ieskaitot pārrunas, ja puses to vēlas, dalībvalstis objektīvu un tehnisku iemeslu dēļ vai tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar darba organizēšanu, var pagarināt 16. panta 2. punktā minēto pārskata laikposmu attiecībā uz darba ņēmējiem, kuri galvenokārt veic darbu ārzonā.4. Pēc apspriešanās ar dalībvalstīm un darba devējiem un darba ņēmējiem Eiropas līmenī Komisija 2005. gada 1. augustā pārskatīs noteikumu darbību attiecībā uz ārzonas darba ņēmējiem no veselības un drošības viedokļa, lai vajadzības gadījumā veiktu tajos grozījumus.17.b pantsDarba ņēmēji uz jūras zvejas kuģiem1. Šīs direktīvas 3., 4., 5., 6. un 8. pants neattiecas ne uz vienu darba ņēmēju uz jūras zvejas kuģa, kas peld ar dalībvalsts karogu.2. Dalībvalstis tomēr nodrošina, lai visiem darba ņēmējiem uz jūras zvejas kuģa, kas peld ar dalībvalsts karogu, būtu tiesības uz pietiekamu atpūtu, un lai ierobežotu darba stundu skaitu līdz 48 stundām nedēļā, ņemot par pamatu to vidējo skaitu pārskata laikposmā, kas nepārsniedz 12 mēnešus.3. Ievērojot 2., 4. un 5. punktā noteiktās robežas, dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka, ņemot vērā vajadzību aizsargāt šo darba ņēmēju drošību un veselību,a) darba stundu skaits ir ierobežots līdz stundu skaita maksimumam, kuru nepārsniedz noteiktā laikposmā, vaib) noteiktā laikposmā ir nodrošināts atpūtas stundu skaita minimums.Darba stundu skaitu maksimumu vai atpūtas stundu skaita minimumu nosaka ar normatīviem vai administratīviem aktiem vai ar kolektīviem līgumiem, vai līgumiem starp darba devējiem un darba ņēmējiem attiecīgajā nozarē.4. Darba vai atpūtas stundu skaita robeža ir, vai nua) darba stundu skaita maksimums, kas nepārsniedz:i) 14 stundas jebkurā 24 stundu laikposmā unii) 72 stundas jebkurā septiņu dienu posmā;vaib) atpūtas stundu skaita minimums, kas nav mazāks par:i) 10 stundām jebkurā 24 stundu laikposmā unii) 77 stundām jebkurā septiņu dienu posmā.5. Atpūtas stundu skaitu nedrīkst sadalīt vairāk kā divos laikposmos, no kuriem vienam jābūt vismaz sešas stundas garam, un intervāls starp atpūtas posmiem nedrīkst pārsniegt 14 stundas.6. Saskaņā ar vispārējiem darba ņēmēju veselības aizsardzības un drošības principiem un objektīvu vai tehnisku iemeslu dēļ, vai ar darba organizāciju saistītu iemeslu dēļ dalībvalstis var pieļaut izņēmumus 2., 4. un 5. punktā noteiktajām robežām, to skaitā attiecībā uz pārskata laikposmu izveidošanu. Šādi izņēmumi, cik iespējams, atbilst noteiktajiem standartiem, bet tie var attiekties uz biežākiem vai garākiem atvaļinājuma laikiem vai uz kompensācijas brīvdienu piešķiršanu darba ņēmējiem. Šos izņēmumus var noteikt ar:i) normatīviem un administratīviem aktiem ar noteikumu, ka, kad vien iespējams, starp darba devēja un attiecīgo darba ņēmēju pārstāvjiem notiek apspriede un tiek pieliktas pūles, lai veicinātu visas attiecīgās sociālā dialoga formas, vaiii) kolektīviem līgumiem vai līgumiem starp darba devējiem un darba ņēmējiem.7. Jūras zvejas kuģa kapteinim ir tiesības pieprasīt uz kuģa esošajiem darba ņēmējiem strādāt jebkuru darba stundu skaitu, lai nodrošinātu tūlītēju kuģa, uz klāja esošo cilvēku vai kravas drošību, vai lai sniegtu palīdzību citiem briesmās esošiem kuģiem vai cilvēkiem jūrā.8. Dalībvalstis var paredzēt, ka uz tiem jūras zvejas kuģiem esošie darba ņēmēji, attiecībā uz kuriem valstu tiesību akti vai prakse nosaka, ka šiem kuģiem nav atļauts darboties konkrētā kalendārā gada laikposmā, kas pārsniedz vienu mēnesi, dodas atvaļinājumā saskaņā ar 7. pantu iepriekš minētajā laikposmā."2. pants1. Dalībvalstis, ne vēlāk kā līdz 2003. gada 1. augustam, ievieš normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, vai arī nodrošina, ka, vēlākais, līdz šai dienai attiecīgās nozares darba devēji un darba ņēmēji ar līgumu ievieš vajadzīgos pasākumus, turklāt dalībvalstīm jāveic vajadzīgie pasākumi, lai tās spētu jebkurā laikā garantēt rezultātus, kādus pieprasa šī direktīva. Attiecībā uz ārstiem mācībās šī diena ir 2004. gada 1. augusts. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.2. Nosakot pasākumus, kas minēti 1. punktā, dalībvalstis tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarīt šādas atsauces.3. Neskarot dalībvalstu tiesības izstrādāt dažādus normatīvos vai līgumiskos noteikumus attiecībā uz darba laiku, ņemot vērā mainīgos apstākļus, ciktāl ir ievērotas minimālās prasības, kas paredzēts šai direktīvā, šīs direktīvas īstenošana nerada pietiekamu pamatu, lai samazinātu vispārējo darba ņēmēju aizsardzības līmeni.4. Dalībvalstis Komisijai dara zināmus to valsts tiesību aktu tekstus, ko tās ir jau pieņēmušas vai pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. pantsNe vēlāk kā 2009. gada 1. augustā pēc apspriešanās ar dalībvalstīm un darba devējiem un darba ņēmējiem Eiropas līmenī, Komisija pārskatīs noteikumu darbību attiecībā uz darba ņēmējiem uz jūras zvejas kuģiem un jo īpaši pārbaudīs, vai šie noteikumi ir joprojām piemēroti, jo īpaši ciktāl tie attiecas uz veselību un drošību, lai vajadzības gadījumā ierosinātu piemērotus grozījumus.4. pantsNe vēlāk kā 2005. gada 1. augustā pēc apspriešanās ar dalībvalstīm un darba devējiem un darba ņēmējiem Eiropas līmenī, Komisija pārskatīs noteikumu darbību attiecībā uz darba ņēmējiem, kas saistīti ar pasažieru pārvadāšanu, sniedzot regulārus pilsētas transporta pakalpojumus, lai vajadzības gadījumā izdarītu tajos grozījumus, nodrošinot saskaņotu un piemērotu pieeju nozarē.5. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad tā publicēta Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.6. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 2000. gada 22. jūnijāEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājaN. FontainePadomes vārdā —priekšsēdētājsJ. Sócrates[1] OV C 43, 17.2.1999., 1. lpp.[2] OV C 138, 18.5.1999., 33. lpp.[3] Eiropas Parlamenta 1999. gada 14. aprīļa atzinums (OV C 219, 30.7.1999., 231. lpp.), Padomes 1999. gada 12. jūlija kopējā nostāja (OV C 249, 1.9.1999., 17. lpp.) un Eiropas Parlamenta 1999. gada 16. novembra lēmums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts). Eiropas Parlamenta 2000. gada 17. maija lēmums un Padomes 2000. gada 18. maija lēmums.[4] OV L 307, 13.12.1993., 18. lpp.[5] Padomes 1999. gada 21. jūnija Direktīva 1999/63/EK attiecībā uz Līgumu par jūrasbraucēju darba laika organizēšanu, kas noslēgts starp Eiropas Kopienas Kuģu īpašnieku asociāciju (EKKĪA) un Eiropas Savienības Transporta darbinieku arodbiedrību federāciju (ESTDAF) (OV L 167, 2.7.1999., 33. lpp.).[6] ECR [1996.] I —5755.[7] OV L 167, 2.7.1999., 33. lpp.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2002/67/EK (2002. gada 18. jūlijs) par hinīnu saturošo un kofeīnu saturošo pārtikas produktu marķēšanuDokuments attiecas uz EEZ.

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32002L0067

Oficiālais Vēstnesis L 191 , 19/07/2002 Lpp. 0020 - 0021

		Komisijas Direktīva 2002/67/EK(2002. gada 18. jūlijs)par hinīnu saturošo un kofeīnu saturošo pārtikas produktu marķēšanu(Dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/13/EK (2000. gada 20. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2001/101/EK [2], un jo īpaši tās 4. panta 2. un 3. punktu,tā kā:(1) Atsevišķu pārtikas produktu ražošanā vai sagatavošanā hinīnu un kofeīnu izmanto vai nu kā aromatizētāju, vai arī, jo sevišķi kofeīnu, kā sastāvdaļu. Vairākumam patērētāju minēto vielu mērena lietošana veselību apdraudēt nevar.(2) Saskaņā ar Pārtikas zinātniskās komitejas secinājumiem no toksikoloģijas viedokļa nav nekādu iebildumu hinīna ilgstošai lietošanai rūgtajos dzērienos noteiktā, maksimāli pieļaujamā daudzumā. Dažiem cilvēkiem hinīna lietošana tomēr var būt kontraindicēta medicīnisku iemeslu dēļ, vai tādēļ, ka tiem ir paaugstināta jutība pret šo vielu.(3) Saistībā ar kofeīnu Pārtikas zinātniskā komiteja savā 1999. gada 21. janvāra atzinumā par kofeīnu un citām vielām, kuras izmanto kā sastāvdaļas "enerģijas dzērienos", secināja, ka attiecībā uz pieaugušajiem cilvēkiem, izņemot grūtnieces, "enerģijas dzērienu" lietošanas procents kopējā kofeīna patēriņā nerada pamatu bažām, ja pieņem, ka "enerģijas dzērieni" aizvieto citus kofeīna avotus. Kofeīna dienas devas palielināšana līdz noteiktajam līmenim bērnos tomēr var izraisīt pārejošas pārmaiņas uzvedībā, tādas kā paaugstināta uzbudināmība, aizkaitināmība, nervozitāte vai nemiers. Turklāt grūtniecēm, pēc Komitejas viedokļa, ieteicams ierobežoti lietot kofeīnu.(4) No šiem secinājumiem izriet nepieciešamība noteikt tādu marķēšanu, kura sniegtu patērētājam skaidru informāciju par hinīna vai kofeīna klātbūtni pārtikas produktos, un, attiecībā uz kofeīnu, paredzēt brīdinājumu un norādīt kofeīna koncentrāciju, ja tas pārsniedz noteiktu daudzumu, tajos dzērienos, kuri dabīgi nesatur kofeīnu.(5) Ar Direktīvu 2000/13/EK sastāvdaļu sarakstā nav paredzēta obligāta un īpaša norāde par aromatizētājiem. Līdz ar to hinīns vai kofeīns kā aromatizētāji var netikt uzrādīti sastāvdaļu sarakstā. Turklāt, pat ja kofeīns sastāvdaļu sarakstā ir uzrādīts, nav prasības norādīt, ja tā koncentrācijas pakāpe ir augsta.(6) Dažas dalībvalstis ir pieņēmušas īpašus valsts tiesību aktus, kas paredz, ka ir obligāti jānorāda hinīna un/vai kofeīna klātbūtne uz to saturošo pārtikas produktu etiķetēm, atsevišķos gadījumos ar brīdinājumu norādot arī kofeīna daudzumu. Dažādu valsts tiesību aktu pastāvēšana un piemērošana izraisa tehniskas problēmas Kopienas iekšējā tirdzniecībā ar attiecīgiem pārtikas produktiem.(7) Tādēļ, lai sniegtu informāciju visiem patērētājiem Kopienā un atvieglotu attiecīgo produktu brīvu apriti, ir nepieciešams ieviest saskaņotus noteikumus attiecībā uz hinīnu vai kofeīnu saturošiem pārtikas produktiem. Ar šādiem noteikumiem ir jānosaka obligātas norādes uz etiķetēm papildus tām, kas ir noteiktas ar Direktīvu 2000/13/EK.(8) Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pastāvīgās Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAtkāpjoties no Direktīvas 2000/13/EK 6. panta 6. punkta otrās daļas trešā ievilkuma, hinīns un/vai kofeīns, ko izmanto kā aromatizētāju pārtikas produktu ražošanā vai sagatavošanā, ir jānorāda pēc nosaukuma sastāvdaļu sarakstā, kas norādīts Direktīvas 2000/13/EK 3. panta 1. punkta 2. apakšpunktā, uzreiz pēc vārda "aromatizētāji".2. pants1. Ja dzēriens, kas paredzēts lietošanai bez pārveides, vai pēc koncentrēto vai žāvēto produktu atjaunošanas, satur kofeīnu, no jebkura avota, proporcijā, kas pārsniedz 150 mg/l, uz etiķetes tajā pašā redzamības laukā, kurā norādīts produkta komercnosaukums, ir jānorāda šāds paziņojums: "Augsts kofeīna saturs".Pēc šīs norādes, iekavās un saskaņā ar Direktīvas 2000/13/EK 13. panta 2. punktu, norāda kofeīna saturu, kas izteikts mg/100 ml.2. Šā panta pirmo punktu nepiemēro attiecībā uz tiem kafijas dzērieniem, tēju vai kafiju vai tējas ekstraktu, kuru nosaukums, ar ko produkts tiek pārdots, ietver terminu "kafija" vai "tēja".3. pants1. Dalībvalstis atļauj tirdzniecību ar tiem produktiem, kas 2003. gada 1. jūlijā atbilst šai direktīvai.2. Dalībvalstis aizliedz tirdzniecību ar tiem produktiem, kas 2004. gada 1. jūlijā neatbilst šai direktīvai.Tomēr produktus, kas neatbilst šai direktīvai un kas ir marķēti pirms 2004. gada 1. jūlija, atļauj kamēr ir produktu krājumi.4. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai vēlākais 2003. gada 30. jūnijā izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Dalībvalstīm pieņemot šos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka kārtību, kas jāievēro izdarot šādas atsauces.5. pantsŠī direktīva stājas spēkā 20. dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.6. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2002. gada 18. jūlijāKomisijas vārdā —Komisijas loceklisDavid Byrne[1] OV L 109, 6.5.2000., 29. lpp.[2] OV L 310, 28.11.2001., 19. lpp.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2001/101/EK (2001. gada 26. novembris), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/13/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu

text:
Avis juridique important

|

32001L0101

Official Journal L 310 , 28/11/2001 P. 0019 - 0021

KOMISIJAS DIREKTĪVA 2001/101/EK(2001. gada 26. novembris),ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/13/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmuEIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 95. pantu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/13/EK (2000. gada 20. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu[1], un jo īpaši tās 6. panta 6. punkta otrās daļas pirmo ievilkumu,tā kā:(1) Padomes 1964. gada 26. jūnija Direktīva 64/433/EEK par dzīvnieku veselības nosacījumiem svaigas gaļas ražošanai un tirdzniecībai[2], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 95/23/EK[3], paredz gaļas definīciju, kas izstrādāta higiēnas un sabiedrības veselības aizsardzības nolūkā. Šī definīcija attiecas uz visām dzīvnieku daļām, kas derīgas cilvēku patēriņam. Tomēr tā neatbilst patērētāju priekšstatam par gaļu un nesniedz informāciju patērētājam par īsto būtību produktiem, kurus apzīmē ar terminu "gaļa".(2) Dažas dalībvalstis ir pieņēmušas definīciju terminam "gaļa", lai marķētu produktus, kuru sastāvā ir gaļa. Tomēr valstu atšķirīgā pieeja ir radījusi grūtības, kas savukārt ietekmē iekšējā tirgus darbību un rada nepieciešamību izstrādāt saskaņotu definīciju.(3) Direktīvas 2000/13/EK I pielikumā ir paredzētas definīcijas dažām sastāvdaļu kategorijām, kuras drīzāk var apzīmēt ar kategorijas nosaukumu nekā ar pašas tās sastāvdaļas nosaukumu, kuru domāts iekļaut sastāvdaļu sarakstā.(4) Kategorija "gaļa" šajā pielikumā nav definēta, tādējādi radot grūtības Direktīvas 2000/13/EK piemērošanā, jo īpaši attiecībā uz sastāvdaļu un sastāvdaļu daudzuma norādēm. Tādēļ ir vajadzīga saskaņota definīcija, kas atbilstu kategorijas nosaukumam "... gaļa", lai piemērotu Direktīvu 2000/13/EK.(5) Ņemot vērā patērētāju tiesības uz pilnīgu un skaidru informāciju, lai viņi varētu izvēlēties pārtiku un novērtēt cenu atšķirības, izmantoto šķirņu nosaukumam vajadzētu būt kategorijas nosaukuma norādes elementam.(6) Definīcija attiecas vienīgi uz tādu produktu marķēšanu, kuru sastāvā ir gaļa kā sastāvdaļa. Tādēļ tā neattiecas uz tādu gaļas atgriezumu un anatomisku daļu marķēšanu, kuras pārdod bez tālākas pārstrādes.(7) Mehāniski atdalīta gaļa ievērojami atšķiras no "gaļas", kā to uztver patērētāji. Tādēļ to vajadzētu izslēgt no definīcijas jomas.(8) Tādējādi tā būtu jāapzīmē ar tās īpašo nosaukumu "mehāniski atdalīta gaļa" un sugas nosaukumu saskaņā ar Direktīvas 2000/13/EK 6. panta 6. punktā paredzētajiem noteikumiem. Šis marķēšanas noteikums attiecas uz produktiem, uz kuriem attiecas Kopienas "mehāniski atdalītas gaļas" definīcija.(9) Citas dzīvnieku daļas, kuras derīgas cilvēku patēriņam, bet uz kurām neattiecas termina "gaļa" definīcija, marķēšanas nolūkiem arī būtu jāapzīmē ar to īpašajiem nosaukumiem saskaņā ar to pašu principu.(10) Lai noteiktu produktu "gaļas" sastāvu pēc vienotas metodes, vajadzētu noteikt maksimālo pieļaujamo tauku daudzumu un saistaudu sastāvu produktos, kurus var apzīmēt ar kategorijas nosaukumu "... gaļa". Šāds maksimāli pieļaujamais daudzums neskar īpašos noteikumus attiecībā uz malto gaļu un gaļas produktiem, kas paredzēti Padomes Direktīvā 94/65/EK (1994. gada 14. decembris), ar ko nosaka prasības maltas gaļas un gaļas izstrādājumu ražošanai un laišanai tirgū[4].(11) Ja šis maksimāli pieļaujamais daudzums ir pārsniegts, bet citi "gaļas" definīcijā noteiktie kritēriji ir izpildīti, sastāvdaļa "... gaļa" attiecīgi būtu jāsamazina un sastāvdaļu sarakstā bez termina "... gaļa" būtu jāmin tauku un/vai saistaudu daudzums.(12) Vajadzētu arī izveidot saskaņotu metodi saistaudu sastāva noteikšanai.(13) Tādēļ būtu atbilstīgi jāgroza Direktīva 2000/13/EK.(14) Šajā direktīvā paredzētie pasākumi saskan ar Pastāvīgās pārtikas produktu komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 2000/13/EK I pielikumu groza, kā noteikts šīs direktīvas pielikumā.2. pants1. Dalībvalstis ne vēlāk kā 2002. gada 31. decembrī dod atļauju tādu produktu tirdzniecībai, kas atbilst Direktīvai 2000/13/EK, kurā grozījumi izdarīti ar šo direktīvu.2. Dalībvalstis no 2003. gada 1. janvāra aizliedz tādu produktu tirdzniecību, kas neatbilst Direktīvai 2000/13/EK, kurā grozījumi izdarīti ar šo direktīvu.Tomēr produktus, kas neatbilst minētajai direktīvai un kuru marķējums veikts pirms 2003. gada 1. janvāra, atļauj tirgot, kamēr izbeidzas to krājumi.3. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai ne vēlāk kā 2002. gada 31. decembrī izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Dalībvalstu pieņemtajos normatīvajos aktos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.4. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.5. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2001. gada 26. novembrīKomisijas vārdā - Komisijas loceklis David BYRNEPIELIKUMSDirektīvas 2000/13/EK I pielikumā pievieno šādu tekstu:Definīcija"To zīdītāju un putnu sugu, kas atzītas par piemērotām cilvēku patēriņam, skeleta muskuļi **, dabīgi savienoti ar tiem piederīgiem audiem, kuru kopējais tauku un saistaudu sastāvs nepārsniedz turpmāk minētos daudzumus un ja šī gaļa ir kāda cita pārtikas produkta sastāvdaļa. Produkti, uz kuriem attiecas Kopienas definīcija "mehāniski atdalīta gaļa", šajā definīcijā nav ietverti.Maksimālais pieļaujamais tauku un saistaudu saturs sastāvdaļās, ko apzīmē ar terminu "... gaļa".Sugas Tauki (%) Saistaudi  (%)Zīdītāji (izņemot trušus un cūku dzimtas dzīvniekus) un sugu sajaukumi, ja dominējošie ir zīdītāji 25 25Cūku dzimtas dzīvnieki 30 25Putni un truši 15 101 Saistaudu saturu aprēķina, par pamatu ņemot kolagēna un gaļas proteīna satura attiecību. Kolagēna saturs ir hidroksiprolīna saturs, reizināts ar 8.Ja šie maksimāli pieļaujamie daudzumi ir pārsniegti, bet citi "gaļas" definīcijā noteiktie kritēriji ir izpildīti, sastāvdaļa "... gaļa" attiecīgi jāsamazina un sastāvdaļu sarakstā bez termina "... gaļa" jāmin tauku un/vai saistaudu daudzums.Apzīmējums"... gaļa" un dzīvnieku sugas(-u) nosaukums(-i) *, kuru gaļa tā ir.* Uz etiķetes angļu valodā šo apzīmējumu var aizstāt ar vispārīgu attiecīgās dzīvnieku sugas sastāvdaļas nosaukumu.** Diafragma un apakšžokļa muskuļi ir skeleta muskuļu daļas, savukārt sirds, mēle un galvas muskuļi (izņemot apakšžokļa muskuļus), priekškājas pēdas pamata, pakaļkājas pēdas pamata muskuļi un aste nav tiem pieskaitāmi."[1] OV L 109, 6.5.2000., 29. lpp.[2] Angļu speciālizdevums, 1963-64 (II), 175. lpp.[3] OV L 243, 11.10.1995., 7. lpp.[4] OV L 368, 31.12.1994., 10. lpp.


title: Komisijas Direktīva 1999/10/EK (1999. gada 8. marts), ar ko paredz atkāpes no Padomes Direktīvas 79/112/EEK 7. panta noteikumiem attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanuDokuments attiecas uz EEZ.

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31999L0010

Oficiālais Vēstnesis L 069 , 16/03/1999 Lpp. 0022 - 0023

		Komisijas Direktīva 1999/10/EK(1999. gada 8. marts),ar ko paredz atkāpes no Padomes Direktīvas 79/112/EEK 7. panta noteikumiem attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu(Dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 79/112/EEK (1978. gada 18. decembris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz galapatērētājam pārdodamu pārtikas produktu marķēšanu, noformējumu un reklāmu [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/4/EK [2], un jo īpaši tās 7. panta 3. punkta d) apakšpunktu un 4. punktu,tā kā Direktīvas 79/112/EEK 7. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā paredzēts, ka pārtikas produkta marķējumā jānorāda sastāvdaļas daudzums, ja attiecīgā sastāvdaļa ir norādīta pārtikas produkta nosaukumā, ar kādu to pārdod, vai tās nosaukums marķējumā ir izcelts;tā kā, no otras puses, Komisijas Direktīvā 94/54/EK [3], kas grozīta ar Padomes Direktīvu 96/21/EK [4], ir prasība par norādēm — "ar saldinātāju (saldinātājiem)" vai "ar cukuru (cukuriem) un saldinātāju (saldinātājiem)" — to produktu marķējumā, kuros ir šīs sastāvdaļas; tā kā šīs ziņas jāpievieno produkta nosaukumam, ar kādu to pārdod;tā kā, norādot Direktīvā 94/54/EK pieprasītās attiecīgās ziņas, obligāti jānorāda šīs sastāvdaļas vai šo sastāvdaļu daudzums saskaņā ar Direktīvas 79/112/EEK 7. panta 2. punkta a) un/vai b) apakšpunktu;tā kā tomēr ir maz ticams, ka patērētāju izvēli, pērkot attiecīgos produktus, var ietekmēt norāde par saldinātāju daudzumu;tā kā, no otras puses, iekļaujot ziņas, kas attiecas uz vitamīnu un minerālvielu piedevām, obligāti jābūt uzturvielu marķējumam saskaņā ar Padomes Direktīvu 90/496/EEK [5];tā kā šādas ziņas uzskata par produkta tā nosaukuma sastāvdaļu, ar kādu to pārdod, vai par sastāvdaļas izcēlumu Direktīvas 79/112/EEK 7. panta 2. punkta a) un/vai b) apakšpunkta nozīmē, tādējādi liekot obligāti norādīt vitamīnu un minerālvielu daudzumu;tā kā šāda veida dublēta informācija nav noderīga patērētājiem un pat var tos maldināt, ja saskaņā ar Direktīvas 79/112/EEK 7. panta 4. punktu daudzums norādīts procentos, bet uzturvielu marķējumā daudzums norādīts miligramos;tā kā šādos apstākļos jānosaka turpmāki izņēmumi noteikumam par sastāvdaļu daudzuma norādīšanu;tā kā Direktīvas 79/112/EEK 7. panta 4. punktā ir noteikts, ka norādītajam daudzumam, kas izteikts procentos, jāatbilst sastāvdaļas vai sastāvdaļu daudzumam tās/to lietošanas brīdī; tā kā minētajā punktā tomēr ir paredzētas atkāpes no šī principa;tā kā turklāt atsevišķu pārtikas produktu sastāvs vērā ņemami izmainās termiskā vai cita veida apstrādē, kas izraisa to sastāvdaļu atūdeņošanos;tā kā attiecībā uz šiem produktiem ir vajadzīga atkāpe no Direktīvas 79/112/EEK 7. panta 4. punktā noteiktās sastāvdaļu daudzuma aprēķināšanas metodes, lai precīzāk norādītu pārtikas produkta faktisko sastāvu un tādējādi izvairītos no patērētāju maldināšanas;tā kā Direktīvas 79/112/EEK 6. panta 5. punkta a) apakšpunktā šis pats princips ir attiecināts uz sastāvdaļu secību šo sastāvdaļu uzskaitījumā;tā kā 6. pantā tomēr ir paredzēti izņēmumi attiecībā uz atsevišķiem pārtikas produktiem vai sastāvdaļām; tā kā konsekvences labad šie paši izņēmumi būtu jāparedz attiecībā uz daudzuma aprēķināšanas metodi;tā kā saskaņā ar Līguma 3.b pantā noteikto subsidiaritātes un proporcionalitātes principu dalībvalstis nevar apmierinoši īstenot ierosinātās rīcības mērķus nodrošināt sastāvdaļu daudzuma norādīšanas principa īstenošanu, jo pamatnoteikumi ir iekļauti Kopienas tiesību aktos; tā kā šī direktīva aprobežojas ar minēto mērķu sasniegšanai vajadzīgo minimumu un nepārsniedz šim nolūkam vajadzīgo;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pārtikas produktu pastāvīgās komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Direktīvas 79/112/EEK 7. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu nepiemēro gadījumos, kad formulējums "ar saldinātāju(saldinātājiem)" vai "ar cukuru(cukuriem) un saldinātāju (saldinātājiem)" ir pievienots pārtikas produkta nosaukumam, ar kādu to pārdod, kā paredzēts saskaņā ar Direktīvu 94/54/EK.2. Direktīvas 79/112/EEK 7. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu nepiemēro ziņām par vitamīnu un minerālu piedevām, ja šīs vielas jānorāda uzturvielu marķējumā.2. pants1. Atkāpjoties no Direktīvas 79/112/EEK 7. panta 4. punktā noteiktā principa, šī panta 2. un 3. punkta noteikumi attiecas uz sastāvdaļu daudzumu norādēm.2. Pārtikas produktiem, kas pēc termiskās vai cita veida apstrādes zaudējuši mitrumu, daudzums atbilst izmantotās sastāvdaļas vai izmantoto sastāvdaļu daudzumam gatavā produktā. Daudzumu izsaka procentos.Ja sastāvdaļas daudzums vai visu marķējumā norādīto sastāvdaļu kopējais daudzums pārsniedz 100 %, tad procentuālo sastāvu tomēr aizstāj ar sastāvdaļas (sastāvdaļu) svaru, kāds izlietots 100 g gatava produkta pagatavošanai.3. Gaistošu sastāvdaļu svaru norāda, pamatojoties uz to svara samēru gatavajā produktā.To sastāvdaļu daudzumu, kas izmantotas koncentrētā vai atūdeņotā veidā un ražošanas procesā izšķīdinātas, var norādīt, pamatojoties uz to svara samēru, kāds fiksēts līdz to koncentrēšanai vai atūdeņošanai.Koncentrētiem vai atūdeņotiem pārtikas produktiem, ko paredzēts atjaunot sākotnējā formā, pievienojot ūdeni, sastāvdaļu daudzumu var norādīt, pamatojoties uz to svara samēru atjaunotajā produktā.3. pantsDalībvalstis attiecīgā gadījumā pieņem vajadzīgos normatīvos un administratīvos aktus vēlākais līdz 1999. gada 31. augustam, lai:- ne vēlāk kā līdz 1999. gada 1. septembrim atļautu tirdzniecību ar produktiem, kas atbilst šīs direktīvas prasībām,- ne vēlāk kā līdz 2000. gada 14. februārim aizliegtu tirdzniecību ar produktiem, kas neatbilst šīs direktīvas prasībām. Produktus, kas laisti tirgū vai marķēti pirms minētā datuma un kas neatbilst šīs direktīvas prasībām, tomēr var tirgot, līdz to krājumi izbeidzas.Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem minētos aktus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.4. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.5. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1999. gada 8. martāKomisijas vārdā —Komisijas loceklisMartin Bangemann[1] OV L 33, 8.2.1979., 1. lpp.[2] OV L 43, 14.2.1997., 21. lpp.[3] OV L 300, 23.11.1994., 14. lpp.[4] OV L 88, 5.4.1996., 5. lpp.[5] OV L 276, 6.10.1990., 40. lpp.--------------------------------------------------