title: Padomes Direktīva 2008/72/EK ( 2008. gada 15. jūlijs ) par tāda dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla tirdzniecību, kas nav sēklas (Kodificēta versija) (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               1.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 205/28

      PADOMES DIREKTĪVA 2008/72/EK
   (2008. gada 15. jūlijs)
   par tāda dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla tirdzniecību, kas nav sēklas
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   (Kodificēta versija)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 37. pantu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (1),
   tā kā:

               (1)

               Padomes Direktīva 92/33/EEK (1992. gada 28. aprīlis) par tirdzniecību ar dārzeņu pavairošanas un stādāmo materiālu, kas nav sēklas (2), ir vairākkārt būtiski grozīta (3). Skaidrības un praktisku iemeslu dēļ minētā direktīva būtu jākodificē.

               (2)

               Dārzeņu ražošana ieņem nozīmīgu vietu Kopienas lauksaimniecībā.

               (3)

               Apmierinošu rezultātu sasniegšana dārzeņu audzēšanas jomā lielā mērā atkarīga ne tikai no to sēklu veselības un kvalitātes, ko jau reglamentē ar Padomes Direktīvu 2002/55/EK (2002. gada 13. jūnijs) par dārzeņu sēklu tirdzniecību (4), bet arī no dārzeņu stādāmā materiāla, kuru izmanto to pavairošanai.

               (4)

               Dažādu dalībvalstu atšķirīgais regulējums attiecībā uz dārzeņu pavairošanas un stādāmo materiālu varētu radīt tirdzniecības šķēršļus un tādējādi apgrūtināt šo produktu brīvu apriti Kopienā.

               (5)

               Saskaņotiem nosacījumiem Kopienas mērogā būtu jānodrošina, ka pircēji visā Kopienā saņem veselīgu un labas kvalitātes dārzeņu pavairošanas un stādāmo materiālu.

               (6)

               Tiktāl, ciktāl šādi saskaņoti nosacījumi attiecināmi uz augu veselību, tiem jābūt atbilstīgiem Padomes Direktīvai 2000/29/EK (2000. gada 8. maijs) par aizsardzības pasākumiem pret tādu organismu ievešanu, kas kaitīgi augiem vai augu produktiem, un pret to izplatību Kopienā (5).

               (7)

               Neskarot tos noteikumus attiecībā uz augu veselību, kas paredzēti ar Direktīvu 2000/29/EK, nav lietderīgi Kopienas noteikumus piemērot dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla tirdzniecībai, ja norādīts, ka šos produktus paredzēts eksportēt uz trešām valstīm, jo tur piemērojamie noteikumi var atšķirties no šajā direktīvā iekļautajiem noteikumiem.

               (8)

               Lai noteiktu augu veselības un kvalitātes standartus visu ģinšu un sugu dārzeņu dēstiem, vajadzīgi ilgstoši un sīki izstrādāti tehniski un zinātniski pētījumi. Šim nolūkam attiecīgi būtu jāizstrādā procedūra.

               (9)

               Pirmām kārtām tieši dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla piegādātājs ir atbildīgs par to, lai nodrošinātu, ka viņa produkti atbilst šajā direktīvā paredzētajiem nosacījumiem.

               (10)

               Dalībvalstu kompetentajām iestādēm, veicot kontroles un inspekcijas, būtu jānodrošina tas, ka piegādātāji izpilda šos nosacījumus.

               (11)

               Būtu jāparedz Kopienas kontroles pasākumi, lai nodrošinātu šajā direktīvā noteikto standartu vienādu piemērošanu visās dalībvalstīs.

               (12)

               Dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla pircēju interesēs ir tas, lai šķirnes nosaukums būtu zināms un lai šķirnes identitāte būtu aizsargāta.

               (13)

               Šajā nolūkā būtu jāparedz cik vien iespējams piemērot tos noteikumus par šķirnes izskatu, kas paredzēti attiecībā uz dārzeņu sēklu tirdzniecību.

               (14)

               Lai nodrošinātu dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla identitāti un tirdzniecības kārtību, būtu jāparedz Kopienas noteikumi par partiju atdalīšanu un marķēšanu. Izmantotajām etiķetēm būtu jāsniedz ziņas, kas nepieciešamas gan oficiālajai kontrolei, gan izmantotāja informēšanai.

               (15)

               Būtu jāizstrādā noteikumi, kas pārejošu piegādes problēmu gadījumā ļautu veikt dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla tirdzniecību saskaņā ar mazāk stingrām prasībām, nekā paredzēts šajā direktīvā.

               (16)

               Būtu jāaizliedz dalībvalstīm ieviest jaunus tirdzniecības nosacījumus vai ierobežojumus, kas atšķirtos no šajā direktīvā paredzētajiem nosacījumiem, attiecībā uz ģintīm un šķirnēm, kuras minētas II pielikumā un par kurām tiks sagatavoti saraksti.

               (17)

               Būtu jāparedz noteikumi, kas atļautu trešās valstīs ražota dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla tirdzniecību Kopienā vienīgi ar noteikumu, ka tas sniedz tādu pašu nodrošinājumu kā Kopienā ražots dārzeņu pavairošanas un stādāmais materiāls un ka tirdzniecība notiek atbilstoši Kopienas noteikumiem.

               (18)

               Lai saskaņotu dalībvalstīs izmantotās izpētes tehniskās metodes un salīdzinātu Kopienā ražoto dārzeņu pavairošanas un stādāmo materiālu ar trešās valstīs ražoto, būtu jāveic salīdzinoši pētījumi, lai pārbaudītu šādu produktu atbilstību šīs direktīvas prasībām.

               (19)

               Šīs Direktīvas īstenošanai vajadzīgie pasākumi būtu jāpieņem saskaņā ar Padomes Lēmumu 1999/468/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (6).

               (20)

               Šī direktīva nedrīkstētu iespaidot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem, kad tām direktīva jātransponē savos tiesību aktos un jāpiemēro, kā norādīts III pielikuma B daļā,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   1.   Šī direktīva attiecas uz tāda dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla tirdzniecību Kopienā, kas nav sēklas.
   2.   Šīs direktīvas 2. līdz 20. pants un 23. pants attiecas uz ģintīm, sugām un to hibrīdiem, kas uzskaitīti II pielikumā.
   Minētie panti attiecas arī uz citu ģinšu, sugu un to hibrīdu potcelmiem un citām stādu daļām, ja kādas šīs ģints, sugas vai to hibrīdu materiālu uzpotē vai ir paredzēts uzpotēt uz tiem.
   3.   Grozījumus II pielikumā iekļautajam ģinšu un sugu sarakstam pieņem saskaņā ar 21. panta 3. punktā minēto procedūru.
   2. pants
   Neskarot noteikumus attiecībā uz veselību, kas paredzēti ar Direktīvu 2000/29/EK, šī direktīva neattiecas uz pavairošanas vai stādāmo materiālu, kuru paredzēts eksportēt uz trešām valstīm, ja tas pienācīgi apzīmēts šādam nolūkam un tiek uzglabāts pietiekami izolēti.
   Īstenošanas pasākumus attiecībā uz pirmo daļu, jo īpaši attiecībā uz apzīmēšanu un atsevišķu uzglabāšanu, pieņem saskaņā ar 21. panta 2. punktā minēto procedūru.
   3. pants
   Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:

               a)

               “pavairošanas materiāls” ir augu daļas un visu veidu stādāmais materiāls, tostarp potcelmi, kas paredzēti dārzeņu pavairošanai un ražošanai;

               b)

               “stādāmais materiāls” ir veseli augi un augu daļas, tostarp potētajiem augiem – potētie komponenti, kas paredzēti stādīšanai, lai ražotu dārzeņus;

               c)

               “piegādātājs” ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kas attiecībā uz dārzeņu pavairošanas vai stādāmo materiālu profesionāli veic vismaz vienu no šādām darbībām: ataudzēšanu, ražošanu, aizsargāšanu un/vai apstrādi un tirdzniecību;

               d)

               “tirdzniecība” ir pavairošanas vai stādāmā materiāla uzglabāšana pieejamā veidā vai krājumā, izlikšana vai piedāvāšana pārdošanai, pārdošana un/vai piegādāšana citai personai jebkādā veidā;

               e)

               “atbildīgā oficiālā iestāde”:

                           i)

                           vienīgā un centrālā iestāde, ko dalībvalsts tās valdības pārraudzībā izveidojusi vai izraudzījusies un kas ir atbildīga par kvalitātes jautājumiem;

                           ii)

                           jebkura valsts iestāde, kas izveidota:

                                       —

                                       vai nu valsts līmenī,

                                       —

                                       vai arī reģionālā līmenī valsts iestāžu pārraudzībā, ievērojot attiecīgās dalībvalsts tiesību aktos noteiktos ierobežojumus.

                     Šā punkta i) un ii) apakšpunktā minētās iestādes saskaņā ar attiecīgo valstu tiesību aktiem var deleģēt šajā direktīvā paredzēto uzdevumu veikšanu to pakļautībā un pārraudzībā jebkurai juridiskai personai, kas ir publisko tiesību vai privāttiesību subjekts un kas saskaņā ar tās oficiāli apstiprinātiem statūtiem pilda vienīgi konkrētas publiskas funkcijas, ar noteikumu, ka šāda persona un tās dalībnieki nav personīgi ieinteresēti viņu veikto pasākumu iznākumā.
               Dalībvalstis nodrošina ciešu sadarbību starp i) un ii) apakšpunktā minētajām iestādēm.
               Turklāt saskaņā ar 21. panta 2. punktā minēto procedūru var apstiprināt citu juridisku personu, kas izveidota jebkuras i) un ii) apakšpunktā minētās iestādes uzdevumā un kas darbojas šīs iestādes pakļautībā un pārraudzībā, ar noteikumu, ka šāda persona nav personīgi ieinteresēta tās veikto pasākumu iznākumā.
               Dalībvalstis paziņo Komisijai, kuras ir to atbildīgās oficiālās iestādes. Komisija šo informāciju nosūta pārējām dalībvalstīm;

               f)

               “oficiāli pasākumi” ir pasākumi, kurus veic atbildīgā oficiālā iestāde;

               g)

               “oficiāla inspekcija” ir inspekcija, kuru veic atbildīgā oficiālā iestāde;

               h)

               “oficiāls paziņojums” ir paziņojums, ko sniegusi atbildīgā oficiālā iestāde vai par kā sniegšanu tā ir atbildīga;

               i)

               “partija” ir noteikts daudzums viena veida produktu vienību, kas identificējamas pēc to sastāva homogenitātes un izcelsmes;

               j)

               “laboratorija” ir publisko tiesību vai privāttiesību subjekts, kurš veic analīzes un pienācīgu diagnosticēšanu, kas ļauj ražotājam pārraudzīt produkcijas kvalitāti.

         4. pants
   Saskaņā ar 21. panta 3. punktā minēto procedūru katrai ģintij un sugai, kas minēta II pielikumā, un citu ģinšu un sugu potcelmiem, ja šo ģinšu vai sugu materiāls ir uzpotēts vai to paredzēts uzpotēt uz šo ģinšu vai sugu augiem, I pielikumā izveido sarakstu, kurā iekļauj atsauci uz augu veselības nosacījumiem, kas noteikti ar Direktīvu 2000/29/EK un ko piemēro attiecīgajām ģintīm un/vai sugām, un kurā paredz:

               a)

               nosacījumus, kuriem jāatbilst dārzeņu stādāmajam materiālam, jo sevišķi attiecībā uz ražas kvalitāti un tīrību un vajadzības gadījumā attiecībā uz šķirnes raksturīgajām pazīmēm. Šos nosacījumus pievieno I pielikuma A daļai;

               b)

               nosacījumus pavairošanas materiālam, jo sevišķi attiecībā uz piemēroto pavairošanas sistēmu, gaidāmās ražas tīrību un vajadzības gadījumā attiecībā uz šķirnes raksturīgajām pazīmēm. Šos nosacījumus izklāsta I pielikuma B daļā.

         5. pants
   1.   Dalībvalstis nodrošina to, ka piegādātāji veic visus vajadzīgos pasākumus, lai visos dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla ražošanas un tirdzniecības posmos garantētu atbilstību šajā direktīvā noteiktajiem standartiem.
   2.   Šā panta 1. punkta nolūkiem minētie piegādātāji veic pārbaudes vai nu paši, vai arī viņu uzdevumā to dara akreditēts piegādātājs vai atbildīgā oficiālā iestāde, pamatojoties uz šādiem principiem:

               —

               kritisko punktu identificēšana savā ražošanas procesā, pamatojoties uz izmantotajām ražošanas metodēm,

               —

               pirmajā ievilkumā minēto kritisko punktu pārraudzības un pārbaudes metožu izveidošana un ieviešana,

               —

               paraugu ņemšana, lai veiktu analīzes laboratorijās, ko akreditējusi atbildīgā oficiālā iestāde, lai pārbaudītu atbilstību šajā direktīvā noteiktajiem standartiem,

               —

               pirmajā, otrajā un trešajā ievilkumā minēto datu uzskaite rakstiski vai citā neizdzēšamā veidā, kā arī tādu datu par pavairošanas un stādāmā materiāla ražošanu un tirdzniecību uzskaite, kas ir atbildīgās oficiālās iestādes rīcībā. Šos dokumentus un uzskaites datus uzglabā vismaz vienu gadu.

         Tomēr piegādātājiem, kuru darbība šajā jomā saistīta vienīgi ar tāda dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla izplatīšanu, kas nav ražots un iepakots viņu telpās, prasa veikt datu uzskaiti rakstiski vai citā neizdzēšamā veidā vienīgi par šādu produktu pirkšanu un pārdošanu un/vai piegādi.
   Šis punkts neattiecas uz piegādātājiem, kuru darbība šajā jomā saistīta ar dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla piegādi neprofesionāliem galapatērētājiem nelielos apjomos.
   3.   Ja pašu veikto pārbaužu rezultāti vai jebkura 1. punktā minēto piegādātāju rīcībā esoša informācija liecina, ka produktā ir viens vai vairāki Direktīvā 2000/29/EK minētie kaitīgie organismi vai ka tādu organismu daudzums, kuri norādīti saskaņā ar šīs direktīvas 4. pantu sagatavotajos attiecīgajos sarakstos, pārsniedz apjomu, kas parasti pieļaujams, lai nodrošinātu atbilstību standartiem, piegādātāji par to nekavējoties ziņo atbildīgajai oficiālajai iestādei un veic šīs iestādes noteiktos pasākumus vai jebkādus citus pasākumus, lai mazinātu šādu kaitīgu organismu izplatības risku. Piegādātājs veic uzskaiti par visiem gadījumiem, kad šādi kaitīgi organismi konstatēti viņa telpās, kā arī par visiem pasākumiem, kas veikti attiecībā uz šādiem gadījumiem.
   4.   Sīki izstrādātus noteikumus 2. punkta otrās daļas piemērošanai pieņem saskaņā ar 21. panta 2. punktā minēto procedūru.
   6. pants
   1.   Atbildīgā oficiālā iestāde akreditē piegādātājus tad, kad ir pārliecinājusies, ka to ražošanas metodes un uzņēmumi atbilst šīs direktīvas prasībām attiecībā uz darbību, ko tie veic. Akreditācija jāatjauno, ja piegādātājs izlemj veikt citas darbības, par kurām tas nav saņēmis akreditāciju.
   2.   Atbildīgā oficiālā iestāde akreditē laboratorijas tad, kad ir pārliecinājusies, ka šīs laboratorijas, to izmantotās metodes un to uzņēmumi attiecībā uz to veiktajām testēšanas darbībām atbilst šīs direktīvas prasībām, kas jāprecizē saskaņā ar 21. panta 2. punktā minēto procedūru. Akreditācija jāatjauno, ja laboratorija izlemj veikt citas darbības, par kurām tā nav saņēmusi akreditāciju.
   3.   Atbildīgā oficiālā iestāde veic vajadzīgos pasākumus, ja 1. un 2. punktā minētās prasības vairs netiek pildītas. Šādā nolūkā tā jo īpaši ņem vērā secinājumus, kas iegūti jebkādās pārbaudēs, kuras veiktas saskaņā ar 7. pantu.
   4.   Piegādātāju, uzņēmumu un laboratoriju uzraudzību un kontroli regulāri veic atbildīgā oficiālā iestāde, vai tas tiek darīts tās uzdevumā, un tai jebkurā laikā iespējams brīvi iekļūt jebkurā uzņēmuma daļā, lai nodrošinātu atbilstību šīs direktīvas prasībām. Īstenošanas pasākumus attiecībā uz uzraudzību un kontroli vajadzības gadījumā pieņem saskaņā ar 21. panta 2. punktā minēto procedūru.
   Ja, veicot uzraudzību un kontroli, atklājas, ka šīs direktīvas prasības netiek ievērotas, atbildīgā oficiālā iestāde veic atbilstošus pasākumus.
   7. pants
   1.   Komisijas eksperti, sadarbojoties ar dalībvalstu atbildīgajām oficiālajām iestādēm, var veikt pārbaudes uz vietas tiktāl, ciktāl tas nepieciešams, lai nodrošinātu šīs direktīvas vienādu piemērošanu, un jo īpaši lai pārliecinātos, vai piegādātāji patiešām izpilda šīs direktīvas prasības. Dalībvalsts, kuras teritorijā veic pārbaudi, sniedz ekspertiem jebkādu palīdzību, kas vajadzīga viņu pienākumu veikšanai. Komisija informē dalībvalstis par veikto pārbaužu rezultātiem.
   2.   Sīki izstrādātus noteikumus 1. punkta piemērošanai pieņem saskaņā ar 21. panta 2. punktā minēto procedūru.
   8. pants
   1.   Dārzeņu pavairošanas un stādāmo materiālu var laist pārdošanā vienīgi akreditēti piegādātāji un vienīgi tad, ja tas atbilst prasībām, kas paredzētas 4. pantā minētajā sarakstā.
   2.   Neskarot Direktīvu 2000/29/EK, 1. punktu nepiemēro attiecībā uz dārzeņu pavairošanas un stādāmo materiālu, kas paredzēts:

               a)

               pētījumiem vai zinātniskiem mērķiem; vai

               b)

               selekcijas darbam; vai

               c)

               pasākumiem, kuru mērķis ir ģenētiskās daudzveidības saglabāšana.

         3.   Sīki izstrādātus noteikumus 2. punkta a), b) un c) apakšpunkta piemērošanai vajadzības gadījumā pieņem saskaņā ar 21. panta 2. punktā minēto procedūru.
   9. pants
   1.   Neskarot 2. pantu, dārzeņu pavairošanas un stādāmo materiālu, kas pieder pie II pielikumā uzskaitītajām ģintīm vai sugām un uz ko attiecas arī Direktīva 2002/55/EK, nelaiž pārdošanā Kopienā, ja vien tas nepieder pie šķirnes, kura akceptēta saskaņā ar minēto direktīvu.
   2.   Neskarot 2. pantu un šā panta 3. punktu, dārzeņu pavairošanas un stādāmo materiālu, kas pieder pie II pielikumā uzskaitītajām ģintīm vai sugām, bet uz ko neattiecas Direktīva 2002/55/EK, nelaiž pārdošanā Kopienā, ja vien tas nepieder pie šķirnes, kuru oficiāli akceptējusi vismaz viena dalībvalsts.
   Akceptēšanas nosacījumiem piemēro Direktīvas 2002/55/EK 4. un 5. pantā un 9. panta 3. punktā paredzētos noteikumus.
   Attiecībā uz akcepta un turpmākas ražošanas procedūrām un formalitātēm minētās direktīvas 3. panta 2. un 4. punktu, 6., 7. un 8. pantu, 9. panta 1., 2. un 4. punktu un 10. līdz 15. pantu piemēro mutatis mutandis.
   Jebkurā posmā var ņemt vērā neoficiālu testu rezultātus un praktisku informāciju, kas iegūta audzēšanas laikā.
   3.   Šķirnes, kuras oficiāli akceptētas saskaņā ar 2. punktu, iekļauj Kopējā dārzeņu šķirņu katalogā, kas minēts Direktīvas 2002/55/EK 17. pantā. Minētās direktīvas 16. panta 2. punktu un 17., 18. un 19. pantu piemēro mutatis mutandis.
   10. pants
   1.   Audzēšanas laikā, kā arī izceļot vai noņemot no vecākaugu materiāla, dārzeņu pavairošanas un stādāmo materiālu glabā atsevišķās partijās.
   2.   Ja dažādas izcelsmes dārzeņu pavairošanas un stādāmais materiāls ir salikts kopā vai sajaukts, to iepakojot, uzglabājot, transportējot vai piegādājot, piegādātājs veic uzskaiti, kurā ietver šādus datus: partijas sastāvu un atsevišķu komponentu izcelsmi.
   3.   Dalībvalstis nodrošina atbilstību 1. un 2. punkta prasībām, veicot oficiālas inspekcijas.
   11. pants
   1.   Neskarot 10. panta 2. punktu, dārzeņu pavairošanas un stādāmo materiālu laiž pārdošanā vienīgi tad, ja tas ir pietiekami homogēnās partijās, ja tas ir atzīts par atbilstošu šai direktīvai un ja tam ir pievienots dokuments, ko izdevis piegādātājs saskaņā ar nosacījumiem, kuri paredzēti saskaņā ar 4. pantu sagatavotajos sarakstos. Ja minētajā dokumentā ir iekļauts oficiāls paziņojums, tad to uzskatāmi nodala no dokumenta pārējā satura.
   Prasības attiecībā uz dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla marķēšanu un/vai noslēgšanu un iepakošanu paredz 4. pantā minētajā sarakstā.
   2.   Ja mazumtirgotājs dārzeņu pavairošanas un stādāmo materiālu piegādā neprofesionālam galapatērētājam, tad prasības attiecībā uz marķēšanu var būt ierobežotas, pieprasot sniegt vienīgi atbilstošu informāciju par produktu.
   12. pants
   1.   Dalībvalstis var atbrīvot:

               a)

               no 11. panta piemērošanas – sīkražotājus, kuru viss saražotais un pārdotais dārzeņu pavairošanas un stādāmais materiāls paredzēts tādu personu galaizlietošanai vietējā tirgū, kas nav profesionāli iesaistīti augkopībā (“vietējā apgrozība”);

               b)

               no 18. pantā minētajām kontrolēm un oficiālajām inspekcijām – vietējās apgrozības dārzeņu pavairošanas un stādāmo materiālu, ko ražo šādi atbrīvotas personas.

         2.   Īstenošanas pasākumus citām prasībām attiecībā uz 1. punktā minētajiem atbrīvojumiem, jo īpaši attiecībā uz jēdzieniem “sīkražotāji” un “vietējais tirgus”, kā arī attiecībā uz atbilstošām procedūrām, pieņem saskaņā ar 21. panta 2. punktā minēto procedūru.
   13. pants
   Ja ir pārejošas grūtības tāda dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla piegādē, kas atbilst šīs direktīvas prasībām, tad saskaņā ar 21. panta 2. punktā minēto procedūru var pieņemt pasākumus par tāda dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla tirdzniecību, kas atbilst mazāk stingrām prasībām, neskarot augu veselības noteikumus, kuri paredzēti ar Direktīvu 2000/29/EK.
   14. pants
   1.   Tāda dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla tirdzniecībai, kurš atbilst šīs direktīvas prasībām un nosacījumiem, piemēro vienīgi šajā direktīvā paredzētos ierobežojumus attiecībā uz piegādātājiem, augu veselību, augsni un inspekcijas režīmu.
   2.   Tāda dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla tirdzniecībai, kura šķirne ir iekļauta Kopējā dārzeņu šķirņu katalogā, piemēro vienīgi šajā direktīvā noteiktos ierobežojumus attiecībā uz šķirni.
   15. pants
   Attiecībā uz II pielikumā minētajiem produktiem dalībvalstis atturas noteikt stingrākus nosacījumus vai tirdzniecības ierobežojumus par tiem nosacījumiem, kas paredzēti 4. pantā minētajos sarakstos, vai, ja to nav, tad par tiem, kuri ir spēkā 1992. gada 28. aprīlī.
   16. pants
   1.   Lēmumu par to, vai dārzeņu pavairošanas un stādāmais materiāls, kas ražots trešā valstī un sniedz tādas pašas garantijas attiecībā uz piegādātāja saistībām, identitāti, raksturīgajām pazīmēm, augu veselību, augsni, iepakošanu, inspekcijas režīmu, marķēšanu un iepakojumu noslēgšanu, attiecībā uz visām šīm pazīmēm ir līdzvērtīgs Kopienā ražotam dārzeņu pavairošanas un stādāmajam materiālam un atbilst šīs direktīvas prasībām un nosacījumiem, pieņem saskaņā ar 21. panta 2. punktā minēto procedūru.
   2.   Līdz 1. punktā minētā lēmuma pieņemšanai dalībvalstis, neskarot Direktīvu 2000/29/EK, līdz 2012. gada 31. decembrim var dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla importam no trešām valstīm piemērot nosacījumus, kas ir vismaz līdzvērtīgi pagaidu vai pastāvīgajiem nosacījumiem, kuri paredzēti šīs direktīvas 4. pantā minētajos sarakstos. Ja šajos sarakstos tādi nosacījumi nav paredzēti, importa nosacījumiem jābūt līdzvērtīgiem vismaz tiem nosacījumiem, ko piemēro produkcijai attiecīgajā dalībvalstī.
   Līdz šā panta 1. punktā minētā lēmuma pieņemšanai šā punkta pirmajā daļā minēto datumu attiecībā uz dažādām trešām valstīm var atlikt saskaņā ar 21. panta 2. punktā minēto procedūru.
   Dārzeņu pavairošanas un stādāmajam materiālam, ko dalībvalsts importē saskaņā ar tās pieņemtu lēmumu atbilstoši šā punkta pirmajai daļai, citās dalībvalstīs nepiemēro nekādus tirdzniecības ierobežojumus attiecībā uz 1. punktā minētajiem jautājumiem.
   17. pants
   Dalībvalstis nodrošina, ka ražošanas un tirdzniecības laikā tiek veiktas dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla oficiālas inspekcijas izlases veidā, lai pārliecinātos par atbilstību šīs direktīvas prasībām un nosacījumiem.
   18. pants
   Sīki izstrādātas īstenošanas procedūras 5. pantā paredzētajām kontrolēm un 10. un 17. pantā paredzētajām oficiālajām inspekcijām, tostarp paraugu ņemšanas metodes, vajadzības gadījumā pieņem saskaņā ar 21. panta 2. punktā minēto procedūru.
   19. pants
   1.   Ja, veicot 6. panta 4. punktā noteiktos uzraudzības un kontroles pasākumus, 17. pantā noteikto oficiālo inspekciju vai 20. pantā noteiktos pētījumus, konstatē, ka dārzeņu pavairošanas vai stādāmais materiāls neatbilst šīs direktīvas prasībām, tad dalībvalsts atbildīgā oficiālā iestāde atbilstoši rīkojas, lai nodrošinātu, ka tiek ievēroti šīs direktīvas noteikumi, vai, ja tas nav iespējams, lai aizliegtu šā dārzeņu pavairošanas un stādāmā materiāla pārdošanu Kopienā.
   2.   Ja konstatē, ka dārzeņu pavairošanas un stādāmais materiāls, ko laiž pārdošanā noteikts piegādātājs, neatbilst šīs direktīvas prasībām un nosacījumiem, tad attiecīgā dalībvalsts nodrošina to, ka pret šo piegādātāju tiek veikti atbilstoši pasākumi. Ja šim piegādātājam aizliedz pārdot dārzeņu pavairošanas un stādāmo materiālu, tad dalībvalsts par to paziņo Komisijai un dalībvalstu kompetentajām iestādēm.
   3.   Jebkurus pasākumus, kas veikti saskaņā ar 2. punktu, pārtrauc, tiklīdz attiecīgi konstatēts, ka dārzeņu pavairošanas un stādāmais materiāls, kuru piegādātājs paredzējis pārdot, turpmāk būs atbilstošs šīs direktīvas prasībām un nosacījumiem.
   20. pants
   1.   Dalībvalstīs veic paraugu pētījumus vai attiecīgos gadījumos pārbaudes, lai pārbaudītu, vai dārzeņu pavairojamais un stādāmais materiāls atbilst šīs direktīvas prasībām un nosacījumiem, tostarp tiem, kas attiecas uz augu veselību. Komisija drīkst organizēt pētījumu inspekcijas, ko veic dalībvalstu un Komisijas pārstāvji.
   2.   Kopienā drīkst veikt Kopienas salīdzinošās pārbaudes un pētījumus tāda dārzeņu pavairojamā un stādāmā materiāla paraugu turpmākai inspekcijai, kuru laiž pārdošanā saskaņā ar šīs direktīvas obligātajiem vai izvēles noteikumiem, tostarp tiem, kas saistīti ar augu veselību. Salīdzinošajās pārbaudēs un pētījumos drīkst ietvert:

               —

               dārzeņu pavairojamo un stādāmo materiālu, kas iegūts trešās valstīs,

               —

               dārzeņu pavairojamo un stādāmo materiālu, kas piemērots bioloģiskajai ražošanai,

               —

               dārzeņu pavairojamo un stādāmo materiālu, kas laists pārdošanā saistībā ar pasākumiem, kuri vērsti uz ģenētiskās daudzveidības saglabāšanu.

         3.   Šīs salīdzinošās pārbaudes un pētījumus izmanto, lai saskaņotu dārzeņu pavairojamā un stādāmā materiāla pārbaudes tehniskās metodes un lai pārbaudītu, vai ir izpildīti tie nosacījumi, kuriem jāatbilst materiālam.
   4.   Saskaņā ar 21. panta 2. punktā minēto procedūru veic pasākumus, kas vajadzīgi salīdzinošo pārbaužu un pētījumu veikšanai. Komisija informē 21. panta 1. punktā minēto komiteju par tehniskajiem pasākumiem šo pārbaužu un pētījumu veikšanai un to rezultātiem. Ja rodas augu veselības problēmas, Komisija par to paziņo Pastāvīgajai augu veselības komitejai.
   5.   Kopiena var finansēt 2. un 3. punktā paredzēto salīdzinošo pārbaužu un pētījumu veikšanu.
   Finansiālais ieguldījums nepārsniedz gada apropriācijas, par kurām budžeta lēmējinstitūcija ir pieņēmusi lēmumu.
   6.   Salīdzinošās pārbaudes un pētījumus, kuros drīkst izmantot Kopienas finansiālo ieguldījumu, kā arī sīki izstrādātus noteikumus finansiālā ieguldījuma nodrošināšanai nosaka saskaņā ar 21. panta 2. punktā minēto procedūru.
   7.   Šā panta 2. un 3. punktā paredzētās salīdzinošās pārbaudes un pētījumus drīkst veikt vienīgi valsts iestādes vai juridiskas personas, kuras darbojas valsts pārraudzībā.
   21. pants
   1.   Komisijai palīdz Pastāvīgā lauksaimniecības, dārzkopības un mežsaimniecības sēklu un pavairošanas materiāla komiteja, turpmāk – “Komiteja”.
   2.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 4. un 7. pantu.
   Lēmuma 1999/468/EK 4. panta 3. punktā paredzētais termiņš ir viens mēnesis.
   3.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pantu.
   Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais termiņš ir trīs mēneši.
   22. pants
   Grozījumus 4. pantā minētajos sarakstos, kā arī nosacījumos un sīki izstrādātajos noteikumos, kas pieņemti šīs direktīvas īstenošanai, pieņem saskaņā ar 21. panta 2. punktā minēto procedūru.
   23. pants
   1.   Dalībvalstis nodrošina, ka dārzeņu pavairošanas un stādāmais materiāls, kas ražots to teritorijā un paredzēts pārdošanai, atbilst šīs direktīvas prasībām.
   2.   Ja oficiālā inspekcijā konstatē, ka dārzeņu pavairošanas un stādāmo materiālu nevar tirgot, jo tas neatbilst augu veselības nosacījumiem, tad attiecīgā dalībvalsts veic atbilstošus oficiālus pasākumus, lai novērstu jebkādu augu veselības risku.
   24. pants
   Attiecībā uz 5. līdz 11. pantu, 14., 15., 17., 19. un 23. pantu piemērošanas sākuma dienu visām II pielikumā minētajām ģintīm un sugām nosaka saskaņā ar 21. panta 2. punktā minēto procedūru pēc tam, kad ir sagatavots 4. pantā minētais saraksts.
   25. pants
   Direktīvu 92/33/EEK, kā tā grozīta ar aktiem, kas uzskaitīti III pielikuma A daļā, atceļ, neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem, kad tām direktīva jātransponē savos tiesību aktos un jāpiemēro, kā izklāstīts III pielikuma B daļā.
   Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu un tās lasa saskaņā ar atbilstības tabulu IV pielikumā.
   26. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   27. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2008. gada 15. jūlijā

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         M. BARNIER

      (1)  2008. gada 11. marta Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).

      (2)  OV L 157, 10.6.1992., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Lēmumu 2007/699/EK (OV L 284, 30.10.2007., 33. lpp.).

      (3)  Skatīt III pielikuma A daļu.

      (4)  OV L 193, 20.7.2002., 33. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2006/124/EK (OV L 339, 6.12.2006., 12. lpp.).

      (5)  OV L 169, 10.7.2000., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2008/64/EK (OV L 168, 28.6.2008., 31. lpp.).

      (6)  OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp. Lēmumā grozījumi izdarīti ar Lēmumu 2006/512/EK (OV L 200, 22.7.2006., 11. lpp.).

      I PIELIKUMS
      Nosacījumi, kas jāparedz saskaņā ar 4. pantu
      A   DAĻA
      Nosacījumi attiecībā uz stādāmo materiālu.
      B   DAĻA
      Saraksti ģintīm un sugām, kas nav uzskaitītas Direktīvā 2002/55/EK, kuri paredz nosacījumus attiecībā uz pavairošanas materiālu.

      II PIELIKUMS
      Direktīvas 1. panta 2. punktā minēto ģinšu un sugu saraksts

                  Allium cepa L.

                              —

                                 Cepa grupa

                  Sīpoli
                  Dārza sīpoli

                              —

                                 Aggregatum grupa

                  Šalotes

                     Allium fistulosum L.

                  Lielloku sīpoli

                     Allium porrum L.

                  Puravi

                     Allium sativum L.

                  Ķiploki

                     Allium schoenoprasum L.

                  Maurloki

                     Anthriscus cerefolium (L.) Hoffm.

                  Kārveles

                     Apium graveolens L.

                  Selerijas
                  Sakņu selerijas

                     Asparagus officinalis L.

                  Sparģeļi

                     Beta vulgaris L.

                  Bietes, tostarp Cheltenham bietes
                  Mangoldi vai lapu bietes

                     Brassica oleracea L.

                  Virziņkāposti
                  Ziedkāposti
                  Sparģeļkāposti jeb brokoļi
                  Briseles kāposti
                  Savojas kāposti
                  Galviņkāposti
                  Sarkanie galviņkāposti
                  Kolrābji

                     Brassica rapa L.

                  Ķīnas kāposti
                  Rāceņi

                     Capsicum annuum L.

                  Dārzeņpipari

                     Cichorium endivia L.

                  Krokaino lapu endīvijas
                  Platlapu endīvijas

                     Cichorium intybus L.

                  Vitlufa cigoriņi
                  Liellapu cigoriņi vai itāļu cigoriņi
                  Sakņu cigoriņi

                     Citrullus lanatus (Thunb.) Matsum. et Nakai

                  Arbūzi

                     Cucumis melo L.

                  Melones

                     Cucumis sativus L.

                  Gurķi
                  Īsaugļu gurķi

                     Cucurbita maxima Duchesne

                  Lielaugļu ķirbji

                     Cucurbita pepo L.

                  Tumšzaļie kabači

                     Cynara cardunculus L.

                  Artišoks
                  Lapu artišoks

                     Daucus carota L.

                  Galda burkāni
                  Lopbarības burkāni

                     Foeniculum vulgare Mill.

                  Fenheļi

                     Lactuca sativa L.

                  Dārza salāti

                     Lycopersicon esculentum Mill.

                  Tomāti

                     Petroselinum crispum (Mill.) Nyman ex A. W. Hill

                  Pētersīļi

                     Phaseolus coccineus L.

                  Daudzziedu pupiņas

                     Phaseolus vulgaris L.

                  Krūmu pupiņas
                  Kāršu pupiņas

                     Pisum sativum L. (partim)

                  Šķautņainie zirņi
                  Lobāmie zirņi
                  Cukurzirņi

                     Raphanus sativus L.

                  Redīsi
                  Rutki

                     Rheum rhabarbarum L.

                  Rabarberi

                     Scorzonera hispanica L.

                  Melnās saknes

                     Solanum melongena L.

                  Baklažāni

                     Spinacia oleracea L.

                  Dārza spināti

                     Valerianella locusta (L.) Laterr.

                  Lauka salāti

                     Vicia faba L. (partim)

                  Dārza pupas

                     Zea mays L. (partim)

                  Cukurkukurūza
                  Plīsējkukurūza

      III PIELIKUMS
      A   DAĻA
      Atceltā direktīva ar turpmāko grozījumu sarakstu
      (minēta 25. pantā)

                  Padomes Direktīva 92/33/EEK
                  (OV L 157, 10.6.1992., 1. lpp.).

                  Komisijas Lēmums 93/400/EEK
                  (OV L 177, 21.7.1993., 27. lpp.).

                  Komisijas Lēmums 94/152/EK
                  (OV L 66, 10.3.1994., 33. lpp.).

                  Komisijas Lēmums 95/25/EK
                  (OV L 36, 16.2.1995., 34. lpp.).

                  Komisijas Lēmums 97/109/EK
                  (OV L 39, 8.2.1997., 21. lpp.).

                  Komisijas Lēmums 1999/29/EK
                  (OV L 8, 14.1.1999., 29. lpp.).

                  Komisijas Lēmums 2002/111/EK
                  (OV L 41, 13.2.2002., 43. lpp.).

                  Padomes Regula (EK) Nr. 806/2003
                  (OV L 122, 16.5.2003., 1. lpp.).

                  vienīgi II pielikuma 6. punkts un III pielikuma 27. punkts

                  Padomes Direktīva 2003/61/EK
                  (OV L 165, 3.7.2003., 23. lpp.).

                  vienīgi 1. panta 4. punkts

                  Komisijas Lēmums 2005/55/EK
                  (OV L 22, 26.1.2005., 17. lpp.).

                  Komisijas Direktīva 2006/124/EK
                  (OV L 339, 6.12.2006., 12. lpp.).

                  vienīgi 1. pants un pielikums

                  Komisijas Lēmums 2007/699/EK
                  (OV L 284, 30.10.2007., 33. lpp.).

            B   DAĻA
      Termiņu saraksts transponēšanai valstu tiesību aktos un piemērošanai
      (minēts 25. pantā)

                  Direktīva

                  Termiņš transponēšanai

                  Piemērošanas diena

                  92/33/EEK

                  1992. gada 31. decembris

                  —

                  2003/61/EK

                  2003. gada 10. oktobris

                  —

                  2006/124/EK

                  2007. gada 30. jūnijs

                  2007. gada 1. jūlijs (1)

         (1)  Saskaņā ar Direktīvas 2006/124/EK 3. panta 1. punkta otro daļu: “Dalībvalstis piemēro šos noteikumus no 2007. gada 1. jūlija. Tomēr līdz 2009. gada 31. decembrim tās var atlikt šo noteikumu piemērošanu attiecībā uz tādu šķirņu oficiālo iekļaušanu, kas pieder Allium cepa L. (aggregatum grupa), Allium fistulosum L., Allium sativum L., Allium schoenoprasum L., Rheum rhabarbarum L. un Zea mays L.”

      IV PIELIKUMS
      ATBILSTĪBAS TABULA

                  Direktīva 92/33/EEK

                  Šī direktīva

                  1., 2. un 3. pants

                  1., 2. un 3. pants

                  4. panta ievadfrāze

                  4. panta ievadfrāze

                  4. panta i) un ii) punkts

                  4. panta a) un b) punkts

                  5., 6. un 7. pants

                  5., 6. un 7. pants

                  8. panta 1. punkts

                  8. panta 1. punkts

                  8. panta 2. punkta pirmā daļa

                  8. panta 2. punkts

                  8. panta 2. punkta otrā daļa

                  8. panta 3. punkts

                  9. panta 1. un 2. punkts

                  9. panta 1. un 2. punkts

                  9. panta 3. punkts

                  —

                  9. panta 4. punkta pirmā daļa

                  9. panta 3. punkts

                  9. panta 4. punkta otrā daļa

                  —

                  10. un 11. pants

                  10. un 11. pants

                  12. panta pirmās daļas ievadfrāze

                  12. panta 1. punkta ievadfrāze

                  12. panta pirmās daļas pirmais un otrais ievilkums

                  12. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts

                  12. panta otrā daļa

                  12. panta 2. punkts

                  13. līdz 20. pants

                  13. līdz 20. pants

                  21. panta 1. un 2. punkts

                  21. panta 1. un 2. punkts

                  21. panta 3. punkts

                  21. panta 4. punkts

                  22. panta 1. punkts

                  —

                  22. panta 2. punkts

                  21. panta 3. punkts

                  23. pants

                  22. pants

                  24. pants

                  23. pants

                  25. panta 1. punkts

                  —

                  25. panta 2. punkts

                  24. pants

                  —

                  25. pants

                  —

                  26. pants

                  26. pants

                  27. pants

                  I un II pielikums

                  I un II pielikums

                  —

                  III un IV pielikums


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/92/EK ( 2008. gada 22. oktobris ) par Kopienas procedūru, lai veicinātu atklātību attiecībā uz gāzes un elektrības cenām, kas noteiktas tiešajiem lietotājiem rūpniecībā (pārstrādāts) (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               7.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 298/9

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2008/92/EK
   (2008. gada 22. oktobris)
   par Kopienas procedūru, lai veicinātu atklātību attiecībā uz gāzes un elektrības cenām, kas noteiktas tiešajiem lietotājiem rūpniecībā (pārstrādāts)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 285. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (1),
   tā kā:

               (1)

               Padomes Direktīva 90/377/EEK (1990. gada 29. jūnijs) par Kopienas procedūru, lai veicinātu atklātību attiecībā uz gāzes un elektrības cenām, kas noteiktas tiešajiem lietotājiem rūpniecībā (2), ir vairākkārt būtiski grozīta (3). Tā kā tajā ir jāizdara turpmāki grozījumi, skaidrības labad būtu lietderīgi attiecīgos noteikumus pārstrādāt.

               (2)

               Enerģijas cenu pārredzamība, ciktāl tā uzlabo nosacījumus, kas nodrošina netraucētu konkurenci kopējā tirgū, ir svarīga iekšējā enerģijas tirgus pilnīgošanai un vienmērīgai darbībai.

               (3)

               Pārredzamība var palīdzēt novērst lietotāju diskrimināciju, dodot viņiem lielākas iespējas izvēlēties enerģijas avotus un piegādātājus.

               (4)

               Pašlaik pārredzamības pakāpe dažādu enerģijas avotu un dažādu dalībvalstu starpā vai dažādu Kopienas reģionu starpā atšķiras, tādējādi apdraudot iekšējā enerģijas tirgus izveidi.

               (5)

               Cena, ko rūpniecība Kopienā maksā par izmantoto enerģiju, tomēr ir viens no faktoriem, kas ietekmē šīs nozares konkurētspēju un kam šā iemesla dēļ vajadzētu palikt konfidenciālai.

               (6)

               Standartpatērētāju sistēma, ko cenu publikācijās izmanto Eiropas Kopienu Statistikas birojs (Eurostat), un cenu sistēma, kas ir ieviesta lielākajiem rūpnieciskajiem elektrības patērētājiem, nodrošina, ka caurredzamība nav šķērslis konfidencialitātei.

               (7)

               Ir jāpaplašina patērētāju kategorijas, ko izmanto Eurostat, ciktāl patērētāji saglabā savu pārstāvību.

               (8)

               Tādējādi tiešajiem lietotājiem domāto cenu pārredzamību varētu panākt, neapdraudot konfidencialitāti, ko prasa līgumi. Lai ievērotu konfidencialitāti, publicējot cenas, attiecīgajā patēriņa kategorijā ir jābūt vismaz trim patērētājiem.

               (9)

               Šī informācija par tiešo lietotāju rūpniecībā patērēto gāzi un elektrību ļaus to salīdzināt ar citu enerģijas avotu (naftas, akmeņogļu, fosilu un atjaunojamu enerģijas avotu) izmantojumu un citiem patērētājiem.

               (10)

               Uzņēmumi, kas piegādā gāzi un elektrību, kā arī rūpnieciskie gāzes un elektrības patērētāji neatkarīgi no šīs direktīvas piemērojuma ir pakļauti Līgumā ietvertajiem konkurences noteikumiem, un tātad Komisija šā iemesla dēļ var prasīt, lai tiktu darītas zināmas cenas un pārdošanas nosacījumi.

               (11)

               Zināšanas par spēkā esošajām cenu sistēmām pieder pie cenu pārredzamības.

               (12)

               Arī zināšanas par patērētāju iedalījumu kategorijās un to attiecīgajām tirgus daļām pieder pie cenu pārredzamības.

               (13)

                  Eurostat iesniegtajām ziņām par cenām un nosacījumiem, kā enerģiju pārdod patērētājiem, kā arī spēkā esošajām cenu sistēmām, tāpat arī par patērētāju iedalījumu pēc patēriņa kategorijas vajadzētu būt pietiekamām, lai informētu Komisiju un tā vajadzības gadījumā varētu lemt par piemērotu rīcību vai priekšlikumiem, ievērojot stāvokli iekšējā enerģijas tirgū.

               (14)

               Dati, ko iesniedz Eurostat, būs ticamāki, ja tos apkopos paši uzņēmumi.

               (15)

               Lai nodrošinātu cenu pārredzamību, ir svarīgi labi pārzināt nodokļus un parafiskālos maksājumus visās dalībvalstīs.

               (16)

               Ir jābūt iespējai pārbaudīt to datu ticamību, kuri tiek iesniegti Eurostat.

               (17)

               Pārredzamības priekšnoteikums ir cenu un cenu sistēmu publicēšana un pēc iespējas plašāka patērētāju loka iepazīstināšana ar tām.

               (18)

               Lai panāktu enerģijas cenu pārredzamību, sistēmai būtu jābalstās uz apstiprinātu ekspertīzi un metodēm, kuras izstrādājis un izmanto Eurostat datu apstrādei, pārbaudei un to publicēšanai.

               (19)

               Veidojot vienotu iekšējo enerģijas tirgu, cenu pārredzamības sistēmai būtu jāsāk darboties, cik drīz vien iespējams.

               (20)

               Šo direktīvu visās dalībvalstīs vienādi var ieviest vienīgi tad, kad dabasgāzes tirgus, jo īpaši attiecībā uz infrastruktūru, ir sasniedzis pietiekamu attīstības līmeni.

               (21)

               Pasākumi, kas nepieciešami šīs direktīvas īstenošanai, būtu jāpieņem saskaņā ar Padomes Lēmumu 1999/468/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (4).

               (22)

               Jo īpaši Komisija būtu jāpilnvaro veikt nepieciešamās izmaiņas I un II pielikumā atkarībā no tā, kādas problēmas konkrēti ir konstatētas. Šie pasākumi, kuri ir vispārīgi un kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs direktīvas elementus, jāpieņem saskaņā ar Lēmuma 1999/468/EK 5.a pantā paredzēto regulatīvo kontroles procedūru.

               (23)

               Ņemot vērā to, ka šajā direktīvā ieviestie jaunie elementi attiecas tikai uz komitejas procedūru, dalībvalstīm tie nav jātransponē.

               (24)

               Šī direktīva nedrīkst skart dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem direktīvu transponēšanai valsts tiesību aktos, kā izklāstīts III pielikuma B daļā,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka uzņēmumi, kas piegādā gāzi vai elektrību tiešajiem lietotājiem rūpniecībā, kā paredzēts I un II pielikumā, 3. pantā norādītajā formā dara Eiropas Kopienu Statistikas birojam (Eurostat) zināmas:

               1)

               gāzes un elektrības cenas un pārdošanas noteikumus tiešajiem lietotājiem rūpniecībā;

               2)

               cenu sistēmas, kas tiek izmantotas;

               3)

               patērētāju un attiecīgo apjomu iedalījumu pēc patēriņa kategorijas, kas nodrošina šo kategoriju pārstāvību valsts līmenī.

         2. pants
   1.   Direktīvas 1. pantā minētie uzņēmumi datus, kas paredzēti 1. panta 1. un 2. punktā, apkopo ik gadu 1. janvārī un 1. jūlijā.
   Šos datus, ko apkopo saskaņā ar 3. pantā minētajiem noteikumiem, nosūta Eurostat un dalībvalstu kompetentām iestādēm divu mēnešu laikā.
   2.   Balstoties uz 1. punktā minētajiem datiem, ik gadu maijā un novembrī Eurostat piemērotā formā publicē dalībvalstu rūpnieciskajiem lietotājiem paredzētās gāzes un elektrības cenas, kā arī šajā nolūkā izmantotās cenu noteikšanas sistēmas.
   3.   Informāciju, kas paredzēta 1. panta 3. punktā, katru otro gadu nosūta Eurostat un dalībvalstu kompetentām iestādēm.
   Šo informāciju nepublicē.
   3. pants
   Īstenošanas noteikumi, kas attiecas uz 1. pantā paredzētās informācijas formu, saturu un visiem pārējiem aspektiem, ir izklāstīti I un II pielikumā.
   4. pants

      Eurostat neizpauž datus, kuri tam iesniegti saskaņā ar 1. pantu un kuri to būtības dēļ varētu būt komerciāli konfidenciāli. Šādi konfidenciāli statistikas dati, kas nosūtīti Eurostat, ir pieejami tikai Eurostat amatpersonām, un tos var izmantot vienīgi statistikai.
   Pirmā daļa tomēr neliedz publicēt šādu datu apkopojumu, ja tas neļauj identificēt atsevišķus komerciālus darījumus.
   5. pants
   Ja Eurostat konstatē statistiski nozīmīgas novirzes no normas vai pretrunas datos, kas tai nosūtīti saskaņā ar šo direktīvu, tā var lūgt valstu iestādēm atļauju pārbaudīt konkrētus vajadzīgos datus, kā arī aprēķinu vai vērtēšanas metodes, ar kurām ir iegūti apkopotie dati, nolūkā novērtēt vai pat grozīt jebkādu par nepareizu atzītu informāciju.
   6. pants
   Vajadzības gadījumā Komisija veic nepieciešamās izmaiņas I un II pielikumā atkarībā no tā, konkrēti kādas problēmas ir konstatētas. Šos pasākumus, kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs direktīvas elementus, pieņem saskaņā ar 7. panta 2. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.
   Šādas izmaiņas tomēr skar tikai I un II pielikuma tehniskos aspektus, un tām nav tāda rakstura, lai tās grozītu vispārējo sistēmas struktūru.
   7. pants
   1.   Komisijai palīdz komiteja.
   2.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5.a panta 1. līdz 4. punktu un 7. pantu, ņemot vērā minētā lēmuma 8. pantu.
   8. pants
   Reizi gadā Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei, kā arī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai kopsavilkuma ziņojumu par šīs direktīvas darbību.
   9. pants
   Attiecībā uz dabasgāzi šo direktīvu dalībvalstīs neievieš tikmēr, kamēr pagājuši pieci gadi pēc tam, kad šā veida enerģija laista attiecīgā tirgū.
   Attiecīgā dalībvalsts nekavējoties dara Komisijai skaidri zināmu dienu, kad šo enerģijas avotu laiž attiecīgās valsts tirgū.
   10. pants
   Direktīvu 90/377/EEK, kā tā grozīta ar aktiem, kas uzskaitīti III pielikuma A daļā, atceļ, neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem direktīvu transponēšanai valsts tiesību aktos, kā izklāstīts III pielikuma B daļā.
   Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu un lasa saskaņā ar atbilstības tabulu, kas atrodas IV pielikumā.
   11. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   12. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Strasbūrā, 2008. gada 22. oktobrī

            Eiropas Parlamenta vārdā —

            priekšsēdētājs

         H.-G. PÖTTERING

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         J.-P. JOUYET

      (1)  Eiropas Parlamenta 2008. gada 17. jūnija Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts) un Padomes 2008. gada 25. septembra Lēmums.

      (2)  OV L 185, 17.7.1990., 16. lpp.

      (3)  Skatīt III pielikuma A daļu.

      (4)  OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.

      I PIELIKUMS
      GĀZES CENAS
      Informāciju par gāzes cenām, ko maksā tiešie lietotāji rūpniecībā (1), vāc un apkopo, izmantojot šādu metodiku:

                  a)

                  jāziņo cenas, ko maksā tiešie lietotāji rūpniecībā, kuri savām vajadzībām pērk pa gāzesvadiem piegādātu dabasgāzi;

                  b)

                  tas attiecas uz visiem rūpnieciskajiem gāzes lietojumiem. Taču šajā sistēmā neiekļauj patērētājus, kas lieto gāzi:

                              —

                              elektroenerģijas ražošanai elektrostacijās vai koģenerācijas stacijās,

                              —

                              neenerģijas vajadzībām (piemēram, ķīmijas rūpniecībā),

                              —

                              apjomā, kas lielāks nekā 4 000 000 gigadžoulu (GJ) gadā;

                  c)

                  cenas norāda, izmantojot standartizētu patēriņa grupu sistēmu, kuras pamatā ir gāzes patēriņa apjoms gadā;

                  d)

                  informāciju par cenām savāc divas reizes gadā katra sešu mēnešu perioda sākumā (janvārī un jūlijā), un tā attiecas uz vidējām cenām, ko tiešie lietotāji rūpniecībā maksājuši par gāzi iepriekšējā sešu mēnešu periodā. Pirmie dati par cenām, kas jānosūta Eiropas Kopienu Statistikas birojam (Eurostat), attiecas uz situāciju 2008. gada 1 janvārī;

                  e)

                  cenas izsaka valsts valūtā par gigadžoulu. Izmantotās enerģijas vienību mēra, pamatojoties uz augstāko siltumspēju;

                  f)

                  cenās ietver visus maksājumus, t. i., tīkla maksājumus plus patērēto enerģiju, mīnus visas atlaides, plus citas maksas (skaitītāja īre, pastāvīgie maksājumi utt.). Sākotnējo pieslēgummaksu šajā summā neiekļauj;

                  g)

                  norāda valsts vidējās cenas;

                  h)

                  dalībvalstis izstrādā un ievieš izmaksu ziņā adekvātas procedūras, lai nodrošinātu, ka datu apkopošanas sistēma ir reprezentatīva un pamatojas uz šādiem noteikumiem:

                              —

                              cenas ir svērtās vidējās cenas, kā svēršanas faktoru izmantojot attiecīgo gāzapgādes uzņēmumu tirgus daļas; vidējās aritmētiskās cenas norāda tikai tad, ja nevar aprēķināt vidējās svērtās vērtības. Jebkurā gadījumā dalībvalsts nodrošina, ka apsekojums aptver reprezentatīvu valsts tirgus daļu,

                              —

                              tirgus daļu nosaka pēc apjoma, par kuru gāzapgādes uzņēmumi izrakstījuši rēķinus tiešajiem lietotājiem rūpniecībā. Ja iespējams, tirgus daļu aprēķina atsevišķi katrai patēriņa grupai. Rīkojoties ar informāciju, kuru izmanto vidējo svērto cenu aprēķināšanai, dalībvalstis ievēro konfidencialitātes noteikumus,

                              —

                              konfidencialitātes nolūkos datus, kas attiecas uz cenām, dara zināmus tikai tad, ja attiecīgajā dalībvalstī katrā no j) punktā minētajām kategorijām ir vismaz trīs tiešie lietotāji;

                  i)

                  cenas norāda trīs līmeņos:

                              —

                              cenas, kurās nav ietverti nodokļi un nodevas,

                              —

                              cenas, kurās nav ietverts PVN un citi atgūstamie nodokļi,

                              —

                              cenas, kurās ietverti visi nodokļi, nodevas un PVN;

                  j)

                  gāzes cenas pēta šādām tiešo lietotāju rūpniecībā kategorijām:

                              Tiešie lietotāji rūpniecībā

                              Gāzes patēriņš gadā (GJ)

                              Mazākais

                              Lielākais

                              I.1. grupa

                              < 1 000

                              I.2. grupa

                              1 000

                              < 10 000

                              I.3. grupa

                              10 000

                              < 100 000

                              I.4. grupa

                              100 000

                              < 1 000 000

                              I.5. grupa

                              1 000 000

                              ≤ 4 000 000

                  k)

                  vienu reizi divos gados kopā ar janvāra ziņojumu par cenām Eurostat tiek paziņota informācija par izmantoto datu apkopošanas sistēmu, konkrēti – apsekojuma apraksts un priekšmets (aptverto piegādes uzņēmumu skaits, kopējā atspoguļotā tirgus daļa utt.), kritēriji, kas izmantoti vidējo svērto cenu aprēķināšanai, kā arī kopējais patēriņš katrā grupā. Pirmais informācijas paziņojums par datu apkopošanas sistēmu būs par situāciju 2008. gada 1. janvārī;

                  l)

                  vienu reizi gadā kopā ar janvāra ziņojumu par cenām Eurostat tiek paziņota informācija par katras patēriņa grupas galvenajām vidējām tendencēm un faktoriem, kas ietekmē norādīto cenu veidošanos.
                  Šajā informācijā ietver:

                              —

                              vidējos slodzes faktorus tiešajiem lietotājiem rūpniecībā katrā no patēriņa grupām, aprēķinot tos pēc kopējās piegādātās enerģijas un vidējā maksimālā pieprasījuma,

                              —

                              aprakstu par atlaidēm, kas piešķirtas par pārtraucamām piegādēm,

                              —

                              aprakstu par pastāvīgiem maksājumiem, skaitītāja īri vai citiem maksājumiem, kas ir būtiski valsts mērogā;

                  m)

                  vienu reizi gadā kopā ar janvāra ziņojumu par cenām tiek paziņoti arī aprēķinos izmantotie tarifi un metodes, kā arī apraksts par nodokļiem, kas tiek iekasēti par gāzes pārdošanu tiešajiem lietotājiem rūpniecībā. Aprakstā ietver visas maksas, kas nav nodokļi un attiecas uz sistēmas izmaksām un sabiedriskā pakalpojuma pienākumiem.
                  Nodokļu aprakstā skaidri nodala trīs grupas:

                              —

                              nodokļi, nodevas, nenodokļu nodevas un citas maksas, kas nav konkretizētas rēķinos, kuri izrakstīti tiešajiem lietotājiem rūpniecībā. Šajā punktā paredzētās pozīcijas ziņojumā attieksies uz cenu līmeni “Cenas, kurās nav ietverti nodokļi un nodevas”,

                              —

                              nodokļi un nodevas, kas ir konkretizētas rēķinos, kuri ir izrakstīti tiešajiem lietotājiem rūpniecībā, un ko uzskata par neatgūstamām. Šajā punktā paredzētās pozīcijas ziņojumā attieksies uz cenu līmeni “Cenas, kurās nav ietverts PVN un citi atgūstami nodokļi”,

                              —

                              pievienotās vērtības nodoklis (PVN) un citi atgūstami nodokļi, kas ir konkretizēti rēķinos, kuri ir izrakstīti tiešajiem lietotājiem rūpniecībā. Šajā punktā paredzētās pozīcijas ziņojumā attieksies uz cenu līmeni “Cenas, kurās ietverti visi nodokļi, nodevas un PVN”.

                        Iespējamie nodokļi, nodevas, nenodokļu nodevas un maksas ir, piemēram, šādas:

                              —

                              pievienotās vērtības nodoklis,

                              —

                              koncesijas maksas. Tas parasti attiecas uz licencēm un maksām par zemi vai publiskām vai privātām tīklu vai citu gāzes iekārtu īpašumtiesībām,

                              —

                              vides nodokļi vai nodevas. Tas parasti attiecas vai nu uz atjaunojamo energoresursu vai koģenerācijas veicināšanu, vai papildu maksājumiem par CO2, SO2 vai citu ar klimata pārmaiņām saistītu vielu emisiju,

                              —

                              citi nodokļi vai nodevas, kas saistīti ar enerģētiku: sabiedriskā pakalpojuma pienākumi/maksas, nodevas regulēšanas iestādēm utt.,

                              —

                              citi nodokļi vai nodevas, kas nav saistīti ar enerģētiku: valsts, vietējie vai reģionālie fiskālie nodokļi par patērēto enerģiju, nodokļi par gāzes sadali utt.

                        Ienākuma nodokļi, īpašuma nodokļi, dzinēju degviela, autoceļu nodokļi, telekomunikāciju un radio, un reklāmas licenču nodokļi, maksājumi par licencēm, atkritumu nodokļi utt. netiek ietverti šajā aprakstā, jo tie ir pašsaprotama operatoru izmaksu sastāvdaļa un attiecas arī uz citām nozarēm un darbībām;

                  n)

                  dalībvalstīs, kurās visas piegādes rūpnieciskajam sektoram veic viens uzņēmums, informāciju var sniegt šis ražotājs. Dalībvalstīs, kurās darbojas vairāk nekā viens uzņēmums, informāciju sniedz neatkarīga statistikas iestāde.

         (1)  Tiešie lietotāji rūpniecībā var ietvert citus lietotājus, kas nav mājsaimniecības.

      II PIELIKUMS
      ELEKTROENERĢIJAS CENAS
      Informāciju par elektroenerģijas cenām, ko maksā tiešie lietotāji rūpniecībā (1), vāc un apkopo, izmantojot šādu metodiku:

                  a)

                  jāziņo cenas, ko maksā tiešie lietotāji rūpniecībā, kuri savām vajadzībām pērk elektroenerģiju;

                  b)

                  tas attiecas uz visiem rūpnieciskajiem elektroenerģijas lietojumiem;

                  c)

                  cenas norāda, izmantojot standartizētu patēriņa grupu sistēmu, kuras pamatā ir elektroenerģijas patēriņa apjoms gadā;

                  d)

                  informāciju par cenām savāc divas reizes gadā katra sešu mēnešu perioda sākumā (janvārī un jūlijā), un tā attiecas uz vidējām cenām, ko tiešie lietotāji rūpniecībā maksājuši par elektroenerģiju iepriekšējā sešu mēnešu periodā. Pirmie dati par cenām, kas jānosūta Eurostat, attiecas uz situāciju 2008. gada 1 janvārī;

                  e)

                  cenas izsaka valsts valūtā par kilovatstundu;

                  f)

                  cenās ietver visus maksājumus, t. i., tīkla maksājumus plus patērēto enerģiju, mīnus visas atlaides, plus citas maksas (maksas par jaudu, tirdzniecību, skaitītāja īri utt.). Sākotnējo pieslēgummaksu šajā summā neiekļauj;

                  g)

                  norāda valsts vidējās cenas;

                  h)

                  dalībvalstis izstrādā un ievieš izmaksu ziņā adekvātas procedūras, lai nodrošinātu, ka datu apkopošanas sistēma ir reprezentatīva un pamatojas uz šādiem noteikumiem:

                              —

                              cenas ir svērtās vidējās cenas, kā svēršanas faktoru izmantojot attiecīgo elektroapgādes uzņēmumu tirgus daļas. Vidējās aritmētiskās cenas norāda tikai tad, ja nevar aprēķināt vidējās svērtās vērtības. Jebkurā gadījumā dalībvalsts nodrošina, ka apsekojums aptver reprezentatīvu valsts tirgus daļu,

                              —

                              tirgus daļu nosaka pēc apjoma, par kuru elektroapgādes uzņēmumi izrakstījuši rēķinus tiešajiem lietotājiem rūpniecībā. Ja iespējams, tirgus daļu aprēķina atsevišķi katrai patēriņa grupai. Rīkojoties ar informāciju, kuru izmanto vidējo svērto cenu aprēķināšanai, dalībvalstis ievēro konfidencialitātes noteikumus,

                              —

                              konfidencialitātes nolūkos datus, kas attiecas uz cenām, dara zināmus tikai tad, ja attiecīgajā dalībvalstī katrā no j) punktā minētajām kategorijām ir vismaz trīs tiešie lietotāji;

                  i)

                  cenas norāda trīs līmeņos:

                              —

                              cenas, kurās nav ietverti nodokļi un nodevas,

                              —

                              cenas, kurās nav ietverts PVN un citi atgūstami nodokļi,

                              —

                              cenas, kurās ietverti visi nodokļi, nodevas un PVN;

                  j)

                  elektroenerģijas cenas pēta šādām tiešo lietotāju rūpniecībā kategorijām:

                              Tiešie lietotāji rūpniecībā

                              Elektroenerģijas patēriņš gadā (MWh)

                              Zemākais

                              Augstākais

                              IA grupa

                              < 20

                              IB grupa

                              20

                              < 500

                              IC grupa

                              500

                              < 2 000

                              ID grupa

                              2 000

                              < 20 000

                              IE grupa

                              20 000

                              < 70 000

                              IF grupa

                              70 000

                              ≤ 150 000

                  k)

                  vienu reizi divos gados kopā ar janvāra ziņojumu par cenām Eurostat tiek paziņota informācija par izmantoto datu apkopošanas sistēmu, konkrēti – apsekojuma apraksts un priekšmets (aptverto piegādes uzņēmumu skaits, kopējā atspoguļotā tirgus daļa utt.), kritēriji, kas izmantoti vidējo svērto cenu aprēķināšanai, kā arī kopējais patēriņš katrā grupā. Pirmais informācijas paziņojums par datu apkopošanas sistēmu būs par situāciju 2008. gada 1. janvārī;

                  l)

                  vienu reizi gadā kopā ar janvāra ziņojumu par cenām Eurostat tiek paziņota informācija par katras patēriņa grupas galvenajām vidējām tendencēm un faktoriem, kas ietekmē norādīto cenu veidošanos.
                  Šajā informācijā ietver:

                              —

                              vidējos slodzes faktorus tiešajiem lietotājiem rūpniecībā katrā no patēriņa grupām, aprēķinot tos pēc kopējās piegādātās enerģijas un vidējā maksimālā pieprasījuma,

                              —

                              tabulu, kurā norādīti sprieguma ierobežojumi katrā valstī,

                              —

                              aprakstu par pastāvīgiem maksājumiem, skaitītāja īri vai citiem maksājumiem, kas ir būtiski valsts mērogā;

                  m)

                  vienu reizi gadā kopā ar janvāra ziņojumu par cenām tiek paziņoti arī aprēķinos izmantotie tarifi un metodes, kā arī apraksts par nodokļiem, kas tiek iekasēti par elektroenerģijas pārdošanu tiešajiem lietotājiem rūpniecībā. Aprakstā ietver visas maksas, kas nav nodokļi un attiecas uz sistēmas izmaksām un sabiedriskā pakalpojuma pienākumiem.
                  Nodokļu aprakstā skaidri nodala trīs grupas:

                              —

                              nodokļi, nodevas, nenodokļu nodevas un citas maksas, kas nav konkretizētas rēķinos, kuri ir izrakstīti tiešajiem lietotājiem rūpniecībā. Šajā punktā paredzētās pozīcijas ziņojumā attieksies uz cenu līmeni “Cenas, kurās nav ietverti nodokļi un nodevas”,

                              —

                              nodokļi un nodevas, kas ir konkretizētas rēķinos, kuri ir izrakstīti tiešajiem lietotājiem rūpniecībā, un ko uzskata par neatgūstamām. Šajā punktā paredzētās pozīcijas ziņojumā attieksies uz cenu līmeni “Cenas, kurās nav ietverts PVN un citi atgūstami nodokļi”,

                              —

                              pievienotās vērtības nodoklis (PVN) un citi atgūstami nodokļi, kas ir konkretizēti rēķinos, kuri ir izrakstīti tiešajiem lietotājiem rūpniecībā. Šajā punktā paredzētās pozīcijas ziņojumā attieksies uz cenu līmeni “Cenas, kurās ietverti visi nodokļi, nodevas un PVN”.

                        Iespējamie nodokļi, nodevas, nenodokļu nodevas un maksas ir, piemēram, šādas:

                              —

                              pievienotās vērtības nodoklis,

                              —

                              koncesijas maksas. Tas parasti attiecas uz licencēm un maksām par zemi vai publiskām vai privātām tīklu vai citu elektroenerģijas iekārtu īpašumtiesībām,

                              —

                              vides nodokļi vai nodevas. Tas parasti attiecas vai nu uz atjaunojamo energoresursu vai koģenerācijas veicināšanu, vai papildu maksājumiem par CO2, SO2 vai citu ar klimata pārmaiņām saistītu vielu emisiju,

                              —

                              kodoliekārtu vai cita veida inspekciju nodokļi: kodoliekārtu slēgšanas maksas, inspekcijas un maksas par kodoliekārtām utt.,

                              —

                              citi nodokļi vai nodevas, kas saistīti ar enerģētiku: sabiedriskā pakalpojuma pienākumi/maksas, nodevas regulēšanas iestādēm utt.,

                              —

                              citi nodokļi vai nodevas, kas nav saistīti ar enerģētiku: valsts, vietējie vai reģionālie fiskālie nodokļi par patērēto enerģiju, nodokļi par elektroenerģijas sadali utt.

                        Ienākuma nodokļi, īpašuma nodokļi, akcīzes nodokļi par naftas produktiem un degvielu, ko neizmanto elektroenerģijas ražošanai, dzinēju degviela, autoceļu nodokļi, telekomunikāciju un radio, un reklāmas licenču nodokļi, maksājumi par licencēm, atkritumu nodokļi utt. netiek ietverti šajā aprakstā, jo tie ir pašsaprotama operatoru izmaksu sastāvdaļa un attiecas arī uz citām nozarēm un darbībām;

                  n)

                  vienu reizi gadā kopā ar janvāra ziņojumu par cenām Eurostat tiek paziņots arī sīks elektroenerģijas cenu izklāsts, nodalot galvenās cenas veidošanās pozīcijas. Elektroenerģijas cenu sīkāk sadala pa galvenajām cenas veidošanās pozīcijām, izmantojot šādu metodiku.
                  Kopējo elektroenerģijas cenu attiecīgajai patēriņa grupai var uzskatīt par kopējo summu, ko veido “tīkla” cenas, “enerģijas un piegādes” cenas (t. i., no ražošanas līdz tirdzniecībai, izņemot tīklus) un visi nodokļi un nodevas.

                              —

                              “Tīkla” cena ir attiecība starp ieņēmumiem, kas saistīti ar pārvades un sadales tarifiem un (ja iespējams) attiecīgo kWh daudzumu katrā patēriņa grupā. Ja nav pieejams kWh daudzums atsevišķi katrā patēriņa grupā, izmanto aplēses.

                              —

                              “Enerģijas un piegādes” cena ir kopējā cena mīnus “tīkla” cena un mīnus visi nodokļi un nodevas.

                              —

                              Nodokļi un nodevas. Šo pozīciju sadala sīkāk:

                                          —

                                          nodokļi un nodevas “tīkla” cenām,

                                          —

                                          nodokļi un nodevas “enerģijas un piegādes” cenām,

                                          —

                                          PVN un citi atgūstamie nodokļi.

                        PIEZĪME. Ja papildu pakalpojumus norāda atsevišķi, tos var pievienot vienai no divām galvenajām pozīcijām:

                              —

                              “tīkla” cenā ietver šādas izmaksas: pārvades un sadales tarifi, pārvades un sadales zudumi, tīkla izmaksas, pēcpārdošanas pakalpojumi, sistēmas apkalpošanas izmaksas un skaitītāja īre,

                              —

                              “enerģijas un piegādes” cenā ietver šādas izmaksas: ražošana, akumulēšana, enerģijas līdzsvarošana, piegādātās enerģijas izmaksas, klientu apkalpošana, pēcpārdošanas pakalpojumi, enerģijas uzskaite un citas piegādes izmaksas,

                              —

                              citas īpašas izmaksas. Šajā pozīcijā ietver izmaksas, kas nepieder ne pie tīkla izmaksām, ne enerģijas un piegādes izmaksām, ne nodokļiem. Ja ir šādas izmaksas, tās norāda atsevišķi;

                  o)

                  dalībvalstīs, kurās visas piegādes rūpnieciskajam sektoram veic viens uzņēmums, informāciju var sniegt šis ražotājs. Dalībvalstīs, kurās darbojas vairāk nekā viens uzņēmums, informāciju sniedz neatkarīga statistikas iestāde.

         (1)  Tiešie lietotāji rūpniecībā var ietvert citus lietotājus, kas nav mājsaimniecības.

      III PIELIKUMS
      A   DAĻA
      Atceltā direktīva ar turpmāko grozījumu sarakstu
      (minēta 10. pantā)

                  Padomes Direktīva 90/377/EEK
                  (OV L 185, 17.7.1990., 16. lpp.)

                  Komisijas Direktīva 93/87/EEK
                  (OV L 277, 10.11.1993., 32. lpp.)

                  1994. gada Pievienošanās akta I pielikums
                  (OV C 241, 29.8.1994., 21. lpp.)

                  2003. gada Pievienošanās akta II pielikuma 12.A.3. punkta a) un b) apakšpunkts
                  (OV L 236, 23.9.2003., 33. lpp.)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1882/2003
                  (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.)

                  I pielikums, tikai 3. punkts

                  Padomes Direktīva 2006/108/EK
                  (OV L 363, 20.12.2006., 414. lpp.)

                  Tikai attiecībā uz atsauci uz Direktīvu 90/377/EEK 1. pantā un I pielikuma 1. punkta a) un b) apakšpunktā

                  Komisijas Lēmums 2007/394/EK
                  (OV L 148, 9.6.2007., 11. lpp.)

            B   DAĻA
      Termiņu uzskaitījums transponēšanai valsts tiesību aktos
      (minēts 10. pantā)

                  Direktīva

                  Termiņš transponēšanai

                  90/377/EEK

                  1991. gada 30. jūlijs

                  93/87/EK

                  —

                  2006/108

                  2007. gada 1. janvāris

      IV PIELIKUMS
      Atbilstības tabula

                  Direktīva 90/377/EEK

                  Šī direktīva

                  1. pants

                  1. pants

                  2. pants, 1. punkts, pirmais teikums

                  2. pants, 1. punkts, pirmā daļa

                  2. pants, 1. punkts, otrais teikums

                  2. pants, 1. punkts, otrā daļa

                  2. pants, 2. punkts

                  2. pants, 2. punkts

                  2. pants, 3. punkts, pirmais teikums

                  2. pants, 3. punkts, pirmā daļa

                  2. pants, 3. punkts, otrais teikums

                  —

                  2. pants, 3. punkts, trešais teikums

                  2. pants, 3. punkts, otrā daļa

                  3. līdz 5. pants

                  3. līdz 5. pants

                  6. pants, pirmais teikums

                  6. pants, pirmā daļa, pirmais teikums

                  —

                  6. pants, pirmā daļa, otrais teikums

                  6. pants, otrais teikums

                  6. pants, otrā daļa

                  7. pants, 1. un 2. punkts

                  7. pants

                  7. pants, 3. punkts

                  —

                  8. pants

                  8. pants

                  9. pants, pirmā daļa

                  —

                  9. pants, otrā daļa, pirmais teikums

                  9. pants, pirmā daļa

                  9. pants, otrā daļa, otrais teikums

                  9. pants, otrā daļa

                  —

                  10. un 11. pants

                  10. pants

                  12. pants

                  I līdz II pielikums

                  I līdz II pielikums

                  —

                  III pielikums

                  —

                  IV pielikums


title: Komisijas Direktīva 93/64/EEK (1993. gada 5. jūlijs), ar ko nosaka īstenošanas pasākumus, kuri attiecas uz piegādātāju un uzņēmumu pārraudzību un kontroli, ievērojot Padomes Direktīvu 92/34/EEK par augļu ražošanai paredzētā augļaugu pavairošanas materiāla un augļaugu tirdzniecību

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31993L0064

Oficiālais Vēstnesis L 250 , 07/10/1993 Lpp. 0033 - 0034 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 52 Lpp. 0261  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 52 Lpp. 0261

		Komisijas Direktīva 93/64/EEK(1993. gada 5. jūlijs),ar ko nosaka īstenošanas pasākumus, kuri attiecas uz piegādātāju un uzņēmumu pārraudzību un kontroli, ievērojot Padomes Direktīvu 92/34/EEK par augļu ražošanai paredzētā augļaugu pavairošanas materiāla un augļaugu tirdzniecībuEIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1992. gada 29. aprīļa Direktīvu 92/34/EEK par augļu ražošanai paredzēto augļaugu pavairošanas materiāla un augļaugu tirdzniecību [1] un jo īpaši tās 6. panta 4. punktu,tā kā būtu jāparedz pasākumi attiecībā uz visu piegādātāju un viņu uzņēmumu pārraudzību un kontroli, izņemot tos, kuru darbība aprobežojas ar pavairošanas materiāla un augļaugu laišanu tirgū;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pastāvīgās pavairojamā materiāla un augļaugu ģinšu un sugu komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Šajā direktīvā izklāstīti īstenošanas pasākumi, kas attiecas uz piegādātāju un viņu uzņēmumu pārraudzību un kontroli, izņemot tos, kuru darbība aprobežojas ar pavairošanas materiāla un augļaugu laišanu tirgū, ievērojot Direktīvas 92/34/EEK 6. panta 4. punktu, gadījumos, kad minētās direktīvas 5. panta 2. punktā minētās pārbaudes veic paši piegādātāji vai akreditēts piegādātājs.2. pantsAtbildīgā oficiālā iestāde vismaz reizi gadā piemērotā laikā regulāri veic piegādātāju un viņu uzņēmumu pārraudzību un kontroli, lai nodrošinātu pastāvīgu atbilstību Direktīvā 92/34/EEK noteiktajām prasībām un jo īpaši tās 5. panta 2. punkta pirmajā līdz ceturtajā ievilkumā paredzētajiem principiem, ņemot vērā piegādātāja darbības vai darbību konkrēto iedabu.3. pantsCiktāl tas attiecas uz Direktīvas 92/34/EEK 5. panta 2. punkta pirmajā ievilkumā minētā ražošanas procesa kritisko punktu noteikšanu un tās 5. panta 2. punkta ceturtajā ievilkumā minēto ierakstu veikšanu, atbildīgā oficiālā iestāde pārrauga un kontrolē piegādātāju, lai nodrošinātu, ka piegādātājs:a) pēc vajadzības turpina ņemt vērā šādus kritiskos punktus:- tā pavairošanas materiāla un augļaugu kvalitāti, ko izmanto ražošanas procesa sākšanai,- pavairošanas materiāla un augļaugu sēšanu, piķēšanu, pārstādīšanu podiņos un stādīšanu,- atbilstību Padomes Direktīvas 77/93/EEK [2] 3., 4. un 5. pantā paredzētajiem nosacījumiem,- audzēšanas plānu un metodi,- vispārīgo augu aprūpi,- ražošanas darbības,- ražas novākšanas darbības,- higiēnu,- apstrādi,- iepakošanu,- glabāšanu,- transportu,- pārvaldi;b) izdara ierakstus, lai minētajām atbildīgajām oficiālajām iestādēm būtu pieejama pilnīga informācija par:i) augiem vai citiem objektiem, ko:- iepērk glabāšanai vai stādīšanai telpās,- ražovai- sūta citiem,unii) jebkādu ķīmisko apstrādi, kas izdarīta augiem, un to, ka attiecīgos dokumentus glabā vismaz vienu gadu;c) personiski sadarbojas ar minēto atbildīgo oficiālo iestādi vai norīko citu personu, kam ir tehniska pieredze augkopībā un ar to saistītās augu veselības lietās;d) pēc vajadzības piemērotā laikā veic vizuālās pārbaudes tā, kā minētās atbildīgās oficiālās iestādes atzīst par pareizu;e) nodrošina pieejamību personām, kam ir tiesības rīkoties minēto atbildīgo oficiālo iestāžu vārdā, jo īpaši, lai veiktu pārbaudes un/vai ņemtu paraugus, kā arī nodrošina b) punktā minēto ierakstu un attiecīgo dokumentu pieejamību;f) arī citādi sadarbojas ar minētajām atbildīgajām oficiālajām iestādēm.4. pantsCiktāl tas attiecas uz Direktīvas 92/34/EEK 5. panta 2. punkta otrajā ievilkumā minēto kritisko punktu kontroles un pārbaudes metožu noteikšanu un īstenošanu, atbildīgā oficiālā iestāde pārrauga un kontrolē piegādātāju, lai nodrošinātu, ka vajadzības gadījumā šādas metodes turpina izmantot, pievēršot īpašu uzmanību:a) katra 3. pantā minētā kritiskā punkta pārbaudes metožu pieejamībai un faktiskam izmantojumam;b) minēto metožu ticamībai;c) to piemērotībai ražošanas satura un tirdzniecības noteikumu vērtēšanai, iekļaujot administratīvos aspektus;d) to piegādātāja darbinieku kompetencei, kas veic pārbaudes.5. pantsCiktāl tas attiecas uz Direktīvas 92/34/EEK 5. panta 2. punkta trešajā ievilkumā minēto paraugu ņemšanu analīzei akreditētā laboratorijā, atbildīgā oficiālā iestāde pārrauga un kontrolē piegādātāju, lai pēc vajadzības nodrošinātu, ka:a) paraugus ņem dažādos ražošanas posmos ar intervāliem, kas ir darīti zināmi atbildīgajai oficiālajai iestādei, akreditācijas laikā pārbaudot ražošanas metodes;b) paraugus ņem tehniski pareizi, izmantojot statistiski ticamu procedūru atkarībā no veicamās analīzes veida;c) personām, kas ņem paraugus, ir attiecīga kvalifikācija;d) paraugu analīzi veic laboratorijā, kas ir akreditēta šim nolūkam, ievērojot minētās direktīvas 6. panta 2. punktu.6. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības ne vēlāk kā 1994. gada 30. jūnijā. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Šādas atsauces pievienošanas kārtību paredz dalībvalstis.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu svarīgākos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.7. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1993. gada 5. jūlijāKomisijas vārdā —Komisijas loceklisRené Steichen[1] OV L 157, 10.6.1992., 1. lpp.[2] OV L 26, 31.1.1977., 20. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva (1984. gada 3. septembris), ar ko groza Direktīvu 70/157/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu pieļaujamo trokšņu līmeni un izplūdes gāzu sistēmu

text:
Avis juridique important

|

31984L0424

Official Journal L 238 , 06/09/1984 P. 0031 - 0033 Finnish special edition: Chapter 13 Volume 13 P. 0204  Spanish special edition: Chapter 13 Volume 16 P. 0042  Swedish special edition: Chapter 13 Volume 13 P. 0204  Portuguese special edition Chapter 13 Volume 16 P. 0042

PADOMES DIREKTīVA(1984. gada 3. septembris),ar ko groza Direktīvu 70/157/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu pieļaujamo trokšņu līmeni un izplūdes gāzu sistēmu(84/424/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu[2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[3],tā kā pielikumā Direktīvai 70/157/EEK[4], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 81/334/EEK[5], noteikti maksimālie trokšņa līmeņi mehāniskajiem transportlīdzekļiem, kas paredzēti lietošanai uz ceļa, kas ir ar virsbūvi vai bez tās un kam ir vismaz četri riteņi, un kam maksimālais projektētais ātrums pārsniedz 25 kilometrus stundā, izņemot transportlīdzekļus, kas brauc pa sliedēm, lauksaimniecības un mežsaimniecības traktorus un mašīnas, kā arī transportlīdzekļus, kas iesaistīti sabiedrisko pakalpojumu sniegšanā;tā kā pilsētās sabiedrības aizsardzībai pret trokšņa traucējumu vajadzīgi atbilstoši pasākumi, lai samazinātu mehānisko transportlīdzekļu trokšņa līmeni; tā kā šāda samazināšana ir iespējama tāpēc, ka mehānisko transportlīdzekļu būvē notiek tehnikas attīstība;tā kā atbilstoši jāgroza Direktīvas 70/157/EEK I pielikums attiecībā uz katru tajā minēto transportlīdzekļa kategoriju, samazinot pieļaujamā trokšņa līmeņa vērtības, kas izteiktas dB (A);tā kā šāda samazināšana ir nozīmīgs solis ceļā uz vides uzlabošanu; tā kā attiecīgie noteikumi vēlāk tomēr ir jāpārskata, ņemot vērā Komisijas darba rezultātus, kas saistīti ar vispārēju pieeju, vienlaicīgi ņemot vērā visus Kopienas noteikumu galvenos aspektus mehānisko transportlīdzekļu nozarē, jo īpaši tos, kas attiecas uz drošību, vides aizsardzību un enerģijas taupību,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 70/157/EEK I pielikuma 5.2.2.1. punkta tekstu izsaka šādi:"5.2.2.1. RobežvērtībasTrokšņa līmenis, ko mēra saskaņā ar šā pielikuma 5.2.2.2. līdz 5.2.2.5. punktu, nepārsniedz šādas robežas:Transportlīdzekļu kategorijas Vērtības, kas izteiktas dB (A)5.2.2.1.1. Transportlīdzekļi, kas paredzēti pasažieru pārvadāšanai un kas nav aprīkoti ar vairāk kā deviņām sēdvietām, ieskaitot vadītāja sēdekli. 775.2.2.1.2. Transportlīdzekļi, kas paredzēti pasažieru pārvadāšanai un kas aprīkoti ar vairāk nekā deviņām sēdvietām, ieskaitot vadītāja sēdekli, un kam maksimāli pieļaujamā masa pārsniedz 3,5 tonnas, un:5.2.2.1.2.1. - kam motora jauda ir mazāka par 150 kW, 805.2.2.1.2.2. - kam motora jaudu nav mazāka par 150 kW. 835.2.2.1.3. Transportlīdzekļi, kas paredzēti pasažieru pārvadāšanai un kas aprīkoti ar vairāk kā deviņām sēdvietām, ieskaitot vadītāja sēdekli; transportlīdzekļi, kas paredzēti preču pārvadāšanai:5.2.2.1.3.1. - kam maksimāli pieļaujamā masa nepārsniedz 2 tonnas, 785.2.2.1.3.2. - kam maksimāli pieļaujamā masa pārsniedz 2 tonnas, bet nepārsniedz 3,5 tonnas. 795.2.2.1.4. Transportlīdzekļi, kas paredzēti preču pārvadāšanai un kam maksimāli pieļaujamā masa pārsniedz 3,5 tonnas:5.2.2.1.4.1. - kam motora jauda ir mazāka par 75 kW, 815.2.2.1.4.2. - kam motora jauda nav mazāka par 75 kW, bet ir mazāka par 150 kW, 835.2.2.1.4.3. - kam motora jauda nav mazāka par 150 kW 84Tomēr:- attiecībā uz 5.2.2.1.1. un 5.2.2.1.3. punkta transportlīdzekļu kategorijām robežvērtības palielina par 1 dB (A), ja tie ir aprīkoti ar tiešās iesmidzināšanas dīzeļmotoru,- attiecībā uz transportlīdzekļiem, kam maksimāli pieļaujamā masa ir vairāk nekā divas tonnas un kas paredzēti braukšanai bezceļa apstākļos, robežvērtības ir palielinātas par 1 dB (A), ja to motora jauda ir mazāka par 150 kW, un par 2 dB (A), ja to motora jauda ir 150 kW vai lielāka."2. pants1. No 1985. gada 1. janvāra ar pieļaujamo trokšņa līmeni un izplūdes sistēmu saistītu iemeslu dēļ dalībvalstis nedrīkst:- atteikties piešķirt EEK tipa apstiprinājumu, izdot dokumentu, kas minēts 10. panta 1. punkta trešajā ievilkumā Padomes Direktīvā 70/156/EEK (1970. gada 6. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu[6], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 80/1267/EEK[7], vai piešķirt valsts tipa apstiprinājumu kādam mehāniskā transportlīdzekļa tipam, vai- aizliegt transportlīdzekļu ekspluatācijas sākšanu,ja šā tipa transportlīdzeklim vai šā tipa transportlīdzekļiem trokšņa līmenis un izplūdes sistēma atbilst ar šo direktīvu grozītās Direktīvas 70/157/EEK noteikumiem.2. No 1988. gada 1. oktobra dalībvalstis:- vairs nedrīkst izdod Direktīvas 70/156/EEK 10. panta 1. punkta trešajā ievilkumā minēto dokumentu attiecībā uz mehāniskā transportlīdzekļa tipu, kam trokšņa līmenis un izplūdes sistēma neatbilst ar šo direktīvu grozītās Direktīvas 70/157/EEK prasībām,- var atteikties piešķirt valsts tipa apstiprinājumu mehāniskā transportlīdzekļa tipam, kam trokšņa līmenis un izplūdes sistēma neatbilst ar šo direktīvu grozītās Direktīvas 70/157/EEK prasībām.Tomēr attiecībā uz 1. panta 5.2.2.1.3. punktā noteikto kategoriju transportlīdzekļiem, kas aprīkoti ar dīzeļmotoriem, un 5.2.2.1.4. punktā noteikto kategoriju transportlīdzekļiem tekstu "1988. gada 1. oktobris" aizstāj ar tekstu "1989. gada 1. oktobris".3. No 1989. gada 1. oktobra dalībvalstis var aizliegt sākt tādu transportlīdzekļu ekspluatāciju, kam trokšņa līmenis un izplūdes sistēma neatbilst ar šo direktīvu grozītās Direktīvas 70/157/EEK prasībām.Tomēr attiecībā uz 1. panta 5.2.2.1.3. punktā noteikto kategoriju transportlīdzekļiem, kas aprīkoti ar dīzeļmotoriem, un 5.2.2.1.4. punktā noteikto kategoriju transportlīdzekļiem tekstu "1989. gada 1. oktobris" aizstāj ar tekstu "1990. gada 1. oktobris".3. pantsNe vēlāk kā 1990. gada 31. decembrī Padome lemj par turpmāku Direktīvas 70/157/EEK noteikumu pārskatīšanu, pamatojoties uz Komisijas ziņojumu par iespējamiem jauniem pasākumiem attiecībā uz noteikumiem mehānisko transportlīdzekļu nozarē, kas ieviešami attiecīgi ievērojot drošības, vides aizsardzības un enerģijas taupības faktorus.4. pantsDalībvalstīs stājas spēkā noteikumi, kas vajadzīgi, lai līdz 1985. gada 1. janvārim izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.5. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1984. gada 3. septembrīPadomes vārdā  priekšsēdētājs P. Barry[1] OV C 200, 27.7.1983., 5. lpp.[2] OV C 172, 2.7.1984., 157. lpp.[3] OV C 358, 31.12.1983., 4. lpp.[4] OV L 42, 23.2.1970., 16. lpp.[5] OV L 131, 18.5.1981., 6. lpp.[6] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.[7] OV L 375, 31.12.1980., 34. lpp.