title: Komisijas Direktīva 1999/75/EK (1999. gada 22. jūlijs), ar kuru groza Komisijas Direktīvu 95/45/EK, ar ko nosaka īpašus tīrības kritērijus krāsvielām, kuras lieto pārtikas produktos (Teksts attiecas uz EEZ)

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31999L0075

Oficiālais Vēstnesis L 206 , 05/08/1999 Lpp. 0019 - 0021

		Komisijas Direktīva 1999/75/EK(1999. gada 22. jūlijs),ar kuru groza Komisijas Direktīvu 95/45/EK, ar ko nosaka īpašus tīrības kritērijus krāsvielām, kuras lieto pārtikas produktos(Teksts attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvu 89/107/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas piedevām, ko atļauts izmantot cilvēku uzturā [1], kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 94/34/EK [2], un jo īpaši tās 3. panta 3.a punktu,pēc apspriešanās ar Pārtikas zinātnisko komiteju,(1) tā kā Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 30. jūnija Direktīvā 94/36/EK par krāsvielām, kuras lieto pārtikas produktos [3], uzskaitītas tās vielas, ko var izmantot kā krāsvielas pārtikas produktos;(2) tā kā Komisijas 1995. gada 26. jūlija Direktīva 95/45/EK, ar ko nosaka īpašus tīrības kritērijus krāsvielām, kuras lieto pārtikas produktos [4], nosaka tīrības kritērijus krāsvielām, kas minētas Direktīvā 94/36/EK;(3) tā kā, ņemot vērā tehnikas progresu, ir jāgroza tīrības kritēriji, kas Direktīvā 95/45/EK noteikti attiecībā uz jauktajiem karotīniem (E160a (i)); tā kā pēc tam ir jāpielāgo šī direktīva;(4) tā kā ir lietderīgi ņemt vērā specifikācijas un analīzes metodes attiecībā uz krāsvielām, kā tas noteikts Codex Alimentarius un Apvienotajā FAO/WHO ekspertu komitejā par pārtikas piedevām (JECFA);(5) tā kā pasākumi, kas paredzēti šajā direktīvā, ir saskaņā ar Pastāvīgās pārtikas produktu komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 95/45/EK ar šo groza šādi:Pielikuma B daļā nodaļu, kas attiecas uz E 160a (i) jauktajiem karotīniem, aizstāj ar šīs direktīvas pielikuma tekstu.2. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 2000. gada 1. jūlijam. Dalībvalstis par to nekavējoties informē Komisiju.Kad dalībvalstis paredz šos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka procedūru, kā izdarīt šādas atsauces.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1999. gada 22. jūlijāKomisijas vārdā —Komisij loceklisKarel van Miert[1] OV L 40, 11.2.1989., 27. lpp.[2] OV L 237, 10.9.1994., 1. lpp.[3] OV L 237, 10.9.1994., 13. lpp.[4] OV L 226, 22.9.1995., 1. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMS"E 160a (i) jauktie karotīni1. AUGU KAROTĪNI| || |Sinonīmi | CI pārtikas oranžā 5 |Definīcija | Jauktos karotīnus iegūst ar šķīdinātāja ekstrakciju no ēdamajiem augiem, burkāniem, augu eļļām, zāles, lucernas un nātrēm. Galvenā krāsojošā sastāvdaļa sastāv no karotinoīdiem, no kuriem ß-karotīns ir vairākumā. Var saturēt arī α-karotīnu, γ-karotīnu un citus pigmentus. Bez krāsas pigmentiem šī viela var saturēt eļļas, taukus un vaskus, kas dabiskā veidā sastopami izejmateriālā. Ekstrakcijai var lietot tikai šādus šķīdinātājus: acetonu, metiletilketonu, metanolu, etanolu, 2-propanolu, heksānu, dihlormetānu un oglekļa dioksīdu. |Klase | Karotinoīdi |Krāsu indeksa Nr. | 75130 |EINECS | 230–636–6 |Ķīmiskā formula | β-karotīns: C40H56 |Molekulmasa | β-karotīns: 536,88 |Pārbaude kvalitātes noteikšanai | Karotīnu saturs (aprēķināts kā β-karotīns) nav mazāks kā 5 %. Produktiem, ko iegūst, ekstrahējot no augu eļļām: ne mazāk kā 0,2 % pārtikas taukos E1cm1%2500 pie ca 440 nm — 457 nm cikloheksānā |IdentifikācijaA. Spektrometrija | Maksimums cikloheksānā pie 440 nm — 457 nm un 470 nm — 486 nm |TīrībaŠķīdinātāja atliekas | Acetons | Ne vairāk kā 50 mg/kg, atsevišķi vai kombinācijā |Metiletilketons |Metanols |2-propanols |Heksāns |Etanols |Dihlormetāns | Ne vairāk kā 10 mg/kg |Arsēns | Ne vairāk kā 3 mg/kg |Svins | Ne vairāk kā 10 mg/kg |Dzīvsudrabs | Ne vairāk kā 1 mg/kg |Kadmijs | Ne vairāk kā 1 mg/kg |Smagie metāli (kā Pb) | Ne vairāk kā 40 mg/kg |2. AĻĢU KAROTĪNIDefinīcija | Jauktos karotīnus var ražot arī no aļģēm Dunaliella salina, ko audzē lielos sāls ezeros Dienvidaustrālijā. ß-karotīnu ekstrahē, izmantojot ēterisko eļļu. Preparāts ir 20 — 30 % suspensija sojas pupu eļļā, kas satur dabiskos tokoferolus (līdz 0,3 %). Trans-cis izomēru proporcija ir 50/50 — 71/29. Galvenā krāsojošā sastāvdaļa sastāv no karotinoīdiem, no kuriem ß-karotīns ir vairākumā. Sastāvā var būt α-karotīns, luteīns, ceksantīns un ß-kriptoksantīns. Bez krāsu pigmentiem šī viela var saturēt eļļas, taukus un vaskus, kas dabiskā veidā sastopami izejmateriālā. |Klase | Karotinoīds |Krāsu indeksa Nr. | 75130 |Pārbaude kvalitātes noteikšanai | Karotīnu saturs (aprēķināts kā β-karotīns) ir ne mazāks kā 20 %. |IdentifikācijaA. Spektrometrija | Maksimums cikloheksānā pie 448 nm — 457 nm un 474 nm — 486 nm |TīrībaArsēns | Ne vairāk kā 3 mg/kg |Svins | Ne vairāk kā 10 mg/kg |Dzīvsudrabs | Ne vairāk kā 1 mg/kg |Kadmijs | Ne vairāk kā 1 mg/kg |Smagie metāli (kā Pb) | Ne vairāk kā 40 mg/kg" |--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/57/EK ( 2009. gada 13. jūlijs ) par lauksaimniecības vai mežsaimniecības riteņtraktoru apgāšanās aizsargkonstrukcijām (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               3.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 261/1

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2009/57/EK
   (2009. gada 13. jūlijs)
   par lauksaimniecības vai mežsaimniecības riteņtraktoru apgāšanās aizsargkonstrukcijām
   (kodificēta versija)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 95. pantu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (2),
   tā kā:

               (1)

               Padomes Direktīva 77/536/EEK (1977. gada 28. jūnijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz lauksaimniecības vai mežkopības riteņtraktoru apgāšanās aizsargkonstrukcijām (3) ir vairākkārt būtiski grozīta (4). Skaidrības un praktisku iemeslu labad būtu lietderīgi veikt attiecīgās direktīvas kodifikāciju.

               (2)

               Direktīva 77/536/EEK ir viena no atsevišķajām direktīvām par EK tipa apstiprināšanas sistēmu, kas paredzēta Padomes Direktīvā 74/150/EEK (1974. gada 4. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz lauksaimniecības un mežsaimniecības riteņtraktoru tipa apstiprinājumu, kura aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/37/EK (2003. gada 26. maijs), kas attiecas uz tipa apstiprinājumu lauksaimniecības vai mežsaimniecības traktoriem, to piekabēm un maināmām velkamām mašīnām kopā ar to sistēmām, detaļām un atsevišķām tehniskām vienībām (5), un kas nosaka tehniskos priekšrakstus attiecībā uz lauksaimniecības vai mežsaimniecības riteņtraktoru apgāšanās aizsargkonstrukcijām. Šie tehniskie priekšraksti attiecas uz dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu, lai EK tipa apstiprinājuma procedūra, kas paredzēta Direktīvā 2003/37/EK, varētu tikt piemērota attiecībā uz katru traktora tipu. Tātad Direktīvā 2003/37/EK izklāstītos noteikumus, kas attiecas uz lauksaimniecības vai mežsaimniecības traktoriem, to piekabēm un maināmām velkamām mašīnām kopā ar to sistēmām, detaļām un atsevišķām tehniskām vienībām, piemēro šai direktīvai.

               (3)

               Šī direktīva nedrīkstētu skart dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem X pielikuma B daļā minētās direktīvas transponēšanai valsts tiesību aktos un tās piemērošanai,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Šī direktīva attiecas uz Direktīvas 2003/37/EK 2. panta j) punktā definētajiem traktoriem, kuriem ir šādi parametri:

               a)

               klīrenss zem pakaļējā tilta nepārsniedz 1 000 mm;

               b)

               noteikts vai regulējams viena dzenošā tilta riteņu platums 1 150 mm vai vairāk;

               c)

               iespēja aprīkot ar daudziedaļu sakabes ierīci, kas paredzēta atkabināmu agregātu pievienošanai, un dīseli;

               d)

               masa no 1,5 līdz 6 tonnām, kas atbilst Direktīvas 2003/37/EK I pielikuma 2.1.1. punktā paredzētajai traktora pašmasai, ieskaitot apgāšanās aizsargkonstrukciju, kura piestiprināta saskaņā ar šo direktīvu, un lielākā izmēra riepas, kādas iesaka izgatavotājs.

         2. pants
   1.   Jebkura dalībvalsts piešķir EK detaļas tipa apstiprinājumu jebkura tipa apgāšanās aizsargkonstrukcijai un tās stiprinājumam pie traktora, ja tie atbilst I līdz V pielikumā noteiktajām konstrukcijas un testēšanas prasībām.
   2.   Dalībvalsts, kas piešķīrusi EK detaļas tipa apstiprinājumu, veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai verificētu, ciktāl nepieciešams, vajadzības gadījumā sadarbojoties ar kompetentajām iestādēm citās dalībvalstīs, ka ražošanas paraugi atbilst apstiprinātajam tipam. Šo verifikāciju ierobežo līdz pārbaudēm uz vietas.
   3. pants
   Par katru 2. panta kārtībā apstiprināto apgāšanās aizsargkonstrukcijas tipu un tās stiprinājumu pie traktora dalībvalstis traktora vai apgāšanās aizsargkonstrukcijas izgatavotājam vai viņa pilnvarotam pārstāvim izdod EK detaļas tipa apstiprinājuma zīmi, kas atbilst VI pielikumā parādītajam paraugam.
   Dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai novērstu tādu zīmju lietošanu, kas rada iespēju sajaukt apgāšanās aizsargkonstrukcijas, kurām atbilstīgi 2. pantam ir piešķirts detaļas tipa apstiprinājums, ar citām ierīcēm.
   4. pants
   1.   Dalībvalsts nedrīkst aizliegt laist tirgū apgāšanās aizsargkonstrukcijas vai to stiprinājumus pie traktora, pamatojoties uz to uzbūvi, ja uz tiem ir EK detaļas tipa apstiprinājuma zīme.
   2.   Tomēr dalībvalsts drīkst aizliegt ar EK detaļas tipa apstiprinājuma zīmi apzīmētu apgāšanās aizsargkonstrukciju laišanu tirgū, ja tās pastāvīgi neatbilst apstiprinātajam tipam.
   Šī dalībvalsts nekavējoties informē pārējās dalībvalstis un Komisiju par veiktajiem pasākumiem, pamatojot pieņemto lēmumu.
   5. pants
   Katras dalībvalsts kompetentās iestādes viena mēneša laikā nosūta pārējo dalībvalstu kompetentajām iestādēm detaļas tipa apstiprinājuma sertifikātu eksemplāru, kura paraugs ir parādīts VII pielikumā un kuru aizpilda par katru apgāšanās aizsargkonstrukcijas tipu, ko tās apstiprina vai kam atsaka apstiprinājumu.
   6. pants
   1.   Ja dalībvalsts, kas ir piešķīrusi EK detaļas tipa apstiprinājumu, konstatē, ka vairākas ar EK detaļas tipa apstiprinājuma zīmi apzīmētas apgāšanās aizsargkonstrukcijas un to stiprinājumi pie traktora neatbilst apstiprinātajam tipam, tā veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu ražošanas paraugu atbilstību apstiprinātajam tipam. Šīs dalībvalsts kompetentās iestādes informē pārējo dalībvalstu kompetentās iestādes par veiktajiem pasākumiem, kuri vajadzības gadījumā, ja neatbilstība ir ievērojama un atkārtojas, var ietvert EK detaļas tipa apstiprinājuma anulēšanu. Minētās iestādes veic tos pašus pasākumus, ja citas dalībvalsts kompetentās iestādes tās informē par šādu neatbilstību.
   2.   Dalībvalstu kompetentās iestādes vienā mēnesī informē cita citu par jebkuru EK detaļas tipa apstiprinājuma anulēšanas gadījumu, pamatojot pieņemto lēmumu.
   7. pants
   Jebkuru lēmumu par apgāšanās aizsargkonstrukcijas un to stiprinājuma pie traktora detaļas tipa apstiprinājuma atteikumu vai anulēšanu vai arī aizliegumu laist tirgū vai lietot, ko pieņem saskaņā ar noteikumiem, kuri paredzēti šīs direktīvas īstenošanai, sīki pamato. Šo lēmumu dara zināmu ieinteresētajai pusei, kuru vienlaicīgi informē par iespējamiem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, kurus nosaka dalībvalstīs spēkā esošie tiesību akti, un par šo tiesiskās aizsardzības līdzekļu īstenošanas termiņiem.
   8. pants
   1.   Dalībvalstis nedrīkst atteikt piešķirt EK tipa apstiprinājumu, izdot Direktīvas 2003/37/EK 2. panta u) punktā paredzēto dokumentu vai piešķirt valsts tipa apstiprinājumu attiecībā uz traktora tipu tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar apgāšanās aizsargkonstrukciju, ja tā atbilst I un IX pielikumā noteiktajām prasībām.
   2.   Dalībvalstis nedrīkst izdot Direktīvas 2003/37/EK 2. panta u) punktā paredzēto dokumentu traktora tipam, ja tas neatbilst šīs direktīvas prasībām.
   Dalībvalstis var atteikt piešķirt valsts tipa apstiprinājumu traktora tipam, ja tas neatbilst šīs direktīvas prasībām.
   9. pants
   Dalībvalsts nedrīkst atteikt traktoru reģistrāciju vai aizliegt to pārdošanu, pirmo nodošanu ekspluatācijā vai lietošanu tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar apgāšanās aizsargkonstrukciju, ja tā atbilst I līdz IX pielikumā noteiktajām prasībām.
   10. pants
   Sakarā ar EK tipa apstiprinājumu jebkurš traktors, uz kuru attiecas 1. pants, jāaprīko ar apgāšanās aizsargkonstrukciju, kas atbilst I līdz IV pielikumā noteiktajām prasībām.
   11. pants
   Grozījumus, kas vajadzīgi, lai I līdz IX pielikuma prasības pielāgotu tehnikas attīstībai, pieņem saskaņā ar Direktīvas 2003/37/EK 20. panta 3. punktā minēto procedūru.
   12. pants
   Dalībvalstis dara zināmus Komisijai to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   13. pants
   Direktīvu 77/536/EEK, kurā grozījumi izdarīti ar X pielikuma A daļā minētajiem aktiem, ar šo atceļ, neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem X pielikuma B daļā minēto direktīvu transponēšanai valsts tiesību aktos un to piemērošanai.
   Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu un tās lasa saskaņā ar atbilstības tabulu XI pielikumā.
   14. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   To piemēro no 2010. gada 1. janvāra.
   15. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2009. gada 13. jūlijā

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         H.-G. PÖTTERING

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         E. ERLANDSSON

      (1)  OV C 10, 15.1.2008., 21. lpp.

      (2)  Parlamenta 2007. gada 25. septembra Atzinums (OV C 219 E, 28.8.2008., 68. lpp.) un Padomes 2009. gada 22. jūnija Lēmums.

      (3)  OV L 220, 29.8.1977., 1. lpp.

      (4)  Sk. X pielikuma A daļu.

      (5)  OV L 171, 9.7.2003., 1. lpp.

      PIELIKUMU SARAKSTS

                     I PIELIKUMS

               EK detaļas tipa apstiprinājuma nosacījumi

                     II PIELIKUMS

               Apgāšanās aizsargkonstrukciju un to stiprinājuma pie traktora stiprības testēšanas nosacījumi

                     III PIELIKUMS

               Testa procedūras

                     IV PIELIKUMS

               Attēli

                     V PIELIKUMS

               Paraugs. EK detaļas tipa apstiprinājuma testa ziņojums attiecībā uz apgāšanās aizsargkonstrukcijas (aizsargrāmja vai kabīnes) un tās stiprinājuma pie traktora stiprību

                     VI PIELIKUMS

               Zīmes

                     VII PIELIKUMS

               EK detaļas tipa apstiprinājuma sertifikāta paraugs

                     VIII PIELIKUMS

               EK tipa apstiprinājuma nosacījumi

                     IX PIELIKUMS

               Paraugs. Traktora EK tipa apstiprinājuma sertifikāta pielikums, kas attiecas uz traktora apgāšanās aizsargkonstrukcijas (aizsargrāmja vai kabīnes) un tās stiprinājuma pie traktora stiprību

                     X PIELIKUMS

                  A daļa. Atceltā direktīva ar sekojošo grozījumu sarakstu
                  B daļa. Termiņi transponēšanai valsts tiesību aktos un piemērošanai

                     XI PIELIKUMS

               Atbilstības tabula

         I PIELIKUMS

            EK detaļas tipa apstiprinājuma nosacījumi

         1.   DEFINĪCIJA

                     1.1.

                     Apgāšanās aizsargkonstrukcija (aizsargrāmis vai kabīne) ir traktora konstrukcija, kuras galvenais mērķis ir novērst vai mazināt risku, kādam vadītājs ir pakļauts, ja traktors apgāžas parastas lietošanas laikā.

                     1.2.

                     Konstrukcijām, kas minētas 1.1. punktā, raksturīgs tas, ka apgāšanās gadījumā tās nodrošina to iekšpusē brīvu telpu, kas ir pietiekami liela, lai aizsargātu vadītāju.

               2.   VISPĀRĪGAS PRASĪBAS

                     2.1.

                     Katra apgāšanās aizsargkonstrukcija un tās stiprinājums pie traktora jāprojektē un jāizgatavo tā, lai šī konstrukcija vai stiprinājums kalpotu 1. punktā noteiktajam mērķim.

                     2.2.

                     Atbilstību šai prasībai pārbauda pēc vienas no divām III pielikumā aprakstītajām testa metodēm. Metodi izvēlas atkarībā no traktora masas:

                                 ja traktora masa ir noteikta 1. pantā, tad saskaņā ar III pielikuma B daļu;

                                 ja traktora masa pārsniedz 1,5 tonnas, bet nav lielāka par 3,5 tonnām, tad saskaņā ar III pielikuma A daļu;

                                 attiecībā uz traktoriem ar grozāmo vadītāja vietu (t. i., ar grozāmo sēdekli un stūres ratu) vai traktoriem, kas aprīkoti ar papildu sēdekļiem, piemēro tikai III pielikuma B daļā aprakstīto testa metodi.

               3.   EK DETAĻAS TIPA APSTIPRINĀJUMA PIETEIKUMS

                     3.1.

                     EK detaļas tipa apstiprinājuma pieteikumu attiecībā uz apgāšanās aizsargkonstrukcijas un tās stiprinājuma pie traktora stiprību iesniedz traktora izgatavotājs vai apgāšanās aizsargkonstrukcijas izgatavotājs, vai to pilnvaroti pārstāvji.

                     3.2.

                     EK detaļas tipa apstiprinājuma pieteikumam pievieno turpmāk minētos dokumentus trīs eksemplāros un šādas ziņas:

                                 vispārīgs konfigurācijas rasējums ar tajā norādītu mērogu vai ar apgāšanās aizsargkonstrukcijas galveno izmēru norādēm. Šajā rasējumā īpaši sīki jāparāda montāžas daļas;

                                 sānskata un aizmugures fotogrāfijas, kurās redzamas montāžas daļas;

                                 apgāšanās aizsargkonstrukcijas īss apraksts, kurā ir ziņas par konstrukcijas tipu, montāžu uz traktora un, ja vajadzīgs, par armējumu, iekļūšanas un izkļūšanas līdzekļiem, interjera polsterējuma daļām un iespējām novērst nepārtrauktu kūleņošanu apgāšanās gadījumā, kā arī par apsildes un ventilācijas daļām;

                                 ziņas par izgatavošanā, tajā skaitā kronšteinos un fiksācijas skrūvēs, lietotajiem materiāliem (sk. V pielikumu).

                     3.3.

                     Tā traktoru tipa paraugs, kuram paredzēta apgāšanās aizsargkonstrukcija, iesniedzams tehniskajam dienestam, kurš atbild par detaļu tipa apstiprinājuma testiem. Šo traktoru aprīko ar apgāšanās aizsargkonstrukciju.

                     3.4.

                     EK detaļas tipa apstiprinājuma turētājs drīkst lūgt apstiprinājumu attiecināt arī uz citiem traktoru tipiem. Kompetentā iestāde, kas ir piešķīrusi sākotnējo daļu EK tipa apstiprinājumu, to attiecina arī uz citiem traktoru tipiem, ja apstiprinātā apgāšanās aizsargkonstrukcija un traktoru tips (tipi), uz kuriem apstiprinājumu lūdz attiecināt, atbilst šādiem nosacījumiem:

                                 masa bez balasta, kā noteikts II pielikuma 1.3. punktā, nepārsniedz testā izmantoto atskaites masu vairāk par 5 %;

                                 stiprinājuma metode un traktora daļas, pie kurām stiprina, ir vienādas;

                                 jebkuras daļas, piemēram, dubļusargi un motora pārsegi, kas var būt apgāšanās aizsargkonstrukcijas balsti, ir vienādi;

                                 sēdeklis ir tajā pašā vietā.

               4.   MARĶĒJUMI

                     4.1.

                     Uz katras apgāšanās aizsargkonstrukcijas, kas atbilst apstiprinātajam tipam, ir šādi marķējumi:

                                 4.1.1.

                                 preču zīme vai tirdzniecības nosaukums;

                                 4.1.2.

                                 detaļu tipa apstiprinājuma zīme, kas atbilst paraugam VI pielikumā;

                                 4.1.3.

                                 apgāšanās aizsargkonstrukcijas sērijas numurs;

                                 4.1.4.

                                 traktora marka un tips(-i), kuram(-iem) apgāšanās aizsargkonstrukcija paredzēta.

                     4.2.

                     Visām šīm ziņām jābūt uz mazas plāksnītes.

                     4.3.

                     Šiem marķējumiem jābūt redzamiem, salasāmiem un neizdzēšamiem.

         II PIELIKUMS

            Apgāšanās aizsargkonstrukciju un to stiprinājuma pie traktora stiprības testēšanas nosacījumi

         1.   VISPĀRĪGAS PRASĪBAS
         1.1.   Testa mērķi
         Testi, kuros lieto speciālus izmēģinājuma stendus, ir paredzēti tādas slodzes modelēšanai, kādai apgāšanās aizsargkonstrukcija ir pakļauta apgāšanās gadījumā. Šiem testiem, kas aprakstīti III pielikumā, jānodrošina apgāšanās aizsargkonstrukciju un to stiprinājuma kronšteinu stiprības vērtējums.
         1.2.   Gatavošanās testam

                     1.2.1.

                     Apgāšanās aizsargkonstrukcija jātestē uz tā tipa traktoriem, kam tā paredzēta. Tā jāpiestiprina pie traktora saskaņā ar traktora un/vai apgāšanās aizsargkonstrukcijas izgatavotāja norādījumiem.

                     1.2.2.

                     Gatavojot traktoru testam, tas jāaprīko ar visām sērijveida uzbūves daļām, kas var ietekmēt apgāšanās aizsargkonstrukcijas stiprību vai kas var būt vajadzīgas stiprības testam.
                     Traktors jāaprīko arī ar detaļām, kas var radīt apdraudējumus atstarpju zonā, lai var pārbaudīt to atbilstību šā pielikuma 4.1. punkta prasībām.

                     1.2.3.

                     Testus izdara ar stāvošu traktoru.

               1.3.   Traktora masa
         Nosvērtā masa W, ko izmanto formulās (sk. III pielikuma A un B daļu) svārsta kritiena augstuma un trieciena spēka aprēķināšanai, nav mazāka par masu, kas noteikta Direktīvas 2003/37/EK I pielikuma 2.1.1. punktā, t. i., neskaitot neobligātas palīgierīces, bet ieskaitot dzesētāju, eļļas, degvielu, instrumentus un vadītāju, pieskaitot apgāšanās aizsargkonstrukcijas masu un atņemot 75 kg. Neskaita neobligātu priekšējo vai pakaļējo pretsvaru, riteņu balastu, uzmontētu inventāru, uzmontētu aprīkojumu vai jebkuras speciālas nozīmes detaļas.
         2.   APARATŪRA UN APRĪKOJUMS
         2.1.   Svārsta svars

                     2.1.1.

                     Svārstu iekar divās ķēdēs vai trosēs, kuru piekares punkti nav zemāk par 6 m virs zemes. Nodrošina līdzekļus, ar ko var neatkarīgi regulēt svārsta piekares augstumu un leņķi starp svārstu un ķēdēm vai trosēm.

                     2.1.2.

                     Svārsta svars ir 2 000 ± 20 kg, neskaitot ķēžu vai trošu svaru, kuras pašas par sevi nepārsniedz 100 kg. Saskares šķautnes garums ir 680 ± 20 mm (sk. IV pielikuma 4. attēlu). Svārstu piepilda tā, ka tā smaguma centra stāvoklis nemainās.

                     2.1.3.

                     Nodrošina līdzekļus svārsta atvilkšanai atpakaļ katra testa vajadzībām atbilstīgā augstumā. Ātrās palaišanas mehānisms ļauj svārstam šūpoties lejup, nemainot stāvokli attiecībā pret piekares ķēdēm vai trosēm.

               2.2.   Svārsta piekare
         Svārsta piekares punkti ir nostiprināti nekustīgi tā, ka to pārvietošanās nevienā virzienā nepārsniedz 1 % kritiena augstuma.
         2.3.   Saites

                     2.3.1.

                     Lietojot fiksācijas un spriegošanas ierīces, traktoru piesien pie sliedēm, kas ir nekustīgi nostiprinātas uz stabila betona pamata. Sliedes novieto tā, ka traktoru var piesiet, kā parādīts IV pielikuma 5., 6. un 7. attēlā. Katrā testā traktora riteņi un jebkurš tilta balsts atrodas uz stabila pamata.

                     2.3.2.

                     Traktora piesiešanai papildus spriegošanas ierīcēm un stiprinājumiem pie sliedēm lieto noteikta izmēra trosi.
                     Šī trose saskaņā ar ISO 2408 ir no apaļām stieplēm, ar šķiedras serdi, 6 × 19 vijumu. Troses nominālais diametrs ir 13 mm.

                     2.3.3.

                     Traktoriem ar šarnīrsavienojumu centrālo balstu nostiprina un traktoru piesien atbilstīgi priekšēja, aizmugurēja un sānu trieciena pārbaudei un saspiešanas testam, turklāt lieto sānu balstus triecienam no sāniem. Priekšējiem un aizmugurējiem riteņiem nav jābūt vienā virzienā, ja tā ir ērtāk piesiet troses.

               2.4.   Riteņu balsts un sija

                     2.4.1.

                     Siju lieto par riteņa balstu sānu triecienam, kā parādīts IV pielikuma 7. attēlā.

                     2.4.2.

                     Apmēram 150 × 150 mm šķērsgriezuma skuju koka siju ar skavām piestiprina pie grīdas, lai balstītu riepas pretī triecienam, kā parādīts IV pielikuma 5., 6. un 7. attēlā.

               2.5.   Balsti un saites traktoriem ar šarnīrsavienojumu

                     2.5.1.

                     Traktoriem ar šarnīrsavienojumu lieto papildu balstus un saites. To mērķis ir nodrošināt, ka tā traktora daļa, uz kuras ir uzmontēta apgāšanās aizsargkonstrukcija, ir tikpat stingra kā traktoram bez šarnīrsavienojuma.

                     2.5.2.

                     Konkrētas papildu ziņas, kas attiecas uz trieciena un saspiešanas pārbaudēm, ir iekļautas III pielikumā.

               2.6.   Saspiešanas izmēģinājuma stends
         IV pielikuma 8. attēlā parādītais izmēģinājuma stends ar stingu, apmēram 250 mm platu siju, kas ar kardāniem savienota ar slodzes mehānismu, spēj radīt lejup, uz apgāšanās aizsargkonstrukciju, vērstu spēku. Lieto piemērotus tiltu balstus, lai saspiešanas spēks nedarbotos uz traktora riepām.
         2.7.   Mēraparatūra

                     2.7.1.

                     III pielikuma A un B daļā paredzētajos testos maksimālās momentānās deformācijas un paliekošās deformācijas starpības mērīšanas nolūkā sānu trieciena testā jālieto ierīce, kas sastāv no kustīga berzes ieliktņa, kurš ir stingri nostiprināts uz horizontāla stieņa.

                     2.7.2.

                     III pielikuma A daļā paredzētajos testos mērījumus izdara pēc laboratorijas testa, lai noteiktu, vai kāda apgāšanās aizsargkonstrukcijas daļa ir nokļuvusi atstarpju zonā, kas noteikta III pielikuma A daļas 2. punktā.

                     2.7.3.

                     III pielikuma B daļā paredzētajos testos jānodrošina aprīkojums, kurā var ietilpt fotografēšanas iekārtas, lai pēc laboratorijas testiem varētu konstatēt, vai kāda apgāšanās aizsargkonstrukcijas daļa šo testu laikā ir nokļuvusi III pielikuma B daļas 2. punktā noteiktajā atstarpju zonā vai saskārusies ar to.

               2.8.   Mērījumu pielaides
         Pārbaudēs izdarītajos mērījumos ievēro šādas pielaides:

                     2.8.1.

                     testa laikā izdarītajos lineārajos mērījumos (izņemot 2.8.2. punktu); apgāšanās aizsargkonstrukcijas un traktora novietojumā, atstarpju zonas un piesietu riepu deformācijas mērījumos trieciena pārbaudē: ± 3 mm;

                     2.8.2.

                     trieciena pārbaudei uzvilkta svārsta augstuma mērījumos: ± 6 mm;

                     2.8.3.

                     traktora nosvērtās masas noteikšanā: ± 20 kg;

                     2.8.4.

                     saspiešanas testos radītās slodzes mērījumos: ± 2 %;

                     2.8.5.

                     svārsta ķēžu vai trošu leņķa mērījumos saskares punktā: ± 2°.

               3.   TESTI
         3.1.   Vispārīgas prasības
         3.1.1.   Testu secība

                     3.1.1.1.

                     Testu saraksts un secība ir šāda. Testu numerācija atbilst kārtībai, kādā testi ir aprakstīti III pielikuma A un B daļā:

                                             1)

                                             trieciens no aizmugures:

                                 1.1.,

                                             2)

                                             saspiešana aizmugurē:

                                 1.4.,

                                             3)

                                             trieciens no priekšas:

                                 1.2.,

                                             4)

                                             trieciens no sāniem:

                                 1.3.,

                                             5)

                                             saspiešana priekšā:

                                 1.5.,

                     3.1.1.2.

                     Ja testa laikā izkustas vai salūst kāda fiksācijas ierīces daļa, testu atkārto.

                     3.1.1.3.

                     Testa laikā nedrīkst labot vai regulēt traktoru vai apgāšanās aizsargkonstrukciju.

                     3.1.1.4.

                     Visā testa laikā traktora pārnesumkārba ir neitrālā režīmā un bremzes atlaistas.

                     3.1.1.5.

                     Traktors ar grozāmo vadītāja vietu (t. i., ar grozāmo sēdekli un stūres ratu) pirmo triecienu saņem gareniski no smagākā gala (kurā ir vairāk nekā 50 % no traktora masas). Pēc tam veic saspiešanas testu no tā paša gala. Otrais trieciens ir no vieglākā gala, un trešais trieciens – no sāniem. Visbeidzot, no vieglākā gala veic otru saspiešanas testu.

               3.1.2.   Attālums starp riteņiem
         Attālumu starp aizmugurējiem riteņiem izvēlas tā, lai, cik iespējams, testu laikā apgāšanās aizsargkonstrukcija nebalstītos uz riepām.
         3.1.3.   Apdraudējumus neradošu daļu noņemšana
         Visas traktora un apgāšanās aizsargkonstrukcijas detaļas, kuru bloki nodrošina vadītāja aizsardzību, tajā skaitā pret nelabvēlīgiem laika apstākļiem, nodod testam kopā ar pārbaudāmo traktoru. Atļauts noņemt priekšējos, sānu un aizmugurējos aizsargstikla vai līdzīga materiāla logus un jebkurus noņemamus paneļus, piederumus un palīgierīces, kurām nav stiprības nodrošināšanas funkciju un kuras apgāšanās gadījumā nevar radīt apdraudējumu.
         3.1.4.   Triecienu virziens
         Triecienam no sāniem izvēlas tos traktora sānus, kuros paredzama vislielākā deformācija. Triecienu no aizmugures raida pret stūri, kurš ir vistālāk no sānu trieciena vietas, un triecienu no priekšas raida pret stūri, kurš ir vistuvāk sānu trieciena vietai.
         3.1.5.   Spiediens riepās un deformācija
         Riepās nav balasta ūdens. Dažādo testu laikā piesietajās riepās spiedienu un deformāciju nosaka šāda tabula:

                     Spiediens riepās (bar)

                     Deformācija (mm)

                     Radiālajās riepās

                     Diagonālajās riepās

                     Priekšējās

                     Pakaļējās

                     Priekšējās

                     Pakaļējās

                     Priekšējās

                     Pakaļējās

                     Četri velkošie riteņi, priekšējie vienādi ar pakaļējiem

                     1,20

                     1,20

                     1,00

                     1,00

                     25

                     25

                     Četri velkošie riteņi, priekšējie mazāki par pakaļējiem

                     1,80

                     1,20

                     1,50

                     1,00

                     20

                     25

                     Divi velkošie riteņi

                     2,40

                     1,20

                     2,00

                     1,00

                     15

                     25

               4.   REZULTĀTU INTERPRETĀCIJA

                     4.1.

                     EK detaļas tipa apstiprinājumam nodotu apgāšanās aizsargkonstrukciju uzskata par stiprības prasībām atbilstīgu, ja tā atbilst šādiem nosacījumiem:

                                 4.1.1.

                                 tai nav lūzumu un plaisu, kas aprakstītas III pielikuma A un B daļas 3.1. punktā;

                                 4.1.2.

                                 III pielikuma A daļā paredzētajos testos: neviena atstarpju zonas daļa nav ārpus apgāšanās aizsargkonstrukcijas;
                                 III pielikuma B daļā paredzētajos testos: apgāšanās aizsargkonstrukcija trieciena vai saspiešanas pārbaudes laikā nav nokļuvusi nevienā atstarpju zonas daļā vai ir ārpus apgāšanās aizsargkonstrukcijas, kā aprakstīts III pielikuma B daļas 3.2. punktā;

                                 4.1.3.

                                 III pielikuma A daļā paredzētajos testos: III pielikuma A daļas 3.3. punktā minētā maksimālās momentānās deformācijas un paliekošās deformācijas starpība nepārsniedz 15 cm;
                                 III pielikuma B daļā paredzētajos testos: sānu trieciena testa laikā maksimālās momentānās deformācijas un paliekošās deformācijas starpība, kas minēta III pielikuma B daļas 3.3. punktā, nepārsniedz 25 cm.

                     4.2.

                     Nav nekā cita, kas var radīt konkrētu apdraudējumu vadītājam, piemēram, plīstoša tipa stikli, nepietiekams jumta iekšpuses vai citas vietas polsterējums, kur var atsisties vadītāja galva.

               5.   TESTA ZIŅOJUMS

                     5.1.

                     Testa ziņojumu pievieno VII pielikumā minētajam EK detaļas tipa apstiprinājuma sertifikātam. Ziņojumu noformē, kā parādīts V pielikumā. Ziņojumā iekļauj šādas ziņas:

                                 5.1.1.

                                 apgāšanās aizsargkonstrukcijas formas un uzbūves vispārīgu aprakstu, tajā skaitā ziņas par materiāliem un aprīkojumu; ar apgāšanās aizsargkonstrukciju aprīkota traktora ārējos izmērus; galvenos iekšējos izmērus; minimālo attālumu no stūres rata; sānu attālumu no stūres rata līdz apgāšanās aizsargkonstrukcijas sāniem; apgāšanās aizsargkonstrukcijas jumta augstumu virs sēdekļa vai sēdekļa atskaites punkta un virs kāju paliktņa, ja tāds ir; ziņas par paredzēto parasto iekļūšanu un izkļūšanu, un avārijas izeju, ko nosaka apgāšanās aizsargkonstrukcijas uzbūve; un ziņas par apsildīšanas un, ja vajadzīgs, ventilācijas sistēmu;

                                 5.1.2.

                                 ziņas par jebkurām speciālām daļām, piemēram, ierīcēm, kas paredzētas traktora nepārtrauktas kūleņošanas novēršanai;

                                 5.1.3.

                                 jebkura galvas vai plecu traumu vai trokšņa mazināšanai paredzēta interjera polsterējuma īsu aprakstu;

                                 5.1.4.

                                 priekšējā stikla un stiklojuma tipa norādi.

                     5.2.

                     Ziņojumā skaidri jānorāda, kāda tipa traktors (marka, tips, komercapraksts utt.) ir izmantots testos un kādu tipu traktoriem apgāšanās aizsargkonstrukcija ir paredzēta.

                     5.3.

                     Ja EK detaļas tipa apstiprinājumu attiecina arī uz citiem traktoru tipiem, ziņojumā jāiekļauj precīza norāde uz sākotnējo EK detaļas tipa apstiprinājuma ziņojumu un precīzas norādes uz I pielikuma 3.4. punktā noteiktajām prasībām.

         III PIELIKUMS

            TESTA PROCEDŪRAS

            A –   I testa metode

         1.   TRIECIENA UN SASPIEŠANAS TESTI
         1.1.   Trieciens no aizmugures

                     1.1.1.

                     Traktoru attiecībā pret svārstu novieto tā, lai apgāšanās aizsargkonstrukcija saņemtu svārsta triecienu, kad svārsta saskares šķautne un piekares ķēdes vai troses ir 20 ° leņķī pret vertikāli, ja apgāšanās aizsargkonstrukcija trieciena vietā deformācijas laikā nav lielākā leņķī pret vertikāli. Tādā gadījumā svārsta saskares šķautni noregulē ar papildu piekari tā, lai maksimālās deformācijas laikā tā būtu paralēla apgāšanās aizsargkonstrukcijai trieciena vietā, piekares ķēdēm vai trosēm paliekot 20 ° leņķī pret vertikāli. Jāveic pasākumi, lai mazinātu svārsta tendenci griezties ap saskares punktu. Svārsta piekares augstumu noregulē tā, lai tā smaguma centra trajektorija ietu caur saskares punktu.
                     Saskares punkts ir apgāšanās aizsargkonstrukcijas daļa, kura, visdrīzāk, pirmā atsitīsies pret zemi uz aizmuguri vērstas apgāšanās gadījumā, parasti – augšējā šķautne. Svārsta smaguma centra stāvoklis ir viena sestdaļa apgāšanās aizsargkonstrukcijas augšas platuma virzienā uz iekšu no vertikālas plaknes, kas ir paralēla traktora vidus plaknei, kura pieskaras apgāšanās aizsargkonstrukcijas augšas pašam ārējam punktam.
                     Ja izliekums apgāšanās aizsargkonstrukcijas aizmugurē sākas lielākā attālumā šajā vertikālajā plaknē, triecienu tomēr raida pret izliekuma sākumu, t. i., pret punktu, kur šis izliekums pieskaras līnijai, kas ir taisnā leņķī pret traktora vidus plakni (sk. IV pielikuma 9. attēlu).
                     Ja izvirzījuma dēļ svārstam nav piemērotas vietas, tad pie izvirzījuma piestiprina piemērota biezuma un platuma tērauda plāksni, kuras garums ir apmēram 300 mm, tā, lai neietekmētu apgāšanās aizsargkonstrukcijas stiprību.

                     1.1.2.

                     Traktorus, kuru korpusiem nav šarnīrsavienojumu, piesien. Saišu stiprinājuma punkti ir apmēram 2 m aiz aizmugurējā tilta un 1,5 m priekšējā tilta priekšā. Tie atrodas plaknē, kurā šūposies svārsta smaguma centrs, vai arī rezultējošo spēku šajā plaknē dod vairāk nekā viena saite (IV pielikuma 5. attēls).
                     Saites nospriego tā, lai deformācija priekšējās un aizmugurējās riepās saskan ar II pielikuma 3.1.5. punktā noteikto. Kad saites ir nospriegotas, aizmugurējo riteņu priekšā ar skavām stingri pret riteņiem piestiprina 150 × 150 mm šķērsgriezuma koka siju.

                     1.1.3.

                     Posmainiem traktoriem piesien abus tiltus. Tās traktora daļas tiltu, uz kuras ir uzmontēta apgāšanās aizsargkonstrukcija, IV pielikuma 5. attēla nolūkā uzskata par pakaļējo tiltu. Šarnīru tādā gadījumā atbalsta ar 100 × 100 mm siju un stingri piesien ar trosēm, kas piestiprinātas pie sliedēm.

                     1.1.4.

                     Svārstu atvelk atpakaļ tā, lai tā smaguma centra augstumu virs saskares punkta izteiktu formula:
                     H = 125 + 0,020 W
                     kur H ir kritiena augstums milimetros un W – traktora masa saskaņā ar II pielikuma 1.3. punktu.
                     Tad svārstu palaiž un ļauj tam triekties pret apgāšanās aizsargkonstrukciju.

               1.2.   Trieciens no priekšas

                     1.2.1.

                     Traktoru attiecībā pret svārstu novieto tā, lai apgāšanās aizsargkonstrukcija saņemtu svārsta triecienu, kad svārsta saskares šķautne un piekares ķēdes vai troses ir 20° leņķī pret vertikāli, ja apgāšanās aizsargkonstrukcija trieciena vietā deformācijas laikā nav lielākā leņķī pret vertikāli. Tādā gadījumā svārsta saskares šķautni noregulē ar papildu piekari tā, lai maksimālās deformācijas laikā tā būtu paralēla apgāšanās aizsargkonstrukcijai trieciena vietā, piekares ķēdēm vai trosēm paliekot 20° leņķī pret vertikāli. Jāveic pasākumi, lai mazinātu svārsta tendenci griezties ap saskares punktu. Svārsta piekares augstumu noregulē tā, lai tā smaguma centra trajektorija ietu caur saskares punktu.
                     Saskares punkts ir apgāšanās aizsargkonstrukcijas daļa, kura, visdrīzāk, pirmā atsitīsies pret zemi, kustībā uz priekšu esošam traktoram gāžoties uz sāniem, parasti – augšējais priekšējais stūris. Svārsta smaguma centra stāvoklis ir ne vairāk kā 80 mm no vertikālas plaknes, kas ir paralēla traktora vidusplaknei, kura pieskaras apgāšanās aizsargkonstrukcijas augšas pašam ārējam punktam.
                     Ja izliekums apgāšanās aizsargkonstrukcijas priekšpusē sākas lielākā nekā 80 mm attālumā šajā vertikālajā plaknē, triecienu tomēr raida pret izliekuma sākumu, t. i., pret punktu, kur šis izliekums pieskaras līnijai, kas ir taisnā leņķī pret traktora vidusplakni (sk. IV pielikuma 9. attēlu).

                     1.2.2.

                     Traktorus, kuru korpusiem nav šarnīrsavienojumu, piesien, kā norādīts IV pielikuma 6. attēlā. Saišu stiprinājuma punkti ir apmēram 2 m aiz pakaļējā tilta un 1,5 m priekšējā tilta priekšā.
                     Saites nospriego tā, lai deformācija priekšējās un aizmugurējās riepās saskan ar II pielikuma 3.1.5. punktā noteikto. Kad saites ir nospriegotas, aiz aizmugurējiem riteņiem ar skavām stingri pret riteņiem piestiprina apmēram 150 × 150 mm šķērsgriezuma koka siju.

                     1.2.3.

                     Posmainiem traktoriem piesien abus tiltus. Tās traktora daļas tiltu, uz kuras ir uzmontēta apgāšanās aizsargkonstrukcija, IV pielikuma 6. attēlā uzskata par priekšējo tiltu. Šarnīru tādā gadījumā atbalsta ar apmēram 100 × 100 mm šķērsgriezuma siju un stingri piesien ar trosēm, kas piestiprinātas pie sliedēm.

                     1.2.4.

                     Svārstu atvelk atpakaļ tā, lai tā smaguma centra augstumu virs saskares punkta izteiktu formula:
                     H = 125 + 0,020 W.

               1.3.   Trieciens no sāniem

                     1.3.1.

                     Traktoru attiecībā pret svārstu novieto tā, lai apgāšanās aizsargkonstrukcija saņemtu svārsta triecienu, kad svārsta saskares šķautne un piekares ķēdes vai troses ir vertikālā stāvoklī, ja apgāšanās aizsargkonstrukcija trieciena vietā deformācijas laikā nav nevertikālā stāvoklī. Tādā gadījumā svārsta saskares šķautni noregulē ar papildu piekari tā, lai maksimālās deformācijas laikā tā būtu paralēla apgāšanās aizsargkonstrukcijai trieciena vietā, piekares ķēdēm vai trosēm paliekot vertikālā stāvoklī. Svārsta piekares augstumu noregulē tā, lai tā smaguma centra trajektorija ietu caur saskares punktu.
                     Saskares punkts ir apgāšanās aizsargkonstrukcijas daļa, kura, visdrīzāk, pirmā atsitīsies pret zemi uz sāniem vērstas apgāšanās gadījumā, parasti – augšējā šķautne. Ja nav pamata spriest, ka pirmā pret zemi atsitīsies cita šīs šķautnes daļa, tad saskares punkts ir plaknē, kas ir taisnā leņķī pret traktora vidusplakni un iet caur sēdekļa vidu, kad sēdeklis ir noregulēts vidējā stāvoklī. Jāveic pasākumi, lai mazinātu svārsta tendenci griezties ap saskares punktu.

                     1.3.2.

                     Pārbaudot traktorus, kuriem nav šarnīrsavienojumu, jebkuru to tiltu, kas ir nekustīgs attiecībā pret apgāšanās aizsargkonstrukciju, piesien tajā pusē, kurā dod triecienu. Traktoriem ar diviem velkošajiem riteņiem tas parasti ir pakaļējais tilts; attiecīgais kopskats parādīts IV pielikuma 7. attēlā. Abas saites, no kurām vienu nostiprina punktā, kas atrodas apmēram 1,5 m tilta priekšā, un otru punktā, kas atrodas apmēram 1,5 m aiz tilta, pārliek pāri tiltam no stiprinājuma punktiem, kas atrodas tieši zem tilta. Saites nospriego tā, lai riepā, kura atrodas blakus saitēm, rastos deformācija, kāda noteikta II pielikuma 3.1.5. punktā. Pēc saišu nostiprināšanas pie riteņa triecienam pretējā pusē pieliek koka sijas balstu un piestiprina pie grīdas tā, lai trieciena laikā tas stingri turētos pret riteņa malu, kā parādīts IV pielikuma 7. attēlā. Balsta garumu izvēlas tādu, lai pēc nostiprināšanas tas veidotu 30 ± 3° attiecībā pret horizontāli. Tā garums ir no 20 līdz 25 reizēm lielāks par biezumu un platums no divām līdz trijām reizēm lielāks par biezumu. Abu tiltu pārvietošanos uz sāniem novērš, riteņa ārpusē triecienam pretējā pusē ar skavām pie grīdas piestiprinot siju.

                     1.3.3.

                     Posmainie traktori jāpiesien tā, lai traktora daļa, uz kuras atrodas apgāšanās aizsargkonstrukcija, būtu nekustīgi piestiprināta pie zemes, tāpat kā traktors bez šarnīrsavienojuma.
                     Posmainiem traktoriem abus tiltus piesien pie zemes. Traktora tās daļas tiltu un riteņus, uz kuras ir uzmontēta apgāšanās aizsargkonstrukcija, piesien un atbalsta, kā parādīts IV pielikuma 7. attēlā. Šarnīrsavienojumu atbalsta uz vismaz 100 × 100 mm šķērsgriezuma sijas un piesien pie sliedēm. Balstu novieto pret šarnīrsavienojumu un piestiprina pie grīdas tā, lai tam būtu tāda pati nozīme kā balstam pret aizmugurējo riteni un lai tas nodrošinātu stabilitāti, kas ir līdzvērtīga traktora bez šarnīrsavienojuma stabilitātei.

                     1.3.4.

                     Svārstu atvelk atpakaļ tā, lai tā smaguma centra augstumu virs saskares punkta izteiktu formula:
                     H = 125 + 0,150 W.

               1.4.   Saspiešana aizmugurē
         Traktoru novieto izmēģinājumu stendā, kas aprakstīts II pielikuma 2.6. punktā un parādīts IV pielikuma 8. un 10. attēlā, tā, lai sijas aizmugurējā šķautne būtu virs apgāšanās aizsargkonstrukcijas galēji aizmugurējās augšējās slodzi nesošās daļas un traktora vidus garenvirziena plakne būtu vidū starp sijas spēka pielikšanas punktiem.
         Tiltu balstus novieto zem tiltiem tā, lai trieciena spēks nedarbotos uz riepām. Pieliktais spēks atbilst divkāršai traktora masai, kas noteikta saskaņā ar II pielikuma 1.3. punktu. Var būt nepieciešams piesiet traktora priekšpusi.
         1.5.   Saspiešana priekšā

                     1.5.1.

                     Šis tests ir tāds pats kā aizmugures saspiešanas tests, tikai sijas priekšējā šķautne ir virs apgāšanās aizsargkonstrukcijas galēji priekšējās augšējās daļas.

                     1.5.2.

                     Ja apgāšanās aizsargkonstrukcijas jumta priekšējā daļa neiztur visu trieciena spēku, tad spēku turpina pielikt, kamēr jumtu deformē tā, ka tas sakrīt ar plakni, kas savieno apgāšanās aizsargkonstrukcijas augšu un to traktora priekšējo daļu, kura apgāšanās gadījumā spēj izturēt traktora masu. Tad spēka pielikšanu pārtrauc un traktoru novieto tā, lai sija būtu virs apgāšanās aizsargkonstrukcijas punkta, kurš pilnīgas apgāšanās gadījumā balstīs traktora aizmuguri, kā parādīts IV pielikuma 10. attēlā, un pilnā mērā no jauna pieliek spēku.

               2.   ATSTARPJU ZONA

                     2.1.

                     Ja traktors ir uz horizontālas virsmas, tad “atstarpju zonu” ar plaknēm definē šādi:

                                 horizontālā: 95 cm virs saspiesta sēdekļa;

                                 vertikālā: perpendikulāra traktora vidusplaknei un 10 cm aiz sēdekļa atzveltnes;

                                 vertikālā: paralēla traktora vidusplaknei un 25 cm pa kreisi no sēdekļa centra;

                                 vertikālā: paralēla traktora vidusplaknei un 25 cm pa labi no sēdekļa centra;

                                 slīpā: slīpa plakne, kurā ir horizontāla līnija, kas atrodas taisnā leņķī pret traktora vidusplakni 95 cm virs saspiesta sēdekļa un 45 cm (plus sēdekļa normāla kustība uz priekšu un atpakaļ) sēdekļa atzveltnes priekšā. Šī slīpā plakne atrodas stūres rata priekšā, un mazākais attālums no tās līdz stūres rata malai ir 4 cm.

                     2.2.

                     Sēdekļa atzveltni nosaka, neņemot vērā tās polsterējumus. Sēdeklis ir noregulēts galēji aizmugurējā stāvoklī, kāds paredzēts traktora darbināšanai sēdus, un augstākajā stāvoklī, ja augstums regulējams atsevišķi. Ja sēdekļa atsperojums ir regulējams, to noregulē vidējā stāvoklī un noslogo ar 75 kg.

               3.   MĒRĪJUMI
         3.1.   Lūzumi un plaisas
         Pēc katra testa visas traktora konstrukcijas detaļas, savienojumus un kronšteinus apskata, lai konstatētu lūzumus vai plaisas, neskaitot nelielas plaisas nenozīmīgās daļās.
         3.2.   Atstarpju zona

                     3.2.1.

                     Pēc katra testa apgāšanās aizsargkonstrukciju apskata, lai konstatētu, vai kāda apgāšanās aizsargkonstrukcijas daļa nav nokļuvusi atstarpju zonā ap vadītāja sēdekli, kas noteikta 2. punktā.

                     3.2.2.

                     Apgāšanās aizsargkonstrukciju apskata arī, lai konstatētu, vai kāda atstarpju zonas daļa ir ārpus aizsargātās zonas. Uzskata, ka atstarpju zonas daļa ir ārpus aizsargātās zonas, ja tā būtu saskārusies ar līdzenu zemes virsmu, traktoram apgāžoties tajā virzienā, no kura tas saņēma triecienu. Šajā nolūkā izvēlas mazākos izgatavotāja norādītos riepu un attāluma starp riteņiem parametrus.

               3.3.   Maksimālā momentānā deformācija
         Sānu trieciena testa laikā reģistrē maksimālās momentānās deformācijas un paliekošās deformācijas starpību 950 mm virs noslogota sēdekļa. II pielikuma 2.7.1. punktā aprakstītā stieņa vienu galu piestiprina pie apgāšanās aizsargkonstrukcijas augšdaļas un otru izlaiž pa atvērumu vertikālajā statnī. Berzes ieliktņa stāvoklis uz stieņa pēc trieciena atbilst maksimālajai momentānajai deformācijai.
         3.4.   Paliekošā deformācija
         Pēc pēdējā saspiešanas testa reģistrē apgāšanās aizsargkonstrukcijā paliekošo deformāciju. Šajā nolūkā pirms testa reģistrē apgāšanās aizsargkonstrukcijas galveno konstrukcijas daļu stāvokli attiecībā pret sēdekli.

            B –   II testa metode

         1.   TRIECIENA UN SASPIEŠANAS TESTI
         1.1.   Trieciens no aizmugures

                     1.1.1.

                     Traktoru attiecībā pret svārstu novieto tā, lai apgāšanās aizsargkonstrukcija saņemtu svārsta triecienu, kad svārsta saskares šķautne un piekares ķēdes vai troses ir 20° leņķī pret vertikāli, ja apgāšanās aizsargkonstrukcija trieciena vietā deformācijas laikā nav lielākā leņķī pret vertikāli. Tādā gadījumā svārsta saskares šķautni noregulē ar papildu piekari tā, lai maksimālās deformācijas laikā tā būtu paralēla apgāšanās aizsargkonstrukcijai trieciena vietā, piekares ķēdēm vai trosēm paliekot 20° leņķī pret vertikāli. Jāveic pasākumi, lai mazinātu svārsta tendenci griezties ap saskares punktu. Svārsta piekares augstumu noregulē tā, lai tā smaguma centra trajektorija ietu caur saskares punktu.
                     Saskares punkts ir apgāšanās aizsargkonstrukcijas daļa, kura, visdrīzāk, pirmā atsitīsies pret zemi uz aizmuguri vērstas apgāšanās gadījumā, parasti – augšējā šķautne. Svārsta smaguma centra stāvoklis ir viena sestdaļa apgāšanās aizsargkonstrukcijas augšas platuma virzienā uz iekšu no vertikālas plaknes, kas ir paralēla traktora vidusplaknei, kura pieskaras apgāšanās aizsargkonstrukcijas augšas pašam ārējam punktam.
                     Ja izliekums apgāšanās aizsargkonstrukcijas aizmugurē sākas lielākā attālumā šajā vertikālajā plaknē, triecienu tomēr raida pret izliekuma sākumu, t. i., pret punktu, kur šis izliekums pieskaras līnijai, kas ir taisnā leņķī pret traktora vidusplakni (sk. IV pielikuma 9. attēlu).
                     Ja izvirzījuma dēļ svārstam nav piemērotas vietas, tad pie izvirzījuma piestiprina piemērota biezuma un platuma tērauda plāksni, kuras garums ir apmēram 300 mm, tā, lai neietekmētu apgāšanās aizsargkonstrukcijas stiprību.

                     1.1.2.

                     Traktorus, kuru korpusiem nav šarnīrsavienojumu, piesien. Saišu stiprinājuma punkti ir apmēram 2 m aiz pakaļējā tilta un 1,5 m priekšējā tilta priekšā. Tie atrodas plaknē, kurā šūposies svārsta smaguma centrs, vai arī rezultējošo spēku šajā plaknē dod vairāk nekā viena saite – kā IV pielikuma 5. attēlā.
                     Saites nospriego tā, lai deformācija priekšējās un aizmugurējās riepās saskan ar II pielikuma 3.1.5. punktā noteikto. Kad saites ir nospriegotas, aizmugurējo riteņu priekšā ar skavām stingri pret riteņiem piestiprina 150 × 150 mm šķērsgriezuma koka siju.

                     1.1.3.

                     Posmainiem traktoriem piesien abus tiltus. Tās traktora daļas tiltu, uz kuras ir uzmontēta apgāšanās aizsargkonstrukcija, IV pielikuma 5. attēlā uzskata par pakaļējo tiltu. Šarnīru tādā gadījumā atbalsta ar vismaz 100 × 100 mm šķērsgriezuma siju un stingri piesien ar trosēm, kas piestiprinātas pie sliedēm.

                     1.1.4.

                     Svārstu atvelk atpakaļ tā, lai tā smaguma centra augstumu virs saskares punkta izteiktu formula:
                     H = 2,165 × 10–8 × WL2 vai H = 5,73 × 10–2 × I
                     kur:

                                 H

                                 =

                                 kritiena augstums milimetros,

                                 W

                                 =

                                 traktora masa saskaņā ar II pielikuma 1.3. punktu,

                                 L

                                 =

                                 traktora maksimālā garenbāze milimetros,

                                 I

                                 =

                                 pakaļējā tilta inerces moments kilogramos uz kvadrātmetru (kg/m2) (ar noņemtiem riteņiem).

                           Tad svārstu palaiž un ļauj tam triekties pret apgāšanās aizsargkonstrukciju.

                     1.1.5.

                     Triecienu no aizmugures nedod traktoram, no kura masas saskaņā ar II pielikuma 1.3. punktu vismaz 50 % balstās uz priekšējā tilta.

               1.2.   Trieciens no priekšas

                     1.2.1.

                     Traktoru attiecībā pret svārstu novieto tā, lai apgāšanās aizsargkonstrukcija saņemtu svārsta triecienu, kad svārsta saskares šķautne un piekares ķēdes vai troses ir 20° leņķī pret vertikāli, ja apgāšanās aizsargkonstrukcija trieciena vietā deformācijas laikā nav lielākā leņķī pret vertikāli. Tādā gadījumā svārsta saskares šķautni noregulē ar papildu piekari tā, lai maksimālās deformācijas laikā tā būtu paralēla apgāšanās aizsargkonstrukcijai trieciena vietā, piekares ķēdēm vai trosēm paliekot 20° leņķī pret vertikāli. Jāveic pasākumi, lai mazinātu svārsta tendenci griezties ap saskares punktu. Svārsta piekares augstumu noregulē tā, lai tā smaguma centra trajektorija ietu caur saskares punktu.
                     Saskares punkts ir apgāšanās aizsargkonstrukcijas daļa, kura, visdrīzāk, pirmā atsitīsies pret zemi, kustībā uz priekšu esošam traktoram gāžoties uz sāniem, parasti – augšējais priekšējais stūris. Svārsta smaguma centra stāvoklis ir ne vairāk kā 80 mm no vertikālas plaknes, kas ir paralēla traktora vidusplaknei, kura pieskaras apgāšanās aizsargkonstrukcijas augšas pašam ārējam punktam.
                     Ja izliekums apgāšanās aizsargkonstrukcijas priekšpusē sākas lielākā nekā 80 mm attālumā šajā vertikālajā plaknē, triecienu tomēr raida pret izliekuma sākumu, t. i., pret punktu, kur šis izliekums pieskaras līnijai, kas ir taisnā leņķī pret traktora vidus plakni (sk. IV pielikuma 9. attēlu).

                     1.2.2.

                     Traktorus, kuru korpusiem nav šarnīrsavienojumu, piesien, kā norādīts IV pielikuma 6. attēlā. Saišu stiprinājuma punkti ir apmēram 2 m aiz pakaļējā tilta un 1,5 m priekšējā tilta priekšā.
                     Saites nospriego tā, lai deformācija priekšējās un aizmugurējās riepās saskanētu ar II pielikuma 3.1.5. punktā noteikto. Kad saites ir nospriegotas, aiz aizmugurējiem riteņiem ar skavām stingri pret riteņiem piestiprina 150 × 150 mm šķērsgriezuma koka siju.

                     1.2.3.

                     Posmainiem traktoriem piesien abus tiltus. Tās traktora daļas tiltu, uz kuras ir uzmontēta apgāšanās aizsargkonstrukcija, IV pielikuma 6. attēlā uzskata par priekšējo tiltu. Šarnīru tādā gadījumā atbalsta ar vismaz 100 × 100 mm šķērsgriezuma siju un stingri piesien ar trosēm, kas piestiprinātas pie sliedēm.

                     1.2.4.

                     Svārstu atvelk atpakaļ tā, lai tā smaguma centra augstumu virs saskares punkta izteiktu formula:
                     H = 125 + 0,020 W.

               1.3.   Trieciens no sāniem

                     1.3.1.

                     Traktoru attiecībā pret svārstu novieto tā, lai apgāšanās aizsargkonstrukcija saņemtu svārsta triecienu, kad svārsta saskares šķautne un piekares ķēdes vai troses ir vertikālā stāvoklī, ja apgāšanās aizsargkonstrukcija trieciena vietā deformācijas laikā nav nevertikālā stāvoklī. Tādā gadījumā svārsta saskares šķautni noregulē ar papildu piekari tā, lai maksimālās deformācijas laikā tā būtu paralēla apgāšanās aizsargkonstrukcijai trieciena vietā, piekares ķēdēm vai trosēm paliekot vertikālā stāvoklī. Svārsta piekares augstumu noregulē tā, lai tā smaguma centra trajektorija ietu caur saskares punktu.
                     Saskares punkts ir apgāšanās aizsargkonstrukcijas daļa, kura, visdrīzāk, pirmā atsitīsies pret zemi uz sāniem vērstas apgāšanās gadījumā, parasti – augšējā šķautne. Ja nav pamata spriest, ka pirmā pret zemi atsitīsies cita šīs šķautnes daļa, tad saskares punkts ir plaknē, kura ir taisnā leņķī pret traktora vidusplakni un iet caur sēdekļa vidu, kad sēdeklis ir noregulēts vidējā stāvoklī. Jāveic pasākumi, lai mazinātu svārsta tendenci griezties ap saskares punktu. Attiecībā uz traktoru ar grozāmo vadītāja vietu (t. i., ar grozāmo sēdekli un stūres ratu) trieciena punktu nosaka attiecībā pret traktora vidusplaknes un tai perpendikulārās plaknes krustošanās taisni, kas šķērso punktu, kurš atrodas vienādā attālumā no abu sēdekļu atskaites punktiem.

                     1.3.2.

                     Pārbaudot traktorus, kuriem nav šarnīrsavienojumu, jebkuru to tiltu, kas ir nekustīgs attiecībā pret apgāšanās aizsargkonstrukciju, piesien tajā pusē, kurā dod triecienu. Traktoriem ar diviem velkošajiem riteņiem tas parasti ir pakaļējais tilts; attiecīgais kopskats parādīts IV pielikuma 7. attēlā. Abas saites, no kurām vienu nostiprina punktā, kas atrodas apmēram 1,5 m tilta priekšā, un otru punktā, kas atrodas apmēram 1,5 m aiz tilta, pārliek pāri tiltam no stiprinājuma punktiem, kas atrodas tieši zem tilta. Saites nospriego tā, lai riepā, kura atrodas blakus saitēm, rastos deformācija, kāda noteikta II pielikuma 3.1.5. punktā. Pēc saišu nostiprināšanas pie riteņa triecienam pretējā pusē pieliek koka sijas balstu un piestiprina pie grīdas tā, lai trieciena laikā tas stingri turētos pret riteņa malu, kā parādīts IV pielikuma 7. attēlā. Balsta garumu izvēlas tādu, lai pēc nostiprināšanas tas veidotu 30 ± 3° leņķi attiecībā pret horizontāli. Tā garums ir no 20 līdz 25 reizēm lielāks par biezumu un platums no divām līdz trijām reizēm lielāks par biezumu. Abu tiltu pārvietošanos uz sāniem novērš, riteņa ārpusē triecienam pretējā pusē ar skavām pie grīdas piestiprinot siju.

                     1.3.3.

                     Posmainie traktori jāpiesien tā, lai traktora daļa, uz kuras atrodas apgāšanās aizsargkonstrukcija, būtu nekustīgi piestiprināta pie zemes, tāpat kā traktors bez šarnīrsavienojuma.
                     Posmainiem traktoriem abus tiltus piesien pie zemes. Traktora tās daļas tiltu un riteņus, uz kuras ir uzmontēta apgāšanās aizsargkonstrukcija, piesien un atbalsta, kā parādīts IV pielikuma 7. attēlā. Šarnīrsavienojumu atbalsta uz vismaz 100 × 100 mm sijas un piesien pie sliedēm. Balstu novieto pret šarnīrsavienojumu un piestiprina pie grīdas tā, lai tam būtu tāda pati nozīme kā balstam pret aizmugurējo riteni un lai tas nodrošinātu stabilitāti, kas ir līdzvērtīga traktora bez šarnīrsavienojuma stabilitātei.

                     1.3.4.

                     Svārstu atvelk atpakaļ tā, lai tā smaguma centra augstumu virs saskares punkta izteiktu formula:
                     H = 125 + 0,150 W.

               1.4.   Saspiešana aizmugurē
         Traktoru novieto izmēģinājumu stendā, kas aprakstīts II pielikuma 2.6. punktā un parādīts IV pielikuma 8. un 10. attēlā, tā, lai sijas aizmugurējā šķautne būtu virs apgāšanās aizsargkonstrukcijas galēji aizmugurējās augšējās slodzi nesošās daļas un traktora vidus garenvirziena plakne būtu vidū starp sijas spēka pielikšanas punktiem.
         Tiltu balstus novieto zem tiltiem tā, lai trieciena spēks nedarbotos uz riepām. Pieliktais spēks atbilst divkāršai traktora masai, kas noteikta saskaņā ar II pielikuma 1.3. punktu. Var būt nepieciešams piesiet traktora priekšpusi.
         1.5.   Saspiešana priekšā

                     1.5.1.

                     Šis tests ir tāds pats kā aizmugures saspiešanas tests, tikai sijas priekšējā šķautne ir virs apgāšanās aizsargkonstrukcijas galēji priekšējās augšējās daļas.

                     1.5.2.

                     Ja apgāšanās aizsargkonstrukcijas jumta priekšējā daļa neiztur visu trieciena spēku, tad spēku turpina pielikt, kamēr jumtu deformē tā, ka tas sakrīt ar plakni, kas savieno apgāšanās aizsargkonstrukcijas augšu un to traktora priekšējo daļu, kura apgāšanās gadījumā spēj izturēt traktora masu. Tad spēka pielikšanu pārtrauc un traktoru novieto tā, lai sija būtu virs apgāšanās aizsargkonstrukcijas punkta, kurš pilnīgas apgāšanās gadījumā balstīs traktora aizmuguri, kā parādīts IV pielikuma 10. attēlā, un pilnā mērā no jauna pieliek spēku.

               2.   ATSTARPJU ZONA

                     2.1.

                     Atstarpju zona ir parādīta IV pielikuma 3. attēlā un definēta attiecībā pret vertikālu atskaites plakni, kas parasti ir garenvirzienā attiecībā pret traktoru un iet caur 2.3. punktā aprakstīto atskaites punktu sēdeklī un stūres rata centru. Pieņem, ka atskaites plakne ar sēdekli un stūres ratu trieciena laikā pārvietojas pa horizontāli, bet paliek perpendikulāra attiecībā pret traktora vai – elastīga piestiprinājuma gadījumā – apgāšanās aizsargkonstrukcijas grīdu.
                     Ja stūres rats ir regulējams, to noregulē atbilstīgi vadīšanai normālā sēdus stāvoklī.

                     2.2.

                     Par zonas robežām pieņem:

                                 2.2.1.

                                 vertikālas plaknes, kas atrodas 300 mm virs sēdekļa atskaites punkta 250 mm uz katru pusi no atskaites plaknes;

                                 2.2.2.

                                 paralēlas plaknes, kas no 2.2.1. punktā minēto plakņu augšējās malas turpinās ne augstāk kā līdz 900 mm virs sēdekļa atskaites punkta un ir tik slīpas, ka sānu trieciena pusē esošās plaknes augšējā mala ir vismaz 100 mm no atskaites plaknes;

                                 2.2.3.

                                 horizontālu plakni 900 mm virs sēdekļa atskaites punkta;

                                 2.2.4.

                                 slīpu plakni, kas ir perpendikulāra atskaites plaknei un kurā atrodas punkts, kurš ir 900 mm tieši virs sēdekļa atskaites punkta, un sēdekļa konstrukcijas galēji aizmugurējais punkts, ieskaitot atsperojumu;

                                 2.2.5.

                                 vertikālu plakni, kas ir perpendikulāra atskaites plaknei, kura atrodas uz leju no sēdekļa galēji aizmugurējā punkta;

                                 2.2.6.

                                 atskaites plaknei perpendikulāru 120 mm rādiusa liektu virsmu, kas ir 2.2.3. un 2.2.4. punktā noteikto plakņu pieskare;

                                 2.2.7.

                                 atskaites plaknei perpendikulāru 900 mm rādiusa liektu virsmu, kas turpinās 400 mm uz priekšu no 2.2.3. punktā noteiktās plaknes un 150 mm uz priekšu no sēdekļa atskaites punkta pieskaras šai plaknei;

                                 2.2.8.

                                 atskaites plaknei perpendikulāru slīpu plakni, kas robežojas ar 2.2.7. punktā noteikto virsmu pa tās priekšējo malu un atrodas 40 mm no stūres rata. Ja stūres rats ir augstākajā stāvoklī, šo plakni aizstāj ar plakni, kas ir 2.2.7. punktā noteiktās virsmas pieskare;

                                 2.2.9.

                                 atskaites plaknei perpendikulāru vertikālu plakni, kas atrodas 40 mm uz priekšu no stūres rata;

                                 2.2.10.

                                 horizontālu plakni, kurā atrodas sēdekļa atskaites punkts;

                                 2.2.11.

                                 attiecībā uz traktoru ar grozāmo vadītāja vietu (t. i., ar grozāmo sēdekli un stūres ratu) atstarpi veido divu brīvo atstarpju summa, kas atbilst stūres rata un sēdekļa diviem stāvokļiem;

                                 2.2.12.

                                 attiecībā uz traktoru, kuru var aprīkot ar papildu sēdekļiem, testus balsta uz summāro atstarpi starp sēdekļu atskaites punktiem visiem iespējamiem sēdekļu stiprinājuma variantiem. Apgāšanās aizsargkonstrukcija nedrīkst iespiesties summārajā atstarpē no dažādiem sēdekļa atskaites punktiem;

                                 2.2.13.

                                 ja pēc testa veikšanas piedāvā jaunu sēdekļu izvietojumu, veic aprēķinus, lai noteiktu, vai atstarpe no jauno sēdekļa atskaites punkta pilnībā iekļaujas iepriekš noteiktajā summārajā atstarpē. Ja tas tā nav, jāveic jauns tests.

                     2.3.

                     Sēdekļa novietojums un sēdekļa atskaites punkts

                     2.3.1.

                     Atstarpju zonas noteikšanas nolūkā 2.1. punktā sēdeklis ir horizontālā regulācijas diapazona galējā aizmugurējā punktā. To noregulē vidējā stāvoklī vertikālajā regulācijas diapazonā, ja tas ir neatkarīgs no tā horizontālā stāvokļa pieregulēšanas.
                     Atskaites punktu nosaka ar IV pielikuma 1. un 2. attēlā parādīto ierīci, lai modelētu cilvēka radītu slodzi. Ierīce sastāv no sēdekļa pamatnes plāksnes un atzveltnes plāksnes. Apakšējo atzveltnes plāksni ar locīklu nostiprina atbilstīgi sēžas pauguru (A) un gurnu (B) rajonam, turklāt plāksnes posma (B) augstums ir regulējams.

                     2.3.2.

                     Par atskaites punktu nosaka punktu, kas atrodas sēdekļa vidus garenvirziena plaknē, kur apakšējās atzveltnes plāksnes pieskares plakne krustojas ar horizontālu plakni. Šī horizontālā plakne šķērso sēdekļa pamatnes plāksnes apakšējo virsmu 150 mm uz priekšu no minētās pieskares.

                     2.3.3.

                     Ja sēdekļa atsperojums ir regulējams atbilstīgi vadītāja svaram, to noregulē tā, lai sēdeklis būtu kustību diapazona vidū.
                     Ierīci noliek uz sēdekļa. Tad 50 mm uz priekšu no posma (A) to noslogo ar 550 N spēku un abas atzveltnes plāksnes daļas netieši viegli piespiež pie atzveltnes pamatnes.

                     2.3.4.

                     Ja nav iespējams noteikt konkrētas pieskares vietas katram atzveltnes rajonam (virs un zem jostasvietas), būtu jārīkojas šādi:

                                 2.3.4.1.

                                 ja nav iespējams noteikt konkrētu pieskares vietu zemākajam rajonam, atzveltnes plāksnes apakšējo daļu piespiež pie atzveltnes pamatnes vertikāli;

                                 2.3.4.2.

                                 ja nav iespējams noteikt konkrētu pieskares vietu augstākajam rajonam – posmu (B) nostiprina 230 mm augstumā virs sēdekļa atskaites punkta, ja atzveltnes plāksnes apakšējā daļa ir vertikāla. Tad abas atzveltnes plāksnes daļas netieši viegli piespiež pie atzveltnes pamatnes.

               3.   MĒRĪJUMI
         3.1.   Lūzumi un plaisas
         Pēc katra testa visas traktora konstrukcijas daļas, savienojumus un kronšteinus apskata, lai konstatētu lūzumus vai plaisas, neskaitot nelielas plaisas nenozīmīgās daļās.
         3.2.   Atstarpju zona

                     3.2.1.

                     Katrā testā apgāšanās aizsargkonstrukciju apskata, lai konstatētu, vai kāda apgāšanās aizsargkonstrukcijas daļa nav nokļuvusi atstarpju zonā ap vadītāja sēdekli, kas noteikta 2.1. un 2.2. punktā.

                     3.2.2.

                     Apgāšanās aizsargkonstrukciju apskata arī, lai konstatētu, vai kāda atstarpju zonas daļa ir ārpus aizsargātās zonas. Uzskata, ka atstarpju zonas daļa ir ārpus aizsargātās zonas, ja tā būtu saskārusies ar līdzenu zemes virsmu, traktoram apgāžoties tajā virzienā, no kura tas saņēma triecienu. Šajā nolūkā izvēlas mazākos izgatavotāja norādītos riepu un attāluma starp riteņiem parametrus.

               3.3.   Maksimālā momentānā deformācija
         Sānu trieciena pārbaudes laikā reģistrē maksimālās momentānās deformācijas un paliekošās deformācijas starpību 900 mm virs un 150 mm uz priekšu no sēdekļa atskaites punkta. II pielikuma 2.7.1. punktā aprakstītā stieņa vienu galu piestiprina pie apgāšanās aizsargkonstrukcijas augšdaļas un otru izlaiž pa atvērumu vertikālajā statnī. Berzes ieliktņa stāvoklis uz stieņa pēc trieciena atbilst maksimālajai momentānajai deformācijai.
         3.4.   Paliekošā deformācija
         Pēc pēdējā saspiešanas testa reģistrē apgāšanās aizsargkonstrukcijā paliekošo deformāciju. Šajā nolūkā pirms testa reģistrē apgāšanās aizsargkonstrukcijas galveno konstrukcijas daļu stāvokli attiecībā pret sēdekļa atskaites punktu.

         IV PIELIKUMS
         ATTĒLI

         V PIELIKUMS

         VI PIELIKUMS

            ZĪMES

         EK detaļas tipa apstiprinājuma zīme sastāv no taisnstūra un tajā ietverta mazā burta “e”, kuram seko tās dalībvalsts atšķirības zīme, kura ir piešķīrusi detaļas tipa apstiprinājumu:
         1 Vācijai,
         2 Francijai,
         3 Itālijai,
         4 Nīderlandei,
         5 Zviedrijai,
         6 Beļģijai,
         7 Ungārijai,
         8 Čehijai,
         9 Spānijai,
         11 Apvienotajai Karalistei,
         12 Austrijai,
         13 Luksemburgai,
         17 Somijai,
         18 Dānijai,
         19 Rumānijai,
         20 Polijai,
         21 Portugālei,
         23 Grieķijai,
         24 Īrijai,
         26 Slovēnijai,
         27 Slovākijai,
         29 Igaunijai,
         32 Latvijai,
         34 Bulgārijai,
         36 Lietuvai,
         49 Kiprai,
         50 Maltai.
         Taisnstūra tuvumā jābūt arī EK detaļas tipa apstiprinājuma numuram, kas atbilst EK detaļas tipa apstiprinājuma sertifikāta numuram, kurš izdots par apgāšanās aizsargkonstrukcijas un tās stiprinājuma pie traktora stiprību.

            EK detaļas tipa apstiprinājuma zīmes paraugs

         VII PIELIKUMS

         VIII PIELIKUMS

            EK tipa apstiprinājuma nosacījumi

                     1.

                     Traktora EK tipa apstiprinājuma pieteikumu attiecībā uz apgāšanās aizsargkonstrukcijas stiprību un tās stiprinājuma pie traktora stiprību iesniedz traktora izgatavotājs vai viņa pilnvarots pārstāvis.

                     2.

                     Tehniskajam dienestam, kas atbild par tipa apstiprinājuma testiem, nodod traktoru, kas ir raksturīgs apstiprināmā traktoru tipa paraugs un uz kura ir attiecīgi uzmontēta apstiprināta apgāšanās aizsargkonstrukcija un tās stiprinājumi.

                     3.

                     Par tipa apstiprinājuma testiem atbildīgais tehniskais dienests pārbauda, vai apstiprinātā tipa apgāšanās aizsargkonstrukcija ir paredzēta montāžai uz tā tipa traktoriem, uz kuru attiecas pieteikums. Īpaši pievērš uzmanību tam, vai stiprinājums pie traktora atbilst tam, kurš ir testēts, piešķirot EK detaļas tipa apstiprinājumu.

                     4.

                     EK tipa apstiprinājuma turētājs drīkst lūgt apstiprinājumu attiecināt arī uz citiem apgāšanās aizsargkonstrukciju tipiem.

                     5.

                     Kompetentās iestādes to attiecina arī uz citiem apgāšanās aizsargkonstrukciju tipiem ar šādiem nosacījumiem:

                                 5.1.

                                 jaunajam apgāšanās aizsargkonstrukcijas tipam un stiprinājumam pie traktora ir piešķirts EK detaļas tipa apstiprinājums;

                                 5.2.

                                 tas ir paredzēts montāžai uz tā tipa traktoriem, uz ko lūdz papildus attiecināt EK tipa apstiprinājumu;

                                 5.3.

                                 apgāšanās aizsargkonstrukcijas stiprinājums pie traktora atbilst tam, kurš ir pārbaudīts, piešķirot EK detaļas tipa apstiprinājumu.

                     6.

                     Par katru piešķirto vai atteikto tipa apstiprinājumu vai tā attiecinājumu uz citu tipu EK tipa apstiprinājuma sertifikātam pievieno sertifikātu, kura paraugs ir parādīts IX pielikumā.

                     7.

                     Ja traktoru tipa EK tipa apstiprinājuma pieteikumu iesniedz reizē ar EK detaļas tipa apstiprinājuma pieteikumu, kas attiecas uz apgāšanās aizsargkonstrukciju tipu, kuras paredzētas montāžai uz traktoriem, uz ko attiecas EK tipa apstiprinājuma pieteikums, 2. un 3. punktā paredzētās pārbaudes neizdara.

         IX PIELIKUMS

         X PIELIKUMS
         A   DAĻA

            Atceltā direktīva ar sekojošo grozījumu sarakstu

         (minēta 13. pantā)

                     Padomes Direktīva 77/536/EEK
                     (OV L 220, 29.8.1977., 1. lpp.)

                     1979. gada Pievienošanās akta I pielikuma X daļa
                     (OV L 291, 19.11.1979., 108. lpp.)

                     1985. gada Pievienošanās akta I pielikuma IX A daļa
                     (OV L 302, 15.11.1985., 209. lpp.)

                     Padomes Direktīva 87/354/EEK
                     (OV L 192, 11.7.1987., 43. lpp.)

                     tikai attiecībā uz atsaucēm uz Direktīvu 77/536/EEK pielikuma 9. punkta a) apakšpunktā

                     Padomes Direktīva 89/680/EEK
                     (OV L 398, 30.12.1989., 26. lpp.)

                     1994. gada Pievienošanās akta I pielikuma XI.C.II.2. punkts
                     (OV C 241, 29.8.1994., 205. lpp.)

                     Komisijas Direktīva 1999/55/EK
                     (OV L 146, 11.6.1999., 28. lpp.)

                     2003. gada Pievienošanās akta II pielikuma I.A.I.21. punkts
                     (OV L 236, 23.9.2003., 53. lpp.)

                     Padomes Direktīva 2006/96/EK
                     (OV L 363, 20.12.2006., 81. lpp.)

                     tikai attiecībā uz atsaucēm uz Direktīvu 77/536/EEK 1. pantā un pielikuma 20. punktā

               B   DAĻA

            Termiņi transponēšanai valsts tiesību aktos un piemērošanai

         (minēti 13. pantā)

                     Direktīva

                     Termiņš transponēšanai

                     Piemērošanas datums

                     77/536/EEK

                     1978. gada 29. decembris

                     —

                     87/354/EEK

                     1987. gada 31. decembris

                     —

                     89/680/EEK

                     1990. gada 3. janvāris

                     —

                     1999/55/EK

                     2000. gada 30. jūnijs (1)

                     —

                     2006/96/EK

                     2007. gada 1. janvāris

                     —

            (1)  Saskaņā ar Direktīvas 1999/55/EK 2. pantu:

            “1.   No 2000. gada 1. jūlija dalībvalstis nedrīkst:

                        —

                        atteikties piešķirt EK tipa apstiprinājumu, izdot Direktīvas 74/150/EEK 10. panta 1. punkta trešajā ievilkumā paredzēto dokumentu vai piešķirt valsts tipa apstiprinājumu attiecībā uz jebkuru traktora tipu vai

                        —

                        aizliegt nodot traktorus ekspluatācijā,

                  ja minētie traktori atbilst ar šo direktīvu grozītās Direktīvas 77/536/EEK prasībām.
            2.   No 2001. gada 1. janvāra dalībvalstis:

                        —

                        vairs nedrīkst izdod Direktīvas 74/150/EEK 10. panta 1. punkta trešajā ievilkumā paredzēto dokumentu attiecībā ne uz vienu traktora tipu, kas neatbilst ar šo direktīvu grozītās Direktīvas 77/536/EEK prasībām,

                        —

                        var atteikties piešķirt valsts tipa apstiprinājumu attiecībā uz traktoru tipu, kas neatbilst ar šo direktīvu grozītās Direktīvas 77/536/EEK prasībām.”

         XI PIELIKUMS

            ATBILSTĪBAS TABULA

                     Direktīva 77/536/EEK

                     Direktīva 1999/55/EEK

                     Šī direktīva

                     9. pants

                     1. pants

                     1. pants

                     2. pants

                     2. pants

                     3. pants

                     3. pants

                     4. pants

                     4. pants

                     5. pants

                     5. pants

                     6. pants

                     6. pants

                     7. pants

                     7. pants

                     —

                     2. pants

                     8. pants

                     8. pants

                     9. pants

                     10. un 11. pants

                     10. un 11. pants

                     12. panta 1. punkts

                     —

                     12. panta 2. punkts

                     12. pants

                     —

                     13. pants

                     —

                     14. pants

                     13. pants

                     15. pants

                     I līdz IX pielikums

                     I līdz IX pielikums

                     —

                     X pielikums

                     —

                     XI pielikums


Svarīgs juridisks paziņojums

|

32003L0102

Eiropas Parlamenta un padomes Direktīva 2003/102/EK (2003. gada 17. novembris) par gājēju un citu ievainojamu satiksmes dalībnieku aizsardzību pirms sadursmes ar transportlīdzekli un sadursmes gadījumā un par Padomes Direktīvas 70/156/EEK grozījumiem

Oficiālais Vēstnesis L 321 , 06/12/2003 Lpp. 0015 - 0025 CS.ES Nodaļa 13 Sējums 32 Lpp. 670  - 680 ET.ES Nodaļa 13 Sējums 32 Lpp. 670  - 680 HU.ES Nodaļa 13 Sējums 32 Lpp. 670  - 680 LT.ES Nodaļa 13 Sējums 32 Lpp. 670  - 680 LV.ES Nodaļa 13 Sējums 32 Lpp. 670  - 680 MT.ES Nodaļa 13 Sējums 32 Lpp. 670  - 680 PL.ES Nodaļa 13 Sējums 32 Lpp. 670  - 680 SK.ES Nodaļa 13 Sējums 32 Lpp. 670  - 680 SL.ES Nodaļa 13 Sējums 32 Lpp. 670  - 680

		Eiropas Parlamenta un padomes Direktīva 2003/102/EK(2003. gada 17. novembris)par gājēju un citu ievainojamu satiksmes dalībnieku aizsardzību pirms sadursmes ar transportlīdzekli un sadursmes gadījumā un par Padomes Direktīvas 70/156/EEK grozījumiemEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši tā 95. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [1],saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru [2],tā kā:(1) Lai samazinātu Kopienā ceļu satiksmes negadījumos bojā gājušo skaitu, ir jāievieš pasākumi, lai uzlabotu gājēju un citu ievainojamu ceļu satiksmes dalībnieku aizsardzību pirms frontālas sadursmes ar transportlīdzekli un tās laikā.(2) Saistībā ar ceļu satiksmes drošības rīcības programmu steidzīgi ir nepieciešama pasīvu un aktīvu pasākumu pakete, lai uzlabotu drošību (izvairīšanās no negadījumiem un sekundāras ietekmes samazināšana ar satiksmes samazināšanu un infrastruktūras uzlabošanu) ievainojamiem satiksmes dalībniekiem, tādiem kā gājēji, velosipēdisti un motociklisti.(3) Iekšējais tirgus sastāv no teritorijas bez iekšējām robežām, kurā ir jānodrošina brīva preču un kapitāla aprite, kā arī personu pārvietošanās un pakalpojumu sniegšanas brīvība, un šajā sakarā darbojas Kopienas tipa apstiprinājuma sistēma transportlīdzekļiem; ir jāsaskaņo tehniskās prasības transportlīdzekļu tipa apstiprinājumam attiecībā uz gājēju aizsardzību, lai izvairītos no tādu prasību pieņemšanas, kas ir atšķirīgas dalībvalstīs, un lai nodrošinātu iekšējā tirgus pienācīgu darbību.(4) Gājēju aizsardzības mērķus var sasniegt ar aktīvu un pasīvu drošības pasākumu kombināciju. Eiropas Pastiprinātās transportlīdzekļu drošības komitejas (EEVC) 1999. gada jūnija ieteikumi panākuši plašu vienprātību šajā jomā; šajos ieteikumos ir piedāvātas prasības atsevišķu kategoriju transportlīdzekļu frontālajai struktūrai, lai samazinātu to agresivitāti; šī direktīva paredz testus un robežvērtības, pamatojoties uz EEVC ieteikumiem.(5) Komisijai jāizskata iespēja paplašināt šīs direktīvas darbības jomu, ietverot transportlīdzekļus ar maksimālo masu līdz 3,5 tonnām, un jāziņo par saviem secinājumiem Eiropas Parlamentam un Padomei.(6) Šī direktīva būtu jāuzskata par vienu elementu no plašākas pasākumu paketes, kas jāievieš Kopienā, rūpniecībā un dalībvalstu attiecīgajās iestādēs, pamatojoties uz informācijas apmaiņu par paraugpraksi, lai risinātu jautājumus par pirmssadursmes (aktīvo), sadursmes (pasīvo) un pēcsadursmes drošību gājējiem un citiem ievainojamiem ceļu satiksmes dalībniekiem saistībā ar satiksmes dalībniekiem, transportlīdzekļiem un infrastruktūru.(7) Ņemot vērā ātrumu, kādā attīstās un tehnoloģijas šajā jomā, rūpniecībā var piedāvāt alternatīvus pasīvus pasākumus vai aktīvu un pasīvu pasākumu kombināciju, kas faktiskās efektivitātes ziņā ir vismaz līdzvērtīgi šīs direktīvas prasībām, un tos izvērtē, ņemot vērā neatkarīgu ekspertu līdz 2004. gada 1. jūlijam veiktus pētījumus par to ieviešanas iespējamību; faktiskās efektivitātes ziņā vismaz līdzvērtīgu alternatīvu pasākumu ieviešanai būtu nepieciešams pielāgot vai grozīt šo direktīvu.(8) Ņemot vērā esošos pētījumus un tehnisko progresu gājēju aizsardzībā, ir lietderīgi noteikt elastības pakāpi šajā jomā. Attiecīgi šajā direktīvā attiecībā uz gājēju aizsardzību jānosaka pamatnosacījumi, kas kā testi ir jāizpilda jauniem transportlīdzekļu tipiem un jauniem transportlīdzekļiem. Tehniskie nosacījumi šādu testu piemērošanai jāpieņem ar Komisijas lēmumu.(9) Straujā tehnoloģiju attīstība aktīvajā drošībā nozīmē to, ka sadursmes draudu mazināšanas sistēmas un sistēmas, kas paredzētas, lai izvairītos no sadursmes, piedāvā lielas drošības priekšrocības, piemēram, samazinot sadursmes ātrumu un pielāgojot sadursmes virzienu. Šajā direktīvā jāveicina šādu tehnoloģiju attīstība.(10) Asociācijas, kas pārstāv Eiropas, Japānas un Korejas transportlīdzekļu ražotājus, ir uzņēmušās sākt pildīt EEVC ieteikumus attiecībā uz robežvērtībām un testiem vai alternatīvus pasākumus, kuriem ir vismaz līdzvērtīga ietekme un par kuriem ir panākta vienošanās, no 2010. gada, bet pirmo robežvērtību un testu kopumu no 2005. gada attiecībā uz jauniem transportlīdzekļu tipiem, no 2010. gada 1. jūlija pirmo kopumu piemērojot 80 % visu jauno transportlīdzekļu, no 2011. gada 1. jūlija to piemērojot 90 % visu jauno transportlīdzekļu un no 2012. gada 31. decembra – visiem jaunajiem transportlīdzekļiem.(11) Šai direktīvai būtu jādod savs ieguldījums arī augsta līmeņa aizsardzības izveidē starptautisko tiesību aktu saskaņošanas kontekstā, kuru uzsāka ar ANO/EEK 1998. gada Nolīgumu par vispārēju tehnisko noteikumu apstiprināšanu riteņu transportlīdzekļiem, aprīkojumam un detaļām, ko var uzstādīt un/vai lietot riteņu transportlīdzekļos.(12) Šī direktīva ir viena no atsevišķajām direktīvām, kas jāizpilda, lai atbilstu EK tipa apstiprinājuma procedūrai, kura noteikta ar Padomes Direktīvu 70/156/EEK (1970. gada 6. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu [3].(13) Tāpēc attiecīgi ir jāgroza Direktīva 70/156/EEK,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Šī direktīva attiecas uz transportlīdzekļu frontālo virsmu. Šajā direktīvā "transportlīdzeklis" ir jebkurš mehānisks transportlīdzeklis, kas noteikts Direktīvas 70/156/EEK 2. pantā un II pielikumā, kas pieder M1 kategorijai, kura maksimālā masa nepārsniedz 2,5 tonnas, un jebkurš N1 kategorijas transportlīdzeklis, kas atvasināts no M1 kategorijas, kura masa nepārsniedz 2,5 tonnas.2. Šīs direktīvas mērķis ir samazināt ievainojumus, ko gūst gājēji un citi ievainojami satiksmes dalībnieki sadursmē ar 1. punktā noteikto transportlīdzekļu frontālām virsmām.2. pants1. No 2004. gada 1. janvāra neviena dalībvalsts gājēju aizsardzības dēļ nedrīkst:- atteikt piešķirt EK tipa apstiprinājumu vai valsts tipa apstiprinājumu attiecībā uz transportlīdzekļa tipu, vai- aizliegt transportlīdzekļu reģistrāciju, pārdošanu vai nodošanu ekspluatācijā,ja transportlīdzekļi atbilst tehniskajiem noteikumiem, kas minēti I pielikuma 3.1. vai 3.2. punktā.2. No 2005. gada 1. oktobra dalībvalstis vairs nepiešķir:- EK tipa apstiprinājumu, vai- valsts tipa apstiprinājumu,nevienam transportlīdzekļa tipam, pamatojoties uz gājēju aizsardzību, ja nav izpildīti I pielikuma 3.1. vai 3.2. punktā minētie tehniskie noteikumi, izņemot, ja piemēro Direktīvas 70/156/EEK 8. panta 2. punktu.3. Šā panta 2. punkts neattiecas uz transportlīdzekļiem, kas to uzbūves un konstrukcijas būtiskākajos aspektos virsbūves daļā A statņu priekšā neatšķiras no tiem transportlīdzekļu tipiem, kam piešķirts EK tipa apstiprinājums vai valsts tipa apstiprinājums pirms 2005. gada 1. oktobra un kuri vēl nav apstiprināti saskaņā ar šo direktīvu.4. No 2010. gada 1. septembra dalībvalstis vairs nepiešķir:- EK tipa apstiprinājumu, vai- valsts tipa apstiprinājumu,nevienam transportlīdzekļa tipam, pamatojoties uz gājēju aizsardzību, ja nav izpildīti I pielikuma 3.2. punktā minētie tehniskie noteikumi, izņemot, ja piemēro Direktīvas 70/156/EEK 8. panta 2. punktu.5. No 2012. gada 31. decembra dalībvalstis:- uzskata, ka atbilstības sertifikāti, kas pievienoti jauniem transportlīdzekļiem saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK noteikumiem, vairs nav derīgi šīs direktīvas 7. panta 1. punkta nozīmē, un- aizliedz tādu jaunu transportlīdzekļu reģistrāciju, pārdošanu vai nodošanu ekspluatācijā, kuriem nav pievienots atbilstības sertifikāts saskaņā ar Direktīvu 70/156/EEK,pamatojoties uz gājēju aizsardzību, ja nav izpildīti I pielikuma 3.1. vai 3.2. punktā minētie tehniskie noteikumi.6. No 2015. gada 1. septembra dalībvalstis:- uzskata, ka atbilstības sertifikāti, kas pievienoti jauniem transportlīdzekļiem saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK noteikumiem, vairs nav derīgi šīs direktīvas 7. panta 1. punkta nozīmē, un- aizliedz tādu jaunu transportlīdzekļu reģistrāciju, pārdošanu vai nodošanu ekspluatācijā, kuriem nav pievienots atbilstības sertifikāts saskaņā ar Direktīvu 70/156/EEK,pamatojoties uz gājēju aizsardzību, ja nav izpildīti I pielikuma 3.2. punktā minētie tehniskie noteikumi.3. pantsIevērojot 2. panta noteikumus, dalībvalstis nodrošina, ka I pielikuma 3.1. vai 3.2. punktā noteiktie testi tiek veikti saskaņā ar tehniskajiem nosacījumiem, ko Komisija nosaka savā lēmumā.4. pantsKatru mēnesi dalībvalstu apstiprinātājas iestādes Komisijai nosūta tipa apstiprinājuma sertifikāta kopiju, kura paraugs norādīts II pielikuma 2. papildinājumā, attiecībā uz katru transportlīdzekļa tipu, kuram tā piešķīrusi apstiprinājumu saskaņā ar šo direktīvu attiecīgā mēneša laikā.5. pants1. Komisija, darbojoties saskaņā ar attiecīgo informāciju, ko paziņojušas apstiprinātājas iestādes un ieinteresētās puses, kā arī kas iegūta no neatkarīgiem pētījumiem, pārrauga rūpniecībā notikušo attīstību gājēju aizsardzības jomā un līdz 2004. gada 1. jūlijam veic neatkarīgu priekšizpēti attiecībā uz I pielikuma 3.2. punkta noteikumiem un jo īpaši alternatīviem pasākumiem, pasīviem pasākumiem vai aktīvu un pasīvu pasākumu kombināciju, kas ir vismaz līdzvērtīgi faktiskās efektivitātes ziņā. Priekšizpēti cita starpā pamato uz praktiskiem testiem un neatkarīgiem zinātniskiem pētījumiem.2. Ja 1. punktā minētās priekšizpētes rezultātā tiek secināts, ka ir jāpielāgo I pielikuma 3.2. punktā minētie noteikumi, iekļaujot pasīvu un aktīvu pasākumu kombināciju, kas sniedz vismaz tādu pašu aizsardzības līmeni, kādu sniedz I pielikuma 3.2. punkta esošie noteikumi, Komisija Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedz priekšlikumu attiecīgi grozīt šo direktīvu.3. Ciktāl šīs direktīvas pielāgošana ir ierobežota, ietverot tikai alternatīvu pasīvu pasākumu ieviešanu, kas sniedz vismaz tādu pašu aizsardzības līmeni, kādu sniedz I pielikuma 3.2. punktā minētie noteikumi, šādu pielāgošanu saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK 13. pantu var veikt Komiteja pielāgošanai tehnikas attīstībai.4. Līdz 2006. gada 1. aprīlim un pēc tam reizi divos gados Komisija Eiropas Parlamentam un Padomei sniedz ziņojumu par 1. punktā minētās pārraudzības rezultātiem.6. pantsDirektīvu 70/156/EEK groza šādi:1. Direktīvas I pielikumā iekļauj šādus punktus:"9.23. Gājēju aizsardzība9.23.1. Sniedz sīku transportlīdzekļa aprakstu, iekļaujot fotoattēlus un/vai rasējumus, attiecībā uz transportlīdzekļa frontālās daļas (iekšējā un ārējā) konstrukciju, izmēriem, attiecīgajām atskaites līnijām un materiāliem. Šajā aprakstā ir jāiekļauj informācija par jebkādām uzstādītajām aktīvām aizsardzības sistēmām."2. Direktīvas III pielikuma A iedaļā iekļauj šādus punktus:"9.23. Gājēju aizsardzība9.23.1. Sniedz sīku transportlīdzekļa aprakstu, iekļaujot fotoattēlus un/vai rasējumus, attiecībā uz transportlīdzekļa frontālās daļas (iekšējā un ārējā) konstrukciju, izmēriem, attiecīgajām atskaites līnijām un materiāliem. Šajā aprakstā ir jāiekļauj informācija par jebkādām uzstādītajām aktīvām aizsardzības sistēmām."3. Direktīvas IV pielikuma I daļā iekļauj šādu 58. pozīciju un zemsvītras piezīmes:"Priekšmets | Direktīva Nr. | Atsauce uz Oficiālo Vēstnesī | Piemērojamība |M1 | M2 | M3 | N1 | N2 | N3 | O1 | O2 | O3 | O4 |58.Gājēju aizsardzība | 2003/102/EK | OV L 321, 6.12.2003., 15. lpp. | X [4] | | | X [4] [5] | | | | | | |4. Direktīvas XI pielikumu groza šādi:- 1. papildinājumā iekļauj šādu 58. pozīciju:"Pozīcija | Priekšmets | Direktīva Nr. | M1 ≤ 2500 (1) kg | M1 > 2500 (1) kg | M2 | M3 |58. | Gājēju aizsardzība | 2003/102/EK | X" | | | |- 2. papildinājumā iekļauj šādu 58. pozīciju:"Pozīcija | Priekšmets | Direktīva Nr. | M1 | M2 | M3 | N1 | N2 | N3 | O1 | O2 | O3 | O4 |58. | Gājēju aizsardzība | 2003/102/EK" | | | | | | | | | | |- 3. papildinājumā iekļauj šādu 58. pozīciju:"Pozīcija | Priekšmets | Direktīva Nr. | M1 | M2 | M3 | N1 | N2 | N3 | O1 | O2 | O3 | O4 |58. | Gājēju aizsardzība | 2003/102/EK" | | | | | | | | | | |7. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai vēlākais līdz 2003. gada 31. decembrim izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Šos pasākumus dalībvalstīs piemēro no 2004. gada 1. janvāra.Kad dalībvalstis pieņem šos tiesību aktus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kādā veidā izdarāmas šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.8. pantsŠī direktīva stājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.9. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2003. gada 17. novembrīEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsP. CoxPadomes vārdā —priekšsēdētājsG. Alemanno[1] OV C 234, 30.9.2003., 10. lpp.[2] Eiropas Parlamenta 2003. gada 3. jūlija Atzinums (vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī) un Padomes 2003. gada 4. novembra Lēmums (vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī).[3] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 807/2003 (OV L 122, 16.5.2003., 36. lpp.).--------------------------------------------------I PIELIKUMSTEHNISKIE NOTEIKUMI1. DARBĪBAS JOMAŠī direktīva attiecas uz transportlīdzekļu frontālo virsmu. Šajā direktīvā "transportlīdzeklis" ir jebkurš mehānisks transportlīdzeklis, kas noteikts Direktīvas 70/156/EEK 2. pantā un II pielikumā, kas pieder M1 kategorijai un kura maksimālā masa nepārsniedz 2,5 tonnas, un jebkurš N1 kategorijas transportlīdzeklis, kas atvasināts no M1 kategorijas, kura masa nepārsniedz 2,5 tonnas.2. DEFINĪCIJASŠajā direktīvā:2.1. "A statnis" ir priekšējais ārējais jumta balsts, kas stiepjas no transportlīdzekļa šasijas līdz jumtam.2.2. "Buferis" ir priekšējā zemākā ārējā transportlīdzekļa konstrukcija. Tas ietver visas konstrukcijas, kas paredzētas transportlīdzekļa aizsardzībai maza ātruma frontālās sadursmes gadījumā ar citu transportlīdzekli, kā arī visas tam piemontētas konstrukcijas.2.3. "Motora pārsega priekšējā mala" ir priekšējā augšējā ārējā konstrukcija, iekļaujot motora pārsegu un spārnus, augšējās un sānu lukturu apkārtējās daļas un pārējās piemontētās konstrukcijas.2.4. "Motora pārsega augšējā daļa" ir ārējā konstrukcija, ka iekļauj augšējo visu ārējo konstrukciju virsmu, izņemot priekšējo stiklu, A statņus un konstrukcijas, kas atrodas to aizmugurējā daļā. Tādējādi tas iekļauj pārsegu, spārnus, lūkas, stikla tīrītāju vārpstas un zemāko priekšējā stikla rāmi.2.5. "Izpildes kritērijs attiecībā uz galvu (HCP)" ir maksimālā trieciena laikā radītā paātrinājuma aprēķins noteiktā laika periodā.2.6. "Priekšējais stikls" ir priekšējais transportlīdzekļa stikls, kas atbilst visām Direktīvas 77/649/EEK [1] I pielikuma prasībām.2.7. "Transportlīdzekļa tips" ir to mehānisko transportlīdzekļu kategorija, kas A statņu priekšgalā neatšķiras pēc tādiem būtiskiem parametriem kā:- konstrukcija,- galvenie izmēri,- transportlīdzekļa ārējās virsmas materiāli,- sastāvdaļu izvietojums (ārējs vai iekšējs),ciktāl tie var negatīvi ietekmēt ar šo direktīvu noteiktā triecientesta rezultātus;2.8. "Maksimālā masa" ir tehniski pieļaujamā maksimālā pilnā masa, ko nosaka saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK I pielikuma 2.8. punktu.3. NOTEIKUMI PAR TESTIEM3.1. Ir jāveic šādi testi; tomēr 3.1.3. un 3.1.4. pozīcijā noteiktās robežvērtības ir nepieciešamas tikai pārraudzības nolūkā.3.1.1. Kājas forma pret buferi: ir jāveic viens no 3.1.1.1. vai 3.1.1.2. punktā minētajiem kājas formas testiem:3.1.1.1. Apakšējā kājas forma pret buferi: Testu veic ar trieciena ātrumu 40 km/h. Maksimālais dinamiskais ceļgala nobīdes leņķis nepārsniedz 21,0o, maksimālā dinamiskā ceļgala nobīde nedrīkst pārsniegt 6,0 mm un maksimālais paātrinājums lielā stilba kaula augšējā galā nedrīkst pārsniegt 200 g;3.1.1.2. Augšējā kājas forma pret buferi: Testu veic ar maksimālo trieciena ātrumu 40 km/h. Momentānā trieciena spēka summa attiecībā pret laiku nedrīkst pārsniegt 7,5 kN un lieces moments uz triecienelementu nedrīkst pārsniegt 510 Nm.3.1.2. Bērna/neliela auguma pieaugušā galvas forma pret motora pārsega augšējo daļu: Testu veic ar maksimālo trieciena ātrumu 35 km/h, izmantojot 3,5 kg smagu testa triecienelementu. Izpildes kritērijs attiecībā uz galvu (HCP) nedrīkst pārsniegt 1000 attiecībā uz 2/3 no pārsega testa platības un 2000 attiecībā uz pārējo 1/3 no pārsega testa platības.3.1.3. Augšējā kājas forma pret motora pārsega priekšējo malu: Testu veic ar maksimālo trieciena ātrumu 40 km/h. Momentānā trieciena spēka summai attiecībā pret laiku nevajadzētu pārsniegt 5,0 kN, un lieces momentu uz triecienelementu reģistrē un salīdzina ar iespējamo mērķi 300 Nm.3.1.4. Pieaugušā galvas forma pret priekšējo stiklu: Testu veic ar maksimālo trieciena ātrumu 35 km/h, izmantojot 4,8 kg smagu testa triecienelementu. HPC reģistrē un salīdzina ar iespējamo mērķi 1000.3.2. Ir jāveic šādi testi:3.2.1. Kājas forma pret buferi: Ir jāveic viens no 3.2.1.1. vai 3.2.1.2. punktā minētajiem kājas formas testiem:3.2.1.1. Apakšējā kājas forma pret buferi: Pārbaudi veic ar trieciena ātrumu 40 km/h. Maksimālais dinamiskais ceļgala nobīdes leņķis nepārsniedz 15,0o, maksimālā dinamiskā ceļgala nobīde nedrīkst pārsniegt 6,0 mm un maksimālais paātrinājums lielā stilba kaula augšējā galā nedrīkst pārsniegt 150 g.3.2.1.2. Augšējā kājas forma pret buferi: Testu veic ar maksimālo trieciena ātrumu 40 km/h. Momentānā trieciena spēka summa attiecībā pret laiku nedrīkst pārsniegt 5,0 kN un lieces moments uz triecienelementu nedrīkst pārsniegt 300 Nm.3.2.2. Bērna galvas forma pret motora pārsega augšējo daļu: Testu veic ar maksimālo trieciena ātrumu 40 km/h, izmantojot 2,5 kg smagu testa triecienelementu. HPC nedrīkst pārsniegt 1000 visā motora pārsega testa platībā.3.2.3. Augšējā kājas forma pret motora pārsega priekšējo malu: Testu veic ar maksimālo trieciena ātrumu līdz 40 km/h. Momentānā trieciena spēka summa attiecībā pret laiku nedrīkst pārsniegt 5,0 kN un lieces moments uz triecienelementu nedrīkst pārsniegt 300 Nm.3.2.4. Pieaugušā galvas forma pret motora pārsega augšējo daļu: Testu veic ar maksimālo trieciena ātrumu 40 km/h, izmantojot 4,8 kg smagu testa triecienelementu. HPC nedrīkst pārsniegt 1000 visā motora pārsega testa platībā.[1] Padomes Direktīva 77/649/EEK (1977. gada 27. septembris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu vadītāju redzamības lauku (OV L 267, 19.10.1977., 1. lpp.). Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 90/630/EEK (OV L 341, 6.12.1990., 20. lpp.).--------------------------------------------------II PIELIKUMSADMINISTRATĪVIE NOTEIKUMI ATTIECĪBĀ UZ EK TIPA APSTIPRINĀŠANU1. EK TIPA APSTIPRINĀJUMA PIETEIKUMS1.1. Pieteikumu par EK transportlīdzekļa tipa apstiprināšanu attiecībā uz gājēju aizsardzību saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK 3. panta 4. punktu iesniedz ražotājs.1.2. Informācijas dokumenta paraugs ir norādīts 1. papildinājumā.1.3. Apstiprināmā transportlīdzekļa tipa prototipu iesniedz tehniskajam dienestam, kas ir atbildīgs par tipa apstiprināšanas testu izpildi.2. EK TIPA APSTIPRINĀJUMA PIEŠĶIRŠANA2.1. Ja I pielikumā minētie testi ir veikti saskaņā ar šajā pielikumā norādītajām specifikācijām un šīs direktīvas 3. pantā minētajiem tehniskajiem nosacījumiem, EK tipa apstiprinājumu piešķir saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK 4. panta 1. punktu un 4. panta 3. punktu.2.2. EK tipa apstiprinājuma sertifikāta paraugs ir norādīts 2. papildinājumā.2.3. Apstiprinājuma numuru saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK VII pielikumu piešķir katram apstiprinātajam transportlīdzekļa tipam. Tā pati dalībvalsts nepiešķir tādu pašu numuru cita tipa transportlīdzeklim.2.4. Šaubu gadījumā, pārbaudot atbilstību testa procedūrām, ņem vērā jebkādu ražotāja sniegtu informāciju vai testa rezultātus, kurus var ņemt vērā, novērtējot apstiprinātājas iestādes veiktos apstiprinājuma testus.3. TIPA PĀRVEIDOŠANA UN APSTIPRINĀJUMU GROZĪJUMI3.1. Jebkādai transportlīdzekļa pārveidošanai, kas ietekmē transportlīdzekļa frontālās konstrukcijas vispārējo formu un kas pēc iestādes domām varētu būtiski ietekmēt testa rezultātus, ir nepieciešama testa atkārtošana.3.2. Ja tiek pārveidots transportlīdzekļa tips, kas apstiprināts saskaņā ar šo direktīvu, piemēro Direktīvas 70/156/EEK 5. panta noteikumus.4. RAŽOJUMU ATBILSTĪBA4.1. Lai nodrošinātu ražojumu atbilstību, ir jāveic pasākumi saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK 10. pantā izklāstītajiem noteikumiem.--------------------------------------------------