title: Komisijas Direktīva 2007/26/EK ( 2007. gada 7. maijs ), ar ko groza Direktīvu 2004/6/EK, lai pagarinātu tās piemērošanas laiku (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               8.5.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 118/5

      KOMISIJAS DIREKTĪVA 2007/26/EK
   (2007. gada 7. maijs),
   ar ko groza Direktīvu 2004/6/EK, lai pagarinātu tās piemērošanas laiku
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Padomes 1989. gada 3. maija Direktīvu 89/398/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz īpašas diētas pārtikas produktiem (1), un jo īpaši tās 4. panta 2. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Komisijas 2001. gada 15. februāra Direktīvā 2001/15/EK par vielām, ko īpašā barošanas nolūkā var pievienot īpašas diētas pārtikas produktiem (2), noteiktas konkrētas vielu kategorijas un norādītas katrai kategorijai piederīgās ķīmiskās vielas, ko var izmantot īpašas diētas pārtikas produktu ražošanai.

               (2)

               Pieņemot Direktīvu 2001/15/EK, minētās direktīvas pielikumā nevarēja iekļaut vairākas ķīmiskās vielas, ko īpašā barošanas nolūkā var pievienot dažiem tādiem īpašas diētas pārtikas produktiem, kurus realizē dažās dalībvalstīs, jo tās nebija novērtējusi Pārtikas zinātniskā komiteja.

               (3)

               Kamēr Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EPNI) nav pabeigusi šo vielu novērtēšanu, Komisijas Direktīva 2004/6/EK (3) paredz, ka dalībvalstis savā teritorijā līdz 2006. gada 31. decembrim var atļaut tādu produktu tirdzniecību, kuros ir attiecīgās vielas, ja ir izpildīti daži nosacījumi attiecībā uz to drošību.

               (4)

               Novērtējumus un ar tiem saistītos administratīvos pasākumus nevarēja pabeigt līdz 2006. gada 31. decembrim. Tādēļ, lai izvairītos no nevajadzīgiem attiecīgo pārtikas produktu tirdzniecības traucējumiem, Direktīvas 2004/6/EK piemērošanas laiks jāpagarina.

               (5)

               Ņemot vērā laiku, kas vajadzīgs, lai EPNI pabeigtu vielu novērtēšanu un ar to saistītos pasākumus transponētu valsts tiesību aktos, ir lietderīgi pagarināt Direktīvas 2004/6/EK piemērošanas laiku līdz 2009. gada 31. decembrim.

               (6)

               Direktīvas 2004/6/EK 1. pantā noteiktais termiņš ir 2006. gada 31. decembris, tādēļ pašreizējā direktīva jātransponē īsā laikā. Lai izvairītos no grūtībām tirdzniecībā ar produktiem, kuros ir Direktīvā 2004/6/EK minētās vielas, ir lietderīgi piemērot pašreizējo direktīvu no 2007. gada 1. janvāra.

               (7)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgās komitejas atzinumu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvu 2004/6/EK groza šādi.
   Direktīvas 1. pantā datumu “2006. gada 31. decembris” aizstāj ar datumu “2009. gada 31. decembris”.
   2. pants
   Transponēšana
   1.   Dalībvalstis vēlākais līdz 2007. gada 8. jūlijam pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis nekavējoties iesniedz Komisijai minēto aktu tekstus, kā arī minēto aktu un šīs direktīvas atbilstības tabulu.
   Dalībvalstis piemēro šos aktus no 2007. gada 1. janvāra.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka to, kā izdarīt šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus valsts tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2007. gada 7. maijā

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Markos KYPRIANOU

      (1)  OV L 186, 30.6.1989., 27. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.).

      (2)  OV L 52, 22.2.2001., 19. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2006/34/EK (OV L 83, 22.3.2006., 14. lpp.).

      (3)  OV L 15, 22.1.2004., 31. lpp.


title: Padomes Direktīva (1991. gada 22. aprīlis), ar kuru groza Direktīvu 89/396/EEK par norādēm vai zīmēm, kas identificē pārtikas produkta partiju

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31991L0238

Oficiālais Vēstnesis L 107 , 27/04/1991 Lpp. 0050 - 0050 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 20 Lpp. 0094  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 20 Lpp. 0094

		Padomes Direktīva(1991. gada 22. aprīlis),ar kuru groza Direktīvu 89/396/EEK par norādēm vai zīmēm, kas identificē pārtikas produkta partiju(91/238/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā jāņem vērā tas, ka dažu pārtikas produktu, piemēram, porcijsaldējuma, iegāde tūlītējai lietošanai nozīmē to, ka nebūtu lietderīgi norādīt partiju tieši uz katra iepakojuma; tā kā tādēļ jāgroza Direktīva 89/396/EEK [4];tā kā attiecībā uz šiem produktiem partija obligāti jānorāda uz kopējā iepakojuma,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvas 89/396/EEK 2. panta 2. punktam pievieno šādu apakšpunktu:"d) porcijsaldējumu. Norādei, kas ļauj identificēt partiju, jāparādās uz kopējā iepakojuma."2. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1991. gada 22. aprīlīPadomes vārdā —priekšsēdētājsR. Steichen[1] OV C 267, 23.10.1990., 15. lpp.[2] OV C 324, 24.12.1990., 246. lpp. unOV C 72, 1 8.3.1991.[3] OV C 60, 8.3.1991., 4. lpp.[4] OV L 186, 30.6.1989., 21. lpp.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2006/89/EK ( 2006. gada 3. novembris ), ar ko sesto reizi tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 94/55/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamo kravu pārvadāšanu pa autoceļiem   (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               4.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 305/4

      KOMISIJAS DIREKTĪVA 2006/89/EK
   (2006. gada 3. novembris),
   ar ko sesto reizi tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 94/55/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamo kravu pārvadāšanu pa autoceļiem
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Padomes 1994. gada 21. novembra Direktīvu 94/55/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamo kravu pārvadāšanu pa autoceļiem (1), un jo īpaši tās 8. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Direktīvas 94/55/EK A un B pielikumā ietvertas atsauces uz Eiropas Līguma par starptautiskiem bīstamu kravu autopārvadājumiem (ADR) A un B pielikumu, ko piemēro no 2005. gada 1. janvāra.

               (2)

                  ADR atjaunina reizi divos gados. Tādējādi grozītā versija būs spēkā no 2007. gada 1. janvāra, ar pārejas laiku līdz 2007. gada 30. jūnijam.

               (3)

               Tādēļ ir jāgroza Direktīvas 94/55/EK A un B pielikums.

               (4)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi saskan ar atzinumu, ko sniegusi Direktīvas 94/55/EK 9. pantā minētā Bīstamo kravu transporta komiteja,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 94/55/EK A un B pielikumu groza šādi:

               1)

               Direktīvas A pielikumu aizstāj ar šādu:

                  “A PIELIKUMS
                  A pielikuma noteikumi Eiropas Līgumā par starptautiskiem bīstamu kravu autopārvadājumiem (ADR), kas piemērojami no 2007. gada 1. janvāra, terminu “līgumslēdzēja puse” aizstājot ar vārdu “dalībvalsts”.

                     ADR A pielikuma 2007. gada versijas grozījumu tekstu publicē, tiklīdz tas ir pieejams visās Kopienas oficiālajās valodās.”

               2)

               Direktīvas B pielikumu aizstāj ar šādu:

                  “B PIELIKUMS
                  B pielikuma noteikumi Eiropas Līgumā par starptautiskiem bīstamu kravu autopārvadājumiem (ADR), kas piemērojami no 2007. gada 1. janvāra, terminu “līgumslēdzēja puse” aizstājot ar vārdu “dalībvalsts”.

                     ADR B pielikuma 2007. gada versijas grozījumu tekstu publicē, tiklīdz tas ir pieejams visās Kopienas oficiālajās valodās.”

         2. pants
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības ne vēlāk kā līdz 2007. gada 1. jūlijam. Dalībvalstis nekavējoties Komisijai dara zināmus minēto tiesību aktu noteikumus un minēto tiesību aktu un šīs direktīvas atbilstības tabulu.
   Kad dalībvalstis pieņem šos aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka to, kā izdarīt šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstis dara zināmus Komisijai valsts tiesību aktu noteikumus, kurus tās pieņem šīs direktīvas jomā.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2006. gada 3. novembrī

            Komisijas vārdā —

            priekšsēdētāja vietnieks

         Jacques BARROT

      (1)  OV L 319, 12.12.1994., 7. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2004/111/EK (OV L 365, 10.12.2004., 25. lpp.).


title: Eiropas Parlamenta Un Padomes direktīva NR. 2002/74/EK (2002. gada 23. septembris), ar ko groza Padomes Direktīvu 80/987/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumāDokuments attiecas uz EEZ.

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32002L0074

Oficiālais Vēstnesis L 270 , 08/10/2002 Lpp. 0010 - 0013

		Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva NR. 2002/74/EK(2002. gada 23. septembris),ar ko groza Padomes Direktīvu 80/987/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā(Dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 137. panta 2. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],pēc apspriešanās ar Reģionu komiteju,saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru [3],tā kā:(1) Kopienas Hartas par darba ņēmēju sociālajām pamattiesībām, ko pieņēma 1989. gada 9. decembrī, 7. punktā ir noteikts, ka iekšējā tirgus izveidei jāuzlabo darba ņēmēju dzīves un darba apstākļi Eiropas Kopienā un ka šai uzlabošanai vajadzības gadījumā jāattiecas uz dažiem nodarbinātības reglamentēšanas aspektiem, tādiem kā kolektīvās atlaišanas kārtība, kā arī tiem, kas attiecas uz bankrotu.(2) Direktīvas 89/987/EEK [4] mērķis ir paredzēt darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā. Šim nolūkam tā uzliek dalībvalstīm par pienākumu izveidot iestādi, kas garantē attiecīgo darbinieku prasījumu attiecībā uz darba samaksu apmierināšanu.(3) Maksātnespējas likumu izmaiņas dalībvalstīs un iekšējā tirgus attīstība nozīmē, ka šajā direktīvā ir jāpielāgo daži noteikumi.(4) Juridiskās noteiktības un pārredzamības nolūkā ir jānoskaidro Direktīvas 80/987/EEK piemērošanas joma un dažas definīcijas. Jo īpaši ir jānorāda iespējamie izņēmumi, ko piešķir dalībvalstīm direktīvas noteikumu ieviešanā, un tādējādi ir jāsvītro tās pielikums.(5) Lai attiecīgajiem darbiniekiem nodrošinātu taisnīgu aizsardzību, maksātnespējas definīcija ir jāpiemēro jaunajām likumdošanas tendencēm dalībvalstīs un šajā jēdzienā jāiekļauj arī maksātnespējas procedūras, kas nav likvidācija. Šajā sakarībā, lai noteiktu garantiju iestādes atbildību, dalībvalstīm jāspēj noteikt, ka, ja maksātnespēja izriet no vairākiem maksātnespējas procesiem, situāciju uzskata par vienu maksātnespējas procesu.(6) Ir jānodrošina, ka no šīs direktīvas jomas netiek izslēgti darbinieki, kas minēti 1997. gada 15. decembra Direktīvā 97/81/EK par Pamatnolīgumu attiecībā uz nepilna darba laika darbu, ko noslēgušas Eiropas Rūpniecības un darba devēju konfederācijas savienība (UNICE), Uzņēmumu ar valsts kapitāla daļu un vispārējās ekonomiskās intereses uzņēmumu Eiropas Centrs (CEEP) un Eiropas Arodbiedrību konfederācija (EAK) [5], Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvā 1999/70/EK par Pamatnolīgumu attiecībā uz darbu uz noteiktu laiku, ko noslēgušas un Eiropas Arodbiedrību konfederācija (EAK), Eiropas Rūpniecības un darba devēju konfederācijas savienība (UNICE) un Uzņēmumu ar valsts kapitāla daļu un vispārējās ekonomiskās intereses uzņēmumu Eiropas Centrs (CEEP) [6], un Padomes 1991. gada 25. jūnija Direktīvā 91/383/EEK, ar ko papildina pasākumus, kuru mērķis ir veicināt uzlabojumus darba drošībā un veselības aizsardzībā attiecībā uz darbiniekiem, kas pieņemti darbā uz noteiktu laiku vai īslaicīgā darbā [7].(7) Lai nodrošinātu darbiniekiem juridisko noteiktību gadījumā, ja maksātnespēja iestājas uzņēmumiem, kas darbojas vairākās dalībvalstīs, un stiprinātu nodarbināto tiesības saskaņā ar Tiesas praksi, ir jāievieš noteikumi, kas skaidri izsaka, kura iestāde šādos gadījumos ir atbildīga par maksājuma prasību apmierināšanu, un par dalībvalstu kompetento pārvaldes iestāžu sadarbības mērķi izvirza ātri apmierināt darbinieku prasījumus attiecībā uz darba samaksu. Bez tam ir jānodrošina attiecīgo noteikumu pienācīga izpilde, paredzot sadarbību starp dalībvalstu kompetentajām pārvaldes iestādēm.(8) Dalībvalstis var noteikt ierobežojumus garantiju iestāžu atbildībai, kam jābūt saderīgai ar direktīvas sociālajiem mērķiem, un var ņemt vērā atšķirības prasījumu līmeņos.(9) Lai ļautu vieglāk identificēt maksātnespējas procedūras jo īpaši situācijās ar pārrobežo raksturu, ir jāparedz, ka dalībvalstis paziņo komisijai un pārējām dalībvalstīm par tiem maksātnespējas procedūru veidiem, kas rada pamatu, lai iejauktos garantiju iestāde.(10) Attiecīgi ir jāgroza Direktīva 80/987/EEK.(11) Dalībvalstis nevar pienācīgi sasniegt iecerētās darbības mērķus, proti, grozīt dažus Direktīvas 80/987/EEK noteikumus, lai ievērotu izmaiņas uzņēmumu darbībā Kopienā, un tāpēc tie labāk sasniedzami Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā izklāstīto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šī direktīva nepārsniedz šā mērķa sasniegšanai vajadzīgo.(12) Komisijai jāiesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojums par šīs direktīvas ieviešanu un piemērošanu jo īpaši attiecībā uz jauniem nodarbinātības veidiem, kas rodas dalībvalstīs,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 80/987/EEK ar šo groza šādi:1. Direktīvas nosaukumu aizstāj ar šādu:"Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīva 80/987/EEK par darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā."2. Direktīvas I iedaļu aizstāj ar šādu:"I IEDAĻAPiemērošanas joma un definīcijas1. pants1. Šī direktīva attiecas uz tām darbinieku prasībām pret darba devējiem, kas atzīti par maksātnespējīgiem 2. panta 1. punkta nozīmē, kuras izriet no darba līgumiem vai darba attiecībām.2. Dalībvalstis izņēmuma kārtā drīkst neattiecināt šīs direktīvas piemērošanas jomu uz dažu kategoriju darbiniekiem, pamatojoties uz pastāvošām cita veida garantijām, ja konstatē, ka tās sniedz attiecīgajai personai līdzvērtīgas pakāpes nodrošinājumu, kāds izriet no šīs direktīvas.3. Ja šāds noteikums jau ir spēkā dalībvalstu tiesību aktos, tās var turpināt neattiecināt šīs direktīvas piemērošanas jomu:a) uz mājkalpotājiem, ko nodarbina fiziska persona;b) uz zvejniekiem, kuru atlīdzību nosaka nozvejas apjoms.2. pants1. Šajā direktīvā darba devēju uzskata par maksātnespējīgu, ja ir iesniegts pieprasījums sākt uz darba devēja maksātnespēju balstītu attiecīgās dalībvalsts normatīvajos un administratīvajos aktos paredzētu kopēju procesu, pilnībā vai daļēji vērst piedziņu pret darba devēja mantu un iecelt likvidatoru vai personu, kas veic šādu uzdevumu, un iestāde, kuras kompetencē tas ir saskaņā ar minētajiem aktiem:a) vai nu nolēmusi sākt procesu,b) vai noteikusi, ka darba devēja uzņēmums galīgi ir slēgts un ka pieejamā manta nav pietiekama, lai garantētu procesa sākšanu.2. Šī direktīva neierobežo valstu tiesību aktos definētos terminus "darbinieks", "darba devējs", "darba samaksa", "iegūtās tiesības" un "iegūstamās tiesības".Tomēr dalībvalstis šīs direktīvas jomā nevar neiekļaut:a) nepilna darba laika darbiniekus Direktīvas 97/81/EK nozīmē;b) darbiniekus, kam ir darba līgums par darbu uz noteiktu laiku Direktīvas 1999/70/EK nozīmē;c) darbiniekus, kas pieņemti īslaicīgā darbā Direktīvas 91/383/EEK 1. panta 2. punkta nozīmē.3. Dalībvalstis nedrīkst noteikt mazāko obligāto darba līguma vai darba attiecību laikposmu, sākot no kura darbinieki iegūtu tiesības uz prasījumiem saskaņā ar šo direktīvu.4. Šī direktīva neliedz dalībvalstīm attiecināt darbinieku aizsardzību arī uz citām maksātnespējas situācijām, piemēram, tādām, kur defacto ilgstoši netiek veikti maksājumi, kas konstatēts valsts tiesību aktos paredzētā procesā, kas atšķiras no 1. punktā minētā procesa.Tomēr šādas procedūras neuzliek garantijas saistības citas dalībvalsts iestādēm III a iedaļā minētajos gadījumos."3. Ar šādu tekstu aizstāj 3. un 4. pantu:"3. pantsDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka saskaņā ar 4. pantu garantiju iestādes garantē to, ka apmierina darbinieku prasījumus attiecībā uz darba samaksu, kas izriet no darba līgumiem vai darba attiecībām, ietverot atlaišanas pabalstus sakarā ar darba attiecību pārtraukšanu, ja tos paredz valsts tiesību akti.Prasījumi, ko pārņem garantiju iestāde, ir neapmaksātie prasījumi par laikposmu pirms un/vai, attiecīgā gadījumā, pēc kāda noteikta datuma, ko nosaka dalībvalstis.4. pants1. Dalībvalstīm ir tiesības ierobežot 3. pantā minēto garantiju iestāžu atbildību.2. Ja dalībvalstis izmanto 1. punktā minēto izvēli, tās nosaka laikposma ilgumu, par kuru garantiju iestādei jāapmierina neapmaksātie prasījumi. Tomēr tas nevar būt īsāks par tādu laikposmu, kas aptver atlīdzību par pēdējiem trim darba attiecību mēnešiem pirms un/vai pēc 3. pantā minētās dienas. Dalībvalstis var iekļaut šo trīs mēnešus ilgo mazāko laikposmu pārskata laikposmā ar ilgumu, kas nav mazāks par sešiem mēnešiem.Dalībvalstis, kuru pārskata laikposms nav mazāks par 18 mēnešiem, var ierobežot to laikposmu, par kuru garantiju iestādes sedz neapmaksātos prasījumus, līdz astoņām nedēļām. Šādā gadījumā minimālā laikposma aprēķināšanai izmanto tos laikposmus, kas ir visizdevīgākie darbiniekam.3. Bez tam dalībvalstis var noteikt augšējās robežas garantiju iestāžu maksājumiem. Šīs augšējās robežas nedrīkst būt zemākas par tādu līmeni, kas sociālā ziņā saderīgs ar šīs direktīvas sociālajiem mērķiem.Ja notikusi šāda izvēle, tad dalībvalstis informē Komisiju par metodēm augstākās robežas noteikšanai."4. Iekļauj šādu iedaļu:"IIIa IEDAĻANoteikumi attiecībā uz starpnacionālām situācijām8.a pants1. Ja uzņēmums, kas darbojas vismaz divu dalībvalstu teritorijā, ir maksātnespējīgs 2. panta 1. punkta nozīmē, tad par darbinieku neapmaksāto prasījumu apmierināšanu ir atbildīga tās dalībvalsts iestāde, kuras teritorijā viņi strādā vai parasti strādā.2. Darbinieka tiesību apjomu nosaka tā tiesību aktu sistēma, kam pakļauta kompetentā garantiju iestāde.3. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka 1. punktā minētajā gadījumā, nosakot darba devēja maksātnespēju šīs direktīvas nozīmē, ņem vērā lēmumus, kas pieņemti saistībā ar 2. panta 1. punktā minēto maksātnespējas procesu, kas ticis pieprasīts citā dalībvalstī.8.b pants1. Lai īstenotu 8.a pantu, dalībvalstis paredz dalīties attiecīgajā informācijā to kompetento pārvaldes iestāžu un/vai 3. pantā minēto garantiju iestāžu starpā, jo īpaši, lai varētu informēt to garantiju iestādi, kas ir atbildīga par darbinieku neapmaksāto prasījumu apmierināšanu.2. Dalībvalstis paziņo Komisijai un pārējām dalībvalstīm kontaktinformāciju par savām kompetentajām pārvaldes iestādēm un/vai garantiju iestādēm. Komisija padara šos paziņojumus publiski pieejamus."5. "Direktīvas 9. pantu papildina ar šādu punktu: Šīs direktīvas īstenošana nav pietiekams pamats jebkādai tā stāvokļa pasliktināšanai, kas jau dominē katrā dalībvalstī, kā arī vispārējā darba ņēmēju aizsardzības līmeņa pazemināšanai jomās, uz ko tā attiecas."6. Direktīvas 10. pantu papildina ar šādu punktu:"c) liegt vai samazināt 3. pantā minētās saistības vai 7. pantā minētās garantijas saistības tādos gadījumos, ja darbinieks viens pats vai kopā ar saviem tuviem radiniekiem bija īpašnieks būtiskai darba devēja uzņēmuma daļai un viņam bija ievērojama ietekme uz tā darbību."7. Iekļauj šādu pantu:"10.a pantsDalībvalstis informē Komisiju un pārējās dalībvalstis par tiem valstī noteiktajiem maksātnespējas procedūru veidiem, uz kuriem attiecas šīs direktīvas piemērošanas joma, un par visām ar to saistītajām izmaiņām. Komisija publicē šos paziņojumus Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī."8. Pielikumu svītro2. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2005. gada 8. oktobrim izpildītu šo direktīvu. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Tās piemēro pirmajā daļā minētos noteikumus jebkurai darba devēja maksātnespējai, kas iestājusies pēc šādu noteikumu spēkā stāšanās dienas.Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus tiesību aktus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsKomisija, vēlākais, līdz 2010. gada 8. oktobrim iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par šīs direktīvas īstenošanu un piemērošanu dalībvalstīs.5. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2002. gada 23. septembrīEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsP. CoxPadomes vārdā —priekšsēdētājsM. Fischer Boel[1] OV C 154 E, 29.5.2001., 109. lpp.[2] OV C 221, 7.8.2001., 110. lpp.[3] Eiropas Parlamenta 2001. gada 29. novembra atzinums (vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī), Padomes 2002. gada 18. februāra kopīgā nostāja (OV C 119 E, 22.5.2002. 1. lpp.) (vēl nav publicēta Oficiālajā Vēstnesī) un Eiropas Parlamenta 2002. gada 14. maija lēmums (vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī). Padomes 2002. gada 27. jūnija lēmums.[4] OV L 283, 28.10.1980., 23. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1994. gada Pievienošanās aktu.[5] OV L 14, 20.1.1998., 9. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 98/23/EK (OV L 131, 5.5.1998., 10. lpp.).[6] OV L 175, 10.7.1999., 43. lpp.[7] OV L 206, 29.7.1991., 19. lpp.--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 95/28/EK (1995. gada 24. oktobris) par dažu kategoriju mehānisko transportlīdzekļu iekšējās apdares materiālu ugunsizturību

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31995L0028

Oficiālais Vēstnesis L 281 , 23/11/1995 Lpp. 0001 - 0030

		Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 95/28/EK(1995. gada 24. oktobris)par dažu kategoriju mehānisko transportlīdzekļu iekšējās apdares materiālu ugunsizturībuEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],saskaņā ar Līguma 189.b pantā noteikto procedūru [3],tā kā iekšējais tirgus ir teritorija bez iekšējām robežām, kurā ir nodrošināta preču, personu, pakalpojumu un kapitāla brīva aprite; tā kā ir svarīgi pieņemt pasākumus šajā sakarā;tā kā tehniskās prasības, kas attiecas uz dažu kategoriju transportlīdzekļiem, ievērojot dalībvalstu tiesību aktus, inter alia, attiecas arī uz dažu kategoriju mehānisko transportlīdzekļu iekšējās apdares materiālu ugunsizturību;tā kā šīs prasības dažādās dalībvalstīs atšķiras;tā kā tāpēc visās dalībvalstīs papildus esošajiem noteikumiem vai to vietā būtu jānosaka vienādas prasības, jo īpaši, lai dotu iespēju turpmāk īstenotu EEK tipa apstiprināšanas procedūru, kas noteikta ar Padomes 1970. gada 6. februāra Direktīvu 70/156/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprināšanu [4];tā kā šī direktīva ir viena no atsevišķajām direktīvām, kas attiecas uz EEK tipa apstiprināšanas procedūru un kas izstrādāta saskaņā ar Direktīvu 74/150/EEK; tā kā līdz ar to Direktīvā 70/156/EEK izklāstītie noteikumi, ko piemēro transportlīdzekļu sistēmām, detaļām un atsevišķām tehniskām ierīcēm, attiecas uz šo Direktīvu;tā kā ir lietderīga atsauce uz Padomes Direktīvu 77/649/EEK [5], kurā izklāstīta sēdekļa atskaites punkta ("R punkts") noteikšanas procedūra;tā kā, lai nodrošinātu ceļu satiksmes un pasažieru drošību, ir svarīgi, ka materiāli, ko izmanto autobusu virsbūves iekšējā apdarē, atbilst minimālajām prasībām, lai novērstu vai vismaz mazinātu liesmu izplatīšanos tā, ka ugunsgrēka gadījumā pasažieri varētu atstāt transportlīdzekli;tā kā ir vēlams ieviest alternatīvas metodes, lai transportlīdzekļa tipu apstiprinātu kā sistēmu, ievērojot šo direktīvu, t.i., vai nu pamatojoties uz tādu iekšējo materiālu ugunsizturības testiem, kas izmantoti mehāniskajos transportlīdzekļos, vai pamatojoties uz EEK detaļas tipa apstiprinājumu katram materiālam un/vai iekārtai, piemēram, sēdekļiem, aizkariem utt., kura izmantota šo transportlīdzekļu iekšējā apdarē; testos pārbauda šādu apstiprinātu materiālu un/vai iekārtu pareizu uzstādīšanu,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU:1. pantsŠajā direktīvā:- "transportlīdzeklis" ir jebkurš transportlīdzeklis, kas definēts Direktīvas 70/156/EEK 2. pantā,- "detaļa" ir ierīce, kas definēta Direktīvas 70/156/EEK 2. pantā.2. pantsDalībvalstis nedrīkst atteikt:- transportlīdzekļa EEK tipa apstiprinājumu vai transportlīdzekļa valsts tipa apstiprinājumu, vai atteikties vai aizliegt pārdot, reģistrēt, sākt ekspluatāciju vai lietot transportlīdzekli to materiālu ugunsizturības dēļ, kas izmantoti virsbūves iekšējā apdarē,- EEK tipa apstiprinājumu vai valsts tipa apstiprinājumu detaļām, kas izmantotas transportlīdzekļa virsbūves iekšējā apdarē, vai aizliegt tās pārdot vai lietot izmantoto materiālu ugunsizturības dēļ,ja ir ievērotas šīs direktīvas I, IV, V un VI pielikumā noteiktās attiecīgās prasības.3. pants1. Dalībvalstīs pieņem un publicē normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, 18 mēnešu laikā pēc tās pieņemšanas. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Pēc minētās dienas dalībvalstis vairs nedrīkst aizliegt sākt tādu transportlīdzekļu ekspluatāciju vai pārdot vai lietot detaļas, ja tās atbilst šīs direktīvas prasībām.Dalībvalstīs sāk piemērot šos noteikumus 48 mēnešu laikā no šīs direktīvas pieņemšanas dienas.2. Kad dalībvalstis paredz šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1995. gada 24. oktobrīEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsK. HänschZa RadupředsedaL. Atienza Serna[1] OV C 154, 19.6.1992., 4. lpp.[2] OV C 332, 16.12.1992., 12. lpp.[3] Eiropas Parlamenta 1992. gada 29. oktobra atzinums (OV C 305, 23.11.1992., 109. lpp.), Padomes 1994. gada 8. decembra kopējā nostāja (OV C 384, 31.12.1994., 1. lpp.) un Eiropas Parlamenta 1995. gada 15. jūnija Lēmums (OV C 166, 3.7.1995).[4] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 93/81/EEK (OV L 264, 23.10.1993., 49. lpp.).[5] OV L 267, 19.10.1977., 1. lpp.. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 90/630/EEK (OV L 341, 6.12.1990., 20. lpp.).--------------------------------------------------PIELIKUMU SARAKSTS| | | Lappuse |I pielikums | Piemērošanas joma, definīcijas, EEK tipa apstiprinājuma pieteikums, EEK tipa apstiprinājuma piešķiršana, specifikācijas, tipa pārveidošana, ražojumu atbilstība, prasības uzstādīšanai transportlīdzeklī … | 292 |Papildinājums: | EEK detaļas tipa apstiprinājuma zīmes paraugs … | 297 |II pielikums | Informācijas dokumenti … | 298 |1 papildinājums | Informācijas dokuments (transportlīdzeklis) … | 298 |2 papildinājums | Informācijas dokuments (detaļa) … | 301 |III pielikums | EEK tipa apstiprinājuma sertifikāti … | 303 |1 papildinājums | Tipa apstiprinājuma sertifikāts (transportlīdzeklis) … | 303 |2 papildinājums | Tipa apstiprinājuma sertifikāts (detaļa) … | 305 |IV pielikums | Materiālu horizontālās degšanas ātruma noteikšanas tests … | 307 |V pielikums | Materiālu kušanas režīma noteikšanas tests … | 312 |VI pielikums | Materiālu vertikālās degšanas ātruma noteikšanas tests … | 315 |--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 2006/18/EK ( 2006. gada 14. februāris ), ar ko groza Direktīvu 77/388/EEK attiecībā uz pievienotās vērtības nodokļa samazinātajām likmēm

text:
               22.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 51/12

      PADOMES DIREKTĪVA 2006/18/EK
   (2006. gada 14. februāris),
   ar ko groza Direktīvu 77/388/EEK attiecībā uz pievienotās vērtības nodokļa samazinātajām likmēm
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 93. pantu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (1),
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
   tā kā:

               (1)

               Būtu jāpiešķir iespēja piemērot samazināto likmi pievienotās vērtības nodoklim attiecībā uz vietējās siltumenerģijas piegādi, kā arī uz dabasgāzes un elektrības piegādēm, kurām iespēja piemērot samazināto likmi ir atļauta jau Padomes Sestajā Direktīvā 77/388/EEK (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (3).

               (2)

               Lai labāk izprastu samazināto likmju ietekmi, Komisijai ir jāsagatavo novērtējuma ziņojums par to samazināto likmju ietekmi, kas piemērotas vietējas piegādes pakalpojumiem, jo īpaši attiecībā uz jaunu darba vietu radīšanu, ekonomisko izaugsmi un iekšējā tirgus sekmīgu darbību.

               (3)

               Tādēļ mēģinājums ieviest samazinātās likmes attiecībā uz darbietilpīgajiem pakalpojumiem būtu jāpagarina līdz 2010. gada 31. decembrim un būtu jādod iespēja visām dalībvalstīm tajā piedalīties ar vienādiem nosacījumiem.

               (4)

               Attiecīgi tām dalībvalstīm, kas pirmo reizi vēlas izmantot Direktīvas 77/388/EEK 28. panta 6. punktā paredzēto iespēju, un tām, kas vēlas grozīt pakalpojumu klāstu, kurām līdz šim piemērots šis noteikums, būtu jāiesniedz Komisijai lūgums kopā ar novērtējuma veikšanai nepieciešamajiem datiem. Šāds Komisijas iepriekšējs novērtējums nav nepieciešams, ja dalībvalstis jau agrāk ir saņēmušas atļauju un par šo jautājumu iesniegušas ziņojumu Komisijai.

               (5)

               Lai nodrošinātu tiesisko pēctecību, šī direktīva jāpiemēro no 2006. gada 1. janvāra.

               (6)

               Šīs direktīvas īstenošana nekādā ziņā neparedz izmaiņas dalībvalstu tiesību aktos,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Ar šo Direktīvu 77/388/EEK groza šādi.

               1)

               Šādi groza 12. pantu:

                           a)

                           3. punkta b) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu:

                                       “b)

                                       dalībvalstis var piemērot samazinātu likmi dabasgāzes, elektroenerģijas vai siltumenerģijas piegādei, ja nepastāv konkurences izkropļojuma risks. Dalībvalsts, kas nolēmusi piemērot šādu likmi, pirms tam par to informē Komisiju. Komisija pieņem lēmumu par to, vai pastāv konkurences izkropļojuma risks. Ja Komisija šādu lēmumu nav pieņēmusi trīs mēnešu laikā pēc ziņu saņemšanas, uzskatāms, ka konkurences izkropļojuma riska nav.”;

                           b)

                           4. punktu papildina ar šādu daļu:
                           “Vēlākais 2007. gada 30. jūnijā Komisija iesniedz Padomei un Eiropas Parlamentam vispārēju novērtējuma ziņojumu par to samazināto likmju ietekmi, kas piemērotas vietējas piegādes pakalpojumiem, tostarp restorānu pakalpojumiem, jo īpaši attiecībā uz jaunu darba vietu radīšanu, ekonomisko izaugsmi un iekšējā tirgus sekmīgu darbību, balstoties uz izpēti, ko veicis neatkarīgs ekonomisks “ideju ģenerators”.”

               2)

               Šādi groza 28. panta 6. punktu:

                           a)

                           pirmo daļu aizstāj ar šādu daļu:
                           “Padome, pieņemot vienprātīgu lēmumu pēc Komisijas priekšlikuma, var atļaut jebkurai dalībvalstij vēlākais līdz 2010. gada 31. decembrim pakalpojumiem, kas minēti ne vairāk kā divās K pielikuma kategorijās, piemērot samazinātās likmes, kas minētas 12. panta 3. punkta a) apakšpunkta trešajā daļā. Izņēmuma gadījumos dalībvalstīm var ļaut piemērot samazināto likmi arī pakalpojumiem, kas iekļauti trijās no iepriekšminētajām kategorijām.”;

                           b)

                           ceturto daļu aizstāj ar šādu daļu:
                           “Dalībvalsts, kas saskaņā ar šo noteikumu vēlas piemērot samazināto likmi vienam vai vairākiem no pirmajā apakšpunktā minētajiem pakalpojumiem pirmo reizi pēc 2005. gada 31. decembra, par to informē Komisiju pirms 2006. gada 31. marta. Pirms šā datuma tā nosūta visus vajadzīgos datus attiecībā uz jaunajiem pasākumiem, ko tā vēlas ieviest, un jo īpaši:

                                       a)

                                       informāciju par pasākuma darbības jomu un iesaistīto pakalpojumu sīku aprakstu;

                                       b)

                                       sīku informāciju, kas pierāda, ka otrās un trešās daļas nosacījumi ir ievēroti;

                                       c)

                                       sīku informāciju par paredzētā pasākuma izmaksām.”

         2. pants
   Šī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   To piemēro no 2006. gada 1. janvāra.
   3. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2006. gada 14. februārī

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         K.-H. GRASSER

      (1)  OV C 89 E, 14.4.2004., 138. lpp.

      (2)  OV C 32, 5.2.2004., 113. lpp.

      (3)  OV L 145, 13.6.1977., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2005/92/EK (OV L 345, 28.12.2005., 19. lpp.).


Svarīgs juridisks paziņojums

|

31974L0060

Padomes Direktīva (1973. gada 17. decembris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu iekšējo apdari (pasažieru salona iekšējām detaļām, kas nav iekšējie atpakaļskata spoguļi, vadības ierīču izvietojumu, jumtu vai atbīdāmu jumtu, sēdekļu atzveltnēm un pakaļējām daļām)

Oficiālais Vēstnesis L 038 , 11/02/1974 Lpp. 0002 - 0021 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 3 Lpp. 0187  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 13 Sējums 2 Lpp. 0168  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 3 Lpp. 0187  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 3 Lpp. 0142  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 3 Lpp. 0142  CS.ES Nodaļa 13 Sējums 002 Lpp. 29  - 48 ET.ES Nodaļa 13 Sējums 002 Lpp. 29  - 48 HU.ES Nodaļa 13 Sējums 002 Lpp. 29  - 48 LT.ES Nodaļa 13 Sējums 002 Lpp. 29  - 48 LV.ES Nodaļa 13 Sējums 002 Lpp. 29  - 48 MT.ES Nodaļa 13 Sējums 002 Lpp. 29  - 48 PL.ES Nodaļa 13 Sējums 002 Lpp. 29  - 48 SK.ES Nodaļa 13 Sējums 002 Lpp. 29  - 48 SL.ES Nodaļa 13 Sējums 002 Lpp. 29  - 48

		Padomes Direktīva(1973. gada 17. decembris)par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu iekšējo apdari (pasažieru salona iekšējām detaļām, kas nav iekšējie atpakaļskata spoguļi, vadības ierīču izvietojumu, jumtu vai atbīdāmu jumtu, sēdekļu atzveltnēm un pakaļējām daļām)(74/60/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],tā kā tehniskās prasības, kurām mehāniskajiem transportlīdzekļiem jāatbilst saskaņā ar valsts tiesību aktiem, interalia, attiecas uz iekšējo apdari, lai aizsargātu attiecīgajā transportlīdzeklī sēdošos;tā kā šīs prasības dažādās dalībvalstīs atšķiras; tā kā tādēļ visās dalībvalstīs papildus spēkā esošajiem noteikumiem vai to vietā jānosaka vienādas prasības, lai konkrēti attiecībā uz visu veidu transportlīdzekļiem varētu piemērot EEK tipa apstiprinājuma procedūru, kas noteikta ar Padomes 1970. gada 6. februāra Direktīvu par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipu apstiprinājumu [3];tā kā kopējas prasības iekšējiem atpakaļskata spoguļiem ir noteiktas Padomes 1971. gada 1. marta Direktīvā [4], un ir jāsagatavo arī prasības pasažieru salona iekšējai apdarei, vadības ierīču izvietojumam, jumtam un sēdekļu atzveltnēm un pakaļējām daļām; tā kā turpmāk pieņems arī citas prasības iekšējai apdarei un attiecībā uz drošības jostu un sēdekļu stiprinājuma vietām, pagalvjiem, vadītāja aizsardzību pret stūres iekārtu un vadības ierīču izvietojumu;tā kā saskaņotām prasībām ir jāmazina traumu risks vai to smagums, no kā var ciest mehānisko transportlīdzekļu vadītāji, tādējādi nodrošinot ceļu satiksmes drošību visā Kopienā;tā kā attiecībā uz tehniskām prasībām ir lietderīgi izmantot tās, ko ANO Eiropas Ekonomikas komisija pieņēmusi savos Noteikumos Nr. 21 ("Vienoti noteikumi par transportlīdzekļu apstiprināšanu attiecībā uz to iekšējo apdari"), kas pievienoti 1958. gada 20. marta Nolīgumam par vienotu mehānisko transportlīdzekļu iekārtu un daļu apstiprināšanas nosacījumu pieņemšanu un šāda apstiprinājuma savstarpēju atzīšanu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠajā direktīvā "transportlīdzeklis" ir ikviens 1970. gada 6. februāra Direktīvas I pielikumā definētās M1 kategorijas mehāniskais transportlīdzeklis, ko paredzēts izmantot uz ceļiem un kam ir vismaz četri riteņi un maksimālais projektētais ātrums pārsniedz 25 km/h.2. pantsNeviena dalībvalsts nevar atteikt transportlīdzekļa EEK tipa apstiprinājuma vai valsts tipa apstiprinājuma piešķiršanu transportlīdzekļa tādu iekšējās apdares veidu dēļ kā:- pasažieru salona iekšējās daļas, izņemot iekšējo atpakaļskata spoguli vai spoguļus,- vadības ierīču izvietojums,- jumts vai atbīdāms jumts,- sēdekļu atzveltnes vai pakaļējā daļa,ja tie atbilst pielikumos noteiktajām prasībām.3. pantsNeviena dalībvalsts nevar atteikt jebkādu transportlīdzekli reģistrēt vai aizliegt pārdot, sākt ekspluatēt vai lietot transportlīdzekli, atsaucoties uz tā:- pasažieru salona iekšējām detaļām, kas nav iekšējais atpakaļskata spogulis vai spoguļi,- vadības ierīču izvietojumu,- jumtu vai atbīdāma jumtu,- sēdekļu atzveltnēm vai pakaļējām daļām,ja tie atbilst pielikumos noteiktajām prasībām.4. pantsDalībvalstij, kas piešķīrusi tipa apstiprinājumu, jāveic pasākumi, kas vajadzīgi, lai iegūtu informāciju par visiem I pielikuma 2.2. punktā iekļautās daļas vai parametra pārveidojumiem. Minētās dalībvalsts kompetentās iestādes nosaka, vai jāveic jauni pārveidoto transportlīdzekļu testi un vai par tiem jāsagatavo jauns ziņojums. Ja šādi testi liecina par neatbilstību šīs direktīvas prasībām, pārveidojumu neapstiprina.5. pantsGrozījumus, kas ir vajadzīgi, lai pielikumu noteikumus pielāgotu tehnikas attīstībai, pieņem saskaņā ar procedūru, kura noteikta 13. pantā Padomes 1970. gada 6. februāra Direktīvā par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu.6. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā noteikumi, kas vajadzīgi, lai astoņpadsmit mēnešu laikā pēc šīs direktīvas paziņošanas izpildītu tās prasības, un tās par to tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis nodrošina, lai to tiesību aktu svarīgākie noteikumi, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva, tiktu paziņoti Komisijai.7. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1973. gada 17. decembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsI. Nørgaard[1] OV C 112, 27.10.1972., 14. lpp.[2] OV C 123, 27.11.1972., 32. lpp.[3] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.[4] OV L 68, 22.3.1971., 1. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMS [1]DEFINĪCIJAS, EEK APSTIPRINĀJUMA PIETEIKUMI UN SPECIFIKĀCIJAS(1.) 2. DEFINĪCIJASŠajā direktīvā:(2.1.) 2.2. "Transportlīdzekļa tips" attiecībā uz pasažieru salona iekšējo apdari (izņemot atpakaļskata spoguli(-ļus): vadības ierīču izvietojumu, jumtu vai atbīdāmu jumtu, sēdekļu atzveltni un pakaļējo daļu) ir mehāniskie transportlīdzekļi, kas neatšķiras tādos svarīgos aspektos kā:2.2.1. pasažieru salona virsbūves materiālu līnijas,2.2.2. vadības ierīču izvietojums,2.3. "atskaites zona" ir galvas trieciena zonu, kas definēta II pielikumā, izņemot:2.3.1. platību, kuru ierobežo izvirzīta horizontāla apļa projekcija, kas aptver stūrēšanas ierīces ārējās robežas, ko palielina aploce 127 mm platumā; šo platību zemāk ierobežo horizontāla plakne, kas ir pieskare stūrēšanas ierīces apakšējai malai, kad pēdējā ir pozīcijā braukšanai taisni,2.3.2. mērinstrumentu paneļa virsmas daļu, ko veido iepriekš 2.3.1. punktā precizētā platības mala un tuvākā iekšējā sānsiena; šo virsmu zemāk ierobežo horizontāla plakne, kas ir pieskare stūrēšanas ierīces apakšējai malai, un2.3.3. priekšējā stikla sānu statņus,2.4. "mērinstrumentu paneļa līmenis" ir līnija, ko nosaka punkti, kuros vertikālās pieskares saskaras ar mērinstrumentu paneli,2.5. "jumts" ir transportlīdzekļa augšējā daļa, kas sniedzas no priekšējā stikla augšējās malas līdz aizmugures loga augšējai malai un ko malās ierobežo sānsienu augšējais karkass,2.6. "plūsmas līnija" ir līnija, ko veido transportlīdzekļa sānu logu redzamā apakšējā kontūra,2.7. "kabriolets" ir transportlīdzeklis, kuram konkrētos gadījumos var nebūt cieta konstrukcijas elementa virs plūsmas līnijas, izņemot priekšējā stikla statņus vai apgāšanās aizsargstieni(-ņus),2.8. "transportlīdzeklis ar atbīdāmu jumtu" ir transportlīdzeklis, kuram var atlocīt vai noņemt jumtu vai tā daļu, atstājot esošos transportlīdzekļa konstrukciju elementus virs plūsmas līnijas.3. EEK TIPA APSTIPRINĀJUMA PIETEIKUMS3.1. Transportlīdzekļa ražotājam vai tā pārstāvim jāiesniedz transportlīdzekļa tipa apstiprinājuma pieteikums.3.2. Tam pievieno šādus dokumentus trijos eksemplāros un vēl šādu informāciju:- transportlīdzekļa tipa sīks apraksts no 2.2. punktā minēto kritēriju viedokļa;- pasažieru salona fotoattēls vai kopsalikuma attēls; un- jānorāda transportlīdzekļa tipu identificējoši skaitļi un/vai simboli.3.3. Tehniskajam dienestam, kas ir atbildīgs par testu izpildi, jāiesniedz:3.3.1. pēc ražotāja izvēles, vai nu transportlīdzeklis, kas ir reprezentatīvs apstiprināmajam transportlīdzekļu tipam, vai arī transportlīdzekļa daļas, kuras uzskata par būtiskām šajā direktīvā paredzētajām pārbaudēm un testiem, un3.3.2. pēc minētā tehniskā dienesta lūguma, konkrētas izmantoto materiālu detaļas un konkrēti paraugi.(4.) 5. SPECIFIKĀCIJAS5.1. Pasažieru salona iekšējās detaļas, kas atrodas virs mērinstrumentu paneļa līmeņa priekšējo sēdekļu H punktu priekšpusē, izņemot sānu durvis5.1.1. Atskaites zonai, kas noteikta iepriekš 2.3. punktā, nedrīkst būt bīstami raupju virsmu vai asu malu, kas varētu palielināt nopietnu traumu risku transportlīdzeklī sēdošajiem. Tās detaļas, kas minētas še turpmāk 5.1.2. līdz 5.1.6. punktā, uzskata par apmierinošām, ja tās atbilst tajos noteiktajām prasībām.5.1.2. Transportlīdzekļa detaļas, kas atrodas atskaites zonā, izņemot tās, kuras neietilpst mērinstrumentu panelī un kuras atrodas mazākā attālumā no stiklotām virsmām nekā 10 cm, ir enerģiju izkliedējošas, kā noteikts III pielikumā. Tās detaļas atskaites zonā, kuras atbilst abiem šādiem nosacījumiem, arī neaplūko:- ja, veicot testu saskaņā ar III pielikuma prasībām, svārsts saskaras ar detaļām ārpus atskaites zonas; un- ja pārbaudāmās detaļas ir novietotas mazāk nekā 10 cm no detaļām, ar ko saskaras ārpus atskaites zonas, ja šo attālumu izmēra uz atskaites zonas virsmas;nekādām apdares metāla daļām nav izvirzītu malu.5.1.3. Mērinstrumentu paneļa apakšējā mala, ja vien tā neatbilst iepriekš 5.1.2. punktā minētajām prasībām, ir noapaļota ar izliekuma rādiusu, kas ir vismaz 19 mm.5.1.4. Slēdžiem, izvelkamām pogām u.c., kas izgatavoti no cieta materiāla, kuriem, mērot saskaņā ar V pielikumā aprakstīto metodi no 3,2 mm līdz 9,5 mm attālumā no paneļa, šķērsgriezuma laukums ir vismaz 2 cm 2, ko mēra 2,5 mm attālumā no visvairāk izvirzītā punkta, un noapaļotas malas ar izliekuma rādiusu ne mazāku par 2,5 mm.5.1.5. Ja šīs sastāvdaļas ir izvirzītas vairāk kā 9,5 mm no mērinstrumentu paneļa, tās ir projektētas un konstruētas tā, lai 37,8 daN liela garenvirziena horizontāla spēka, ko rada zveltnis ar plakanu galu, kura diametrs nav lielāks par 50 mm, ietekmē varētu vai nu iebīdīties paneļa virsmā, līdz tās nav izvirzītas vairāk kā 9,5 mm, vai arī atdalīties; pēdējā gadījumā nepaliek bīstami izvirzījumi, kas lielāki par 9,5 mm; šķērsgriezuma laukums ne vairāk kā 6·5 mm attālumā no maksimālā izvirzījuma punkta, nav mazāks par 6,50 cm 2.5.1.6. Ja izvirzījums, kuru veido sastāvdaļa, kas izgatavota no mīksta materiāla ar A nostiprinājuma cietību, kura mazāka par 50, un uzmontēta uz cieta pamata, 5.1.4. un 5.1.5. punkta prasības attiecas tikai uz cieto pamatu.5.2. Izvirzītās pasažieru salona iekšējās detaļas, kas atrodas zem mērinstrumentu paneļa līmeņa priekšējo sēdekļu H punktu priekšpusē, izņemot sānu durvis un pedāļus5.2.1. Sastāvdaļas, uz ko attiecas 5.2. punkts, atbilst iepriekšminētajām 5.1.4. līdz 5.1.6. punkta prasībām, izņemot pedāļus un to armatūru un tās sastāvdaļas, ar ko nevar saskarties VI pielikumā aprakstītā un, saskaņā ar tur aprakstīto procedūru, izmantotā ierīce.5.2.2. Rokas bremzes svira, ja tā uzmontēta uz mērinstrumentu paneļa vai zem tā, ir novietota tā, lai, to atlaižot, transportlīdzeklī sēdošajiem nebūtu iespējams ar to saskarties frontāla trieciena gadījumā. Ja šis nosacījums nav izpildīts, vadības ierīču virsmas platība atbilst 5.3.2.3. punktā tālāk minētajām prasībām.5.2.3. Plaukti un citi līdzīgi elementi ir projektēti un konstruēti tā, lai to stiprinājumiem nekādā gadījumā nebūtu izvirzītu malu un lai tie atbilstu vienam vai otram no šādiem nosacījumiem:5.2.3.1. detaļai, kas vērsta uz transportlīdzekļa iekšpusi, virsma ir vismaz 25 mm augsta, ar noapaļotām malām, kuru izliekuma rādiuss ir vismaz 3,2 mm. Šī virsma ir klāta ir enerģiju izkliedējošu materiālu, kā noteikts III pielikumā, un to testē saskaņā ar šo pielikumu, piemērojot triecienu horizontālā garenvirzienā.5.2.3.2. Plaukti un citi līdzīgi elementi 37,8 daN liela uz priekšu vērsta garenspēka ietekmē, ko rada cilindrs ar 110 mm diametru un ar vertikālu asi, atdalās, salūst, tiek pamatīgi izkropļoti vai iebīdās uz iekšu, neradot bīstamas pazīmes uz plaukta malas. Spēks ir jāvirza uz plauktu vai citu līdzīgu elementu stiprāko daļu.5.2.4. Ja attiecīgie elementi iekļauj detaļu, kas izgatavota no materiāla, kurš ir mīkstāks nekā A nostiprinājuma cietība 50, piestiprinot cietam pamatam, piemēro iepriekšminētās prasības, izņemot prasības attiecībā uz enerģijas absorbciju, uz ko attiecas III pielikums.5.3. Cita iekšējā apdare pasažieru salonā, kas novietota priekšā šķērsplaknei, kura šķērso aizmugures sēdekļos novietotā manekena rumpja atskaites līniju5.3.1. Darbības jomaTālāk 5.3.2. punktā minētās prasības attiecas uz vadības rokturiem, svirām, pogām un jebkādiem citiem izvirzītiem objektiem, kas nav iepriekšminēti 5.1. un 5.2. punktā.5.3.2. PrasībasJa 5.3.1. punktā minētie elementi ir novietoti tā, ka transportlīdzeklī sēdošie ar tiem var saskarties, tie atbilst 5.3.2.1. līdz 5.3.4. punktā minētajām prasībām. Ja tiem var pieskarties sfērā ar 165 mm diametru un tie atrodas virs priekšējo sēdekļu H punkta un priekšā šķērsplaknei, kura šķērso aizmugures sēdeklī novietotā manekena transportlīdzekļa atskaites līniju, un ārpus zonām, kas noteiktas 2.3.1. un 2.3.2. punktā, – uzskata, ka šīs prasības ir izpildītas, ja:5.3.2.1. To virsma beidzas ar noapaļotām malām, un to izliekuma rādiusi ir vismaz 3,2 mm.5.3.2.2. Vadības sviras un pogas ir projektētas un konstruētas tā, lai 37,8 daN liela uz priekšu vērsta garenspēka ietekmē vai nu izvirzījums tā visneizdevīgākajā stāvoklī samazinātos līdz ne vairāk kā 25 mm no paneļa vai minēto stiprinājumu virsmas, vai atdalītos vai saliektos: abos pēdējos gadījumos bīstami izvirzījumi nepaliktu.Stikla pacēlāji tomēr drīkst izvirzīties 35 mm no paneļa virsmas.5.3.2.3. Rokas bremzes svirai atbrīvotā stāvoklī un pārnesumu pārslēga svirai jebkādā pārnesumā kustībai uz priekšu, izņemot gadījumus, kad tā novietota 2.3.1. un 2.3.2. punktā noteiktajās zonās un zonās zem horizontālās plaknes, kas šķērso priekšējo sēdekļu H punktu, virsmas laukums ir vismaz 6,5 cm2, ko mēra šķērsgriezumā, kas ir parasts horizontālā garengriezumā līdz 6,5 mm attālumam no tālākās izvirzītās daļas, ar izliekuma rādiusu, kas ir ne mazāks kā 3,2 mm.5.3.3. Prasības, kas noteiktas 5.3.2.3. punktā, neattiecas uz grīdā iebūvētu rokas bremzes sviru, ja roktura augstums atbrīvotā stāvoklī ir zem horizontālās plaknes, kura šķērso H punktu (skatīt IV pielikumu).5.3.4. Citām transportlīdzekļa iekārtām, uz ko neattiecas iepriekšējie punkti, piemēram, sēdekļa sliecītēm, ierīci sēdekļa horizontālās vai vertikālās daļas regulēšanai, drošības jostu stiprinājumiem u.c., nepiemēro nevienu no šiem noteikumiem, ja tās atrodas zem horizontālās plaknes, kura šķērso katra sēdekļa H punktu, pat ja sēdošajam ir iespējams nonākt saskarē ar kādu no šīm iekārtām.5.3.5. Ja attiecīgās iekārtas iekļauj daļu, kas izgatavota no materiāla, kurš ir mīkstāks nekā A nostiprinājuma cietība 50, piestiprinot cietam pamatam, iepriekšminētās prasības piemēro tikai cietajam pamatam.5.4. Jumts5.4.1. Darbības joma5.4.1.1. Prasības, kas noteiktas tālāk 5.4.2. punktā, attiecas uz jumta iekšējo virsmu.5.4.1.2. Tomēr tās neattiecas uz tādām jumta detaļām, ar ko nevar saskarties sfērā ar 165 mm diametru.5.4.2. Prasības5.4.2.1. Tā jumta iekšējās virsmas daļa, kas atrodas virs transportlīdzeklī sēdošajiem vai tiem priekšā, nav bīstami raupja vai ar asām malām, kas vērstas uz aizmuguri vai uz leju. Izvirzīto daļu platums ir ne mazāks kā to izvirzījums uz leju, un malu izliekuma rādiuss ir vismaz 5 mm. Jo īpaši cietais jumta ribojums nav izvirzīts uz priekšu vairāk kā 19 mm, un tam jābūt pludlīnijas formai, kā aprakstīts V pielikumā.5.4.2.2. Ja jumta ribojums neatbilst 5.4.2.1. punkta prasībām, tam ir jābūt pārklātam ar enerģiju izkliedējošu materiālu, kā noteikts III pielikumā.5.5. Atbīdāms jumts5.5.1. Prasības5.5.1.1. Uz atbīdāmu jumtu, kad tas ir aizvērtā stāvoklī, attiecas šādas prasības un iepriekš 5.4. punktā minētās prasības attiecībā uz jumtu.5.5.1.2. Turklāt atvēršanas un vadības ierīces ir:projektētas un konstruētas tā, lai iespējami izslēgtu nejaušu darbību,5.5.1.2.2. ja iespējams, pilnveidotas saskaņā ar V pielikumā aprakstīto: to virsma beidzas ar noapaļotām malām, un to izliekuma rādiusi ir vismaz 5 mm;5.5.1.2.3. novietotas, atrodoties miera stāvoklī, zonās, ar kurām nevar saskarties sfērā ar 165 mm diametru. Ja šo nosacījumu nevar izpildīt, atvēršanas un vadības ierīces miera stāvoklī vai nu paliek ievilktas, vai arī ir projektētas un konstruētas tā, lai 37,8 daN liela spēka ietekmē, kas iedarbojas III pielikumā noteiktajā trieciena virzienā kā pieskare zveltņgalvas trajektorijai, vai nu V pielikumā aprakstītais izvirzījums samazinās līdz ne vairāk kā 25 mm virs virsmas, uz kuras ir uzmontētas ierīces, vai arī ierīces atdalās; pēdējā gadījumā bīstami izvirzījumi nepaliek.5.6. Kabrioleti un transportlīdzekļi ar atbīdāmu jumtu5.6.1. Attiecībā tikai uz kabrioletiem, apgāšanas aizsargstieņa augšpuses apakšējā daļa un priekšējā stikla rāmis atbilst 5.4. punkta prasībām.5.6.2. Transportlīdzekļiem ar atbīdāmu jumtu jāatbilst 5.5. punkta prasībām, kas piemērojamas transportlīdzekļiem ar atbīdāmu jumtu.5.7. Sēdekļu pakaļējās daļas5.7.1. Prasības5.7.1.1. Sēdekļu pakaļējām daļām nav bīstami raupju virsmu vai asu malu, kas varētu palielināt transportlīdzeklī sēdošajiem risku vai traumu smagumu.5.7.1.2. Izņemot 5.7.1.2.1., 5.7.1.2.2. un 5.7.1.2.3. punktā paredzēto, tā priekšējā sēdekļa aizmugures daļa, kas ir galvas trieciena zona, kas noteikta II pielikumā, ir enerģiju izkliedējoša, kā noteikts III pielikumā. Lai noteiktu galvas trieciena zonu, priekšējie sēdekļi, ja tie ir regulējami, atrodas pašā aizmugurējā vadītāja sēdekļa stāvoklī, ar atzveltnēm iespējami tuvāk 25° līmenim, ja vien ražotājs nav norādījis citādi.5.7.1.2.1. Attiecībā uz atsevišķiem priekšējiem sēdekļiem aizmugures pasažieru galvas trieciena zona sniedzas 10 cm uz katru pusi no sēdekļa centra līnijas sēdekļu atzveltņu aizmugures augšējā daļā.5.7.1.2.1. bis [2] Ja sēdekļi ir aprīkoti ar pagalvjiem, katru testu veic, novietojot pagalvi viszemākajā stāvoklī un punktā, kas atrodas uz vertikālās līnijas, kura šķērso pagalvja centru.5.7.1.2.1. ter [3] Ja sēdeklis ir projektēts tā, lai to varētu ierīkot vairāku tipu transportlīdzekļos, trieciena zonu nosaka pēc transportlīdzekļa, kura vadītāja sēdekļa pats aizmugurējais stāvoklis katram aplūkotajam tipam ir vismazāk izdevīgais; iegūto trieciena zonu uzskata par atbilstošu pārējiem tipiem.5.7.1.2.2. Attiecībā uz priekšējiem soliem trieciena zona sniedzas starp gareniskajām vertikālajām plaknēm 10 cm ārpus centra līnijas katram izraudzītajam papildu sēdeklim. Katra solam pievienotā papildu sēdekļa centra līniju nosaka ražotājs.5.7.1.2.3. Galvas trieciena zonā ārpus 5.7.1.2.1. punkta a) un b) apakšpunktā un 5.7.1.2.2. punktā noteiktajām robežām sēdekļa korpuss ir polsterēts, lai izvairītos no galvas tieša kontakta ar to: un šajās zonās izliekuma rādiuss ir vismaz 5 mm. Šīs daļas var atbilst enerģijas izkliedēšanas prasībām, kas precizētas III pielikumā.5.7.2. Ja sēdekļu, pagalvju un to atbalstu triecienu zonas satur detaļas, kas klātas ar materiālu, kas mīkstāks nekā A nostiprinājuma cietība 50, iepriekšminētās prasības, izņemot tās, kuras attiecas uz III pielikumā aprakstīto enerģijas izkliedēšanu, attiecas tikai uz cietajām detaļām. Šīs prasības neattiecas uz pašiem aizmugurējiem sēdekļiem, sēdekļiem, kas vērsti uz sāniem vai atpakaļ, ar atzveltnēm kopā sastiprinātiem sēdekļiem.5.8. Prasības, kas noteiktas 5. punktā, attiecas uz iepriekšējos punktos neminētu apdari, kura dažādu 5.1. līdz 5.7. punktā minētu prasību nozīmē un saskaņā ar to novietojumu transportlīdzeklī, var nonākt saskarē ar sēdošajiem. Ja šādas detaļas ir izgatavotas no materiāla, kurš ir mīkstāks nekā A nostiprinājuma cietība 50, un piestiprinātas cietam(-iem) pamatam(-iem), iepriekšminētās prasības piemēro tikai cietajam(-iem) pamatam(-iem).[1] Pielikumu teksts būtībā ir līdzīgs Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisijas Noteikumiem Nr. 21, un jo īpaši sadalījums punktos ir tāds pats; tādēļ, ja kāda pozīcija Noteikumos Nr. 21 neparādās kā atbilstoša pozīcija šajā direktīvā, tās numurs protokolam ir norādīts iekavās.[2] Šie punkti nav iekļauti Noteikumos Nr. 21.[3] Šie punkti nav iekļauti Noteikumos Nr. 21.--------------------------------------------------II PIELIKUMSGALVAS TRIECIENA ZONAS NOTEIKŠANA1. Galvas trieciena zonu veido visas transportlīdzekļa iekšējās virsmas, kas nav stiklotas, kuras var nonākt statiskā kontaktā ar sfērisko galvu, kuras diametrs ir 165 mm, kas ir mēraparatūras būtiska sastāvdaļa, kuras izmēri no locītavas centrālā punkta līdz galvas augšai ir nepārtraukti regulējami no 736 mm līdz 840 mm.2. Iepriekšminētā zona ir jānosaka ar šādu procedūru vai tās grafisko ekvivalentu:2.1. Mēraparatūras centrālo punktu katram sēdvietas stāvoklim, ko paredzējis ražotājs, novieto šādi:2.1.1. Attiecībā uz bīdāmiem sēdekļiem:2.1.1.1. H punktā (skatīt IV pielikumu) un2.1.1.2. tajā punktā, kas atrodas horizontāli 127 mm uz priekšu no H punkta un augstumā, kas rodas H punkta augstuma izmaiņu rezultātā, ko izraisa nobīde uz priekšu par 127 mm vai 19 mm.2.1.2. Attiecībā uz nebīdāmiem sēdekļiem aplūkojamā sēdekļa H punktā.2.2. Katrai dimensijai nosaka visus saskares punktus, kas atrodas zem priekšējā stikla apakšējās malas un uz priekšu no H punkta, – no centrālā punkta līdz galvas augšai, ko vien iespējams izmērīt ar testēšanas iekārtu transportlīdzekļa iekšējos izmēros.2.3. Ja iepriekšminētajās robežās izdarītās korekcijas rezultātā nav saskares punktu, novietojot testēšanas iekārtu vertikāli, iespējamos saskares punktus nosaka, griežot mēraparatūru uz priekšu un uz leju cauri visiem vertikālās plaknes lokiem līdz pat 90° leņķim no vertikālās plaknes, kas ir perpendikulāra transportlīdzekļa gareniskajai vertikālajai plaknei un šķērso H punktu.3. "Saskares punkts" ir punkts, kurā iekārtas galva saskaras ar transportlīdzekļa iekšpuses daļu. Maksimālo kustību lejup ierobežo līdz stāvoklim, kur galva pieskaras horizontālajai plaknei, kura atrodas 25,4 mm virs H punkta.--------------------------------------------------III PIELIKUMSENERĢIJU IZKLIEDĒJOŠU MATERIĀLU TESTĒŠANAS PROCEDŪRA1. IZVEIDOŠANA, TESTĒŠANAS IEKĀRTA UN PROCEDŪRA1.1. Izveidošana1.1.1. Enerģiju izkliedējošo materiālu uzmontē un testē uz konstrukcijas nesošā elementa, uz kura tas ir uzstādāms transportlīdzeklim. Testēšanu ieteicams, ja iespējams, izdarīt tieši uz karkasa. Konstrukcijas elementu vai virsbūvi stingri piestiprina pārbaudes stendam tā, lai tas nekustētos, kad uz to iedarbojas.1.1.2. Tomēr, pēc ražotāja lūguma, ierīci var uzmontēt uz apdares, kas imitē uzstādīšanu uz transportlīdzekļa, ar nosacījumu, ka "sastāvdaļas/stiprinājuma" kopumam ir tāds pats ģeometrisks izvietojums, tā cietības pakāpe nav zemāka, bet spēja izkliedēt uzkrāto enerģiju nav augstāka nekā īstajam "sastāvdaļas/konstrukcijas nesošā elementa" kopumam.1.2. Testēšanas iekārta1.2.1. Šajā iekārtā ir svārsts, kura asi balsta lodīšu gultņi un kura samazinātais svars [1] tā sitiena centrā ir 6, 78 kg. Svārsta zemākais gals ir cietas zveltņgalvas ar 165 mm diametrā, kuras centrs ir identisks svārsta sitiena centram.1.2.2. Zveltņgalvai ir 2 deselerometri un ātruma mērierīce, kas spēj izmērīt lielumus trieciena virzienā.1.3. Reģistrācijas kontrolierīcesReģistrācijas kontrolierīces ir tādas, ar kurām var izdarīt mērījumus ar šādu precizitātes pakāpi:1.3.1. Paātrinājums:- precizitāte = ± 5 % no faktiskās vērtības- frekvenču raksturlīkne = līdz 1000 Hz- transversālā jutība = < 5 % no zemākā punkta skalā1.3.2. Ātrums:- precizitāte = ± 2·5 % no faktiskās vērtības- jutība = 0·5 km/h1.3.3. Testējamās sastāvdaļas robojums no zveltņgalvas:- precizitāte = ± 5 % no faktiskās vērtības- jutība = 1 mm1.3.4. Laika reģistrēšana:- aprīkojums ļauj reģistrēt darbību visā tās laikā un veikt nolasījumus vienā sekundes tūkstošdaļā,- trieciena sākumu pirmās saskares brīdī starp zveltņgalvu un testējamo sastāvdaļu atzīmē reģistros, kurus izmanto testa analīzei.1.4. Testa metode1.4.1. Katrā testējamās virsmas trieciena punktā trieciena virziens ir pieskare II pielikumā aprakstītās mēraparatūras zveltņgalvas trajektorijai.1.4.2. Ja leņķis starp trieciena virzienu un virsmas perpendikulu trieciena punktā ir 5° vai mazāk, testu veic tā, lai svārsta pieskare sitiena centra trajektorijai sakristu ar virzienu, kas noteikts 1.4.1. punktā. Zveltņgalva triecas pret testējamo komponentu ar ātrumu 24,1 km/h; šo ātrumu panāk vai nu ar vilces enerģiju, vai arī, izmantojot papildu motoru.1.4.3. Ja leņķis starp trieciena virzienu un virsmas perpendikulu trieciena punktā ir lielāks nekā 5°, testu var veikt tā, lai svārsta pieskare sitiena centra trajektorijai sakristu ar trieciena centra perpendikulu. Tad testa ātrumu samazina līdz ātruma parastā komponenta vērtībai, kas noteikta 1.4.2. punktā.2. REZULTĀTITestos, ko veic saskaņā ar iepriekšminētajām procedūrām, zveltņgalvas ātruma samazināšanās nepārsniedz 80 g nepārtraukti vairāk kā 3 sekundes tūkstošdaļas. Palēninājuma pakāpe, ko ņem vērā, ir divu deselerometru nolasījumu vidējais rādītājs.3. LĪDZVĒRTĪGAS METODES3.1. Līdzvērtīgas testa metodes ir atļautas ar nosacījumu, ka var iegūt iepriekš 2. punktā noteiktos rezultātus.3.2. Atbildību par citas metodes, kas nav aprakstīta 1. punktā līdzvērtības apliecināšanu, uzņemas persona, kura šādu metodi izmanto.[1] Piezīme:Svārsta samazinātās masas "mr" attiecību pret svārsta kopējo masu "m" attālumā "a" no sitiena centra līdz griešanās asij un attālumā "l" no gravitācijas centra un griešanās ass izsaka ar šādu formulu: mr = m la--------------------------------------------------IV PIELIKUMSMETODE, KĀ NOTEIKT PUNKTU H UN PĀRBAUDĪT PUNKTU R UN H RELATĪVO NOVIETOJUMU1. DEFINĪCIJAS1.1. H punkts, kas norāda sēdoša pasažiera atrašanās vietu pasažieru nodalījumā, ir punkts, kurā gareniskā vertikālā plaknē ir zīme iedomātas rotācijas asij starp cilvēka auguma (atveido manekens) kāju un rumpi.1.2. Punkts R, kas ir "sēdvietas atskaites punkts", ir ražotāja konstrukcijas atskaites punkts:1.2.1. kurš nosaka pašu aizmugurējo parasto vadītāja vai ceļotāja sēdekļa stāvokli, ko transportlīdzeklī noteicis ražotājs;1.2.2. kuram ir koordinātes, kas noteiktas saistībā ar transportlīdzekļa konstrukciju;1.2.3. kurš imitē cilvēka rumpja un augšstilba griešanās centra stāvokli (punkts H).2. PUNKTU H NOTEIKŠANA2.1. Punktu H nosaka katram sēdeklim, ko paredzējis transportlīdzekļa ražotājs. Ja sēdekļus vienā rindā var uzskatīt par līdzīgiem (sols, vienādi sēdekļi u.c.), tad katrai sēdekļu rindai nosaka tikai vienu punktu H, 3. punktā aprakstīto manekenu nosēdinot vietā, kuru uzskata kā raksturīgu rindas vietai. Šī vieta ir:2.1.1. priekšējās rindā – vadītāja sēdeklis,2.1.2. aizmugurējā rindā (vai rindās) – papildu sēdeklis.2.2. Nosakot H punktu, attiecīgo sēdekli novieto pašā aizmugurējā parastajā stāvoklī, kādu ražotājs paredzējis transportlīdzekļa vadīšanai vai ceļošanai, atzveltni, ja tā ir regulējama, fiksējot stāvoklī, kas iespējami atbilst 25° slīpumam uz aizmuguri attiecībā pret manekena rumpja atskaites līnijas vertikāli, kas aprakstīta tālāk 3. punktā, ja vien ražotājs nav precizējis citādi.3. MANEKENA APRAKSTS3.1. Izmanto trīsdimensiju manekenu, kura masa un forma atbilst pieauguša vīrieša augumam. Šāds manekens ir attēlots šā pielikuma papildinājuma 1. un 2. attēlā.3.2. Manekenu veido:3.2.1. divas sastāvdaļas, viena imitē auguma muguru un otra – sēžamvietu, tās nostiprinātas uz ass, kas ir rotācijas ass starp rumpi un augšstilbu. Šīs ass zīme manekena pusē ir manekena H punkts:3.2.2. divas sastāvdaļas, kas imitē kājas un ir aksiāli pievienotas sastāvdaļai, kura imitē sēžamvietu;3.2.3. divas sastāvdaļas, kas imitē pēdas un ar aksiāliem savienojumiem, kuri imitē potītes, savienotas ar kājām;3.2.4. sastāvdaļai, kas imitē auguma sēžamvietu, papildus uzstāda līmeņrādi, ar kuru var pārbaudīt tās šķērso novirzi.3.3. Auguma segmentu smagumus pievieno punktos, kas atbilst attiecīgiem smaguma centriem, izveidojot manekena kopējo masu 75,6 kg. Informācija par dažādo masas sadalījumu ir sniegta šā pielikuma papildinājuma 2. attēla tabulā.4. MANEKENA UZSTĀDĪŠANATrīsdimensiju manekenu uzstāda šādi:4.1. Transportlīdzekli izlīdzina un sēdekļus noregulē, kā noteikts iepriekš 2.2. punktā.4.2. Testējamo sēdekli apklāj ar materiāla gabalu, lai būtu vieglāk pareizi izveidot manekenu.4.3. Manekenu novieto uz attiecīgā sēdekļa, lai tā galvenā ass būtu perpendikulāri pret transportlīdzekļa garenisko vidusplakni.4.4. Manekena pēdas novieto šādi:4.4.1. priekšējā sēdeklī tā, lai līmeņrādis, ar ko pārbauda manekena sēžamvietas šķērso novirzi, būtu vērsts horizontāli;4.4.2. aizmugurējā sēdeklī pēdas novieto cik iespējams tā, lai tās saskartos ar priekšējiem sēdekļiem. Ja pēdas balstās uz grīdas dažādos līmeņos, tad pēda, kas pirmā saskaras ar priekšējo sēdekli, ir atskaites punkts un otru pēdu novieto tā, lai līmeņrādis, ar ko pārbauda manekena sēžamvietas šķērso novirzi, būtu vērsts horizontāli;4.4.3. ja punkts H ir noteikts sēdekļa centrā, tad pēdas novieto katru savā tuneļa pusē.4.5. Uz augšstilbiem novieto smagumus, manekena sēžamvietas šķērslīmeni vērš horizontāli, un smagumus pievieno manekena sēžamvietai.4.6. Prom no sēdekļa atzveltnes manekenu pārvieto ar šarnīra stieni, un atzveltni saliec uz priekšu. Pa transportlīdzekļa sēdekli manekenu pārvieto, to bīdot uz sēžamvietu, līdz rodas pretestība, pēc tam manekena muguru atbalsta pret sēdekļa atzveltni.4.7. Divas reizes manekenam pieliek horizontālo slodzi 10 ± 1 daN. Slodzes pielikšanas virziens un punkts ir parādīts ar melnu bultu papildinājuma 2. attēlā.4.8. Smagumus uzliek uz labās un kreisās puses, un pēc tam – uz rumpja. Manekena šķērslīmeni notur horizontālu.4.9. Manekena šķērsvirzienu noturot horizontālu, tā muguru noliec uz priekšu, līdz rumpja smagumi ir virs H punkta, tā kā vairs nav berzes ar sēdekļa atzveltni.4.10. Manekena muguru uzmanīgi virza atpakaļ, lai pabeigtu uzstādīšanu; manekena šķērslīmenis ir horizontāli. Ja tā nav, iepriekšminēto procedūru atkārto.5. REZULTĀTI5.1. Kad manekens ir uzlikts tā, kā aprakstīts iepriekš 4. punktā, transportlīdzekļa attiecīgā sēdekļa H punkts ir manekena H punkts.5.2. Katru H punkta koordināti izmēra iespējami precīzi. Tas pats attiecas uz koordinātēm, kas attēlo konkrētus punktus pasažieru nodalījumā. Šo punktu projekcijas uz vertikālas gareniskas plaknes pēc tam konstruē grafikā.6. PUNKTA R UN PUNKTA H ATTIECĪBAS PĀRBAUDE6.1. Rezultāti, kas iegūti saskaņā ar 5.2. punktu attiecībā uz punktu H, jāsalīdzina ar punkta R koordinātām, ko norādījis transportlīdzekļa ražotājs.6.2. Abu punktu attiecības pārbaudi attiecīgajam sēdvietas stāvoklim uzskata par pietiekamu, ja punkta H koordinātas atrodas gareniskā taisnstūrī, kura horizontālās un vertikālās malas ir attiecīgi 30 mm un 20 mm un kura diagonāles krustojas punktā R. Šajā gadījumā punktu R izmanto testam un, ja vajadzīgs, manekenu noregulē tā, lai punkts H sakristu ar punktu R.6.3. Ja punkts H neatrodas iepriekš 6.2. punktā aprakstītajā taisnstūrī, veic divas turpmākas punkta H atrašanās vietas noteikšanas (pavisam trīs). Ja divi no šādi noteiktajiem trim punktiem atrodas taisnstūrī, tad uzskata, ka testa rezultāti ir apmierinoši.6.4. Ja vismaz divi no trim šādi noteiktajiem punktiem atrodas ārpus taisnstūra, tad uzskata, ka testa rezultāti nav apmierinoši.6.5. Ja ir iepriekš 6.4. punktā aprakstītā situācija vai ja nevar izdarīt pārbaudi tāpēc, ka transportlīdzekļa ražotājs nav sniedzis datus par punkta R novietojumu, tad vienmēr attiecībā uz šajā direktīvā minēto punktu R var izmantot par piemērojamiem punkta H atrašanās vietas noteikšanas vidējos rezultātus.6.6. Pārbaudot punktu R un H attiecību šobrīd ražotam transportlīdzeklim, iepriekš 6.2. punktā minēto taisnstūri aizstāj ar kvadrātu, kam malas garums ir 50 mm.--------------------------------------------------V PIELIKUMSMETODE, KĀ MĒRĪT IZVIRZĪJUMU1. Lai noteiktu, cik daudz ierīce ir izvirzīta no paneļa, uz kura tā ir uzmontēta, 165 mm sfēru virza tā, lai tā pieskaras panelim un aplūkojamajai detaļai.Uzskata, ka slīpumu veido saistība starp "y" novirzi, ko mēra no sfēras centra perpendikulāri panelim, un mērījuma "x" novirzi no tā paša centra paralēli panelim.Formu uzskata par pludlīnijas formu, ja izrietošais horizontālais gareniskais slīpums ir mazāks nekā 1. Ja slīpums ir lielāks kā 1, vai vienāds ar to, pastāv izvirzījums, kura vērtību nosaka ar noteicošo faktoru "y".Ja paneļi un detaļas u.c. ir pārklāti ar materiāliem, kas ir mīkstāki par A nostiprinājuma cietību 50, iepriekš aprakstīto formu un izvirzījumu mērīšanas procedūru pielieto tikai pēc šādu materiālu noņemšanas.2. Atskaites zonā novietoto slēdžu, izvelkamu pogu u.c. izvirzījumu mēra, izmantojot tālāk aprakstītās testēšanas iekārtas un metodi:2.1. Iekārta2.1.1. Mēraparatūru izvirzījumiem ir puslodes veida zveltņgalva 165 mm diametrā, kurā atrodas slīdošs zveltnis 50 mm diametrā.2.1.2. Zveltņa plakanā gala relatīvais novietojums un zveltņgalvas mala ir redzama graduētajā skalā, kurā rādītājs reģistrē maksimālo iegūstamo mērījumu, kas sasniegts, kad aparātu noņem no testētās detaļas. Minimālais izmērāmais attālums ir 30 mm; mērīšanas skala ir graduēta pusmilimetra iedaļās, lai ļautu noteikt attiecīgo izvirzījumu lielumu.2.1.3. Kalibrēšanas procedūra:2.1.3.1. Iekārtu novieto uz līdzenas virsmas, lai tā asis ir perpendikulāri minētai virsmai. Kad zveltņa plakanais gals pieskaras virsmai, skala ir noregulēta uz nulli.2.1.3.2. Starp zveltņa plakano galu un atbalsta virsmu ievieto 10 mm lielu atdalītāju; veic pārbaudi, lai pārliecinātos, ka rādītājs reģistrē šo mērījumu.2.1.4. Iekārta izvirzījumu mērīšanai ir redzama 1. attēlā.2.2. Testa metode2.2.1. Atvelkot atpakaļ zveltni, zveltņgalvā veidojas rieva, un rādītāju novieto pret zveltni.2.2.2. Iekārtu ar spēku, kas nepārsniedz 2 daN, pieliek mērāmajam izvirzījumam tā, lai zveltņgalva saskartos ar maksimālo aptverošo virsmas platību.2.2.3. Zveltni grūž uz priekšu, līdz tas saskaras ar mērāmo izvirzījumu, un izvirzījuma lielums ir redzams uz skalas.2.2.4. Zveltņgalvu noregulē, lai iegūtu maksimālu izvirzījumu. Izvirzījuma lielumu reģistrē.2.2.5. Ja divas vai vairāk vadības ierīces atrodas pietiekami tuvu, lai zveltnis vai zveltņgalva tām pieskartos vienlaicīgi, tās aplūko šādi.2.2.5.1. Vairākkārtējās vadības ierīces, kas var ietilpt zveltņgalvas rievā, uzskata par vienu izvirzījumu.2.2.5.2. Ja citas vadības ierīces, saskaroties ar zveltņgalvu, neļauj veikt normālu testēšanu, tās noņem, un testēšanu veic bez tām. Tās vēlāk var uzstādīt no jauna un testēt atsevišķi ar citām vadības ierīcēm, kas noņemtas, lai atvieglotu procedūru.--------------------------------------------------VI PIELIKUMSIEKĀRTA UN PROCEDŪRA I PIELIKUMA 5.2.1. PUNKTA PIEMĒROŠANAITās detaļas (slēdžus, izvelkamas pogas u.c.), ar ko var saskarties, izmantojot tālāk aprakstīto iekārtu un procedūru, uzskata par tādām, ar kurām ir iespējama pasažiera ceļgalu saskare:1. IekārtaIekārtas shēma+++++ TIFF +++++2. ProcedūraIekārtu var novietot jebkādā stāvoklī zem mērinstrumentu paneļa tā, lai:- plakne XX” paliek paralēla transportlīdzekļa gareniskajai vidus plaknei,- asi X var griezt virs un zem horizontālās plaknes līdz pat 30° leņķiem.3. Veicot iepriekšminēto testu, jānoņem visi materiāli, kuru A nostiprinājuma cietība ir mazāka nekā 50.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2001/50/EK (2001. gada 3. jūlijs), ar kuru groza Direktīvu 95/45/EK, ar ko nosaka īpašus tīrības kritērijus krāsvielām, kuras lieto pārtikas produktosDokuments attiecas uz EEZ.

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32001L0050

Oficiālais Vēstnesis L 190 , 12/07/2001 Lpp. 0014 - 0017

		Komisijas Direktīva 2001/50/EK(2001. gada 3. jūlijs),ar kuru groza Direktīvu 95/45/EK, ar ko nosaka īpašus tīrības kritērijus krāsvielām, kuras lieto pārtikas produktos(Dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvu 89/107/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas piedevām, ko atļauts izmantot cilvēku uzturā [1], kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 94/34/EK [2], un jo īpaši tās 3. panta 3. punkta a) apakšpunktu,apspriedusies ar Pārtikas zinātnisko komiteju,tā kā:(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 30. jūnija Direktīvā 94/36/EK par krāsvielām, kuras lieto pārtikas produktos [3] uzskaitītas tās vielas, kuras atļauts lietot kā krāsvielas pārtikas produktos.(2) Komisijas 1995. gada 26. jūlija Direktīva 94/45/EK, ar ko nosaka īpašus tīrības kritērijus pārtikas produktos lietojamām krāsvielām [4], kas grozīta ar Direktīvu 1999/75/EK [5], nosaka tīrības kritērijus Direktīvā 94/36/EK minētajām krāsvielām.(3) Ievērojot tehnikas attīstību, jāgroza tīrības kritēriji, kas Direktīvā 95/45/EK noteikti jauktajiem karotīniem (E160a (I)) un beta-karotīnam (E160a (II)).(4) Jāņem vērā piedevu specifikācijas un analītiskās metodes, ko paredz Pārtikas kodekss un ko izstrādājusi Apvienotā FAO un PVO pārtikas piedevu ekspertu komiteja (JECFA).(5) Tādēļ jāpielāgo Direktīva 95/45/EK.(6) Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pārtikas produktu pastāvīgās komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 95/45/EK pielikuma B daļā tekstu attiecībā uz jauktajiem karotīniem (E160a (I)) un beta-karotīnu (E160a (II)) aizstāj ar šīs direktīvas pielikuma tekstu.2. pantsDalībvalstīs līdz 2002. gada 30. jūnijam stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Šādas atsauces pievienošanas kārtību paredz dalībvalstis.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2001. gada 3. jūlijāKomisijas vārdā —Komisijas loceklisDavid Byrne[1] OV L 40, 11.2.1989., 27. lpp.[2] OV L 237, 10.9.1994., 1. lpp.[3] OV L 237, 10.9.1994., 13. lpp.[4] OV L 226, 22.9.1995., 1. lpp.[5] OV L 206, 5.8.1999., 19. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMS"E 160 a (i) JAUKTIE KAROTĪNI1.Augu karotīniSinonīmi | CI pārtikas oranžais 5 |Definīcija | Jauktos karotīnus iegūst no dabīgā pārtikas augu materiāla, burkāniem, augu eļļām, zāles, lucernas un nātres, ekstrahējot ar šķīdinātāju. Galvenās krāsvielas ir karotinoīdi, no kuriem galvenā daļa ir β-karotīns. Var būt arī α- un γ-karotīni un citi pigmenti. Bez krāsu pigmentiem šis produkts var saturēt eļļas, taukus un vaskus, kas dabiski atrodas izejmateriālā. Ekstrakcijā var izmantot tikai šādus šķīdinātājus: acetonu, metiletilketonu, metanolu, etanolu, propan-2-olu, heksānu, dihlormetānu un oglekļa dioksīdu. |Klase | Karotinoīdi |Krāsu indeksa numurs | 75130 |EINECS numurs | 230–636–6 |Ķīmiskā formula | β-karotīns: C40H56 |Molekulmasa | β-karotins: 536,88 |Pamatviela | Satur ne mazāk kā 5 % karotīnu (aprēķināts kā β-karotīns). Produktiem, kas iegūti, ekstrahējot augu eļļas: ne mazāk kā 0,2 % pārtikas taukos. E1cm1%= 2500 (aptuveni pie 440 līdz 457 nm cikloheksāna šķīdumā) |Identitātes pierādīšanaA. Spektrometrija | Absorbcijas maksimumi cikloheksāna šķīdumā pie 440 nm līdz 457 nm un 470 nm līdz 486 nm |TīrībaŠķīdinātāja atliekas | Acetons | Ne vairāk kā 50 mg/kg (atsevišķi vai kopā) |Metiletilketons |Propan-2-ols |Heksāns |Etanols |Arsēns | Ne vairāk kā 3 mg/kg |Svins | Ne vairāk kā 5 mg/kg |Dzīvsudrabs | Ne vairāk kā 1 mg/kg |Kadmijs | Ne vairāk kā 1 mg/kg |2.Aļģu karotīniSinonīmi | CI pārtikas oranžais 5 |Definīcija | Jauktos karotīnus var iegūt arī no dabīgām Dunaliella salinadzimtas aļģēm, kas aug lielos sāļezeros Vaialā, Dienvidaustrālijā. Beta-karotīnu ekstraģē ar ēteriskām eļļām. Produkts ir 20 līdz 30 % suspensija pārtikas eļļā. Trans-cis izomēru attiecība ir no 50/50 līdz 71/29. Galvenās krāsvielas ir karotinoīdi, no kuriem galvenā daļa ir β-karotīns. Var būt arī α-karotīns, luteīns, zeaksantīns un β-kriptoksantīns. Bez krāsu pigmentiem šis produkts var saturēt eļļas, taukus un vaskus, kas dabiski atrodas izejmateriālā. |Klase | Karotinoīdi |Krāsu indeksa numurs | 75130 |Ķīmiskā formula | β-karotīns: C40H56 |Molekulmasa | β-karotīns: 536,88 |Pamatviela | Satur ne mazāk kā 20 % karotīnu (aprēķināts kā β-karotīns). E1cm1%= 2500 (aptuveni pie 440 līdz 457 nm cikloheksāna šķīdumā) |Identitātes pierādīšanaA. Spektrometrija | Absorbcijas maksimumi cikloheksāna šķīdumā pie 448 nm līdz 457 nm un 474 nm līdz 486 nm |TīrībaDabiskie tokoferoli pārtikas eļļā | Ne vairāk kā 0,3 % |Arsēns | Ne vairāk kā 3 mg/kg |Svins | Ne vairāk kā 5 mg/kg |Dzīvsudrabs | Ne vairāk kā 1 mg/kg |Kadmijs | Ne vairāk kā 1 mg/kg |E 160a (ii) BETA-KAROTĪNS1.Beta-karotīnsSinonīmi | CI pārtikas oranžais 5 |Definīcija | Šīs specifikācijas galvenokārt attiecas uz visiem β-karotīna trans-izomēriem kopā ar nelieliem citu karotenoīdu daudzumiem. Atšķaidītiem un stabilizētiem preparātiem var būt dažādas trans-cis izomēru attiecības |Klase | Karotinoīdi |Krāsu indeksa numurs | 40800 |EINECS numurs | 230–636–6 |Ķīmiskie nosaukumi | β-karotins, β, β-karotins |Ķīmiskā formula | C40H56 |Molekulmasa | 536,88 |Pamatviela | Kopējais krāsvielu saturs — ne mazāk kā 96 % (aprēķināts kā β-karotīns) E1cm1%= 2500 (aptuveni pie 440 līdz 457 nm cikloheksāna šķīdumā) |Apraksts | Sarkani līdz brūngani sarkani kristāli vai kristālisks pulveris |Identitātes pierādīšanaA. Spektrometrija | Absorbcijas maksimums cikloheksāna šķīdumā pie 453 nm līdz 456 nm |TīrībaPelni, sulfātu veidā | Ne vairāk kā 0,2 % |Papildu krāsvielas | Citi karotinoīdi, izņemot β-karotīnu: kopējais krāsvielu daudzums — ne vairāk kā 3,0 % |Arsēns | Ne vairāk kā 3 mg/kg |Svins | Ne vairāk kā 5 mg/kg |Dzīvsudrabs | Ne vairāk kā 1 mg/kg |Kadmijs | Ne vairāk kā 1 mg/kg |2.Beta-karotīns no Blakeslea trisporaSinonīmi | CI pārtikas oranžais 5 |Definīcija | Iegūst, fermentējot sēnes Blakeslea trispora divu dabisko celmu "+" un "–" krustošanas tipu jauktu kultūru. Beta-karotīnu ekstrahē no biomasas ar etilacetātu un kristalizē. Kristalizētais produkts satur galvenokārt β-karotīna trans-izomēru. Dabisko procesu dēļ aptuveni 3 % no produkta ir jauktie karotinoīdi, kas ir specifiski šim produktam. |Klase | Karotinoīdi |Krāsu indeksa numurs | 40800 |EINECS numurs | 230–636–6 |Ķīmiskie nosaukumi | β-karotins, β, β-karotins |Ķīmiskā formula | C40H56 |Molekulmasa | 536,88 |Pamatviela | Kopējais krāsvielu saturs — ne mazāk kā 96 % (aprēķināts kā β-karotīns) E1cm1%= 2500 (aptuveni pie 440 līdz 457 nm cikloheksāna šķīdumā) |Apraksts | Sarkani līdz brūngani sarkani kristāli vai kristālisks pulveris |Identitātes pierādīšanaA. Spektrometrija | Absorbcijas maksimums cikloheksāna šķīdumā pie 453 nm līdz 456 nm |TīrībaŠķīdinātāja atliekas | Etilacetāts | Ne vairāk kā 0,8 % (atsevišķi vai kopā) |Etanols |Pelni, sulfātu veidā | Ne vairāk kā 0,2 % |Papildu krāsvielas | Citi karotinoīdi, izņemot β-karotīnu: kopējais krāsvielu daudzums — ne vairāk kā 3,0 % |Arsēns | Ne vairāk kā 3 mg/kg |Svins | Ne vairāk kā 5 mg/kg |Dzīvsudrabs | Ne vairāk kā 1 mg/kg |Kadmijs | Ne vairāk kā 1 mg/kg |Aflatoksīns B1 | Nav konstatējams |Mikotoksīni:T2 | Nav konstatējams |Ohratoksīns |Zearalenons |Mikrobioloģija:Pelējuma sēnītes | Ne vairāk kā 100/g |Raugi | Ne vairāk kā 100/g |Salmonella | Nekonstatē 25 g parauga |Escherichia coli | Nekonstatē 5 g parauga |--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 70/388/EEK (1970. gada 27. jūlijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisku transportlīdzekļu skaņas signālierīcēm

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31970L0388

Oficiālais Vēstnesis L 176 , 10/08/1970 Lpp. 0012 - 0017 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 1 Lpp. 0159  Speciālizdevums dāņu valodā: Sērija I Nodaļa 1970(II) Lpp. 0503  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 1 Lpp. 0159  Speciālizdevums angļu valodā: Sērija I Nodaļa 1970(II) Lpp. 0571  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 13 Sējums 1 Lpp. 0104  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 1 Lpp. 0241  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 1 Lpp. 0241

		Padomes Direktīva 70/388/EEK(1970. gada 27. jūlijs)par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisku transportlīdzekļu skaņas signālierīcēmEIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu,ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu,tā kā tehniskās prasības, kurām mehāniskajiem transportlīdzekļiem jāatbilst saskaņā ar valsts tiesību aktiem, attiecas, inter alia, uz skaņas signālierīcēm;tā kā šīs prasības dažādās dalībvalstīs atšķiras; tā kā tāpēc visās dalībvalstīs papildus spēkā esošajiem noteikumiem vai to vietā jāpieņem vienādas prasības, jo īpaši lai attiecībā uz visiem transportlīdzekļu tipiem varētu piemērot EEK tipa apstiprinājuma procedūru, kas noteikta ar Padomes 1970. gada 6. februāra Direktīvu par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu [1];tā kā noteikumos par skaņas signālierīcēm jāietver prasības ne tikai attiecībā uz transportlīdzekļu aprīkošanu ar šādām ierīcēm, bet arī šo ierīču uzbūvi;tā kā saskaņota tipa apstiprinājuma procedūra attiecībā uz skaņas signālierīcēm ļauj katrai dalībvalstij pārbaudīt to atbilstību kopīgajām uzbūves un testēšanas prasībām un par rezultātiem informēt pārējās dalībvalstis, par katru skaņas signālierīces tipu nosūtot aizpildīta tipa apstiprinājuma sertifikāta kopiju; tā kā tad, ja visas ierīces, kas ražotas atbilstīgi apstiprinātajam tipam, marķē ar EEK tipa apstiprinājuma zīmi, pārējās dalībvalstīs vairs nav vajadzīgas šo ierīču tehniskas pārbaudes,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Katra dalībvalsts apstiprina visus skaņas signālierīču tipus, kas atbilst I pielikuma 1. punktā paredzētajām uzbūves un testēšanas prasībām.2. Dalībvalsts, kas piešķīrusi tipa apstiprinājumu, ciktāl vajadzīgs un ja vajadzīgs, sadarbojoties ar citu dalībvalstu kompetentajām iestādēm, veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai pārbaudītu ražošanas paraugu atbilstību apstiprinātajam tipam. Šīs pārbaudes notiek tikai izlases veidā.2. pantsDalībvalstis piešķir ražotājam vai tā pilnvarotam pārstāvim EEK tipa apstiprinājuma zīmi, kas atbilst I pielikuma 1.4. punktā iekļautajam paraugam, par katru skaņas signālierīces tipu, ko tās apstiprina saskaņā ar 1. pantu.Dalībvalstis veic visus attiecīgos pasākumus, lai nepieļautu tādu citas ierīces apzīmējošu zīmju izmantošanu, ko var sajaukt ar zīmi, kuru lieto, lai apzīmētu saskaņā ar 1. pantu apstiprinātas skaņas signālierīces.3. pants1. Dalībvalsts nevar aizliegt skaņas signālierīču laišanu tirgū to uzbūves īpatnību vai darbības veida dēļ, ja uz tām ir EEK apstiprinājuma zīme.2. Šis noteikums tomēr neliedz dalībvalstīm veikt minētos pasākumus attiecībā uz tām skaņas signālierīcēm ar EEK apstiprinājuma zīmi, kuru konstrukcija neatbilst apstiprinātajam prototipam.Attiecīgā valsts tūlīt informē pārējās dalībvalstis un Komisiju par pasākumiem, kas veikti, precizējot tās lēmuma iemeslus. Piemēro arī 5. panta noteikumus.Ja nav ievērotas I pielikuma 1.2.1.6. punkta prasības par augšējo un apakšējo robežu, uzskata, ka skaņas signālierīce neatbilst apstiprinātajam prototipam šā panta 1. apakšpunkta nozīmē.4. pantsKatras dalībvalsts kompetentās iestādes pārējo dalībvalstu kompetentajām iestādēm mēneša laikā nosūta tipa apstiprinājuma sertifikāta kopiju par katru skaņas signālierīces tipu, ko tās apstiprinājušas vai kam apstiprinājums atteikts.5. pants1. Ja dalībvalsts, kura piešķīrusi EEK apstiprinājumu, konstatē, ka vairākas skaņas signālierīces ar vienu un to pašu zīmi neatbilst apstiprinātajam tipam, tā veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu ražošanas paraugu atbilstību apstiprinātajam tipam. Minētās valsts kompetentās iestādes informē pārējo dalībvalstu kompetentās iestādes par veiktajiem pasākumiem, kas vajadzības gadījumā var būt pat EEK apstiprinājuma anulēšana. Ja informāciju par šādu neatbilstību minētās iestādes saņem no citas dalībvalsts kompetentajām iestādēm, tās veic tādus pašus pasākumus.2. Dalībvalstu kompetentās iestādes mēneša laikā cita citu informē par visiem gadījumiem, kad anulēts EEK tipa apstiprinājums, un par šādu pasākumu iemesliem.3. Ja dalībvalsts, kas piešķīrusi EEK tipa apstiprinājumu, apstrīd neatbilstību, par kuru tai paziņots, tad attiecīgās dalībvalstis cenšas šīs domstarpības atrisināt. Par to pastāvīgi informē Komisiju, kas vajadzības gadījumā rīko attiecīgas apspriedes, lai panāktu izlīgumu.6. pantsVisos lēmumos, kas pieņemti saskaņā ar noteikumiem, kuri pieņemti, īstenojot šo direktīvu, un ar ko atsaka vai anulē skaņas signālierīces apstiprinājumu vai aizliedz tās realizāciju vai izmantošanu, sīki izklāsta to pamatojumu. Lēmumu paziņo attiecīgajai personai, vienlaikus informējot par tiesiskas aizsardzības līdzekļiem, kas tai pieejami saskaņā ar attiecīgajās dalībvalstīs spēkā esošajiem tiesību aktiem, un par termiņu, kurā minētos aizsardzības līdzekļus var izmantot.7. pantsNeviena dalībvalsts nedrīkst atteikt EEK tipa apstiprinājuma vai valsts tipa apstiprinājuma piešķiršanu transportlīdzeklim tajā uzstādītās skaņas signālierīces dēļ, ja uz tās ir EEK zīme un ja tā uzstādīta saskaņā ar I pielikuma 2. punktā noteiktajām prasībām.8. pantsŠajā direktīvā "transportlīdzeklis" ir jebkurš mehāniskais transportlīdzeklis, ko paredzēts izmantot uz ceļa, kam ir virsbūve vai tās nav, kam ir vismaz četri riteņi un kam maksimālais projektētais ātrums pārsniedz 25 km/h, izņemot transportlīdzekļus, kuri pārvietojas pa sliežu ceļiem, kā arī lauksaimniecībā izmantojamus traktorus un mašīnas un transportlīdzekļus, kas iesaistīti sabiedrisko darbu veikšanā.9. pantsGrozījumus, kas vajadzīgi, lai I un II pielikuma prasības pielāgotu tehnikas attīstībai, pieņem saskaņā ar procedūru, kura noteikta 13. pantā Padomes 1970. gada 6. februāra Direktīvā par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu.10. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā noteikumi, kas ietver prasības, kuras vajadzīgas, lai 18 mēnešu laikā pēc šīs direktīvas paziņošanas izpildītu tās prasības, un par to tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis nodrošina, lai Komisijai tiktu darīti zināmi tie valsts tiesību aktu svarīgākie noteikumi, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.11. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1970. gada 27. jūlijāPadomes vārdā –priekšsēdētājsW. Arendt[1] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMS1. SKAŅAS SIGNĀLIERĪCES EEK TIPA APSTIPRINĀJUMS1.1. Signālierīce rada nepārtrauktu skaņu.1.2. Signālierīces akustiskie raksturlielumi (skaņas frekvenču spektrs, skaņas spiediena līmenis) un mehāniskie raksturlielumi ir tādi, ka tai ar apmierinošiem rezultātiem var izdarīt turpmāk minētos testus norādītajā secībā.1.2.1. Skaņas līmeņa mērīšana1.2.1.1. Signālierīci testē pietiekami klusā un nenorobežotā laukumā [1](apkārtējās vides trokšņiem un vēja radītam troksnim jābūt vismaz par 10 dB (A) mazākam par mērāmā trokšņa līmeni) vai kamerā ar skaņas necaurlaidīgu apšuvumu; mikrofonu vai mērinstrumentu novieto virzienā, kurā subjektīvais skaņas līmenis ir maksimālais, un 2 m attālumā no ierīces priekšējās virsmas, mikrofonam un ierīcei atrodoties 1,20 m virs zemes.1.2.1.2. Mērījumus izdara pēc Starptautiskās elektrotehnikas komisijas standarta A mērījumu skalas, izmantojot skaņas līmeņa mērītājus, kuri atbilst Starptautiskās elektrotehnikas komisijas 179. publikācijas pirmajā izdevumā (1965) aprakstītajam tipam.1.2.1.3. Ierīcei pievada 6,5 vai 13, vai 26 voltu spriegumu, ko mēra elektriskās strāvas avota spailē un kas atbilst attiecīgi 6 vai 12, vai 24 voltu nominālajam spriegumam.1.2.1.4. Savienotājvadu pretestībai, tostarp spailes un kontaktu pretestībai, jābūt:0,05 omiem 6 voltu slēgumam,0,10 omiem 12 voltu slēgumam,0,20 omiem 24 voltu slēgumam.1.2.1.5. Izmantojot ražotāja piegādātu daļu vai daļas, ierīci nostiprina nekustīgu pie atbalsta, kura masa ir vismaz desmit reizes lielāka nekā ierīces masa un nav mazāka par 15 kg.1.2.1.6. Iepriekš aprakstītajos apstākļos subjektīvajam skaņas spiedienam jābūt ne lielākam par 118 dB (A) un ne mazākam par 105 dB (A).1.2.1.7. Laika periods no ieslēgšanas brīža līdz brīdim, kad skaņa sasniedz 1.2.1.6. punktā noteikto minimālo līmeni, nedrīkst pārsniegt 0,2 sekundes, mērījumus izdarot apkārtējā temperatūrā 20 ± 5 °C.Šis noteikums īpaši attiecas uz pneimatiskām vai elektropneimatiskām ierīcēm.1.2.1.8. Pneimatiskām vai elektropneimatiskām ierīcēm, kuru pneimatiskais slēgums atbilst ražotāja specifikācijai, skaņas tehniskie rādītājiem ir tādi, kādi vajadzīgi elektriskām skaņas signālierīcēm.1.2.2. Izturīguma testi1.2.2.1. Signālierīcei pievada vienu no nominālajiem spriegumiem, kas noteikti 1.2.1.3. punktā, un izmanto savienotājvadu, kuram ir viena no pretestībām, kas noteiktas 1.2.1.4. punktā, un tā ir jāieslēdz 50000 reižu, katru reizi paturot to ieslēgtu vienu sekundi, kam seko četru sekunžu pārtraukums. Testā ierīci vēdina ar gaisa plūsmu, kuras ātrums ir aptuveni 10 m/s.1.2.2.2. Ja testu izdara kamerā ar skaņas necaurlaidīgu apšuvumu, šai kamerai jābūt pietiekami lielai, lai nodrošinātu normālu ierīces izstarotā siltuma izkliedēšanu izturīguma testā.1.2.2.3. Apkārtējā temperatūra testa telpā ir no + 15 līdz + 30 °C.1.2.2.4. Ja pēc 25000 reižu ieslēgšanas ierīces skaņas līmenis ir mainījies attiecībā pret skaņas līmeni pirms testa, ierīci drīkst attiecīgi pielāgot. Pēc 50000 reižu ieslēgšanas un vajadzības gadījumā pēc papildu pielāgošanas ierīce jāiztur 1.2.1. punktā aprakstītais tests.1.2.3. Akustikas testi1.2.3.1. Ierīces radītās skaņas spektram, ko mēra no 2 m attāluma, 1800 līdz 3550 Hz joslā jāuzrāda lielāks skaņas spiediens nekā jebkuras frekvences daļai virs 3550 Hz, un katrā ziņā tam jābūt ne mazākam par 105 dB (A).1.2.3.2. Signālierīcei, kura nodota 1.2.2. punktā aprakstītajam testam un kurai pievadītais spriegums ir 115 % līdz 95 % no tās nominālā sprieguma, jāatbilst 1.2.3.1. punkta prasībām.1.2.3.3. Efektīvais spriegums ir noteikts šā pielikuma 1.2.1. punktā.1.2.3.4. Savienotājvadu pretestība, tostarp bateriju un kontaktu pretestība, ir noteikta šā pielikuma 1.2.1. punktā.1.2.3.5. Testējamo ierīci un mikrofonu novieto vienādā augstumā; mikrofonu novieto pret signālierīces priekšējo virsmu virzienā, kurā subjektīvais skaņas līmenis ir maksimālais.1.2.3.6. Ierīci, izmantojot ražotāja piegādātu daļu vai daļas, nostiprina nekustīgu pie atbalsta, kura masa ir vismaz desmit reizes lielāka nekā ierīces masa un nekādā gadījumā nav mazāka par 30 kg.1.2.3.7. Iepriekš aprakstīto testu izdara kamerā ar skaņas necaurlaidīgu apšuvumu.1.3. Tipa apstiprinājuma testi1.3.1. Tipa apstiprinājuma testus izdara diviem katra tipa paraugiem, ko ražotājs iesniedzis apstiprināšanai; abiem paraugiem izdara visus testus, un šiem paraugiem jāatbilst šajā papildinājumā noteiktajām tehniskajām specifikācijām.1.4. Tipa apstiprinājuma zīme1.4.1. Tipa apstiprinājuma zīme ir taisnstūris, kurā ir burts "e", kam seko tās valsts pazīšanas numurs, kas tipu apstiprinājusi (1 – Vācija, 2 – Francija, 3 – Itālija, 4 – Nīderlande, 6 – Beļģija un 13 – Luksemburga). Šā četrstūra tuvumā atrodas tipa apstiprinājuma numurs, kas atbilst tās apstiprinājuma sertifikāta numuram, kas attiecas uz konkrēto prototipu.1.4.2. Tipa apstiprinājuma zīmi (simbolu un numuru) piestiprina pie skaņas signālierīces galvenās daļas tā, lai tas būtu skaidri redzams no ārpuses pēc tam, kad signālierīce uzstādīta transportlīdzeklim.1.4.3. Dažādajām zīmēm jābūt skaidri salasāmām un neizdzēšamām.1.4.4. Apstiprinājuma zīmes izmēri, kas attēloti turpmāk, ir norādīti milimetros; tie ir minimālie izmēri. Jāsaglabā izmēru savstarpējā attiecība.+++++ TIFF +++++2. SKAŅAS SIGNĀLIERĪCES RAKSTURLIELUMI PĒC UZSTĀDĪŠANAS TRANSPORTLĪDZEKLĪ2.1. Akustikas testiJa transportlīdzekļa tips ir apstiprināts, uzstādītās signālierīces raksturlielumus attiecīgā tipa transportlīdzeklim testē šādi.2.1.1. Transportlīdzeklim uzstādītas ierīces skaņas spiediena līmeni mēra transportlīdzeklim priekšā no 7 m attāluma atklātā un cik iespējams līdzenā laukumā. Transportlīdzekļa motoru nedarbina. Efektīvais spriegums atbilst šā pielikuma 1.2.1. punktā noteiktajam.2.1.2. Mērījumus izdara pēc Starptautiskās elektrotehnikas komisijas standarta A mērījumu skalas.2.1.3. Maksimālo skaņas spiediena līmeni nosaka 0,5 līdz 1,5 m augstumā no zemes.2.1.4. Šis maksimums nedrīkst būt mazāks par 93 dB (A).[1] Minētais laukums var būt, piemēram, tāds atklāts laukums ar 50 m rādiusu, kura centrālā daļa ar apmēram 20 m rādiusu ir faktiski līdzena, noklāta ar betonu, asfaltu vai tamlīdzīgu materiālu un nav klāta ar irdenu sniegu, garu zāli, mīkstu zemi vai pelniem. Mērījumi notiek labos laika apstākļos. Skaņas signālierīces un mikrofona tuvumā var atrasties tikai aparāta rādījumu nolasītājs, jo skatītāju klātbūtne ierīces vai mikrofona tuvumā var ievērojami ietekmēt aparāta nolasījumu. Rādītāja svārstības, kas nav saistītas ar kopējā skaņas līmeņa raksturlielumiem, nolasot rādījumus, neņem vērā.--------------------------------------------------II PIELIKUMSTIPA APSTIPRINĀJUMA SERTIFIKĀTS+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva (1986. gada 21. jūlijs), ar kuru groza Direktīvu 79/117/EEK, ar ko aizliedz laist tirgū un izmantot augu aizsardzības līdzekļus, kuru sastāvā ir konkrētas aktīvās vielas

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31986L0355

Oficiālais Vēstnesis L 212 , 02/08/1986 Lpp. 0033 - 0034 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 21 Lpp. 0217  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 21 Lpp. 0217

		Padomes Direktīva(1986. gada 21. jūlijs),ar kuru groza Direktīvu 79/117/EEK, ar ko aizliedz laist tirgū un izmantot augu aizsardzības līdzekļus, kuru sastāvā ir konkrētas aktīvās vielas(86/355/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1978. gada 21. decembra Direktīvu 79/117/EEK, ar ko aizliedz laist tirgū un izmantot augu aizsardzības līdzekļus, kuru sastāvā ir konkrētas aktīvās vielas [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 86/214/EEK [2], un jo īpaši tās 6. pantu,tā kā minētajā direktīvā paredzēts, ka tās pielikuma saturs regulāri jāatjaunina, lai ņemtu vērā zinātnes un tehnikas atziņu attīstību;tā kā tagad ir konstatēts, ka etilēnoksīda izmantošana par augu aizsardzības līdzekli, konkrēti – glabāšanā esošu augu vai augu produktu fumigācijā, pārtikas produktos atstāj atlikumvielas, kas var kaitīgi iedarboties uz cilvēka vai dzīvnieku veselību;tā kā, izņemot atsevišķus mazāk būtiskus produktus, augu aizsardzībā ir pieejami alternatīvi apstrādes veidi;tā kā tādēļ jāaizliedz laist tirgū un izmantot etilēnoksīdu kā augu aizsardzības līdzekli;tā kā tomēr, ja ir īpaša vajadzība, attiecībā uz šo aizliegumu valsts var pieļaut pagaidu izņēmumus saistībā ar konkrētiem mazāk būtiskiem produktiem, līdz kļūst pieejamas citas apstrādes metodes,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvas 79/117/EEK pielikumam pievieno šādu ierakstu:"C.Etilēnoksīds | (a)patogēnu daudzuma samazināšana šādos kaltētos dārzeņos, kas paredzēti pievienošanai pārtikas izstrādājumos, kurus pirms patēriņa nepakļauj pilnīgai kulinārai apstrādeisparģeļisīpolipuravisēnes(b)patogēnu daudzuma samazināšana kaltētos garšaugos un garšvielās(c)patogēnu daudzuma samazināšana kaltētos garšaugos, kurus paredzēts laist tirgū vienīgi kā medikamentus, neveicot to turpmāku apstrādi(d)patogēnu daudzuma samazināšana kakao pulverī un kakao raušos(e)tabakas lapu fumigācija Šie izņēmumi zaudē spēku ne vēlāk kā 1989. gada 31. decembrī |2. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības ne vēlāk kā 1987. gada 1. jūlijā. Par to tās tūlīt informē Komisiju.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1986. gada 21. jūlijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsG. Howe[1] OV L 33, 8.2.1979., 36. lpp.[2] OV L 152, 26.5.1986., 45. lpp.--------------------------------------------------