title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/52/EK ( 2008. gada 21. maijs ) par konkrētiem mediācijas aspektiem civillietās un komerclietās

text:
               24.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 136/3

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2008/52/EK
   (2008. gada 21. maijs)
   par konkrētiem mediācijas aspektiem civillietās un komerclietās
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 61. panta c) punktu un 67. panta 5. punkta otro ievilkumu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (2),
   tā kā:

               (1)

               Kopiena ir izvirzījusi mērķi uzturēt un attīstīt brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kurā ir nodrošināta personu brīva pārvietošanās. Lai to sasniegtu, Kopienai inter alia ir jāpieņem pasākumi par tiesu iestāžu sadarbību civillietās, lai nodrošinātu pareizu iekšējā tirgus darbību.

               (2)

               Taisnīguma pieejamības princips ir būtisks, un, lai sekmētu labāku taisnīguma pieejamību, Eiropadome Tamperē notikušajā 1999. gada 15. un 16. oktobra sanāksmē aicināja dalībvalstis izstrādāt alternatīvas ārpustiesas procedūras.

               (3)

               Padome 2000. gada maijā pieņēma secinājumus par alternatīvām strīdu izšķiršanas metodēm saskaņā ar civiltiesībām un komerctiesībām, norādot, ka šajā jomā ir būtiski noteikt pamatprincipus, lai dotu iespēju atbilstīgi izstrādāt un izmantot ārpustiesas procedūras strīdu izšķiršanai civillietās un komerclietās, tādējādi vienkāršojot un uzlabojot taisnīguma pieejamību.

               (4)

               Eiropas Komisija 2002. gada aprīlī nāca klajā ar Zaļo grāmatu par strīdu alternatīvu izšķiršanu civillietās un komerclietās, kurā izvērtēja esošo situāciju attiecībā uz strīdu alternatīvas izšķiršanas metodēm Eiropas Savienībā un ierosināja plašas apspriedes ar dalībvalstīm un ieinteresētām personām par iespējamiem pasākumiem, lai sekmētu mediācijas izmantošanu.

               (5)

               Mērķī nodrošināt labāku taisnīguma pieejamību kā daļai no Eiropas Savienības politikas brīvības, drošības un tiesiskuma telpā būtu jāietver tiesas, kā arī ārpustiesas strīdu izšķiršanas metožu pieejamība. Šai direktīvai būtu jāveicina iekšējā tirgus atbilstīga darbība, jo īpaši mediācijas pakalpojumu pieejamības ziņā.

               (6)

               Mediācija var nodrošināt strīdu civillietās un komerclietās izšķiršanu ārpus tiesas, bez pārmērīgām izmaksām un ātri, izmantojot procesus, kas ir pielāgoti pušu vajadzībām. Izlīgumi, kas panākti, izmantojot mediāciju, tiek biežāk ievēroti labprātīgi, un tie sniedz lielākas iespējas saglabāt draudzīgas un ilgtspējīgas attiecības starp pusēm. Minētie ieguvumi ir vēl būtiskāki, ja darbojas pārrobežu faktori.

               (7)

               Lai vēl vairāk veicinātu mediācijas izmantošanu un nodrošinātu, ka iesaistītās puses, izmantojot mediāciju, var paļauties uz paredzamu tiesisko regulējumu, ir jāizstrādā pamatregulējums, jo īpaši attiecībā uz būtiskākajiem civilprocesuālajiem jautājumiem.

               (8)

               Šī direktīva būtu jāpiemēro tikai mediācijas procesiem pārrobežu strīdos, taču dalībvalstīm nebūtu jāliedz tādus noteikumus piemērot arī iekšējiem mediācijas procesiem.

               (9)

               Šai direktīvai nekādi nebūtu jākavē mūsdienu saziņas tehnoloģiju izmantošana mediācijā.

               (10)

               Šī direktīva būtu jāpiemēro procesos, kuros divas vai vairākas pārrobežu strīdos iesaistītas puses pašas brīvprātīgi tiecas panākt izlīgumu ar kāda mediatora palīdzību. Tā būtu jāpiemēro civillietās un komerclietās. Tomēr tā nebūtu jāpiemēro tiesībām un pienākumiem, par kuriem puses nevar pašas pieņemt lēmumus saskaņā ar atbilstīgiem piemērojamiem tiesību aktiem. Tādas tiesības un pienākumi īpaši bieži ir ģimenes tiesībās un darba tiesībās.

               (11)

               Šī direktīva nebūtu jāpiemēro pirmslīgumiskajām sarunām, kā arī tādiem strīdu izšķiršanas procesiem kā samierināšana, patērētāju sūdzību izskatīšana, šķīrējtiesa, kā arī ekspertu izraudzīšana vai arī tādiem procesiem, ko vada personas vai struktūras, kas sniedz oficiālus ieteikumus attiecībā uz strīda izšķiršanu, neatkarīgi no tā, vai tie ir juridiski saistoši vai ne.

               (12)

               Šī direktīva būtu jāpiemēro gadījumos, ja mediāciju pusēm paredz tiesa vai arī ja mediācija ir paredzēta attiecīgas valsts tiesību aktos. Turklāt, ciktāl tiesnesis saskaņā ar valsts tiesību aktiem var darboties kā mediators, šī direktīva būtu jāpiemēro arī mediācijai, ko veic tiesnesis, kurš nav atbildīgs par tiesvedību saistībā ar strīda jautājumu vai jautājumiem. Tomēr šai direktīvai nebūtu jāattiecas uz gadījumiem, kad lietas izskatīšana ir sākta, bet tiesa vai tiesnesis mēģina izšķirt strīdu tādā tiesvedībā, kas attiecas uz konkrēto strīdu vai uz lietām, kurās tiesa vai tiesnesis, kas sācis lietu izskatīt, lūdz kādas kompetentas personas palīdzību vai padomu.

               (13)

               Šajā direktīvā paredzētajai mediācijai vajadzētu būt labprātīgai, proti, tādai, kurā puses pašas ir atbildīgas par mediācijas procesu un var to organizēt atbilstīgi savām vēlmēm, un jebkurā laikā var to izbeigt. Tomēr saskaņā ar valsts tiesību aktiem tiesām vajadzētu būt iespējai noteikt laika ierobežojumus mediācijas procesam. Tiesām vajadzētu būt iespējai vērst pušu uzmanību uz iespēju izmantot mediāciju, kad vien tas ir atbilstīgi.

               (14)

               Nekam šajā direktīvā nebūtu jāskar attiecīgas valsts tiesību akti, kuros mediācijas izmantošana paredzēta kā obligāta vai kuros ir noteikti mediācijas izmantošanu veicinoši līdzekļi vai sankcijas, ja tādi tiesību akti pusēm neliedz īstenot tiesības uz piekļuvi tiesai. Tāpat nekam šajā direktīvā nebūtu jāskar pastāvošas pašregulatīvas mediācijas sistēmas, ja tās attiecas uz jautājumiem, kas nav ietverti šajā direktīvā.

               (15)

               Lai nodrošinātu tiesisko noteiktību, šajā direktīvā būtu jānorāda, kuru datumu izmanto, lai noteiktu, vai strīds, kuru puses mēģina izšķirt, izmantojot mediāciju, ir pārrobežu strīds. Ja nav rakstiskas vienošanās, pusēm būtu jāuzskata, ka tās ir vienojušās par mediācijas izmantošanu tad, kad tās ir veikušas konkrētas darbības, lai sāktu mediācijas procesu.

               (16)

               Lai nodrošinātu vajadzīgo savstarpējo uzticību, ievērojot konfidencialitāti, ietekmi uz noilgumu un tā termiņu un mediācijā panākto izlīgumu atzīšanu un izpildi, dalībvalstīm, izmantojot jebkurus līdzekļus, ko tās uzskata par atbilstīgiem, būtu jāveicina mediatoru apmācības un efektīvu kvalitātes kontroles mehānismu ieviešana saistībā ar mediācijas pakalpojumu sniegšanu.

               (17)

               Dalībvalstīm būtu jāizstrādā tādi mehānismi, kuri varētu ietvert uz tirgus attiecībām balstītu risinājumu izmantošanu, un tām nebūtu jāpieprasa nodrošināt ar šiem mehānismiem saistītu finansējumu. Tādiem mehānismiem būtu jātiecas saglabāt mediācijas procesa elastību un iesaistīto pušu autonomiju, kā arī jānodrošina, lai mediācija notiktu efektīvi, objektīvi un kompetenti. Mediatoriem būtu jāzina, ka pastāv Eiropas Mediatoru rīcības kodekss; tas būtu arī jādara pieejams sabiedrībai, publicējot to internetā.

               (18)

               Komisija 2001. gadā pieņēma oficiālu ieteikumu patērētāju aizsardzības jomā (3), nosakot minimālos kvalitātes kritērijus, kas uz vienprātību vērstu patērētāju strīdu izšķiršanā iesaistītām ārpustiesas struktūrām būtu jānodrošina to klientiem. Visi mediatori vai organizācijas, uz ko attiecas minētais ieteikums, būtu jāaicina ievērot tajā ietvertos principus. Lai veicinātu informācijas izplatīšanu par tādām struktūrām, Komisijai būtu jāizveido datu bāze par ārpustiesas sistēmām, ko dalībvalstis atzīst par tādām, kas ievēro minētā ieteikuma principus.

               (19)

               Mediāciju nevajadzētu uzskatīt par sliktāku alternatīvu tiesvedībai tā iemesla dēļ, ka mediācijas procesā panākto izlīgumu ievērošana būtu atkarīga no iesaistīto pušu labas gribas. Tālab dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai mediācijā panākta rakstiska izlīguma puses varētu izlīguma saturu padarīt par izpildāmu. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai atteikties kādu izlīgumu atzīt par izpildāmu tikai tad, ja tā saturs ir pretrunā tās tiesību aktiem, tostarp starptautisko privāttiesību aktiem, vai ja tās tiesības neparedz konkrētā izlīguma satura izpildi. Tā tas varētu būt, ja izlīgumā paredzētais pienākums nav bijis izpildāms pēc būtības.

               (20)

               Mediācijā panākta izlīguma saturs, kurš ir atzīts par izpildāmu vienā dalībvalstī, būtu jāatzīst un jāpasludina par izpildāmu citās dalībvalstīs saskaņā ar spēkā esošiem Kopienas vai attiecīgās valsts tiesību aktiem. To varētu pamatot, piemēram, ar Padomes Regulu (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (4) vai ar Padomes Regulu (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību (5).

               (21)

               Regulā (EK) Nr. 2201/2003 ir īpaši paredzēts, ka, lai izlīgumi būtu izpildāmi citās dalībvalstīs, izlīgumiem starp pusēm ir jābūt izpildāmiem tajā dalībvalstī, kurā tie ir panākti. Tālab, ja mediācijā panākta izlīguma saturs ģimenes tiesību lietā nav izpildāms dalībvalstī, kurā tas ir panākts un kurā ir iesniegts izpildes lūgums, šai direktīvai nebūtu jāveicina, ka puses apiet konkrētās dalībvalsts tiesību aktus, panākot, ka attiecīgo izlīgumu atzīst par izpildāmu citā dalībvalstī.

               (22)

               Šai direktīvai nebūtu jāietekmē dalībvalstu noteikumi par mediācijā panāktu izlīgumu izpildi.

               (23)

               Konfidencialitāte mediācijas procesā ir būtiska, un tālab šai direktīvai būtu jāparedz minimāla atbilstība ar civilprocesa noteikumiem, lai aizsargātu mediācijas konfidencialitāti jebkurā turpmākā civillietu un komerclietu tiesvedībā vai šķīrējtiesas procesā.

               (24)

               Lai sekmētu to, ka puses izmanto mediāciju, dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka attiecīgie valstu noteikumi par noilgumu un noilguma termiņiem neliedz pusēm iespēju sākt tiesvedību vai šķīrējtiesas procesu, ja mediācijas mēģinājums nav bijis sekmīgs. Dalībvalstīm būtu jāpārliecinās, ka šis rezultāts tiek sasniegts, pat ja šī direktīva nesaskaņo attiecīgos valstu noteikumus par noilgumu un noilguma termiņiem. Šai direktīvai nebūtu jāietekmē starptautiskajos nolīgumos ietvertais regulējums par noilgumu un tā termiņiem, kuru dalībvalstīs īsteno, piemēram, transporta tiesību aktu jomā.

               (25)

               Dalībvalstīm būtu jāveicina informācijas sniegšana plašai sabiedrībai par to, kā sazināties ar mediatoriem un organizācijām, kas sniedz mediācijas pakalpojumus. Tām arī būtu jāaicina praktizējošus juristus informēt klientus par mediācijas iespēju.

               (26)

               Saskaņā ar 34. punktu Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu (6) dalībvalstis ir mudinātas savām vajadzībām un Kopienas interesēs sagatavot tabulas, kurās pēc iespējas pilnīgāk atainota šīs direktīvas un transponēšanas pasākumu savstarpējā atbilstība, un darīt tās pieejamas sabiedrībai.

               (27)

               Šī direktīva tiecas veicināt pamattiesību ievērošanu, un tajā ir ņemti vērā principi, kas ir jo īpaši atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā.

               (28)

               Ņemot vērā to, ka šī direktīva mērķi nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka rīcības mēroga vai iedarbības dēļ tos var labāk sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šā mērķa sasniegšanai.

               (29)

               Saskaņā ar 3. pantu Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, Apvienotā Karaliste un Īrija piedalās šīs direktīvas pieņemšanā un piemērošanā.

               (30)

               Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, Dānija nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un Dānijai šī direktīva nav saistoša un nav jāpiemēro,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Mērķis un piemērošanas joma
   1.   Šīs direktīvas mērķis ir atvieglot piekļuvi alternatīvai strīda izšķiršanai un rosināt strīdu izšķiršanu ar izlīgumu, veicinot mediācijas izmantošanu un nodrošinot līdzsvarotas mediācijas un tiesvedības procesu attiecības.
   2.   Šo direktīvu piemēro attiecībā uz pārrobežu strīdiem civillietās un komerclietās, izņemot attiecībā uz tādām tiesībām un pienākumiem, ko puses nevar izmantot saskaņā ar attiecīgajiem piemērojamajiem tiesību aktiem. To jo īpaši nepiemēro ieņēmumu, muitas vai administratīvajās lietās vai valsts atbildībai par darbībām un bezdarbību, īstenojot valsts varu (“acta iure imperii”).
   3.   Šajā direktīvā jēdziens “dalībvalsts” nozīmē visas dalībvalstis, izņemot Dāniju.
   2. pants
   Pārrobežu strīdi
   1.   Šās direktīvas nolūkā pārrobežu strīds ir tāds strīds, kurā vismaz vienas puses mītnesvieta vai pastāvīga dzīvesvieta ir dalībvalsts, kas nav otras puses mītnesvieta vai pastāvīga dzīvesvieta, dienā, kad:

               a)

               puses vienojas izmantot mediāciju pēc strīda rašanās,

               b)

               mediāciju nosaka tiesa,

               c)

               pienākums izmantot mediāciju izriet no attiecīgās valsts tiesībām, vai

               d)

               piemērojot šīs direktīvas 5. pantu, puses ir aicinātas uzsākt mediācijas procesu.

         2.   Neskarot 1. punktu un piemērojot 7. un 8. pantu, par pārrobežu strīdu uzskata arī tādu strīdu, par kuru pēc mediācijas procesa starp pusēm ir uzsākta tiesvedība tiesā vai šķīrējtiesā dalībvalstī, kas nebija pušu mītnesvieta vai pastāvīga dzīvesvieta dienā, kura minēta 1. punkta a), b) vai c) apakšpunktā.
   3.   Šā panta 1. un 2. punktā minēto mītnesvietu nosaka saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 44/2001 59. un 60. pantu.
   3. pants
   Definīcijas
   Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:

               a)

               “mediācija” ir strukturēts process, neatkarīgi no tā, kā tas būtu nosaukts vai minēts, kurā divas puses vai vairāki strīdā iesaistītie paši brīvprātīgi cenšas vienoties par izlīgumu ar mediatora palīdzību. Šo procesu var sākt strīdā iesaistītās puses vai arī to var ieteikt vai noteikt tiesa, vai arī tas ir paredzēts dalībvalsts tiesību aktos.
               Tā ietver mediāciju, ko veic tiesnesis, kas nav atbildīgs par tiesvedību saistībā ar konkrēto strīdu. Tā neietver tiesas vai tiesneša, kas sācis izskatīt lietu, mēģinājumus panākt izlīgumu tādā tiesvedībā, kas attiecas uz konkrēto strīdu;

               b)

               “mediators” ir jebkura trešā persona, kura ir lūgta efektīvi, objektīvi un kompetenti veikt mediāciju, neatkarīgi no tās nosaukuma vai profesijas attiecīgajā dalībvalstī un veida, kā šī trešā persona ir norīkota vai lūgta veikt mediāciju.

         4. pants
   Mediācijas kvalitātes nodrošināšana
   1.   Dalībvalstis ar tādiem līdzekļiem, kādus tās uzskata par piemērotiem, veicina mediatoru un mediācijas pakalpojumu sniegšanā iesaistītu organizāciju brīvprātīgu rīcības kodeksu izstrādi un ievērošanu, kā arī citus efektīvus kvalitātes kontroles mehānismus mediācijas pakalpojumu sniegšanai.
   2.   Dalībvalstis veicina mediatoru sākotnēju un turpmāku apmācību, lai nodrošinātu, ka mediāciju attiecībā uz iesaistītajām pusēm veic efektīvi, objektīvi un kompetenti.
   5. pants
   Mediācijas izmantošana
   1.   Ja tas ir lietderīgi un ņemot vērā visus lietas apstākļus, tiesa, kurā ir ierosināta lieta, var aicināt puses izmantot mediāciju, lai izšķirtu attiecīgo strīdu. Tiesa var arī aicināt iesaistītās puses apmeklēt informatīvu pasākumu par mediācijas izmantošanu, ja tādus pasākumus rīko un tie ir viegli pieejami.
   2.   Šī direktīva neskar tādus attiecīgas valsts tiesību aktus, kuros mediāciju paredzēts izmantot obligāti, vai, ja ar to saistīti mediācijas izmantošanu veicinoši līdzekļi vai sankcijas, ko piemēro pirms vai pēc tiesvedības sākuma, ja tādi tiesību akti neliedz attiecīgām pusēm izmantot tiesības uz piekļuvi tiesai.
   6. pants
   Mediācijā panāktu izlīgumu izpilde
   1.   Dalībvalstis nodrošina, ka pusēm vai vienai pusei – gadījumā, ja citas puses ir skaidri apliecinājušas piekrišanu – ir iespēja lūgt, lai mediācijā panākta rakstiska izlīguma saturu atzīst par izpildāmu. Tāda izlīguma saturu atzīst par izpildāmu, izņemot, ja konkrētā gadījumā izlīguma saturs ir vai nu pretrunā tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā ir iesniegts lūgums, vai ja attiecīgās dalībvalsts tiesību akti neparedz tā izpildi.
   2.   Tiesa vai cita kompetenta iestāde var atzīt tāda izlīguma saturu par izpildāmu ar spriedumu vai lēmumu, vai arī ar autentisku instrumentu – saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā lūgums ir iesniegts.
   3.   Dalībvalstis Komisijai dara zināmas tās tiesas vai citas iestādes, kas ir kompetentas pieņemt lūgumus saskaņā ar 1. un 2. punktu.
   4.   Šajā pantā nekas neietekmē kādā citā dalībvalstī piemērojamus noteikumus par tādu izlīgumu atzīšanu un izpildi, kuri ir atzīti par izpildāmiem saskaņā ar 1. punktu.
   7. pants
   Mediācijas konfidencialitāte
   1.   Tā kā mediācijai ir jānotiek, ievērojot konfidencialitāti, dalībvalstis nodrošina, lai, ja vien puses nevienojas par ko citu, ne mediatoriem, ne mediācijas procesa piemērošanā iesaistītām personām neprasa sniegt liecības civillietu un komerclietu tiesvedībā vai šķīrējtiesas procesā attiecībā uz informāciju, kas izriet no mediācijas procesa vai ir ar to saistīta, izņemot:

               a)

               ja tas ir vajadzīgs sevišķi svarīgu attiecīgas dalībvalsts sabiedriskās kārtības apsvērumu dēļ, jo īpaši, ja ir jānodrošina bērnu interešu aizsardzība vai jānovērš kaitējums kādas personas fiziskai vai psiholoģiskai integritātei, vai

               b)

               ja mediācijā panākta izlīguma satura izpaušana ir vajadzīga, lai īstenotu vai izpildītu konkrēto izlīgumu.

         2.   Nekas 1. punktā neliedz dalībvalstīm ieviest stingrākus pasākumus, lai aizsargātu mediācijas konfidencialitāti.
   8. pants
   Mediācijas ietekme uz noilgumu un noilguma termiņiem
   1.   Dalībvalstis nodrošina to, ka pusēm, kas, tiecoties izšķirt strīdu, izvēlas mediāciju, tādēļ neliedz konkrētā strīda sakarā pēc tam uzsākt tiesvedību vai lietas izskatīšanu šķīrējtiesā pēc noilguma vai noilguma termiņu beigām, kas iestājušās mediācijas procesa laikā.
   2.   Panta 1. punkts neskar noteikumus par noilgumu vai noilguma termiņiem starptautiskos nolīgumos, kuros dalībvalstis ir līgumslēdzējas puses.
   9. pants
   Informācija plašai sabiedrībai
   Dalībvalstis, izmantojot līdzekļus, ko tās uzskata par piemērotiem, veicina informācijas sniegšanu plašai sabiedrībai, jo īpaši izmantojot internetu, par to, kā sazināties ar mediatoriem un organizācijām, kas sniedz mediācijas pakalpojumus.
   10. pants
   Informācija par kompetentām tiesām un iestādēm
   Komisija, izmantojot atbilstīgus līdzekļus, dara publiski pieejamu informāciju par kompetentām tiesām vai iestādēm, ko dalībvalstis tai darījušas zināmu saskaņā ar 6. panta 3. punktu.
   11. pants
   Pārskatīšana
   Vēlākais līdz 2016. gada 21. maijam Komisija Eiropas Parlamentam, Padomei un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai sniedz pārskatu par šīs direktīvas piemērošanu. Pārskatā izvērtē mediācijas attīstību visā Eiropas Savienībā un šīs direktīvas ietekmi dalībvalstīs. Pārskatam vajadzības gadījumā pievieno priekšlikumus šīs direktīvas pielāgošanai.
   12. pants
   Transponēšana
   1.   Vēlākais 2011. gada 21. maijā dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai ievērotu šīs direktīvas prasības, izņemot 10. pantu, kura izpildi nodrošina vēlākais līdz 2010. gada 21. novembrim. Tās nekavējoties informē par to Komisiju.
   Pieņemot minētos tiesību aktus, dalībvalstis tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai tādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstīs nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādu atsauci.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   13. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   14. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Strasbūrā, 2008. gada 21. maijā

            Eiropas Parlamenta vārdā —

            priekšsēdētājs

         H.-G. PÖTTERING

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         J. LENARČIČ

      (1)  OV C 286, 17.11.2005., 1. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta 2007. gada 29. marta Atzinums (OV C 27 E, 31.1.2008., 129. lpp.), Padomes 2008. gada 28. februāra Kopējā nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta) un Eiropas Parlamenta 2008. gada 23. aprīļa Nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta).

      (3)  Komisijas Ieteikums 2001/310/EK (2001. gada 4. aprīlis) par principiem attiecībā uz ārpustiesas struktūrām, kas iesaistītas patērētāju strīdu vienprātīgā risināšanā (OV L 109, 19.4.2001., 56. lpp.).

      (4)  OV L 12, 16.1.2001., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1791/2006 (OV L 363, 20.12.2006., 1. lpp.).

      (5)  OV L 338, 23.12.2003., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2116/2004 (OV L 367, 14.12.2004., 1. lpp.).

      (6)  OV C 321, 31.12.2003., 1. lpp.


title: Padomes direktīva (1986. gada 12. jūnijs) par emisiju robežvērtībām un kvalitātes mērķiem attiecībā uz dažām bīstamām vielām, kas iekļautas Direktīvas 76/464/EEK pielikuma I sarakstā

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31986L0280

Oficiālais Vēstnesis L 181 , 04/07/1986 Lpp. 0016 - 0027 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 15 Sējums 7 Lpp. 0134  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 15 Sējums 7 Lpp. 0134

		Padomes Direktīva(1986. gada 12. jūnijs)par emisiju robežvērtībām un kvalitātes mērķiem attiecībā uz dažām bīstamām vielām, kas iekļautas Direktīvas 76/464/EEK pielikuma I sarakstā(86/280/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100. un 235. pantu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 76/464/EEK (1976. gada 4. maijs) par piesārņojumu, ko rada dažas bīstamas vielas, kuras novada Kopienas ūdens vidē [1], un jo īpaši tās 6. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [2],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [3],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [4],tā kā, lai aizsargātu Kopienas ūdens vidi no piesārņojuma ar dažām bīstamām vielām, Direktīvas 76/464/EEK 3. pantā paredzēta iepriekšēju atļauju sistēma, kas nosaka emisijas standartus attiecībā uz to vielu noplūdēm, kas uzskaitītas minētās direktīvas pielikuma I sarakstā; tā kā tās pašas direktīvas 6. pantā paredzēts, ka tādiem emisijas standartiem nosaka robežvērtības un attiecībā uz ūdens vidi, ko ietekmē minēto vielu izplūdes, nosaka kvalitātes mērķus;tā kā dalībvalstīm ir jāpiemēro robežvērtības, izņemot gadījumus, kad tās var izmantot kvalitātes mērķus;tā kā bīstamās vielas, uz kurām attiecas šī direktīva, ir izraudzītas galvenokārt, pamatojoties uz Direktīvā 76/464/EEK pieņemtajiem kritērijiem;tā kā, ievērojot to, ka piesārņojumu sakarā ar minēto vielu izplūdēm ūdens vidē izraisa liels skaits rūpniecības nozaru, ir jānosaka īpašas robežvērtības izplūdēm atbilstoši attiecīgās rūpniecības nozares veidam un attiecībā uz ūdens vidi, kurā minētās vielas novada, jānosaka kvalitātes mērķi;tā kā robežvērtību un kvalitātes mērķu nolūks ir piesārņojuma likvidēšana dažādās ūdens vides daļās, ko varētu ietekmēt minēto vielu izplūdes;tā kā šādas robežvērtības un kvalitātes mērķi ir jānosaka šajā nolūkā un nevis ar nodomu ieviest noteikumus attiecībā uz patērētāju aizsardzību vai ūdens vidē iegūtu produktu tirdzniecību;tā kā, lai dalībvalstis varētu pierādīt, ka kvalitātes mērķi tiek ievēroti, būtu jāparedz ziņojumi Komisijai par katru izraudzīto un piemēroto kvalitātes mērķi;tā kā dalībvalstīm jāgādā par to, lai sakarā ar pasākumiem, kas paredzēti saskaņā ar šo direktīvu, nepalielinātos augsnes un gaisa piesārņojums;tā kā cita starpā šīs direktīvas efektīvas īstenošanas nolūkā būtu jāparedz, ka dalībvalstis uzrauga ūdens vidi, ko ietekmē iepriekš minēto vielu izplūdes; tā kā Direktīvā 76/464/EEK nav paredzētas pilnvaras šāda monitoringa ieviešanai; tā kā sakarā ar to, ka Līgumā nav paredzētas īpašās pilnvaras, būtu jāatsaucas uz tā 235. pantu;tā kā attiecībā uz dažiem vērā ņemamiem avotiem, kas izraisa piesārņojumu ar šīm vielām, uz kuriem neattiecas Kopienas robežvērtības vai valstu emisijas standarti, būtu jāizveido īpašas programmas piesārņojuma likvidēšanai; tā kā Direktīvā 76/464/EEK šim nolūkam nav paredzētas pilnvaras; tā kā sakarā ar to, ka EEK Līgumā nav paredzētas īpašās pilnvaras, būtu jāatsaucas uz tā 235. pantu;tā kā šīs direktīvas darbības jomā neietilpst gruntsūdens, jo uz to attiecas Direktīva 80/68/EEK [5];tā kā šīs direktīvas efektīvai īstenošanai ir svarīgi, lai Komisija reizi piecos gados nosūtītu Padomei salīdzinošu vērtējumu par to, kā dalībvalstis īsteno šo direktīvu;tā kā šī direktīva pēc Komisijas priekšlikumiem būs jāgroza un jāpapildina atbilstīgi zinātnes atziņu attīstībai galvenokārt attiecībā uz minēto vielu toksicitāti, noturību un uzkrāšanos dzīvajos organismos un nosēdumos vai gadījumā, kad ir uzlaboti labākie pieejamie tehniskiem līdzekļi; tā kā šajā nolūkā ir jāparedz šīs direktīvas papildināšana ar pasākumiem attiecībā uz citām bīstamām vielām un pielikumu satura grozījumi,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Šajā direktīvā:- ievērojot Direktīvas 76/464/EEK 6. panta 1. punktu, noteiktas emisijas standartu robežvērtības 2. panta a) punktā minēto vielu izplūdēm no rūpniecības uzņēmumiem, kas definēti šīs direktīvas 2. panta e) punktā,- ievērojot Direktīvas 76/464/EEK 6. panta 2. punktu, noteikti kvalitātes mērķi šīs direktīvas 2. panta a) punktā minētajām vielām ūdens vidē,- ievērojot Direktīvas 76/464/EEK 6. panta 4. punktu, noteikti termiņi, kādos ir jāpanāk atbilstība nosacījumiem, kas norādīti atļaujās, ko dalībvalstu kompetentās iestādes piešķīrušas attiecībā uz esošajām izplūdēm,- ievērojot Direktīvas 76/464/EEK 12. panta 1. punktu, noteiktas mērīšanas standartmetodes, kas dod iespēju noteikt šīs direktīvas 2. panta a) punktā minēto vielu saturu izplūdēs un ūdens vidē,- ievērojot Direktīvas 76/464/EEK 6. panta 3. punktu, izveidota monitoringa procedūra,- dalībvalstīm izvirzīta prasība sadarboties savā starpā tādu izplūžu gadījumā, kas ietekmē vairāk nekā vienas dalībvalsts ūdeņus,- dalībvalstīm izvirzīta prasība sagatavot programmas, lai novērstu vai likvidētu piesārņojumu, ko rada 5. pantā minētie avoti,- I pielikumā izklāstīts vispārēju noteikumu kopums, ko visām 2. panta a) punktā minētajām vielām piemēro jo īpaši attiecībā uz emisijas standartu robežvērtībām (A daļa), kvalitātes mērķiem (B daļa) un mērīšanas standartmetodēm (C daļa),- II pielikumā izklāstīts īpašu noteikumu kopums, kas paplašina un papildina minētās daļas attiecībā uz individuālām vielām.2. Šī direktīva piemērojama Direktīvas 76/464/EEK 1. pantā minētajiem ūdeņiem, izņemot gruntsūdeņus.2. pantsŠajā direktīvā:a) "vielas"ir bīstamās vielas, kas pieder Direktīvas 76/464/EEK pielikuma I saraksta vielu saimēm un grupām un kas uzskaitītas šīs direktīvas II pielikumā;b) "robežvērtības"ir vērtības, kas attiecībā uz a) punktā minētajām vielām norādītas II pielikuma A daļā;c) "kvalitātes mērķi"ir prasības, kas attiecībā uz a) punktā minētajām vielām norādītas II pielikuma B daļā;d) "vielu apstrāde"katrs rūpniecisks process, kurā ražo, pārstrādā vai izmanto a) punktā minētās vielas, vai jebkurš cits rūpniecisks process, kurā ir raksturīga šādu vielu klātbūtne;e) "rūpniecības uzņēmums"ir uzņēmums, kurā apstrādā a) punktā minētās vielas vai citas vielas, kas tās satur;f) "esošs uzņēmums"ir rūpniecības uzņēmums, kas darbojas dienā pēc 12 mēnešiem no šīs direktīvas paziņošanas dienas, vai attiecīgā gadījumā dienā pēc 12 mēnešiem no jebkuras tādas direktīvas paziņošanas dienas, kura groza šo direktīvu un attiecas uz šādu uzņēmumu;g) "jauns uzņēmums"- ir rūpniecības uzņēmums, kas sāk darboties vēlāk nekā 12 mēnešus pēc šīs direktīvas paziņošanas dienas, vai attiecīgā gadījumā vēlāk nekā 12 mēnešus pēc jebkuras tādas direktīvas paziņošanas dienas, kura groza šo direktīvu un attiecas uz šādu uzņēmumu,- esošs rūpniecības uzņēmums, kura vielu apstrādes jauda ir ievērojami palielinājusies vēlāk nekā 12 mēnešus pēc šīs direktīvas paziņošanas dienas, vai attiecīgā gadījumā vēlāk nekā 12 mēnešus pēc jebkuras tādas direktīvas paziņošanas dienas, kura groza šo direktīvu un attiecas uz šādu uzņēmumu.3. pants1. Robežvērtības, termiņi, kas noteikti attiecībā uz atbilstību šīm robežvērtībām, un izplūžu monitoringa un kontroles procedūra ir noteikta pielikumu A daļā.2. Robežvērtības parasti piemēro vietā, kur notekūdeņi, kas satur 2. panta a) punktā minētās vielas, atstāj rūpniecības uzņēmumu.Gadījumā, kad uzskata, ka attiecībā uz dažām vielām ir jānosaka citas vietas, kur piemēro robežvērtības, šīs vietas uzskaita II pielikumā.Ja minētās vielas saturošos notekūdeņus apstrādā ārpus rūpniecības uzņēmuma pārstrādes uzņēmumā, kas paredzēts minēto vielu atdalīšanai, dalībvalsts var atļaut robežvērtības piemērot vietā, kur notekūdeņi atstāj pārstrādes uzņēmumu.3. Direktīvas 76/464/EEK 3. pantā minētajās atļaujās jābūt noteikumiem, kas ir vismaz tikpat stingri kā šīs direktīvas pielikumu A daļās izklāstītie, izņemot gadījumu, ja dalībvalsts izpilda Direktīvas 76/464/EEK 6. panta 3. punktu, pamatojoties uz šīs direktīvas pielikumu B daļām.Atļaujas pārskata vismaz reizi četros gados.4. Neskarot savas saistības, kas izriet no 1., 2. un 3. punkta, un Direktīvas 76/464/EEK noteikumus, dalībvalstis var piešķirt atļaujas jauniem uzņēmumiem tikai tad, ja šie uzņēmumi piemēro standartus, kas atbilst labākajiem pieejamiem tehniskajiem līdzekļiem, ja tas ir nepieciešams piesārņojuma novēršanai saskaņā ar minētās direktīvas 2. pantu vai konkurences izkropļojumu novēršanai.Neatkarīgi no pieņemtās metodes gadījumā, kad paredzētie pasākumi tehnisku iemeslu dēļ neatbilst labākajiem pieejamiem tehniskiem līdzekļiem, pirms atļauju izdošanas attiecīgā dalībvalsts sniedz Komisijai šo iemeslu pamatojumus.Komisija tūlīt nosūta šos pamatojumus citām dalībvalstīm un iespējami drīz nosūta visām dalībvalstīm ziņojumu ar savu atzinumu par šā punkta otrajā daļā minēto izņēmumu. Vajadzības gadījumā tā vienlaikus iesniedz Padomei attiecīgus priekšlikumus.5. Analīzes standartmetode, kas jāizmanto 2. panta a) punktā minēto vielu klātbūtnes noteikšanai, ir dota II pielikuma C daļā. Citas metodes var izmantot ar nosacījumu, ka šādu metožu noteikšanas robežas, precizitāte un ticamība ir vismaz tikpat augsta kā tā, kas noteikta II pielikuma C daļā.6. Dalībvalstis gādā par to, lai saskaņā ar šo direktīvu paredzēto pasākumu sakarā nepalielinātos piesārņojums ar minētajām vielām citās vidēs, jo īpaši gaisā un augsnē.4. pantsAttiecīgās dalībvalstis gādā par to, lai tiktu uzraudzīta ūdens vide, ko ietekmē izplūdes no rūpniecības uzņēmumiem un citi vērā ņemama apjoma izplūžu avoti.Ja izplūdes ietekmē vairāku dalībvalstu ūdeņus, attiecīgās dalībvalstis sadarbojas, lai saskaņotu monitoringa procedūras.5. pants1. Attiecībā uz vielām, uz kurām II pielikumā ir īpaša norāde, dalībvalstis izstrādā īpašas programmas, lai novērstu vai likvidētu piesārņojumu, ko rada vērā ņemami minēto vielu avoti (ieskaitot daudzkāršus un difūzus avotus), uz kuriem neattiecas noteikumi par Kopienas robežvērtībām vai valstu emisijas standarti.2. Šīs programmas veido vispiemērotākie pasākumi un metodes 1. punktā minēto vielu aizstāšanai, aizturei un/vai pārstrādei.3. Īpašās programmas ir jāīsteno vēlākais piecu gadu laikā pēc dienas, kad paziņota direktīva, kas attiecas tieši uz attiecīgo vielu.6. pants1. Attiecībā uz to, kā dalībvalstis īsteno šo direktīvu, Komisija veic salīdzinošu izvērtējumu, pamatojoties uz informāciju, ko dalībvalstis katrā atsevišķā gadījumā tai sniedz saskaņā ar Direktīvas 76/464/EEK 13. pantu un pēc tās pieprasījuma. Attiecīgā informācija jo īpaši satur:- sīki izstrādātus datus par atļaujām, kurās noteikti emisijas standarti attiecībā uz vielu izplūdēm,- 1. panta 2. punktā minētajos ūdeņos novadīto vielu uzskaites rezultātus,- faktus, kas raksturo to, kā ievērotas robežvērtības vai kvalitātes mērķi, kas paredzēti II pielikuma A un B daļā,- 4. pantā minētā monitoringa rezultātus ūdens vides platībai, kuru ietekmē izplūdes,- īpašās piesārņojuma likvidēšanas programmas, kas minētas 5. pantā.2. Reizi piecos gados, un pirmo reizi četrus gadus pēc šīs direktīvas paziņošanas, Komisija nosūta Padomei 1. punktā minēto salīdzinošo izvērtējumu.3. Ja mainījušās zinātnes atziņas galvenokārt attiecībā uz 2. panta a) punktā minēto vielu toksicitāti, noturību un akumulāciju dzīvajos organismos un nosēdumos vai ja uzlabojušies labākie pieejamie tehniskie līdzekļi, Komisija iesniedz Padomei attiecīgus priekšlikumus, kas paredzēti tam, lai vajadzības gadījumā padarītu stingrākas robežvērtības un kvalitātes mērķus vai noteiktu jaunas robežvērtības un kvalitātes mērķus.7. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā pasākumi, kas vajadzīgi, lai līdz 1988. gada 1. janvārim izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis tūlīt pēc pieņemšanas dara Komisijai zināmus to savu tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, kuru reglamentē šī direktīva.8. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1986. gada 12. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsP. Winsemius[1] OV L 129, 18.5.1976., 23. lpp.[2] OV C 70, 18.3.1985., 15. lpp.[3] OV C 120, 20.5.1986.[4] OV C 188, 29.7.1985., 19. lpp.[5] OV L 20, 26.1.1980., 43. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSVISPĀRĪGI NOTEIKUMIŠis pielikums ir iedalīts trijās daļās, kurās izklāstīti vispārīgi noteikumi, kas piemērojami visām attiecīgajām vielām:A : emisijas standartu robežvērtības,B : kvalitātes mērķi,C : mērīšanas standartmetodes.Vispārīgie noteikumi ir paplašināti un papildināti II pielikumā ar virkni īpašu noteikumu, kas piemērojami atsevišķām vielām.A DAĻARobežvērtības, termiņi, kas noteikti to izpildei, un monitoringa un kontroles procedūras, kas piemērojamas izplūdēm1. Dažāda veida attiecīgajiem rūpniecības uzņēmumiem robežvērtības un termiņi, kas noteikti to izpildei, ir izklāstīti II pielikuma A daļā.2. Novadītos vielu daudzumus izsaka pēc vielu daudzuma, ko rūpniecības uzņēmums saražojis, pārstrādājis vai izlietojis tajā pašā laikposmā, vai, saskaņā ar Direktīvas 76/464/EEK 6. panta 1. punktu, pēc kāda cita attiecīgajai darbībai raksturīga parametra.3. Robežvērtības rūpniecības uzņēmumiem, kas novada 2. panta a) punktā minētās vielas un kas nav minēti II pielikuma A daļā, vajadzības gadījumā Padome nosaka vēlāk. Līdz noteikšanas brīdim dalībvalstis saskaņā ar Direktīvu 76/464/EEK neatkarīgi nosaka emisijas standartus šādu vielu izplūdēm. Nosakot šādus standartus, jāņem vērā labākie pieejamie tehniskie līdzekļi, un standarti nevar būt mazāk stingri par tuvāko salīdzināmo robežvērtību, kas norādīta II pielikuma A daļā.Šo punktu piemēro arī tad, ja rūpniecības uzņēmums veic citas darbības nekā tās, kam noteiktas robežvērtības II pielikuma A daļā un kuras var būt 2. panta a) punktā minēto vielu izplūžu avots.4. Robežvērtības, kas izteiktas kā koncentrācijas, kuras principā nevar pārsniegt, attiecīgajiem rūpniecības uzņēmumiem ir norādītas II pielikuma A daļā. Nekādā ziņā robežvērtības, kas izteiktas kā maksimālās koncentrācijas, ja tās nav vienīgās vērtības, kas piemērojamas, nevar būt lielākas par robežvērtībām, kuras izteiktas kā svars, kas dalīts ar ūdens daudzumu, ko patērē uz vienu sastāvdaļu, kura raksturīga darbībai, kas rada piesārņojumu. Tomēr, tā kā minēto vielu koncentrācija notekūdeņos ir atkarīga no patērētā ūdens tilpuma, kas dažādos procesos un dažādos uzņēmumos ir atšķirīgs, robežvērtības, kas izteiktas kā novadīto vielu svars attiecībā pret darbībai raksturīgajiem parametriem un kas norādītas II pielikuma A daļā, ir jāievēro katrā ziņā.5. Lai pārbaudītu, vai 2. panta a) punktā minēto vielu izplūdes atbilst emisijas standartiem, ir jāievieš monitoringa procedūra.Šajā procedūrā jāparedz paraugu ņemšana un analīze un izplūžu plūsmas un apstrādāto vielu daudzuma mērīšana vai attiecīgā gadījumā to II pielikuma A daļā uzskaitīto parametru mērīšana, kuri ir raksturīgi darbībai, kas rada piesārņojumu.Jo īpaši, ja nav iespējams noteikt apstrādāto vielu daudzumu, monitoringa procedūru var veikt, pamatojoties uz vielas daudzumu, kas var tikt izmantots, ņemot vērā ražošanas jaudu, kas ir atļaujas pamatā.6. Ņem paraugu, kas ir raksturīgs 24 stundu laikposma izplūdei. Mēneša laikā novadīto vielu daudzums ir jāaprēķina, pamatojoties uz diennakts laikā novadītajiem vielu daudzumiem.Tomēr II pielikumā dažu vielu izplūdēm var noteikt kvantitatīvu limitu, lai, gadījumā, kad tas netiek sasniegts, dalībvalstis var piemērot vienkāršotu monitoringa procedūru.7. Paraugu ņemšanu un plūsmas mērīšanu, kas paredzēta 5. punktā, parasti izdara vietās, kur piemēro 3. panta 2. punktā paredzētās robežvērtības.Tomēr, ja jānodrošina, ka mērījumi atbilst pielikumu C daļu prasībām, dalībvalsts var pieļaut, ka paraugu ņemšana un plūsmas mērīšana tiek izdarīta citā vietā, kas atrodas pirms tās, kurā piemēro robežvērtības, ar nosacījumu:- ka visus no attiecīgā uzņēmuma novadītos ūdeņus, kas var būt piesārņoti ar attiecīgo vielu, ņem vērā šajos mērījumos,- ka regulāras pārbaudes rāda, ka mērījumi ir pietiekami raksturīgi attiecībā uz novadītajiem daudzumiem robežvērtību piemērošanas vietās vai vienmēr ir lielāki.B DAĻAKvalitātes mērķi, termiņi to izpildei, un kvalitātes mērķu monitoringa un kontroles procedūra1. Tām dalībvalstīm, kas piemēro Direktīvas 76/464/EEK 6. panta 3. punktā paredzēto izņēmumu, emisijas standartus, ko saskaņā ar minētās direktīvas 5. pantu nosaka un nodrošina dalībvalstis, nosaka tā, lai attiecīgais kvalitātes mērķis vai mērķi no tiem, kas noteikti saskaņā ar šīs daļas 2. un 3. punktu, būtu izpildīti platībā, ko ietekmē 2. panta a) punktā minēto vielu izplūdes. Kompetentā iestāde nosaka ietekmēto platību katrā atsevišķā gadījumā un no 2. un 3. punktā uzskaitītajiem kvalitātes mērķiem izvēlas mērķi vai mērķus, kurus tā uzskata par atbilstīgiem, ņemot vērā ietekmētās platības paredzēto izmantojumu un to, ka šīs direktīvas mērķis ir likvidēt visu piesārņojumu.2. Nolūkā likvidēt piesārņojumu kā definēts Direktīvā 76/464/EEK un piemērojot minētās direktīvas 2. pantu, kvalitātes mērķi un termiņi to izpildei ir paredzēti II pielikuma B daļā.3. Ja vien II pielikuma B daļā nav noteikts citādi, visas koncentrācijas, kas minētas kā kvalitātes mērķi, attiecas uz viena gada laikā iegūto rezultātu aritmētisko vidējo.4. Ja ūdeņiem vienā platībā piemēro vairākus kvalitātes mērķus, ūdens kvalitātei jābūt pietiekamai, lai tiktu ievērots katrs no tiem.5. Katrai atļaujai, kas piešķirta saskaņā ar šo direktīvu, kompetentā iestāde norāda sīki izstrādātus noteikumus, monitoringa procedūras un termiņus, kas paredzēti attiecībā uz konkrētā kvalitātes mērķa vai mērķu izpildi.6. Saskaņā ar Direktīvas 76/464/EEK 6. panta 3. punktu dalībvalstis par katru izraudzīto un piemēroto kvalitātes mērķi ziņo Komisijai par:- izplūdes vietām un izkliedēšanas līdzekļiem,- platību, kurā piemēro kvalitātes mērķi,- paraugu ņemšanas vietu izvietojumu,- paraugu ņemšanas biežumu,- paraugu ņemšanas un mērīšanas metodēm,- iegūtajiem rezultātiem.7. Paraugi jāņem vietā, kas ir diezgan tuvu novadīšanas vietai, lai tie pietiekami raksturotu ūdens vides kvalitāti izplūžu ietekmētajā platībā, un paraugu ņemšanas biežumam jābūt pietiekamam, lai parādītu izmaiņas ūdens vidē, jo īpaši ņemot vērā hidroloģisko apstākļu dabiskās maiņas.C DAĻAMērīšanas standartmetodes un noteikšanas robeža1. Šīs direktīvas kontekstā piemēro definīcijas, kas dotas Padomes Direktīvā 79/869/EEK (1979. gada 9. oktobris) par dzeramā ūdens ieguvei paredzētā virszemes ūdens mērīšanas metodēm un paraugu ņemšanas un analīžu biežumu dalībvalstīs [1].2. Mērīšanas standartmetodes paredzēto vielu koncentrācijas noteikšanai un noteikšanas robežas attiecīgajai videi ir izklāstītas II pielikuma C daļā.3. Metodes noteikšanas robeža, ticamība un precizitāte katrai vielai ir norādīta II pielikuma C daļā.4. Notekūdeņu plūsmas mērīšana jāizdara ar ticamību ± 20 %.[1] OV L 271, 29.10.1979., 44. lpp.--------------------------------------------------II PIELIKUMSĪPAŠI NOTEIKUMI1. Attiecībā uz tetrahloroglekli2. Attiecībā uz DDT3. Attiecībā uz pentahlorfenoluŠajā pielikumā uzskaitīto vielu numerācija atbilst 129 vielu sarakstam, kas iekļauts Komisijas 1982. gada 22. jūnija paziņojumā Padomei [1].Ja turpmāk šajā pielikumā būtu jāiekļauj vielas, kas nav minētas iepriekš minētajā sarakstā, tās numurēs to iekļaušanas hronoloģiskā secībā, sākot ar Nr. 130.I. Īpaši noteikumi attiecībā uz tetrahloroglekli (Nr. 13) [1] 5. pantu piemēro jo īpaši tetrahloroglekļa izmantojumam rūpnieciskās mazgātavās.CAS Nr. 56–23–5 [2] CAS (Chemical Abstracts Service) numurs.A daļa (13): emisijas standartu robežvērtībasRūpniecības uzņēmuma veids | Vidējā lieluma veids | Robežvērtības, izteiktas kā | Izpildāmas no |svars | koncentrācija |1.Tetrahloroglekļa ražošana perhlorēšanas procesā | Mēneša | a)process, kurā iekļauta mazgāšana: 40 g CC14 uz tonnu kopējās CC14 un perhloretilēna ražošanas jaudas | 1,5 mg/l | 1. 1. 1988. || b)process, kurā nav iekļauta mazgāšana: 2,5 g/tonna | 1,5 mg/l || Dienas | a)process, kurā iekļauta mazgāšana: 80 g/tonna | 3 mg/l || b)process, kurā nav iekļauta mazgāšana: 5 g/tonna | 3 mg/l |2.Hlormetānu ražošana metāna hlorēšanā (iekļaujot hlora ražošanu augstspiediena elektrolīzē) un no metilspirta | Mēneša | 10 g CC14 uz tonnu kopējās hlormetānu ražošanas jaudas | 1,5 mg/l | 1. 1. 1988. || Dienas | 20 g/tonna | 3 mg/l |3.Perhlorfluorogļūdeņražu ražošana | Mēneša | — | — | — || Dienas | — | — | — |B daļa (13): kvalitātes mērķi [8]Vide | Kvalitātes mērķis | Mērvienība | Izpildāms no |Iekšējie virszemes ūdeņi | 12 | μg/l CC14 | 1.1.1988. |Estuāra ūdeņi |Iekšējie piekrastes ūdeņi, kas nav estuāra ūdeņi |Teritoriālie ūdeņi |C daļa (13): mērīšanas standartmetode1. Mērīšanas standartmetode, kas jāizmanto tetrahloroglekļa klātbūtnes noteikšanai notekūdeņos un ūdenī, ir gāzu hromatogrāfija.Ja koncentrāciju līmeņi ir mazāki par 0,5 mg/l, ir jālieto jutīgs detektors un tādā gadījumā noteikšanas robeža [1] Attiecīgās vielas "noteikšanas robeža" ir mazākais daudzums, ko, izmantojot attiecīgo darba metodi, var kvantitatīvi noteikt paraugā un ko vēl var atšķirt no nulles. ir 0,1 μg/l. Koncentrāciju līmeņiem, lielākiem par 0,5 mg/l, ir pieņemama noteikšanas robeža [1] Attiecīgās vielas "noteikšanas robeža" ir mazākais daudzums, ko, izmantojot attiecīgo darba metodi, var kvantitatīvi noteikt paraugā un ko vēl var atšķirt no nulles. 0,1 mg/l.2. Metodes ticamībai un precizitātei koncentrācijā, kas ir divreiz lielāka par noteikšanas robežu [1] Attiecīgās vielas "noteikšanas robeža" ir mazākais daudzums, ko, izmantojot attiecīgo darba metodi, var kvantitatīvi noteikt paraugā un ko vēl var atšķirt no nulles., ir jābūt ± 50 %.II. Īpaši noteikumi attiecībā uz DDT (Nr. 46) [2] Šādu izomēru summa: 1,1,1-trihlor-2,2-bis(p — hlorfenil)etāns;1,1,1-trihlor-2-(o — hlorfenil)-2-(p — hlorfenil)etāns;1,1,1-dihlor-2,2 bis(p — hlorfenil)etilēns; un1,1,1-dihlor-2,2 bis(p — hlorfenil)etāns. [3] 5. pantu piemēro DDT, ja ir identificēti avoti, kas nav minēti šajā pielikumā.CAS Nr. 50–29–3 [4] CAS (Chemical Abstracts Service) numurs.STANDSTILL:Nav pieļaujami ka laikā jūtami palielinātos kopējā DDT koncentrācija ūdens vidē, nosēdumos un/vai mīkstmiešos un/vai gliemenēs un/vai zivīs.A daļa (46): emisijas standartu robežvērtības [15] [16]Rūpniecības uzņēmuma veids | Vidējā lieluma veids | Robežvērtība, izteikta kā | Izpildāma no |g uz tonnu ražoto, apstrādāto vai izlietoto vielu | mg uz litru novadītā ūdens |DDT ražošana, iekļaujot DDT preparātu gatavošanu tajā pašā vietā | Mēneša | 8 | 0,7 | 1.1.1988. |Dienas | 16 | 1,3 | 1.1.1988. |Mēneša | 4 | 0,2 | 1.1.1991. |Dienas | 8 | 0,4 | 1.1.1991. |B daļa (46): Kvalitātes mērķiVide | Kvalitātes mērķis | Mērvienība | Izpildāms no |Iekšējie virszemes ūdeņi | 12 | μg/l CC14 | 1.1.1988. |Estuāra ūdeņi |Iekšējie piekrastes ūdeņi, kas nav estuāra ūdeņi | |Teritoriālie ūdeņi | |C daļa (46): mērīšanas standartmetode1. Mērīšanas standartmetode, kas jāizmanto DDT klātbūtnes noteikšanai notekūdeņos un ūdens vidē, ir gāzu hromatogrāfija ar elektronu satveres detektoru pēc ekstrahēšanas ar piemērotu šķīdinātāju. Kopējā DDT noteikšanas robeža [1] Attiecīgās vielas "noteikšanas robeža" xg ir mazākais daudzums, ko, izmantojot attiecīgo darba metodi, var kvantitatīvi noteikt paraugā un ko vēl var atšķirt no nulles. ir aptuveni 4 μg/l ūdens vidē un 1 μg/l notekūdeņos atkarībā no citu paraugā klātesošo vielu skaita.2. Mērīšanas standartmetode, kas jāizmanto DDT klātbūtnes noteikšanai nosēdumos un organismos, ir gāzu hromatogrāfija ar elektronu satveres detektoru pēc piemērotas paraugu sagatavošanas. Noteikšanas robeža [1] Attiecīgās vielas "noteikšanas robeža" xg ir mazākais daudzums, ko, izmantojot attiecīgo darba metodi, var kvantitatīvi noteikt paraugā un ko vēl var atšķirt no nulles. ir 1 μg/kg.3. Metodes ticamībai un precizitātei koncentrācijā, kas ir divreiz lielāka par noteikšanas robežu [1] Attiecīgās vielas "noteikšanas robeža" xg ir mazākais daudzums, ko, izmantojot attiecīgo darba metodi, var kvantitatīvi noteikt paraugā un ko vēl var atšķirt no nulles., ir jābūt ± 50 %.III. Īpaši noteikumi attiecībā uz pentahlorfenolu (Nr. 102) [2] Ķīmiskais savienojums 2,3,4,5,6-pentahlor-1-hidroksibenzols un tā sāļi. [3] 5. pantu piemēro pentahlorfenolam un jo īpaši tā izmantošanai koksnes apstrādē.CAS Nr. 87–86–5 [4] CAS (Chemical Abstracts Service) numurs.STANDSTILLL:Nav pieļaujami, ka laikā jūtami palielinātos kopējā PHF koncentrācija nosēdumos un/vai mīkstmiešos un/vai gliemenēs un/vai zivīs.A daļa (102): emisijas standartu robežvērtībasRūpniecības uzņēmuma veids | Vidējā lieluma veids | Robežvērtība, izteikta kā | Izpildāma no |g uz tonnu ražoto, apstrādāto vai izlietoto vielu | mg uz litru novadītā ūdens |Nātrija pentahlorfenolāta ražošana heksahlorbenzola hidrolīzē | Mēneša | 8 | 0,7 | 1.1.1988. |Dienas | 16 | 1,3 | 1.1.1988. |B daļa (102): kvalitātes mērķiVide | Kvalitātes mērķis | Mērvienība | Izpildāmi no |Iekšējie virszemes ūdeņi | 2 | Μg/l | 1.1.1988. |Estuāra ūdeņi |Iekšējie piekrastes ūdeņi, kas nav estuāra ūdeņi |Teritoriālie ūdeņi |C daļa (102): mērīšanas standartmetode1. Mērīšanas standartmetode, kas jāizmanto pentahlorfenola noteikšanai notekūdeņos un ūdens vidē, ir augstspiediena šķidrumu hromatogrāfija vai gāzu hromatogrāfija ar elektronu satveres detektoru pēc ekstrahēšanas ar piemērotu šķīdinātāju. Noteikšanas robeža [27] ir 2 μg/l notekūdeņiem un 0,1 μg/l ūdens videi.2. Mērīšanas standartmetode, kas jāizmanto pentahlorfenola noteikšanai nosēdumos un organismos, ir augstspiediena šķidrumu hromatogrāfija vai gāzu hromatogrāfija ar elektronu satveres detektoru pēc piemērotas paraugu sagatavošanas. Noteikšanas robeža [28] ir 1 mg/kg.3. Metodes ticamībai un precizitātei koncentrācijā, kas ir divreiz lielāka par noteikšanas robežu [29], ir jābūt ± 50 %.[1] OV C 176, 14.7.1982., 3. lpp.[27] Attiecīgās vielas "noteikšanas robeža" xg ir mazākais daudzums, ko, izmantojot attiecīgo darba metodi, var kvantitatīvi noteikt paraugā un ko vēl var atšķirt no nulles.[28] Attiecīgās vielas "noteikšanas robeža" xg ir mazākais daudzums, ko, izmantojot attiecīgo darba metodi, var kvantitatīvi noteikt paraugā un ko vēl var atšķirt no nulles.[29] Attiecīgās vielas "noteikšanas robeža" xg ir mazākais daudzums, ko, izmantojot attiecīgo darba metodi, var kvantitatīvi noteikt paraugā un ko vēl var atšķirt no nulles.--------------------------------------------------