Svarīgs juridisks paziņojums

|

31989L0519

Komisijas Direktīva (1989. g. 1. augusts), ar ko papildina un groza Direktīvu 77/535/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz minerālmēslu paraugu ņemšanas un analīzes metodēm

Oficiālais Vēstnesis L 265 , 12/09/1989 Lpp. 0030 - 0047 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 19 Lpp. 0093  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 19 Lpp. 0093  CS.ES Nodaļa 13 Sējums 010 Lpp. 55  - 72 ET.ES Nodaļa 13 Sējums 010 Lpp. 55  - 72 HU.ES Nodaļa 13 Sējums 010 Lpp. 55  - 72 LT.ES Nodaļa 13 Sējums 010 Lpp. 55  - 72 LV.ES Nodaļa 13 Sējums 010 Lpp. 55  - 72 MT.ES Nodaļa 13 Sējums 010 Lpp. 55  - 72 PL.ES Nodaļa 13 Sējums 010 Lpp. 55  - 72 SK.ES Nodaļa 13 Sējums 010 Lpp. 55  - 72 SL.ES Nodaļa 13 Sējums 010 Lpp. 55  - 72

		Komisijas Direktīva(1989. g. 1. augusts),ar ko papildina un groza Direktīvu 77/535/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz minerālmēslu paraugu ņemšanas un analīzes metodēm(89/519/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1975. gada 18. decembra Direktīvu 76/116/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz minerālmēsliem [1], kurā pēdējie grozījumi izdarīti ar Padomes Direktīvu 89/284/EEK [2], un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,tā kā Direktīva 80/284/EEK papildina un groza Direktīvu 76/116/EEK attiecībā uz kalcija, magnija, nātrija un sēra saturu minerālmēslos;tā kā Komisijas Direktīva 77/535/EEK [3], kurā pēdējie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 87/566/EEK [4], nodrošina oficiālu kontroli pār EEK minerālmēsliem ar nolūku pārbaudīt to saskaņu ar prasībām, ko Kopienas lēmumi izvirza attiecībā uz minerālmēslu kvalitāti un sastāvu; tā kā minētā direktīva jāpapildina, lai tiktu pārbaudīti arī tie minerālmēsli, uz kuriem attiecas Direktīva 89/284/EEK; tā kā jāmaina metodes 5.1, 5.2, 5.3 un 5.4; tā kā II pielikuma vispārīgajām piezīmēm jāpievieno minerālmēslu analizēšanas vispārīgie nosacījumi, kas piemērojami visām metodēm;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā atzinumu, ko sniegusi Komiteja, kura piemēro tehnikas progresam direktīvas par tehnisko barjeru novēršanu minerālmēslu tirdzniecībā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Šīs direktīvas I pielikuma vispārīgos noteikumus par minerālmēslu analizēšanas metodēm pievieno Direktīvas 77/535/EEK II pielikuma vispārīgajām piezīmēm.2. Šīs direktīvas II pielikuma metodes 8.1–8.10 pievieno Direktīvas 77/535/EEK II pielikumam.3. Izslēdz metodes 5.1–5.4 no Direktīvas 77/535/EEK II pielikuma.2. pants1. Dalībvalstis līdz 1990. gada 1. septembrim veic vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu šo direktīvu, un tūlīt par to informē Komisiju.Noteikumos, kas pieņemti saskaņā ar pirmo daļu, izdara nepārprotamas atsauces uz šo direktīvu.2. Dalībvalstis dara zināmus Komisijai savu pieņemto tiesību aktu tekstus, kas attiecas uz direktīvā aptverto jomu.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1989. gada 1. augustāKomisijas vārdā –priekšsēdētāja vietnieksMartin Bangemann[1] OV L 24, 30.1.1976., 21. lpp.[2] OV L 111, 22.4.1989., 34. lpp.[3] OV L 213, 22.8.1977., 1. lpp.[4] OV L 342, 4.12.1987., 32. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMS"MINERĀLMĒSLU ANALĪZES METOŽU VISPĀRĪGIE NOTEIKUMI1. ReaģentiReaģentiem jābūt "tīriem analīzei", ja vien analīzes metodē nav citādi noteikts. Ja jāanalizē ļoti niecīgi elementu daudzumi (mikroelementi), reaģentu tīrību pārbauda ar tukšo eksperimentu. Atkarībā no iegūtā rezultāta var būt vajadzīgs papildus veikt attīrīšanu.2. ŪdensAnalīzes metodē minētā šķīdināšana, atšķaidīšana, skalošana vai mazgāšana, ja nav precīzi noteikta šķīdinātāja vai atšķaidītāja būtība, nozīmē ūdens izmantošanu. Ūdenim parasti jābūt demineralizētam vai destilētam. Analīzes metodē minētos īpašos gadījumos ūdens jāattīra ar speciāliem procesiem.3. Laboratorijas iekārtaPaturot prātā pārbaudes laboratorijās izmantojamās parastās iekārtas, analīzes metodēs aprakstītos aparātus ierobežo ar speciāliem instrumentiem un aparātiem vai tādiem, kam izvirza specifiskas prasības. Iekārtai jābūt pilnīgi tīrai, it sevišķi, ja tiek noteikti nelieli daudzumi. Laboratorijai jānodrošina precizitāte katram stikla mērtraukam, kuru izmanto sakarā ar standartiem."--------------------------------------------------II. PIELIKUMS"8. metodesSEKUNDĀRĀS BARĪBAS VIELAS8.1. metodeKOPĒJĀ KALCIJA, KOPĒJĀ MAGNIJA, KOPĒJĀ NĀTRIJA UN KOPĒJĀ SĒRA EKSTRAKCIJA SULFĀTU FORMĀ1. DARBĪBAS SFĒRAŠis dokuments nosaka kopējā kalcija, kopējā magnija, kopējā nātrija un kopējā sēra ekstrahēšanas procedūru sulfātu formā, tā ka to pašu ekstraktu var izmantot katras prasītās barības vielas noteikšanai.2. PIEMĒROŠANAS JOMAŠī metode attiecas uz EEK minerālmēsliem, kuriem Padomes Direktīvā 89/284/EEK [1] paredzēts deklarēt kopējo kalciju, kopējo magniju, kopējo nātriju un kopējo sēru sulfātu formā.3. PRINCIPSŠķīdināšana, vārot atšķaidītā sālsskābē.4. REAĢENTI4.1 Atšķaidīta sālsskābe:viens tilpums sālsskābes (d = 1,18) plus viens tilpums ūdens.5. APARĀTIElektriskā plītiņa ar regulējamu temperatūru.6. PARAUGA SAGATAVOŠANASkatiet 1. metodi Komisijas Direktīvā 77/535/EEK.7. PROCEDŪRA7.1 Analīzes paraugsKalciju, magniju, nātriju un sēru sulfātu formā ekstrahē no piecus gramus liela analīzes parauga, kas nosvērts ar precizitāti līdz vienam miligramam.Tomēr, kad minerālmēsli satur vairāk nekā 15 % sēra (S) jeb 37,5 % SO3, un vairāk nekā 18,8 % kalcija (Ca) jeb 26,3 % CaO, kalcija un sēra ekstrakciju veic no vienu gramu liela analīzes parauga, iesverot ar precizitāti līdz vienam miligramam. Ievietojiet analīzes paraugu 600 mililitru vārglāzē.7.2 Šķīduma pagatavošanaPielejiet paraugam aptuveni 400 mililitrus ūdens un uzmanīgi, ja paraugs satur ievērojamu daudzumu karbonātu, pievienojiet 50 mililitrus atšķaidītas sālsskābes (4.1) pa mazai porcijai. Uzsildiet līdz viršanai un vāriet 30 minūtes. Ļaujiet atdzist, pa laikam apmaisot. Kvantitatīvi dekantējiet 500 mililitru mērkolbā. Uzpildiet ar ūdeni līdz kolbas tilpuma atzīmei un samaisiet. Izlaidiet caur sausu filtru sausā uztvērējtraukā, atmetot sākumporciju. Ekstraktam jābūt pilnīgi caurspīdīgam. Aiztaisiet kolbu ar aizbāzni, ja filtrātu tūlīt nelietojat.8.2. metodeKOPĒJĀ SĒRA EKSTRAKCIJA, JA TAS IR DAŽĀDĀS FORMĀS1. DARBĪBAS SFĒRAŠis dokuments nosaka kopējā sēra ekstrakcijas procedūru no minerālmēsliem, kassatur sēru elementa formā un/vai ķīmiskā savienojumā.2. PIEMĒROŠANAS JOMAŠī metode attiecas uz EEK minerālmēsliem, kuriem Padomes Direktīvā 89/284/EEK paredzēts deklarēt kopējo sēru un kas satur sēru dažādās formās (elementa, tiosulfāta, sulfīta, sulfāta veidā).3. PRINCIPSElementa sēru pārvērš sārmainā vidē polisulfīdos un tiosulfātā; tos kopā ar jebkuru sulfītu, kas var būt klāt, oksidē ar ūdeņraža peroksīdu. Tādā veidā dažādās sēra formas pārvērš sulfātā, kuru nosaka, izgulsnējot bārija sulfāta veidā (8.9. metode).4. REAĢENTI4.1 Atšķaidīta sālsskābe:viens tilpums sālsskābes (d = 1,18) plus viens tilpums ūdens.4.2 Nātrija hidroksīda šķīdums, NaOH, vismaz 30 % (d = 1,33).4.3 Ūdeņraža peroksīda šķīdums, 30 svara %.4.4 Bārija hlorīda BaCl2·2H2O ūdens šķīdums, 122 g/l.5. APARĀTIElektriskā plītiņa ar regulējamu temperatūru.6. PARAUGA SAGATAVOŠANASkatiet 1. metodi.7. PROCEDŪRA7.1 Analīzes paraugsNosveriet ar precizitāti līdz vienam miligramam tādu daudzumu minerālmēslu, kas satur starp 80 un 350 miligramiem sēra (S) vai starp 200 un 875 miligramiem SO3.Parasti (ja S < 15 %) nosveriet 2,5 gramus. Ievietojiet analīzes paraugu 400 mililitru vārglāzē.7.2 OksidēšanaPievienojiet 20 mililitrus nātrija hidroksīda šķīduma (4.2) un 20 mililitrus ūdens. Pārklājiet ar pulksteņstiklu. Vāriet piecas minūtes uz plītiņas (5.1). Noņemiet no plītiņas. Ar karsta ūdens strūklu ieskalojiet pie vārglāzes sienām pielipušās parauga daļiņas šķīdumā un vāriet 20 minūtes. Atstājiet atdzist.Pielieciet 2 mililitru porciju ūdeņraža peroksīda (4.3) un nogaidiet, kamēr reakcija nav vairs novērojama. Būs vajadzīgas sešas līdz astoņas ūdeņraža peroksīda porcijas. Ļaujiet oksidēšanai turpināties vienu stundu, tad pusstundu vāriet. Atstājiet atdzist.7.3 Analizējamā šķīduma pagatavošana.Pievienojiet aptuveni 50 mililitrus ūdens un 50 mililitrus sālsskābes šķīduma (4.1).- Ja sēra (S) līmenis ir mazāk nekā 5 %:Filtrējiet 600 mililitru vārglāzē. Izmazgājiet atlikumu uz filtra vairākas reizes ar aukstu ūdeni. Pēc mazgāšanas pārbaudiet pēdējos filtrāta pilienus uz sulfāta trūkumu ar bārija hlorīda šķīdumu (4.4). Filtrātam jābūt pilnīgi dzidram. Sulfātu nosaka visā filtrātā saskaņā ar 8.9. metodi.- Ja sēra (S) līmenis ir vairāk nekā 5 %:Kvantitatīvi pārnesiet vārglāzes saturu 250 mililitru mērkolbā, uzpildiet ar ūdeni līdz tilpuma atzīmei un samaisiet. Filtrējiet caur sausu filtru sausā traukā; filtrātam jābūt pilnīgi dzidram. Aizkorķējiet trauku, ja šķīdums netiek tūlīt lietots. Nosakiet sulfātus iemērītā šķīduma porcijā ar nogulsnēšanu bārija sulfāta formā (8.9. metode).8.3. metodeŪDENĪ ŠĶĪSTOŠA KALCIJA, MAGNIJA, NĀTRIJA UN SĒRA EKSTRAKCIJA (SULFĀTU FORMĀ)1. DARBĪBAS SFĒRAŠis dokuments nosaka ūdenī šķīstoša kalcija, magnija, nātrija un sēra (sulfātu formā) ekstrakcijas procedūru, tā, ka to pašu ekstraktu var izmantot katras vajadzīgās barības vielas noteikšanai.2. PIEMĒROŠANAS JOMAŠī metode attiecas uz minerālmēsliem, kuriem Padomes Direktīvā 89/284/EEK ir paredzēts deklarēt ūdenī šķīstošo kalciju, magniju, nātriju un sēru (sulfātu formā).3. PRINCIPSBarības vielu elementus šķīdina verdošā ūdenī.4. REAĢENTIDestilēts vai ekvivalentas kvalitātes demineralizēts ūdens.5. APARĀTIElektriskā plītiņa ar regulējamu temperatūru.6. PARAUGA SAGATAVOŠANA.Skatiet 1. metodi.7. PROCEDŪRA7.1 Analīzes paraugsa) Ja minerālmēsli nesatur sēru vai satur vienlaikus ne vairāk kā 3 % sēra (S), t.i., 7,5 % SO3, un ne vairāk kā 4 % kalcija (Ca), t.i., 5,6 % CaO, iesveriet piecus gramus minerālmēslu ar precizitāti līdz vienam miligramam.b) Ja minerālmēsli satur vairāk nekā 3 % sēra (S) un vairāk nekā 4 % kalcija (Ca), iesveriet vienu gramu minerālmēslu ar precizitāti līdz vienam miligramam.Ievietojiet analīzes paraugu 600 mililitru vārglāzē.7.2 ŠĶĪDUMA PAGATAVOŠANAPievienojiet aptuveni 400 mililitrus ūdens un vāriet 30 minūtes. Ļaujiet atdzist, pa laikam apmaisot, un kvantitatīvi dekantējiet 500 mililitru mērkolbā. Uzpildiet līdz tilpuma atzīmei ar ūdeni un samaisiet.Filtrējiet caur sausu filtru sausā traukā. Atmetiet filtrāta pirmās porcijas. Filtrātam jābūt pilnīgi caurspīdīgam.Aizkorķējiet trauku, ja šķīdumu tūlīt nelietojat.8.4. metodeŪDENĪ ŠĶĪSTOŠA SĒRA EKSTRAKCIJA, KAD SĒRS IR DAŽĀDĀS FORMĀS1. DARBĪBAS SFĒRAŠis dokuments nosaka ūdenī šķīstoša sēra ekstrakcijas procedūru no minerālmēsliem, kas satur sēru dažādās formās.2. PIEMĒROŠANAS JOMAŠī metode attiecas uz minerālmēsliem, kuriem Padomes Direktīvā 89/284/EEK paredzēts deklarēt ūdenī šķīstošā sēra trioksīdu.3. PRINCIPSSēru izšķīdina aukstā ūdenī un pārvērš sulfātā, oksidējot ar ūdeņraža peroksīdu sārmainā vidē.4. REAĢENTI4.1 Atšķaidīta sālsskābe:viens tilpums sālsskābes (d = 1,18) plus viens tilpums ūdens.4.2 Nātrija hidroksīda šķīdums, kas satur vismaz 30 % NaOH (d = 1,33).4.3 Ūdeņraža peroksīda šķīdums, 30 svara %.5. APARĀTI5.1 500 mililitru Štomana (Stohmann) mērkolba.5.2 Rotācijas kratītājs, 30 līdz 40 apgriezienu minūtē.5.3 Elektriskā plītiņa ar regulējamu temperatūru.6. PARAUGA SAGATAVOŠANASkatiet 1. metodi.7. PROCEDŪRA7.1 Analīzes paraugsa) Ja minerālmēsli satur maksimāli 3 % sēra (S) jeb 7,5 % SO3 un maksimāli 4 % kalcija (Ca) jeb 5,6 % CaO, iesveriet piecus gramus minerālmēslu ar precizitāti līdz vienam miligramam.b) Ja minerālmēsli satur vairāk nekā 3 % sēra (S) un vairāk nekā 4 % kalcija (Ca), iesveriet vienu gramu minerālmēslu ar precizitāti līdz vienam miligramam.Ievietojiet analīzes paraugu 500 mililitru kolbā (5.1).7.2 Šķīduma pagatavošanaPievienojiet aptuveni 400 mililitrus ūdens. Aiztaisiet kolbu ar aizbāzni. Kratiet (5.2) 30 minūtes. Uzpildiet ar ūdeni līdz tilpuma atzīmei un sajauciet. Izlaidiet caur sausu filtru sausā traukā. Noslēdziet ar aizbāzni, ja šķīdums netiek tūlīt lietots.7.3 Analizējamās porcijas oksidēšanaŅemiet porciju ekstrakcijas šķīduma, kas nepārsniedz 50 mililitrus un, ja iespējams, satur starp 20 un 100 miligramiem sēra (S).Ja nepieciešams, uzpildiet paņemto porciju ar ūdeni līdz 50 mililitriem. Pievienojiet trīs mililitrus nātrija hidroksīda šķīduma (4.2) un divus mililitrus ūdeņraža peroksīda šķīduma (4.3). Pārklājiet ar pulksteņstiklu un viegli vāriet vienu stundu uz plītiņas (5.3). Turpiniet ūdeņraža peroksīda šķīduma pievienošanu pa viena mililitra porcijām, kamēr reakcija neizbeidzas (maksimālais daudzums pieci mililitri).Atstājiet atdzist. Noņemiet pulksteņstiklu un ieskalojiet šķidruma pilienus no tā apakšpuses vārglāzē. Pievienojiet apmēram 20 mililitrus atšķaidītas sālsskābes (4.1). Uzpildiet šķīdumu aptuveni līdz 300 mililitriem ar ūdeni.Nosakiet sulfātu saturu visā oksidētajā šķīdumā saskaņā ar 8.9. metodi.8.5. metodeELEMENTA FORMAS SĒRA EKSTRAKCIJA UN NOTEIKŠANABRĪDINĀJUMSŠī analīzes metode iekļauj sēroglekļa (CS2) izmantošanu. Tādēļ jāveic speciāli drošības pasākumi, it sevišķi attiecībā uz:- sēroglekļa glabāšanu,- personāla aizsarglīdzekļiem,- profesionālo higiēnu,- uguns un eksploziju drošību,- reaģenta izlietošanu.Šī metode prasa augsti kvalificētus darbiniekus un piemēroti aprīkotu laboratoriju.1. DARBĪBAS SFĒRAŠis dokuments nosaka ekstrakcijas un noteikšanas procedūru elementa formas sēram, ko satur minerālmēsli.2. PIEMĒROŠANAS JOMAŠī metode attiecas uz EEK minerālmēsliem, kuriem Padomes Direktīva 89/284/EEK paredz deklarēt kopējo sēru elementa formā.3. PRINCIPSPēc šķīstošo savienojumu atdalīšanas elementa formas sēru ekstrahē ar sēroglekli, kam seko ekstrahētā sēra gravimetriska noteikšana.4. REAĢENTISērogleklis.5. APARĀTI5.1 100 mililitru ekstrakcijas kolba ar pieslīpētu stikla korķi.5.2 Soksleta aparāts ar atbilstīgiem filtra elementiem.5.3 Vakuuma rotācijas iztvaicētājs.5.4 Elektriskais žāvēšanas skapis ar ventilatoru, iestādīts uz 90 ± 2 oC.5.5 Porcelāna Petri trauciņi no pieciem līdz septiņiem centimetriem diametrā, kas nepārsniedz piecu centimetru augstumu.5.6 Elektriskā plītiņa ar regulējamu temperatūru.6. PARAUGA SAGATAVOŠANASkatiet 1. metodi.7. PROCEDŪRA7.1 Analīzes paraugsIesveriet no pieciem līdz desmit gramiem parauga ar precizitāti līdz vienam miligramam un ievietojiet Soksleta aparāta (5.2) ekstrakcijas čaulā.7.2 Sēra ekstrakcijaRūpīgi izmazgājiet saturu ar karstu ūdeni, lai atbrīvotos no visiem šķīstošajiem savienojumiem. Atlikumu žāvējiet skapī (5.4) 90o C vismaz vienu stundu. Ievietojiet izžāvēto ekstrakcijas čaulu ar atlikumu Soksleta aparātā (5.2).Ievietojiet nedaudz stikla lodīšu ekstrakcijas kolbā (5.1) un nosveriet (P0), tad pievienojiet 50 mililitru sēroglekļa (4.1).Savienojiet Soksleta aparātu un ļaujiet sēram (elementa formā) ekstrahēties sešas stundas. Izslēdziet sildīšanu un pēc atdzišanas atvienojiet kolbu. Pievienojiet kolbu rotācijas iztvaicētājam (5.3) un ietvaicējiet, kamēr kolbas saturs sacietē sūkļveida masā.Žāvējiet kolbu žāvēšanas skapī (5.4) 90o C (parasti nepieciešama viena stunda) līdz nemainīgam svaram (P1).7.3 Elementa formas sēra tīrības noteikšanaDažas vielas var būt ar sēroglekli ekstrahētas kopā ar sēru. Elementa formas sēra tīrību nosaka šādi:Pēc iespējas pilnīgi homogenizējiet kolbas saturu un paņemiet nost divus līdz trīs gramus, nosverot ar precizitāti līdz vienam miligramam (n). Ievietojiet iesvaru Petri trauciņā (5.5). Nosveriet trauciņu un saturu kopā (P2). Uzlieciet trauciņu uz plītiņas (5.6) ar iestādītu maksimālo temperatūru 220o C, lai neizraisītu sēra degšanu. Turpiniet sublimāciju trīs vai četras stundas līdz nemainīga svara sasniegšanai (P3).Piezīme:Var būt, ka dažiem minerālmēsliem nav nepieciešama sēra tīrības noteikšana. Šādā gadījumā izlaidiet 7.3. punktu.8. REZULTĀTU IZTEIKSMESElementa formas sēra (S) procentuālo saturu minerālmēslos aprēķina šādi:Minerālmēslu netīrais S (%) =P- P× 100Ekstrahētā sēra tīrība (%) =P- P× 100Minerālmēslu tīrais S (%) =P- PP- P× 100Kur:m = minerālmēslu analīzes parauga masa gramos,P0 = Soksleta ekstrakcijas kolbas masa gramos,P1 = ekstrakcijas kolbas un netīrā sēra masa pēc žāvēšanas,n = tīrīšanai iesvērtā netīrītā sēra parauga masa gramos,P2 = Petri trauciņa masa,P3 = Petri trauciņa masa pēc sublimācijas8.6. metodeEKSTRAHĒTĀ KALCIJA MANGANOMETRISKA NOTEIKŠANA PĒC IZGULSNĒŠANAS OKSALĀTA FORMĀ1. DARBĪBAS SFĒRAŠis dokuments nosaka kalcija analītiskās noteikšanas procedūru minerālmēslu ekstraktos.2. PIEMĒROŠANAS JOMAŠī metode attiecas uz EEK minerālmēsliem, kuriem Padomes Direktīvā 89/284/EEK ir paredzēts deklarēt kopējo un/vai ūdenī šķīstošo kalciju.3. PRINCIPSKalcija izgulsnēšana no ekstrakcijas šķīduma oksalāta formā, kuru nosaka titrējot ar kālija permanganātu.4. REAĢENTI4.1 Atšķaidīta sālsskābe:viens tilpums sālsskābes (d = 1,18) un viens tilpums ūdens.4.2 Atšķaidīta sērskābe 1:10:viens tilpums sērskābes (d = 1,84) desmit tilpumos ūdens.4.3 Atšķaidīts amonjaka šķīdums 1:1:viens tilpums amonjaka (d = 0,88) un viens tilpums ūdens.4.4 Piesātināts amonija oksalāta ((NH4)2C2O4·H2O) šķīdums apkārtējā temperatūrā (aptuveni 40 gramu litrā).4.5 Citronskābes šķīdums, 30 % (masa/tilpums).4.6 Amonija hlorīda šķīdums, 5 % (masa/tilpums).4.7 Bromtimola zilā šķīdums etanolā, 0,1 % (masa/tilpums; pie 95 % spirta).4.8 Bromkrezola zaļā šķīdums etanolā, 0,04 % (masa/tilpums; pie 95 % spirta).4.9 Kālija permanganāta standartšķīdums, 0,02 M.5. APARĀTI5.1 Filtrēšanas tīģelis ar saķepuša stikla 5 līdz 20 μ porainību.5.2 Karsta ūdens vanna.6. ANALIZĒJAMĀ ŠĶĪDUMA PARAUGA SAGATAVOŠANAAr pipeti paņem noteiktu ekstrakcijas šķīduma porciju, kas iegūts ar 8.1. vai 8.3. metodi un satur starp 15 un 50 miligramiem Ca (= 21 līdz 70 miligramiem CaO). Pieņemsim, ka porcijas tilpums ir v2. Ielaidiet to 400 mililitru vārglāzē. Ja nepieciešams, neitralizējiet to (indikatoram (4.7) mainoties no zaļas uz zilu krāsu) ar dažiem pilieniem amonjaka šķīduma (4.3).Pievienojiet vienu mililitru citronskābes šķīduma (4.5) un piecus mililitrus amonija hlorīda šķīduma.7. KALCIJA OKSALĀTA IZGULSNĒŠANAPievienojiet aptuveni 100 mililitrus ūdens. Uzkarsējiet līdz viršanai un pievienojiet astoņus līdz 10 pilienus indikatora šķīduma (4.8) un lēnām 50 mililitrus karsta amonija oksalāta šķīduma (4.4). Ja sāk veidoties nogulsnes, izšķīdiniet tās, pievienojot dažus pilienus sālsskābes (4.1). Ļoti lēni un nepārtraukti maisot, neitralizējiet ar amonjaka šķīdumu (4.3) līdz pH 4,4–4,6 (indikatoram (4.8) mainoties no zaļas uz zilu krāsu). Ievietojiet vārglāzi verdoša ūdens vannā (5.2) uz aptuveni 30 minūtēm.Izņemiet vārglāzi no vannas, ļaujiet stundu stāvēt un filtrējiet caur tīģeli (5.1).8. OKSALĀTA NOGULŠŅU TITRĒŠANAIzmazgājiet vārglāzi un tīģeli, līdz visas amonija oksalāta paliekas ir aizskalotas (to var pārbaudīt pēc hlorīda jona trūkuma mazgājamā ūdenī). Ievietojiet tīģeli 400 mililitru vārglāzē un izšķīdiniet nogulsnes 50 mililitros karstas sērskābes (4.2). Ielejiet vārglāzē ūdeni, lai tilpums sasniegtu apmēram 100 mililitrus. Uzsildiet līdz temperatūrai 70–80 oC un titrējiet pilienu pa pilienam ar permanganāta šķīdumu (4.9), kamēr sārta krāsa nepazūd minūti. Pieņemsim šo tilpumu par n.9. REZULTĀTA IZTEIKSMEKalcija saturu minerālmēslos aprēķina pēc šādas izteiksmes:Ca (%) = n × 0,02004 ××v× mKur:n = izlietotā permanganāta mililitru skaits,m = analīzes parauga masa gramos,v2 = noteikšanai ņemtās šķīduma porcijas tilpums mililitros,v1 = ekstrakcijas šķīduma tilpums mililitros,t = permanganāta šķīduma molaritāte molos litrā..8.7. metodeMAGNIJA NOTEIKŠANA AR ATOMU ABSORBCIJAS SPEKTROFOTOMETRIJU1. DARBĪBAS SFĒRAŠis dokuments nosaka magnija analītiskās noteikšanas procedūru minerālmēslu ekstraktos.2. PIEMĒROŠANAS JOMAŠī metode attiecas uz EEK minerālmēslu ekstraktiem, kas iegūti ar 8.1. un 8.3. metodi un kuriem tiek prasīts deklarēt kopējo magniju un/vai ūdenī šķīstošo magniju, ar šādiem izņēmumiem:minerālmēsli, kas uzskaitīti Direktīvas par sekundārām barības vielām (89/284/EEK) pielikumā:4. tips (kīzerīts),5. tips (magnija sulfāts) un7. tips (kīzerīts ar kālija sulfātu),uz kuriem attiecas 8.8. metode.Tālāk izklāstītā metode attiecas uz minerālmēslu ekstraktiem, kas satur elementus tādos daudzumos, ka tas var traucēt magnija kompleksometriskai noteikšanai.3. PRINCIPSMagnija noteikšana ar atomu absorbcijas spektrofotometru pēc ekstrakta piemērotas atšķaidīšanas.4. REAĢENTI4.1 Sālsskābe, 1 M šķīdums.4.2 Sālsskābe, 0,5 M šķīdums.4.3 Magnija standarta šķīdums, 1,00 miligramu mililitrā.4.3.1 Izšķīdiniet 1,013 gramus magnija sulfāta (MgSO4·7H2O) 0,5 M sālsskābes šķīdumā (4.2).4.3.2 Iesveriet 1,658 gramus magnija oksīda (MgO), kas iepriekš izkarsēts, lai sadalītu karbonātu piemaisījumus. Ievietojiet vārglāzē kopā ar 100 mililitriem ūdens un 120 mililitriem 1 M sālsskābes (4.1). Kad magnija oksīds izšķīdis, kvantitatīvi dekantējiet 1000 mililitru mērkolbā. Uzpildiet ar ūdeni līdz tilpuma atzīmei un sajauciet.vai:4.3.3 Komerciāls standarta šķīdums.Laboratorija ir atbildīga par šāda šķīduma pārbaudi.4.4 Stroncija hlorīda šķīdums.Izšķīdiniet 75 gramus stroncija hlorīda (SrCl2·6H2O) sālsskābes šķīdumā (4.2) un uzpildiet līdz 500 mililitriem ar to pašu skābes šķīdumu.5. APARĀTISpektrofotometrs, kas aprīkots ar atomu absorbciju un magnija lampu, kura ieregulēta uz viļņu garumu 285,2 nm.Gaisa-acetilēna liesma.6. PARAUGA SAGATAVOŠANASkatiet 8.1. un 8.3. metodi.7. PROCEDŪRA7.1 Ja minerālmēsliem deklarēts magnija (Mg) saturs vairāk kā 6 % (jeb 10 % MgO), ņemiet 25 mililitrus (V1) ekstrakcijas šķīduma (6). Pārnesiet to 100 mililitru mērkolbā, uzpildiet ar ūdeni līdz atzīmei un sajauciet. Atšķaidījuma faktors ir D1 = 100/V1.7.2 Paņemiet ar pipeti 10 mililitrus ekstrakcijas šķīduma (6) vai šķīduma (7.1). Pārnesiet tos 200 mililitru mērkolbā. Uzpildiet līdz atzīmei ar 0,5 M sālsskābes šķīdumu (4.2) un sajauciet. Atšķaidījuma faktors ir 200/10.7.3 Atšķaidiet šo šķīdumu (7.2) ar 0,5 M sālsskābes šķīdumu (4.2) tā, lai iegūtu koncentrāciju spektrofotometra (5.1) optimālajā darba laukā. V2 ir parauga tilpums 100 mililitros. Atšķaidījuma faktors ir D2 = 100/V2.Gala šķīdumam jāsatur 10 % (tilpums/tilpums) stroncija hlorīda šķīduma (4.4).7.4 Tukšā šķīduma pagatavošanaPagatavojiet tukšo šķīdumu, atkārtojot visu procedūru no ekstrakcijas (8.1. un 8.3. metode), izlaižot tikai minerālmēslu analīzes paraugu.7.5 Kalibrēšanas šķīduma pagatavošanaAtšķaidot standarta šķīdumu (4.3) ar 0,5 M sālsskābi, pagatavojiet vismaz piecus kalibrēšanas šķīdumus ar pieaugošu koncentrāciju aparāta (5.1) optimālā mērīšanas diapazona robežās.Šiem šķīdumiem jāsatur 10 % (tilpums/tilpums) stroncija hlorīda šķīduma (4.4).7.6 MērīšanaIestādiet spektrofotometru uz viļņa garumu 285,2 nm.Iesmidziniet secīgi kalibrēšanas šķīdumus (7.5), parauga šķīdumu (7.3) un tukšo šķīdumu (7.4), izskalojot instrumentu ar nākamo mērāmo šķīdumu. Atkārtojiet šo operāciju trīs reizes. Zīmējiet kalibrēšanas līkni, izmantojot galvenās absorbcijas līnijas no katras kalibrēšanas (7.5) kā ordinātas un attiecīgās magnija koncentrācijas μg/ml kā abscisas. Nosakiet magnija koncentrāciju paraugā (7.3), X5 un tukšajā šķīdumā (7.4), Xb pēc kalibrēšanas līknes.8. REZULTĀTU IZTEIKSMEAprēķiniet magnija (Mg) vai magnija oksīda (MgO) daudzumu paraugā, atsaucoties uz kalibrēšanas šķīdumiem un ņemot vērā tukšo eksperimentu.Procentuālais magnija (Mg) daudzums minerālmēslos līdzinās:Mg (%) =DD500.1001000.1000 MX5 = analizējamā šķīduma koncentrācija, kas ierakstīta kalibrēšanas līknē, μg/ml.Xb = tukšā šķīduma koncentrācija kā ierakstīts kalibrēšanas līknē, μg/ml.D1 = atšķaidījuma faktors, ja šķīdums ir atšķaidīts (7.1).Tas līdzinās četri, ja ir ņemti 25 mililitri.Tas līdzinās vienam, ja šķīdums nav atšķaidīts.D2 = atšķaidījuma faktors procedūras 7.3. stadijā.M = analīzes parauga masa ekstrakcijas laikā.MgO (%) = Mg (%)/0,68.8. metodeMAGNIJA KOMPLEKSOMETRISKA NOTEIKŠANA1. DARBĪBAS SFĒRAŠis dokuments nosaka magnija analītiskās noteikšanas procedūru minerālmēslu ekstraktos.2. PIEMĒROŠANAS JOMAŠī metode attiecas uz šādu EEK minerālmēslu ekstraktiem, kuriem paredzēta kopējā magnija un/vai ūdenī šķīstoša magnija noteikšana:- minerālmēsli, kas uzskaitīti Direktīvā 76/116/EEK: parastie slāpekļa minerālmēsli, 1.b tips (kalcija magnija nitrāts), 7. tips (magnija sulfonitrāts), 8. tips (slāpekļa minerālmēsli ar magniju) un parastie kālija minerālmēsli, 2. tips (bagātināts kainīts), 4. tips (kālija hlorīds ar magniju), 6. tips (kālija sulfāts ar magnija sāli),- minerālmēsli, kas uzskaitīti Direktīvas par sekundārām barības vielām (89/284/EEK) pielikumā.3. PRINCIPSMagniju pārvērš šķīstošā formā ar 8.1. un 8.3. metodi. Pirmā titrēšana: ar EDTA (etilēndiamīntetraetiķskābe) kalciju un magniju eriohroma melnā T klātbūtnē. Otrā titrēšana: ar EDTA kalciju kalceīna vai kalconkarbonskābes klātbūtnē. Magnija noteikšana pēc starpības.4. REAĢENTI4.1 0,05 molārs magnija standarta šķīdums:4.1.1 Izšķīdiniet 1,232 gramus magnija sulfāta (MgSO4·7H2O) 0,5 M sālsskābes šķīdumā (4.11) un uzpildiet līdz 100 mililitriem ar to pašu skābi.vai:4.1.2 Iesveriet 2,016 gramus magnija oksīda, kas iepriekš izkarsēts, lai likvidētu karbonātu piemaisījumus. Ievietojiet to vārglāzē ar 100 mililitriem ūdens.Maisiet to apmēram 120 mililitros aptuveni 1 M sālsskābes (4.12)Pēc izšķīšanas kvantitatīvi pārnesiet 1000 mililitru mērkolbā. Uzpildiet līdz tilpuma atzīmei un sajauciet.Vienam mililitram šā šķīduma jāsatur 1,216 miligramus Mg (= 2,016 miligrami MgO).Laboratorija ir atbildīga par šā standarta šķīduma koncentrācijas pārbaudi.4.2 0,05 molārs EDTA šķīdumsIesveriet 18,61 gramu etilēndiamīntetraetiķskābes dinātrija sāls dihidrāta (C10H14N2Na2O8·2H2O), ievietojiet to 1000 mililitru vārglāzē un izšķīdiniet 600 līdz 800 mililitros ūdens. Kvantitatīvi pārnesiet šķīdumu 1000 mililitru mērkolbā. Uzpildiet līdz atzīmei un sajauciet. Pārbaudiet šo šķīdumu ar standartšķīdumu (4.1), ņemot no pēdējā 20 mililitrus un titrējot saskaņā ar analītisko procedūru, kas aprakstīta (7.2).Vienam mililitram EDTA šķīduma jāatbilst 1,216 miligramiem Mg (= 2,016 miligramiem MgO) un 2,004 miligramiem Ca (= 2,804 miligramiem CaO) (skatiet piezīmes 10.1 un 10.6).4.3 0,05 molārs kalcija standarta šķīdumsIesveriet 5,004 gramus sausa kalcija karbonāta. Ievietojiet to vārglāzē ar 100 mililitriem ūdens. Progresīvi maisiet 120 mililitros aptuveni 1M sālsskābes (4.12).Uzvāriet, lai dabūtu prom visu oglekļa dioksīdu, atdzesējiet, kvantitatīvi pārnesiet viena litra mērkolbā, uzpildiet līdz atzīmei ar ūdeni un sajauciet. Pārbaudiet šo šķīdumu ar EDTA šķīdumu (4.2), ievērojot analītisko procedūru (7.3). Vienam mililitram šā šķīduma jāsatur 2,004 miligramus Ca (= 2,804 miligrami CaO) un jāatbilst vienam mililitram 0,05 molāra EDTA šķīduma (4.2).4.4 Kalceīna indikatorsRūpīgi samaisiet piestā vienu gramu kalceīna ar 100 gramiem nātrija hlorīda. Paņemiet 10 miligramus šā maisījuma. Indikators maina krāsu no zaļas uz oranžu. Titrēšana jāturpina, kamēr iegūst oranžu krāsojumu bez zaļām nokrāsām.4.5 Kalconkarbonskābes indikatorsIzšķīdiniet 400 miligramus kalconkarbonskābes 100 mililitros metanola. Šo šķīdumu var uzglabāt tikai aptuveni četras nedēļas. Paņemiet trīs pilienus no šā šķīduma. Indikators maina krāsu no sarkanas uz zilu. Titrēšana jāturpina, kamēr iegūts zils krāsojums bez sarkanām nokrāsām.4.6 Eriohroma melnā T indikatorsIzšķīdiniet 300 miligramus eriohroma melnā T maisījumā no 25 mililitriem propanola-1 un 15 mililitriem trietanolamīna. Šis šķīdums uzglabājams tikai aptuveni četras nedēļas. Izmantojiet trīs pilienus šā šķīduma. Indikators maina krāsu no sarkanas uz zilu, un titrēšana jāturpina, kamēr iegūts zils krāsojums bez sarkanām nokrāsām. Tas maina krāsu tikai tad, ja magnijs ir klāt. Ja nepieciešams, pievienojiet vienu mililitru standarta šķīduma (4.1).Kad kalcijs un magnijs abi ir šķīdumā, ETDA vispirms veido kompleksu ar kalciju un tad ar magniju. Šādā gadījumā abus elementus nosaka līdztekus.4.7 Kālija cianīda šķīdums2 % KCN ūdens šķīdums. (Nepipetējiet ar muti un skatiet 10.7).4.8 Kālija hidroksīda un kālija cianīda šķīdumsIzšķīdiniet 280 gramus KOH un 66 gramus KCN ūdenī, uzpildiet tilpumu līdz vienam litram un sajauciet.4.9 pH 10,5 bufera šķīdums500 mililitru mērkolbā izšķīdiniet 33 gramus amonija hlorīda 200 mililitros ūdens, pielieciet 250 mililitrus amonjaka (d = 0,91), uzpildiet ar ūdeni līdz atzīmei un sajauciet. Regulāri pārbaudiet šķīduma pH.4.10 Atšķaidīta sālsskābe: viens tilpums sālsskābes (d = 1,18) plus viens tilpums ūdens.4.11 Aptuveni 0,5 M sālsskābes šķīdums.4.12 Aptuveni 1 M sālsskābes šķīdums.4.13 5 M nātrija hidroksīda šķīdums.5. APARĀTI5.1 Magnētiskais vai mehāniskais maisītājs.5.2 pH mērītājs6. KONTROLTESTSIzdariet noteikšanas procedūru ar šķīdumu (4.1 un 4.3) noteiktu daļu maisījumu, lai tajā Ca/Mg attiecība būtu aptuveni līdzīga kā analizējamā šķīdumā. Šai nolūkā ņemiet (a) mililitrus standarta šķīduma (4.3) un (b – a) mililitrus standarta šķīduma (4.1). Šeit (a) un (b) ir divās veiktajās analizējamā šķīduma titrēšanās izlietotie EDTA šķīduma mililitri. Šī testa procedūra ir korekta vienīgi tad, ja EDTA, kalcija un magnija šķīdumi ir precīzi ekvivalenti. Ja tas tā nav, jāizdara korekcija.7. ANALIZĒJAMĀ ŠĶĪDUMA SAGATAVOŠANASkatīt 8.1. un 8.3. metodi.8. NOTEIKŠANA8.1 Parauga noteiktas daļas paņemšanaParauga analizējamai daļai jāsatur, cik tas iespējams, starp deviņiem un 18 miligramiem magnija (Mg) (= 15 līdz 30 miligramu MgO).8.2 Titrēšana eriohroma melnā T klātbūtnēPipetējiet noteiktu daļu analizējamā šķīduma (8.1) 400 mililitru vārglāzē. Neitralizējiet skābes atliekas ar 5 M nātrija hidroksīda šķīdumu (4.13), izmantojot pH mērītāju. Atšķaidiet ar ūdeni līdz aptuveni 100 mililitriem. Pievienojiet 5 mililitrus buferšķīduma (4.9). Šķīduma pH, kas noteikts ar pH mērītāju, jābūt 10,5 ± 0,1. Pievienojiet 2 mililitrus kālija cianīda šķīduma (4.7) un trīs pilienus eriohroma melnā T indikatora (4.6). Titrējiet ar EDTA šķīdumu (4.2). Lēni maisiet ar maisītāju (5.1) (skatīt 10.2, 10.3 un 10.4). Pieņemsim, ka "b" ir 0,05 M EDTA šķīduma mililitru skaits.8.3 Titrēšana kalceīna vai kalconkarbonskābes klātbūtnēPipetējiet noteiktu daļu analizējamā šķīduma, kas vienāda ar augstāk aprakstītajā titrēšanā ņemto, un ievietojiet 400 mililitru vārglāzē. Neitralizējiet skābes atliekas ar 5 M nātrija hidroksīda šķīdumu (4.13), izmantojot pH mērītāju. Atšķaidiet ar ūdeni līdz aptuveni 100 mililitriem. Pievienojiet 10 mililitrus KOH/KCN šķīduma (4.8), un indikatoru (4.4) vai (4.5). Viegli maisot ar maisītāju (5.1), titrējiet ar EDTA šķīdumu (4.2) (skatiet 10.2, 10.3 un 10.4). Pieņemsim, ka "a" ir 0,05 molāra EDTA šķīduma mililitru skaits.9. REZULTĀTU IZTEIKSMESEEK minerālmēslos, kuriem piemērojama šī metode (5 grami minerālmēslu 500 mililitros ekstrakta), procentuālais magnija saturs ir:MgO (%) minerālmēslos =× TMMg (%) minerālmēslos =× T'MKur:a = 0,05 molāra EDTA šķīduma mililitru skaits, kas izlietoti titrēšanai kalceīna vai kalconkarbonskābes klātbūtnē,b = 0,05 molāra EDTA šķīduma mililitru skaits, kas izlietoti titrēšanai eriohroma melnā T klātbūtnē,M = parauga noteikšanai ņemtās daļas masa (gramos),T = 0,2016 × EDTA šķīduma molaritāte/0,05 (skatīt 4.2),T’ = 0,1216 × EDTA šķīduma molaritāte/0,05 (skatīt 4.2).10. PIEZĪMES10.1 Stehiometriskā EDTA un metāla attiecība kompleksometriskās analīzēs vienmēr ir 1:1, neņemot vērā metāla vērtību un to, ka EDTA ir četrvērtīga. Tādēļ EDTA titrēšanas šķīdumi un standarta šķīdumi ir molāri, nevis normāli.10.2 Kompleksometriskie indikatori bieži ir jutīgi pret gaisu. Titrēšanas laikā šķīdums var zaudēt krāsu. Šādā gadījumā jāpieliek vēl divi pilieni indikatora. Īpaši tas attiecas uz eriohroma melno un kalconkarbonskābi.10.3 Metāla un indikatora kompleksi bieži ir relatīvi stabili un var paiet zināms laiks, kamēr krāsa mainās. Tāpēc EDTA pēdējie pilieni jāpiepilina lēni un jāpievieno piliens 0,05 molāra magnija (4.1) vai kalcija (4.3) šķīduma, lai garantētu, ka krāsas maiņa nav jau notikusi. Tas īpaši jāievēro eriohroma un magnija kompleksa gadījumā.10.4 Indikatora krāsas maiņa jānovēro nevis vertikāli, bet gan horizontāli šķērsām šķīdumam, un vārglāze jānovieto pret baltu fonu labi apgaismotā vietā. Indikatora krāsas maiņu var viegli novērot, novietojot vārglāzi uz matēta stikla ar mērenu apgaismojumu (25 vatu lampa) no apakšas.10.5 Šī analīze prasa zināmu pieredzi. Uzdevums cita starpā ietver arī standarta šķīdumu 4.1 un 4.3 krāsas maiņas novērošanu. Ieteicams, lai noteikšanas veiktu viens un tas pats laboratorijas ķīmiķis.10.6 Garantētas koncentrācijas EDTA šķīdumu izmantošana (piemēram, Titrisol, Normex) vienkāršo standarta šķīdumu 4.1, 4.2 un 4.3 ekvivalences kontrolei.10.7 Šķīdumus, kas satur kālija cianīdu, nedrīkst liet izlietnē, kamēr cianīds nav pārvērsts nekaitīgā savienojumā, piemēram, oksidējot ar nātrija hipohlorītu un tālāk apstrādājot ar sārmu.8.9 metodeSULFĀTU NOTEIKŠANA1. DARBĪBAS SFĒRAŠis dokuments nosaka sēra analītiskās noteikšanas procedūru, kas atrodas minerālmēslu ekstraktos sulfātu formā.2. PIEMĒROŠANAS JOMAŠī metode attiecas uz sulfātu noteikšanu, kas atrodas ar 8.1., 8.2., 8.3. un 8.4. metodi iegūtajos ekstraktos.3. PRINCIPSGravimetriska noteikšana bārija sulfāta veidā.4. REAĢENTI4.1 Atšķaidīta sālsskābe:viens tilpums sālsskābes (d = 1,18) un viens tilpums ūdens.4.2 Bārija hlorīda BaCl2·2H2O šķīdums: 122 grami litrā.4.3 Sudraba nitrāta šķīdums: 5 grami litrā.5. APARĀTI5.1 Porcelāna tīģeļi.5.2 Karsta ūdens vanna.5.3 Žāvējamais skapis ar noregulētu temperatūru 105 oC ± 1 oC.5.4 Elektriskā krāsns ar noregulētu temperatūru 800 oC ± 50 oC.6. PROCEDŪRA6.1 Šķīdumu paraugu noņemšanaŅemiet vienu no 8.2. metodē norādītajiem ekstrakcijas šķīdumiem un pipetējiet noteiktu porciju, kas saturētu starp 20 un 100 miligramiem S jeb starp 50 un 250 miligramiem SO3.Ievietojiet šo paraugu piemērota tilpuma vārglāzē. Pievienojiet 20 mililitrus atšķaidītas sālsskābes (4.1). Uzpildiet ar ūdeni līdz 300 mililitriem.6.2 Nogulšņu pagatavošanaUzkarsējiet šķīdumu līdz viršanai. Pievienojiet pilienu pa pilienam, enerģiski maisot, apmēram 20 mililitrus bārija hlorīda šķīduma (4.2). Pavāriet dažas minūtes.Ievietojiet vārglāzi, kas pārklāta ar pulksteņstiklu, verdoša ūdens vannā (5.2) uz stundu. Tad atstājiet stāvēt karstumā (60 0C), līdz šķidrums virs nogulsnēm ir dzidrs. Dekantējiet dzidro šķīdumu caur lēni filtrējošu bezpelnu filtru. Izmazgājiet nogulsnes vairākas reizes ar karstu ūdeni. Turpiniet mazgāt nogulsnes uz filtra, kamēr filtrātā vairs nevar konstatēt hlorīdu. To pārbauda ar sudraba nitrāta šķīdumu (4.3).6.3 Sadedzināšana un nogulšņu svēršanaIevietojiet filtrpapīru ar nogulsnēm porcelāna tīģelī (5.2), kas iepriekš nosvērts ar precizitāti līdz 0,1 miligramam. Izžāvējiet žāvējamā skapī (5.3) un dedziniet krāsnī (5.4) pusstundu pie aptuveni 800 oC. Ļaujiet atdzist eksikatorā un nosveriet ar precizitāti līdz 0,1 miligramam.7. REZULTĀTU IZTEIKSMEViens miligrams bārija sulfāta atbilst 0,137 miligramiem S vai 0,343 miligramiem SO3.Procentuālais S saturs minerālmēslos ir šāds:S (%) = w × 0,0137 ×vv× mSO(%) = S (%) × 2,5Kur:w = bārija sulfāta nogulšņu masa miligramos,v1 = ekstrakcijas šķīduma tilpums mililitros,v2 = analizējamās šķīduma daļas tilpums mililitros,m = analīzes parauga masa gramos.8.10. metodeEKSTRAHĒTĀ NĀTRIJA NOTEIKŠANA1. DARBĪBAS SFĒRAŠis dokuments nosaka nātrija analītiskās noteikšanas procedūru minerālmēslu ekstraktos.2. PIEMĒROŠANAS JOMAŠī metode attiecas uz EEK minerālmēsliem, kuriem deklarēt nātriju paredzēts Padomes Direktīvā 89/284/EEK.3. PRINCIPSIevērojot piemērotu ekstraktu atšķaidīšanu, kas iegūti ar 8.1. un/vai 8.3. metodi, nātrija saturu šķīdumā nosaka ar liesmas emisijas spektrofotometriju.4. REAĢENTI4.1 Atšķaidīta sālsskābe:viens tilpums sālsskābes, "tīras analīzei" (d = 1,18), plus viens tilpums ūdens.4.2 Alumīnija nitrāts, Al(NO3)3·9H2O.4.3 Cēzija hlorīds, CsCl.4.4 Bezūdens nātrija hlorīds, NaCl.4.5 Cēzija hlorīda un alumīnija nitrāta šķīdums.Izšķīdiniet ūdenī 50 gramus cēzija hlorīda (4.3) un 250 gramus alumīnija nitrāta (4.2) 1000 mililitru mērkolbā. Uzpildiet ar ūdeni līdz atzīmei un sajauciet.4.6 Nātrija standarta šķīdums (viens miligrams/mililitrā)Izšķīdiniet ūdenī 2,542 gramus nātrija hlorīda (4.4) 1000 mililitru mērkolbā. Pievienojiet 10 mililitrus sālsskābes (4.1). Uzpildiet līdz atzīmei ar ūdeni un sajauciet.5. APARĀTIAr liesmas emisiju aprīkots spektrofotometrs, noregulēts uz 589,3 nm.6. KALIBRĒŠANAS ŠĶĪDUMI6.1 Ievietojiet 10 mililitrus standarta šķīduma (4.6) 250 mililitru mērkolbā. Uzpildiet līdz atzīmei un sajauciet. Na koncentrācija šķīdumā: 40 μg/ml.6.2 Ievietojiet 0, 5, 10, 15, 20, 25 mililitrus šķīduma (6.1) 100 mililitru mērkolbās. Pievienojiet 10 mililitrus šķīduma (4.5). Uzpildiet līdz atzīmei un sajauciet. Na koncentrācija šķīdumos: 0, 2, 4, 6, 8, 10 μg/ml.7. MĒRĀMO ŠĶĪDUMU PAGATAVOŠANAAtkarībā no paredzamā nātrija satura ekstrakcijas šķīdumā kā 8.1. un 8.3. metodē (pieci grami minerālmēslu 500 mililitros), izdariet atšķaidīšanu saskaņā ar šo tabulu:Na2O (%) | Na (%) | Pirmais atšķaidījums | Gala atšķaidījums | Atšķaidījuma pakāpe |Paraugs ml (v2) | Atšķaidīt līdz ml (v3) | Paraugs ml (v4) | Atšķaidīt līdz ml |3 – 5 | 2,2 – 3,7 | 19 | 50 | 10 | 100 | 50 |5 – 10 | 3,7 – 7,4 | 10 | 100 | 10 | 100 | 100 |10 – 20 | 7,4 – 15 | 10 | 100 | 5 | 100 | 200 |20 – 38 | 15 – 28 | 5 | 100 | 5 | 100 | 400 |Pirmo atšķaidīšanu izdariet ar ūdeni. Gala atšķaidījumam pievienojiet 10 mililitrus šķīduma (4.5) 100 mililitru mērkolbā.Viena grama analīzes paraugam reiziniet gala atšķaidījuma tilpumu (v4) ar pieci.8. NOTEIKŠANASagatavojiet spektrofotometru (5.1) mērījumiem pie 589,3 nm. Kalibrējiet instrumentu, mērot tā reakciju uz kalibrēšanas šķīdumiem (6.2). Tad noregulējiet instrumenta jutību, lai izmantotu visu skalu pie koncentrētākajiem kalibrēšanas šķīdumiem. Tad izmēriet instrumenta reakciju uz analizējamo paraugu šķīdumiem (7). Atkārtojiet šo operāciju trīs reizes.9. REZULTĀTU APRĒĶINĀŠANAZīmējiet kalibrēšanas līkni, atliekot vidējās instrumenta atbildes uz katru kalibrēšanas šķīdumu uz ordinātas un atbilstīgās koncentrācijas μg mililitrā – uz abscisas. Nosakiet ar šīs līknes palīdzību nātrija koncentrāciju analīzes šķīdumos. Aprēķiniet nātrija daudzumu no standarta šķīdumiem, ņemot vērā atšķaidījuma līmeni. Izsakiet rezultātus kā procentus paraugā.Nātrija (Na) procentuālais saturs minerālmēslos ir šāds:Na (%) = ×.vvvv10-2mNa(%) = Na (%) × 1,348Kur:x = spektrofotometrā ievadīto šķīdumu koncentrācija μg/ml,v1 = ekstrakcijas šķīduma tilpums mililitros,v2 = pirmajam atšķaidījumam ņemtā parauga tilpums mililitros,v3 = pirmā atšķaidījuma tilpums mililitros,v4 = gala atšķaidījumam ņemtā parauga tilpums (100 mililitros),m = analīzes parauga masa gramos."[1] OV L 111, 22.4.1989., 34. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva (1970. gada 6. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu pieļaujamo trokšņu līmeni un izplūdes gāzu sistēmu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31970L0157

Oficiālais Vēstnesis L 042 , 23/02/1970 Lpp. 0016 - 0020 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 15 Sējums 1 Lpp. 0117  Speciālizdevums dāņu valodā: Sērija I Nodaļa 1970(I) Lpp. 0095  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 15 Sējums 1 Lpp. 0117  Speciālizdevums angļu valodā: Sērija I Nodaļa 1970(I) Lpp. 0111  - 0116 Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 13 Sējums 1 Lpp. 0061  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 1 Lpp. 0189  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 1 Lpp. 0189

		Padomes Direktīva(1970. gada 6. februāris)par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu pieļaujamo trokšņu līmeni un izplūdes gāzu sistēmu(70/157/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100. pantu;ņemot vērā Komisijas priekšlikumu;ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1];ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2];tā kā tehniskās prasības, kurām mehāniskiem transportlīdzekļiem jāatbilst saskaņā ar valstu tiesību aktiem, cita starpā attiecas uz pieļaujamo trokšņu līmeni un izplūdes sistēmu;tā kā šīs prasības katrā dalībvalstī ir atšķirīgas; tā kā tāpēc ir nepieciešams, lai visas dalībvalstis pieņemtu vienādas prasības, vai nu papildinot, vai aizstājot pastāvošos noteikumus, jo īpaši, lai attiecībā uz katru transportlīdzekļa tipu varētu piemērot EEK tipa apstiprināšanas procedūru, kas tika ieviesta ar Padomes 1970. gada 6. februāra Direktīvu par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu [3],IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠajā direktīvā "transportlīdzeklis" ir jebkurš mehāniskais transportlīdzeklis ar virsbūvi vai bez tās, kas paredzēts lietošanai uz ceļiem, kam ir vismaz četri riteņi un maksimālais projektētais ātrums pārsniedz 25 kilometrus stundā, izņemot transportlīdzekļus, kuri brauc pa sliedēm, lauksaimniecības traktorus un mašīnas, kā arī transportlīdzekļus, kas iesaistīti publisko pakalpojumu sniegšanā.2. pantsNeviena dalībvalsts nevar atteikties piešķirt EEK vai valsts tipa apstiprinājumu transportlīdzeklim saistībā ar pieļaujamo trokšņu līmeni un izplūdes sistēmu, ja tā trokšņu līmenis vai izplūdes sistēma atbilst pielikumā noteiktajām prasībām.3. pantsGrozījumus, kas ir vajadzīgi direktīvas pielikuma prasību pielāgošanai, lai ievērotu tehnikas progresu, izņemot 1.1. un 1.4.1.4. punktā noteiktās prasības, pieņem saskaņā ar procedūru, kura ir noteikta 13. pantā Padomes direktīvā par mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprināšanu.4. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā noteikumi, kuros ir prasības, kas ir vajadzīgas, lai izpildītu šo direktīvu astoņpadsmit mēnešu laikā no tās paziņošanas dienas, un tās par to tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus galvenos savus tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.5. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1970. gada 6. februārīPadomes vārdā –priekšsēdētājsP. Harmel[1] OV C 160, 18.12.1969., 7. lpp.[2] OV C 48, 16.4.1969., 16. lpp.[3] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSI. PIEĻAUJAMIE TROKŠŅU LĪMEŅII.1. IerobežojumiŠīs direktīvas 1. pantā minēto transportlīdzekļu trokšņu līmenis, kas mērīts saskaņā ar šajā pielikumā paredzētajām prasībām, nedrīkst pārsniegt šādus līmeņus:| Transportlīdzekļa kategorija | Vērtības, kas izteiktas dB (A) (decibelos (A)) |I.1.1. | Transportlīdzekļi pasažieru pārvadāšanai ar ne vairāk kā deviņām sēdvietām, vadītāja sēdekli ieskaitot | 82 |I.1.2. | Transportlīdzekļi pasažieru pārvadāšanai ar vairāk kā deviņām sēdvietām, vadītāja sēdekli ieskaitot, kam maksimālais pieļaujamais svars nepārsniedz 3,5 tonnas | 84 |I.1.3. | Transportlīdzekļi preču pārvadāšanai, kam maksimālais pieļaujamais svars nepārsniedz 3,5 tonnas | 84 |I.1.4. | Transportlīdzekļi pasažieru pārvadāšanai ar vairāk kā deviņām sēdvietām, vadītāja sēdekli ieskaitot, kam maksimālais pieļaujamais svars pārsniedz 3,5 tonnas | 89 |I.1.5. | Transportlīdzekļi preču pārvadāšanai, kam maksimālais pieļaujamais svars pārsniedz 3,5 tonnas | 89 |I.1.6. | Transportlīdzekļi pasažieru pārvadāšanai ar vairāk kā deviņām sēdvietām, vadītāja sēdekli ieskaitot, kam dzinēja jauda ir vienāda ar vai pārsniedz 200 ZS DIN | 91 |I.1.7. | Transportlīdzekļi preču vai materiālu pārvadāšanai, kam dzinēja jauda ir vienāda ar vai pārsniedz 200 ZS DIN un maksimālais pieļaujamais svars pārsniedz 12 tonnas | 91 |I.2. MērinstrumentiTransportlīdzekļu radīto troksni mēra ar tāda tipa trokšņu līmeņa mērītāju, kāds aprakstīts Starptautiskās elektrotehnikas komisijas 179. publikācijas 1. izdevumā (1965. gads).I.3. Mērījumu apstākļiMērījumus veic transportlīdzekļiem bez kravas pietiekoši klusā un atklātā vietā (fona un vēja troksnis vismaz 10 dB (A) zemāks par mērāmo troksni).Šī vieta var būt, piemēram, atklāta vieta, kuras rādiuss ir 50 metru, kuras centrālās daļas rādiuss ir vismaz 20 metru, ar betona, asfalta vai līdzīga materiāla segumu, kas nav klāta ar garu zāli, irdenu augsni vai pelniem.Pārbaudes trases virsma ir tāda, kas nerada pārmērīgu troksni saskarē ar riepām. Šis nosacījums attiecas tikai tāda trokšņa mērījumiem, ko rada transportlīdzekļi kustībā.Mērījumus veic labos laika apstākļos ar mazu vēja ātrumu. Transportlīdzekļa vai mikrofona tuvumā drīkst atrasties tikai novērotājs, kurš veic iekārtas nolasījumus, jo skatītāju klātbūtne transportlīdzekļa vai mikrofona tuvumā var ievērojami ietekmēt iekārtas darbību. Konstatētās rādītāja svārstības, kas nav saistāmas ar vispārējā skaņas līmeņa raksturlielumiem, mērījumu nolasīšanā neņem vērā.I.4. Mērīšanas metodeI.4.1. Kustībā esošu transportlīdzekļu trokšņa mērījumi (tipa apstiprināšanai)Katrā transportlīdzekļa pusē jāveic vismaz divi mērījumi. Noregulēšanas nolūkā var veikt iepriekšējus mērījumus, kas netiek ņemti vērā.Mikrofonu novieto 1,2 metru augstumā virs zemes 7,5 metru attālumā no transportlīdzekļa centra līnijas CC’, kas mērīta gar šīs līnijas perpendikulu PP’ (1. attēls).Uz pārbaudes trases iezīmē divas līnijas AA’ un BB’, kas paralēlas līnijai PP’ un atrodas attiecīgi 10 metru attālumā pirms un aiz šīs līnijas. Transportlīdzeklis šķērso līniju AA’ tālāk norādītā vienmērīgā ātrumā. Tad, cik ātri vien iespējams, pilnībā atver droseļvārstu un tur to šādā stāvoklī, līdz transportlīdzekļa aizmugurējā daļa [1] šķērso līniju BB’; pēc tam pēc iespējas ātrāk aizver droseļvārstu.Maksimālais reģistrētais skaņas līmenis veido mērījumu rezultātu.I.4.1.1. Transportlīdzekļi bez pārnesumkārbasTransportlīdzeklis šķērso līniju AA’ ar vienmērīgu ātrumu, kas atbilst mazākajam no šādiem trīs ātrumiem:- dzinēja darbības ātrums, kas vienāds ar trīs ceturtdaļām no dzinēja darbības ātruma, pie kāda tas attīsta maksimālo jaudu,- dzinēja darbības ātrums, kas vienāds ar trīs ceturtdaļām no maksimālā dzinēja darbības ātruma, ko pieļauj regulators,- 50 kilometri stundā.I.4.1.2. Transportlīdzekļi ar mehānisko pārnesumkārbuI.4.1.2.1. - ja transportlīdzeklis ir aprīkots ar pārnesumkārbu, kurai ir divi, trīs vai četri pārnesuma skaitļi, jāizvēlas otrais pārnesums,I.4.1.2.2. - ja pārnesumkārbai ir vairāk kā četri pārnesuma skaitļi, jāizvēlas trešais pārnesums,I.4.1.2.3. – ja transmisijai ir divi pārnesuma skaitļi (pārneses pārnesumkārba vai divu ātrumu pakaļējās ass komplekts), jāizvēlas pārnesuma skaitlis, ar kuru var sasniegt vislielāko transportlīdzekļa ātrumu.Transportlīdzeklis šķērso līniju AA’ ar vienmērīgu ātrumu, kas atbilst mazākajam no šādiem trīs ātrumiem:- dzinēja darbības ātrums, kas vienāds ar trīs ceturtdaļām no dzinēja darbības ātruma, pie kāda tas attīsta maksimālo jaudu,- dzinēja darbības ātrums, kas vienāds ar trīs ceturtdaļām no maksimālā dzinēja darbības ātruma, ko pieļauj regulators,- 50 kilometri stundā.I.4.1.3. Transportlīdzekļi ar automātisko pārnesumkārbuTransportlīdzeklis šķērso līniju AA’ ar vienmērīgu ātrumu, kas ir mazākais no šādiem diviem ātrumiem:- 50 kilometri stundā,- trīs ceturtdaļas no maksimālā ātruma.Ja var izvēlēties, jālieto braukšanas pa pilsētu paredzētā selektora pozīcija "normal".I.4.1.4. Rezultātu interpretācijaI.4.1.4.1. Lai ņemtu vērā mērinstrumentu neprecizitātes, katrā mērījumā iegūtos rezultātus nosaka, atņemot 1 dB (A) no mērītāja nolasījuma.I.4.1.4.2. Mērījumus uzskata par derīgiem, ja starpība starp diviem secīgiem mērījumiem vienā un tajā pašā transportlīdzekļa pusē nepārsniedz 2 dB (A).I.4.1.4.3. Augstākais skaņas līmeņa mērījums veido pārbaudes rezultātu. Ja šis rezultāts pārsniedz pārbaudītā transportlīdzekļa kategorijai maksimālo pieļaujamo skaņas līmeni par 1 dB (A), jāveic vēl divi mērījumi. Trim no četriem šādi iegūtiem rezultātiem jāatbilst noteiktajiem ierobežojumiem.+++++ TIFF +++++Mērīšanas pozīcijas kustībā esošiem transportlīdzekļiemI.4.2. Stāvošu transportlīdzekļu trokšņa mērījumiI.4.2.1. Skaņas līmeņa mērītāja pozīcijaMērījumus veic punktā X (norādīts 2. attēlā) 7 metru attālumā no tuvākās transportlīdzekļa virsmas.Mikrofonu novieto 1,2 metru augstumā virs zemes.I.4.2.2. Mērījumu skaitsVeic vismaz divus mērījumus.I.4.2.3. Transportlīdzekļu pārbaudes nosacījumiTransportlīdzekļa dzinēju bez ātruma regulatora darbina ar trīs ceturtdaļām no tāda apgriezienu skaita minūtē, pie kāda, saskaņā ar transportlīdzekļa ražotāja sniegto informāciju, tas attīsta maksimālo jaudu. Apgriezienu skaitu minūtē mēra ar atsevišķu instrumentu, piem., veltņu stendu un tahometru. Ja transportlīdzeklim ir uzstādīts regulators, kas liedz dzinējam pārsniegt ātrumu, pie kura tas attīstīta maksimālo jaudu, to darbina ar maksimālo regulatora pieļauto ātrumu.Pirms mērījumu veikšanas dzinējam jābūt sasniegušam normālu darbības temperatūru.I.4.2.4. Rezultātu interpretācijaVisus reģistrētos skaņas līmeņa nolasījumus protokolē.Ja iespējams, norāda dzinēja jaudas aprēķināšanai izmantoto metodi. Jānorāda arī transportlīdzekļa slodzes stāvoklis.Mērījumus uzskata par derīgiem, ja starpība starp diviem secīgiem mērījumiem vienā un tajā pašā transportlīdzekļa pusē nepārsniedz 2 dB (A)Augstākais reģistrētais skaitlis veido mērījuma rezultātu.+++++ TIFF +++++Mērīšanas pozīcijas stāvošiem transportlīdzekļiemII. IZPLŪDES SISTĒMA (TROKŠŅA SLĀPĒTĀJS)II.1. Ja transportlīdzeklim ir uzstādīta izplūdes trokšņa samazināšanai paredzēta ierīce (trokšņa slāpētājs), piemēro II iedaļas noteikumus. Ja dzinējam ieplūdes daļā ir uzstādīts gaisa filtrs, kas nepieciešams, lai nodrošinātu atbilstību pieļaujamajam skaņas līmenim, filtru uzskata par trokšņa slāpētāja daļu, un uz to attiecas II iedaļas noteikumi.II.2. Transportlīdzekļa tipa apstiprinājuma apliecībai pievieno izplūdes sistēmas rasējumu.II.3. Trokšņa slāpētāja marķējums satur skaidri salasāmu un neizdzēšamu norādi uz tā marku un tipu.II.4. Trokšņa slāpētāju konstrukcijā atļauts lietot šķiedrainu absorbējošu materiālu, ja izpilda šādus nosacījumus.II.4.1. Šķiedraino absorbējošo materiālu nevar ievietot tajās trokšņa slāpētāja daļās, kurām plūst cauri izplūdes gāzes.II.4.2. Ar piemērotu ierīci jāpārliecinās, ka visu trokšņa slāpētāja lietošanas laiku šķiedrainais absorbējošais materiāls paliek vietā.II.4.3. Šķiedrainajam absorbējošajam materiālam jābūt izturīgam pret temperatūru, kas ir vismaz par 20 % augstāka par darba temperatūru tajā trokšņa slāpētāja daļā, kur novietoti šie šķiedrainie absorbējošie materiāli.[1] Ja transportlīdzeklim ir piekabe vai puspiekabe, nosakot līnijas BB’ šķērsošanas laiku, tās neņem vērā.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 93/34/EEK (1993. gada 14. jūnijs) par divriteņu vai trīsriteņu mehānisko transportlīdzekļu ar tiesību aktiem noteikto marķējumu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31993L0034

Oficiālais Vēstnesis L 188 , 29/07/1993 Lpp. 0038 - 0043 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 7 Sējums 4 Lpp. 0244  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 7 Sējums 4 Lpp. 0244

		Padomes Direktīva 93/34/EEK(1993. gada 14. jūnijs)par divriteņu vai trīsriteņu mehānisko transportlīdzekļu ar tiesību aktiem noteikto marķējumuEIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 100.a pantu,ņemot vērā Padomes 1992. gada 30. jūnija Direktīvu 92/61/EEK par divriteņu vai trīsriteņu mehānisko transportlīdzekļu tipa apstiprināšanu [1],ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [2],sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [3],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [4],tā kā iekšējais tirgus ir teritorija bez iekšējām robežām, kurā ir nodrošināta preču, personu, pakalpojumu un kapitāla brīva aprite; tā kā šajā nolūkā būtu jānosaka nepieciešamie pasākumi;tā kā attiecībā uz divriteņu vai trīsriteņu mehāniskajiem transportlīdzekļiem ar tiesību aktiem noteikto marķējumu katrā dalībvalstī nepieciešami konkrēti tehniskie parametri, kas paredzēti obligātos noteikumos un katrā dalībvalstī ir citādi; tā kā šādas noteikumu atšķirības var radīt šķēršļus tirdzniecībai Kopienā;tā kā šos šķēršļus iekšējā tirgus darbībā var likvidēt, ja visas dalībvalstis savu noteikumu vietā pieņem tādas pašas prasības;tā kā, lai katra tipa transportlīdzekļiem varētu piemērot tipa apstiprināšanas un detaļas tipa apstiprināšanas procedūras, kas paredzētas Direktīvā 92/61/EEK, jāizstrādā saskaņotas prasības divriteņu vai trīsriteņu mehānisko transportlīdzekļu ar tiesību aktiem noteiktajam marķējumam;tā kā, ņemot vērā ierosinātās darbības mērogu un ietekmi attiecīgajā nozarē, šajā direktīvā iekļautie Kopienas pasākumi ir nepieciešami un būtiski, lai sasniegtu vēlamo mērķi - izstrādātu transportlīdzekļu tipa apstiprināšanu Kopienā; tā kā dalībvalstis atsevišķi nevar pienācīgi sasniegt šo mērķi;tā kā šī direktīva attiecībā uz divriteņu vai trīsriteņu mehānisko transportlīdzekļu ar tiesību aktiem noteikto marķējumu neliedz dažām dalībvalstīm, nediskriminējot paturēt spēkā īpašus obligātos noteikumus satiksmes noteikumu piemērošanai, ja šādas īpašas prasības saistītas ar transportlīdzekļu izmantošanu un neparedz izmaiņas to uzbūvē, kas var radīt šķēršļus šā tipa transportlīdzekļa Kopienas tipa apstiprinājumam,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠī direktīva attiecas uz ar tiesību aktiem noteikto marķējumu visu tipu transportlīdzekļiem, kas definēti Direktīvas 92/61/EEK 1. pantā.2. pantsProcedūra, saskaņā ar kuru piešķir detaļas tipa apstiprinājumu attiecībā uz marķējumu, kas ir noteikts ar tiesību aktiem un paredzēts divriteņu vai trīsriteņu mehānisko transportlīdzekļu tipam, un nosacījumi tādu transportlīdzekļu neierobežotai apritei, ir izklāstīti Direktīvas 92/61/EEK II un III nodaļā.3. pantsVisus grozījumus, kas nepieciešami, lai pielikumos noteiktās prasības pielāgotu tehnikas attīstībai, pieņem saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK 13. pantā noteikto procedūru [5].4. pants1. Dalībvalstis pieņem un publicē noteikumus, kas nepieciešami, lai izpildītu šo direktīvu, ne vēlāk kā līdz 1994. gada 14. decembrim. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.No panta pirmajā daļā minētās dienas dalībvalstis nedrīkst ar tiesību aktiem noteikto marķējumu dēļ aizliegt sākt tādu transportlīdzekļu ekspluatāciju, kuri atbilst šīs direktīvas prasībām.Dalībvalstis piemēro pirmajā daļā minētos noteikumus no 1995. gada 14. jūnija.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.5. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1993. gada 14. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsJ. Trøjborg[1] OV L 225, 10.8.1992., 72. lpp.[2] OV C 293, 9.11.1992., 43. lpp.[3] OV C 337, 21.12.1992., 103. lpp., unOV C 176, 28.6.1993.[4] OV C 73, 15.3.1993., 22. lpp.[5] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.; Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 92/53/EEK (OV L 225, 10.8.1992., 1. lpp.).--------------------------------------------------PIELIKUMSPRASĪBAS, KURĀM JĀATBILST DIVRITEŅU VAI TRĪSRITEŅU MEHĀNISKO TRANSPORTLĪDZEKĻU AR TIESĪBU AKTIEM NOTEIKTAJAM MARĶĒJUMAM1. VISPĀRĪGI NOTEIKUMI1.1. Visiem transportlīdzekļiem jābūt plāksnītei un marķējumiem, kā aprakstīts turpmāk. Šo plāksnīti un šos marķējumus uzliek ražotājs vai viņa pilnvarots pārstāvis.2. RAŽOTĀJA DATU PLĀKSNĪTE2.1. Ražotāja datu plāksnītei, kuras paraugs parādīts 1. papildinājumā, jābūt stingri piestiprinātai viegli pieejamā vietā pie detaļas, ko parasti nenomaina lietošanas laikā; tai jābūt skaidri salasāmai un neizdzēšamā veidā jāsatur šāda informācija šādā kārtībā:2.1.1. ražotāja nosaukums;2.1.2. tipa apstiprinājuma zīme, kas aprakstīta 8. pantā Padomes 1992. gada 30. jūnija Direktīvā 92/61/EEK par divriteņu vai trīsriteņu mehānisko transportlīdzekļu tipa apstiprināšanu;2.1.3. transportlīdzekļa agregāta numurs (TAN);2.1.4. statiskais skaņas līmenis:… dB(A) pie… apgr./min.2.2. Tipa apstiprinājuma zīme, kā to pieprasa 2.1.2. iedaļā, statiskais skaņas līmenis un apgriezienu skaits minūtē, kā to pieprasa 2.1.4. iedaļā, nav iekļauti ar tiesību aktiem noteiktā marķējuma detaļas tipa apstiprinājumā. Tomēr šie dati jāuzliek visiem transportlīdzekļiem, kurus ražo atbilstīgi apstiprinātajam tipam.2.3. Ražotāji var uzlikt papildu informāciju zem obligātajiem marķējumiem vai vienā pusē ar tiem ārpus skaidri norobežotā taisnstūra, kurā ir tikai 2.1.1. līdz 2.1.4. iedaļā noteiktā informācija (sk. 1.papildinājumu).3. TRANSPORTLĪDZEKĻA AGREGĀTA NUMURSTransportlīdzekļa agregāta numurs ir noteikta rakstu zīmju kombinācija, ko katram transportlīdzeklim piešķir tā ražotājs. Tā mērķis ir ļaut jebkuru transportlīdzekli 30 gadus nepārprotami identificēt ar ražotāja starpniecību - bez nekādas papildu informācijas. Numuram jāatbilst šādām prasībām:3.1. Transportlīdzekļa agregāta numurs jāiekļauj ražotāja datu plāksnītē. Tas arī jāiekaļ vai jāieštancē tā, lai novērstu izdzēšanu vai izmainīšanu, uz šasijas vai rāmja vietā, kas ir viegli pieejama, un tai jāatrodas transportlīdzekļa labajā pusē;3.1.1. transportlīdzekļa agregāta numuram jāsastāv no turpmāk norādītām trim daļām:3.1.1.1. pirmā daļa sastāv no koda, kas piešķirts transportlīdzekļa ražotājam un kas ļauj identificēt šo personu. Kodu veido trīs zīmes (burti vai cipari), ko piešķīrušas kompetentās iestādes valstī, kur ražotājam ir juridiskā adrese atbilstīgi starptautiskas aģentūras, kura rīkojas ar Starptautiskās standartizācijas organizācijas (ISO) atļauju, praksei. Pirmā zīme norāda ģeogrāfisko apgabalu, otrā - valsti ģeogrāfiskajā apgabalā un trešā - pašu ražotāju. Ja ražotājs gadā saražo mazāk nekā 500 transportlīdzekļu, tad trešā zīme vienmēr ir 9. Lai identificētu šo ražotāju, iepriekšminētā iestāde piešķir arī trešās daļas trešo, ceturto un piekto zīmi;3.1.1.2. otrā daļa sastāv no sešām zīmēm (burti vai cipari), kas vispārīgi raksturo transportlīdzekļa pazīmes (tips, variants un versija); katru pazīmi var norādīt ar divām zīmēm. Ja ražotājs neizmanto vienu zīmi vai vairākas no tām, tad neizmantotās vietas aizpilda ar alfabētiskām vai skaitliskām zīmēm, kuras izvēlas ražotājs;3.1.1.3. trešo daļu veido astoņas zīmes, no kurām pēdējām četrām jābūt skaitliskām un kopā ar divām pārējām daļām skaidri jāidentificē transportlīdzeklis. Katrā neizmantotā vietā jāieraksta 0, lai iegūtu vajadzīgo kopējo zīmju skaitu;3.1.2. transportlīdzekļa agregāta numuram, ja iespējams, jāaizņem viena rinda. Izņēmuma gadījumā un tehnisku iemeslu dēļ tas var aizņemt arī divas rindas. Tomēr šajā gadījumā trijās daļās nekur nedrīkst būt atstarpes;katras rindas sākums un beigas jāmarķē ar simbolu, kas nedrīkst būt ne arābu cipars, ne arī lielais latīņu burts, un nedrīkst būt iespēja to sajaukt ar kādu citu šādu zīmi. Izņēmums var būt tad, ja numuru raksta vienā rindā uz ražotāja datu plāksnītes. Minēto simbolu atļauts ierakstīt arī rindā pirms trim daļām (3.1.1. iedaļa).Starp zīmēm nedrīkst būt atstarpes.4. ZĪMES4.1. Visam 2. un 3. iedaļā noteiktajam marķējumam jāizmanto latīņu burti un arābu cipari. Turklāt latīņu burtiem, ko izmanto 2.1.1., 2.1.3. un 3. iedaļā noteiktajam marķējumam, jābūt lielajiem burtiem.4.2. Transportlīdzekļa agregāta numurā:4.2.1. burti I, O un Q vai domuzīmes, zvaigznītes vai citas īpašas zīmes ir aizliegtas;4.2.2. burtu un ciparu minimālais augstums ir:4.2.2.1. zīmēm, kas tieši marķētas uz šasijas, rāmja vai citas tamlīdzīgas transportlīdzekļa konstrukcijas - 4 mm;4.2.2.2. zīmēm, kas marķētas uz ražotāja datu plāksnītes - 3 mm.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva (1978. gada 19. maijs), ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 76/114/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju obligātajām izgatavotāja plāksnēm un marķējumu, kā arī to novietojumu un piestiprināšanas metodi

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31978L0507

Oficiālais Vēstnesis L 155 , 13/06/1978 Lpp. 0031 - 0033 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 8 Lpp. 0136  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 13 Sējums 7 Lpp. 0120  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 8 Lpp. 0136  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 8 Lpp. 0186  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 8 Lpp. 0186

		Komisijas Direktīva(1978. gada 19. maijs),ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 76/114/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju obligātajām izgatavotāja plāksnēm un marķējumu, kā arī to novietojumu un piestiprināšanas metodi(78/507/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 70/156/EEK (1970. gada 6. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Pievienošanās aktu, un īpaši tās 11., 12. un 13. pantu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 76/114/EEK (1975. gada 18. decembris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju obligātajām izgatavotāja plāksnēm un marķējumu, kā arī to novietojumu un piestiprināšanas metodi [2],tā kā Starptautiskā standartizācijas organizācija (ISO) tagad ir pieņēmusi divus starptautiskos standartus attiecībā uz pasaules klasifikācijas sistēmu, kas ļauj identificēt transportlīdzekļa ražotāju [3] un arī transportlīdzekli [4]; tā kā tādēļ ir ieteicams iekļaut šo ražotāja identifikācijas sistēmu Direktīvā 76/114/EEK un tai pašā laikā saskaņot minētās direktīvas prasības ar ISO Standartu attiecībā uz transportlīdzekļa identifikāciju;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi Komiteja, kas atbild par to, kā tehnikas attīstībai pielāgot direktīvas par tehnisko šķēršļu atcelšanu mehānisko transportlīdzekļu tirdzniecības nozarē,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 76/114/EEK pielikumu groza tā, kā paredzēts šīs direktīvas pielikumā.2. pants1. Neviena dalībvalsts no 1978. gada 1. oktobra obligātās izgatavotāja plāksnes un marķējuma, kā arī to novietojuma un piestiprināšanas metodes dēļ nedrīkst:- atteikties piešķirt EEK tipa apstiprinājumu, izdot Padomes Direktīvas 70/156/EEK 10. panta 1. punkta pēdējā ievilkumā minēto dokumentu vai piešķirt valsts tipa apstiprinājumu kāda tipa transportlīdzeklim, vai- aizliegt sākt transportlīdzekļu ekspluatāciju,ja obligātās izgatavotāja plāksnes un marķējums, kā arī to novietojums un piestiprināšanas metode pie transportlīdzekļa atbilst noteikumiem Direktīvā 76/114/EEK, kas grozīta ar šo direktīvu.2. No 1981. gada 1. oktobra dalībvalstis:- vairs nedrīkst neizdot Direktīvas 74/156/EEK 10. panta 1. punkta pēdējā ievilkumā minēto dokumentu par tāda tipa transportlīdzekli, kam obligātās izgatavotāja plāksnes un marķējums, kā arī to novietojums un piestiprināšanas metode pie transportlīdzekļa neatbilst noteikumiem Direktīvā 76/114/EEK, kura grozīta ar šo direktīvu,- var atteikties piešķirt valsts tipa apstiprinājumu kāda tipa transportlīdzeklim, kam obligātās izgatavotāja plāksnes un marķējums, kā arī to novietojums un piestiprināšanas metode pie transportlīdzekļa neatbilst noteikumiem Direktīvā 76/114/EEK, kura grozīta ar šo direktīvu.3. No 1981. gada 1. oktobra dalībvalstis var aizliegt sākt tādu transportlīdzekļu ekspluatāciju, kam obligātās izgatavotāja plāksnes un marķējums, kā arī to novietojums un piestiprināšanas metode pie transportlīdzekļa neatbilst noteikumiem Direktīvā 76/114/EEK, kura grozīta ar šo direktīvu.3. pantsDalībvalstīs stājas spēkā noteikumi, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības ne vēlāk kā 1978. gada 1. oktobrī, un par tiem tās tūlīt informē Komisiju.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1978. gada 19. maijāKomisijas vārdā —Komisijas loceklisEtienne Davignon[1] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.[2] OV L 24, 30.1.1976., 1. lpp.[3] International Standard ISO 3780, 1.2.1976.[4] International Standard ISO 3779, 15.6.1977.--------------------------------------------------PIELIKUMSGrozījumi Padomes 1975. gada 18. decembra Direktīvas 76/114/EEK pielikumāPielikuma 2.1.2. punkta piektajārindā Frāzi "DK Dānijai" aizstāj ar "18 Dānijai,".Pielikuma 1. piezīmi aizstāj ar šādu piezīmi:"1 Ja transportlīdzeklim nav veikta EEK tipa apstiprināšana un tāpēc nav EEK tipa apstiprinājuma numura, tad dalībvalsts var pieprasīt, lai norāda valsts tipa apstiprinājuma numuru. Ja ir jānorāda valsts tipa apstiprinājuma numurs, tad izgatavotājs to var norādīt uz atsevišķas plāksnītes vai uz tās pašas izgatavotāja plāksnes."Pielikuma 2.1.4., 2.1.5., 2.1.6., 2.1.7. un 2.1.8. punktā:"svars" aizstāj ar "masa".Pielikuma 3.1. punktu groza šādi:3.1. Minētajam numuram jābūt norādītam uz izgatavotāja plāksnes, kā arī uz šasijas, rāmja vai citas līdzīgas konstrukcijas.3.1.1. Tam jāsastāv no trim iedaļām.3.1.1.1. Pirmā iedaļa sastāv no koda, kas piešķirts transportlīdzekļa izgatavotājam un kas ļauj identificēt šo personu. Kodu veido trīs zīmes (burti vai cipari), ko piešķīrušas kompetentās iestādes valstī, kur izgatavotājam ir galvenā uzņēmējdarbības vieta, vienojoties ar starptautisko aģentūru, kura rīkojas ar Starptautiskās standartizācijas organizācijas (ISO) atļauju. Pirmā zīme norāda ģeogrāfisko apgabalu, otrā — valsti ģeogrāfiskajā apgabalā un trešā — konkrētu izgatavotāju.Ja izgatavotājs gadā saražo mazāk nekā 500 transportlīdzekļu, tad trešā zīme vienmēr ir 9. Lai identificētu šo izgatavotāju, iepriekšminētā kompetentā iestāde piešķir arī trešās iedaļas trešo, ceturto un piekto zīmi.3.1.1.2. Otrā iedaļa sastāv no sešām zīmēm (burti vai cipari), kas vispārīgi raksturo transportlīdzekļa pazīmes. Ja ražotājs neizmanto vienu zīmi vai vairākas no tām, tad neizmantotās vietas aizpilda ar alfabētiskām vai skaitliskām zīmēm, kuras izvēlas izgatavotājs.3.1.1.3. Trešajai iedaļai, kas sastāv no astoņām zīmēm, no kurām pēdējiem četriem jābūt skaitļiem, kopā ar divām pārējām iedaļām jāļauj skaidri identificēt atsevišķu transportlīdzekli. Katrā neizmantotā vietā jāieraksta nulle, lai iegūtu vajadzīgo kopējo zīmju skaitu.3.1.2. Ja vien iespējams, minētajam numuram jābūt rakstītam vienā rindā.Izņēmuma gadījumā un tehnisku iemeslu dēļ tas var aizņemt arī divas rindas. Tomēr nevienu iedaļu nedrīkst sadalīt starp divām rindām. Katras rindas sākums un beigas jāmarķē ar simbolu, kas nedrīkst būt ne arābu cipars, ne arī lielais latīņu burts, un to nedrīkst sajaukt ar kādu citu šādu zīmi. Šo prasību var neievērot, ja skaitlis uz izgatavotāja plāksnes ir attēlots vienā rindā. Atļauts attēlot arī simbolu starp trim iedaļām vienā rindā (3.1.1. punkts).Starp zīmēm nedrīkst būt atstarpju.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 96/64/EK (1996. gada 2. oktobris), ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 77/389/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu jūgierīcēmDokuments attiecas uz EEZ.

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31996L0064

Oficiālais Vēstnesis L 258 , 11/10/1996 Lpp. 0026 - 0031

		Komisijas Direktīva 96/64/EK(1996. gada 2. oktobris),ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 77/389/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu jūgierīcēm(dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 77/389/EEK (1977. gada 17. maijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu jūgierīcēm [1] un jo īpaši tās 4. pantu,tā kā Direktīva 77/389/EEK ir viena no atsevišķajām direktīvām, kas attiecas uz EK tipa apstiprināšanas procedūru, kura izstrādāta saskaņā ar Direktīvu 70/156/EEK [2], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 96/27/EK [3]; tā kā līdz ar to Direktīvā 70/156/EEK izklāstītie noteikumi, kas attiecas uz transportlīdzekļu sistēmām, detaļām un atsevišķām tehniskām vienībām, attiecas uz šo direktīvu;tā kā Direktīvas 70/156/EEK 3. panta 4. punktā un 4. panta 3. punktā paredzēts, ka katrai atsevišķajai direktīvai jāpievieno informācijas dokuments, kurā iekļauti minētās direktīvas I pielikuma attiecīgie punkti, kā arī tās VI pielikumā noteiktais tipa apstiprinājuma sertifikāts, lai šo tipa apstiprinājumu var datorizēt;tā kā šie grozījumi attiecas tikai uz direktīvā iekļautajiem administratīvajiem noteikumiem; tā kā tāpēc nav jāatzīst par spēkā neesošiem direktīvas pašreizējie apstiprinājumi, ne arī jāatsakās reģistrēt, tirgot vai nodot ekspluatācijā jaunus transportlīdzekļus, uz kuriem attiecas šādi apstiprinājumi;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi ar Direktīvu 70/156/EEK izveidotā Komiteja pielāgošanai tehnikas attīstībai,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Direktīvas 77/389/EEK pantus groza šādi:- Direktīvas 1. pantu izsaka šādi: "….. izņemot transportlīdzekļus, kas pārvietojas pa sliežu ceļiem, kā arī lauksaimniecībā un mežsaimniecībā izmantojamus traktorus un pārvietojamus mehānismus.",- Direktīvas 2. pantā vārdu "pielikums" aizstāj ar vārdiem "II pielikums",- Direktīvas 3. pantā vārdu "pielikums" aizstāj ar vārdiem "II pielikums",- Direktīvas 4. pantā vārdus "šis pielikums" aizstāj ar vārdu "pielikumi".2. Direktīvas 77/389/EEK pielikumu groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.2. pantsNo 1997. gada 1. oktobra dalībvalstis:- vairs nepiešķir EK tipa apstiprinājumu saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK 4. panta 1. punktu, un- var atteikties piešķirt valsts tipa apstiprinājumujauna tipa transportlīdzeklim jūgierīču dēļ, ja nav izpildīti ar šo direktīvu grozītās Direktīvas 70/389/EEK noteikumi.Ar šo direktīvu neatzīs par spēkā neesošiem apstiprinājumus, kas iepriekš piešķirti saskaņā ar Direktīvu 77/389/EEK, ne arī aizliegs šādu apstiprinājumu attiecināšanu uz citu tipu saskaņā ar tās direktīvas prasībām, atbilstīgi kurai tie sākotnēji izdoti.3. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 1997. gada 1. oktobrim izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos aktus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis pieņem procedūru, kā izdarīt šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.4. pantsŠī direktīva stājas spēkā 20. dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.5. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1996. gada 2. oktobrīKomisijas vārdā —Komisijas loceklisMartin Bangemann[1] OV L 145, 13.6.1977., 41. lpp.[2] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.[3] OV L 169, 8.7.1996., 1. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSDIREKTĪVAS 77/389/EEK PIELIKUMA GROZĪJUMI1. Starp pantiem un pielikumu iekļauj šādu pielikumu sarakstu:"PIELIKUMU SARAKSTSI pielikums | Tipa apstiprinājuma administratīvie noteikumi 1. papildinājums. Informācijas dokuments 2. papildinājums. Tipa apstiprinājuma sertifikāts |II pielikums | Jūgierīces |"2. Iekļauj šādu jaunu I pielikumu:"I PIELIKUMSTIPA APSTIPRINĀJUMA ADMINISTRATĪVIE NOTEIKUMI1. TRANSPORTLĪDZEKĻA TIPA EK TIPA APSTIPRINĀJUMA PIETEIKUMS1.1. Pieteikumu EK tipa apstiprinājumam transportlīdzekļa tipam attiecībā uz tā jūgierīcēm, ievērojot Direktīvas 70/156/EEK 3. panta 4. punktu, iesniedz izgatavotājs.1.2. Informācijas dokumenta paraugs ir iekļauts 1. papildinājumā.1.3. Tehniskajam dienestam, kas ir atbildīgs par tipa apstiprināšanas testu veikšanu, jāiesniedz:1.3.1. Apstiprināmā transportlīdzekļa tipa paraugs.2. EK TIPA APSTIPRINĀJUMA PIEŠĶIRŠANA TRANSPORTLĪDZEKĻA TIPAM2.1. Ja attiecīgās prasības ir izpildītas, piešķir EK tipa apstiprinājumu saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK 4. panta 3. punktu un, attiecīgā gadījumā, 4. panta 4. punktu.2.2. EK tipa apstiprinājuma sertifikāta paraugs ir iekļauts 2. papildinājumā.2.3. Apstiprinājuma numuru saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK VII pielikumu piešķir katram apstiprinātajam transportlīdzekļa tipam. Tā pati dalībvalsts nepiešķir tādu pašu numuru cita tipa transportlīdzeklim.3. TIPA PĀRVEIDOJUMI UN APSTIPRINĀJUMU GROZĪJUMI3.1. Ja tiek pārveidots tips, kas apstiprināts saskaņā ar šo direktīvu, piemēro Direktīvas 70/156/EEK 5. panta noteikumus.4. RAŽOJUMU ATBILSTĪBA4.1. Lai nodrošinātu ražojumu atbilstību, ir jāveic pasākumi saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK 10. panta noteikumiem."3. Iekļauj šādu jaunu 1. un 2. papildinājumu:"1. papildinājums+++++ TIFF +++++2. papildinājumsPARAUGS(maksimālais formāts: A4 (210 × 297 mm))EK TIPA APSTIPRINĀJUMA SERTIFIKĀTS+++++ TIFF +++++Papildpielikums EK tipa apstiprinājuma sertifikātam Nr.……attiecībā uz transportlīdzekļa tipa apstiprināšanu, ņemot vērā Direktīvu 77/389/EEK, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu…/…./EK+++++ TIFF +++++"4. Pašreizējais pielikums kļūst par II pielikumu.Pielikuma 1.2. iedaļā vārdus "I pielikums" aizstāj ar vārdiem "II pielikuma A iedaļa".--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva (1971. gada 1. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisku transportlīdzekļu atpakaļskata spoguļiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31971L0127

Oficiālais Vēstnesis L 068 , 22/03/1971 Lpp. 0001 - 0017 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 1 Lpp. 0165  Speciālizdevums dāņu valodā: Sērija I Nodaļa 1971(I) Lpp. 0122  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 1 Lpp. 0165  Speciālizdevums angļu valodā: Sērija I Nodaļa 1971(I) Lpp. 0136  - 0151 Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 13 Sējums 1 Lpp. 0110  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 1 Lpp. 0247  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 1 Lpp. 0247

		Padomes Direktīva(1971. gada 1. marts)par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisku transportlīdzekļu atpakaļskata spoguļiem(71/127/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],tā kā tehniskās prasības, kas saskaņā ar valstu tiesību aktiem jāievēro attiecībā uz mehāniskajiem transportlīdzekļiem, inter alia attiecas arī uz to atpakaļskata spoguļiem;tā kā šīs prasības dažādās dalībvalstīs atšķiras; tā kā tādēļ visām dalībvalstīm papildus esošajiem noteikumiem vai to vietā ir jāpieņem vienādas prasības, lai visu veidu transportlīdzekļiem jo īpaši varētu piemērot EEK tipa apstiprināšanas procedūru, kas noteikta ar 1970. gada 6. februāra Padomes Direktīvu par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu [3];tā kā noteikumos par atpakaļskata spoguļiem jānosaka prasības, kas attiecas ne tikai uz šo spoguļu uzstādīšanu transportlīdzekļos, bet arī uz to konstrukciju;tā kā saskaņota atpakaļskata spoguļa tipa apstiprinājuma procedūra ļauj katrai dalībvalstij pārbaudīt atbilstību kopējām konstrukcijas un testēšanas prasībām un informēt pārējās dalībvalstis par saviem secinājumiem, izsūtot tipa apstiprinājuma sertifikāta kopiju, kas aizpildīta par katru atpakaļskata spoguļa tipu; tā kā EEK tipa apstiprinājuma zīme uz visiem spoguļiem, kas ražoti saskaņā ar apstiprināto tipu, novērš nepieciešamību pēc šo spoguļu tehniskām pārbaudēm citās dalībvalstīs,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Katra dalībvalsts apstiprina visus atpakaļskata spoguļu tipus, kas atbilst I pielikuma 2. punktā paredzētajām konstrukcijas un testēšanas prasībām.2. Dalībvalsts, kas piešķīrusi tipa apstiprinājumu, vajadzības gadījumā sadarbojoties ar citu dalībvalstu kompetentām iestādēm, veic vajadzīgos pasākumus, lai pārbaudītu ražojumu atbilstību apstiprinātajam tipam. Šīs pārbaudes notiek izlases kārtā.2. pantsPar katru atpakaļskata spoguļa tipu, ko dalībvalstis apstiprina saskaņā ar 1. pantu, tās piešķir ražotājam vai tā pilnvarotam pārstāvim EEK tipa apstiprinājuma zīmi, kas atbilst I pielikuma 2.6. punktā sniegtajam paraugam.Dalībvalstis veic visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai novērstu tādu zīmju lietošanu, kuru dēļ tos atpakaļskata spoguļus, kuru tips ir apstiprināts saskaņā ar 1. pantu, varētu sajaukt ar citiem spoguļiem.3. pants1. Neviena dalībvalsts nedrīkst aizliegt atpakaļskata spoguļu laišanu tirgū, atsaucoties uz to konstrukciju vai darbības principu, ja uz tiem ir EEK tipa apstiprinājuma zīme.2. Šis noteikums tomēr neliedz dalībvalstīm veikt minētos pasākumus attiecībā uz tādiem atpakaļskata spoguļiem ar EEK tipa apstiprinājuma zīmi, kuru konstrukcija neatbilst apstiprinātajam prototipam.Dalībvalsts uzreiz informē pārējās dalībvalstis un Komisiju par veiktajiem pasākumiem, precizējot sava lēmuma iemeslus. Piemēro arī 5. panta noteikumus.Ja nav ievērotas I pielikuma 2.1., 2.2. vai 2.4. punkta prasības, uzskata, ka spogulis neatbilst apstiprinātajam prototipam 1. punkta nozīmē.4. pantsKatras dalībvalsts kompetentās iestādes pārējo dalībvalstu kompetentajām iestādēm mēneša laikā nosūta tipa apstiprinājuma sertifikātu kopiju par visiem atpakaļskata spoguļu tipiem, ko tās apstiprinājušas vai atsakās apstiprināt.5. pants1. Ja dalībvalsts, kas piešķīrusi EEK tipa apstiprinājumu, konstatē, ka vairāki atpakaļskata spoguļi ar vienādu tipa apstiprinājuma zīmi neatbilst apstiprinātajam tipam, tā veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu ražojumu atbilstību apstiprinātajam tipam. Šīs dalībvalsts kompetentās iestādes informē pārējo dalībvalstu kompetentās iestādes par veiktajiem pasākumiem, kuri vajadzības gadījumā var iekļaut EEK tipa apstiprinājuma anulēšanu. Minētās iestādes veic tādus pašus pasākumus, ja citas dalībvalsts kompetentās iestādes tās informējušas par šādu neatbilstību.2. Dalībvalstu kompetentās iestādes mēneša laikā informē cita citu par visiem EEK tipa apstiprinājuma anulēšanas gadījumiem un to iemesliem.3. Ja dalībvalsts, kas piešķīrusi EEK tipa apstiprinājumu, apstrīd tā neievērošanu, par ko tai ir paziņots, tad attiecīgās dalībvalstis cenšas šo strīdu novērst. Par to pastāvīgi informē Komisiju, un vajadzības gadījumā domstarpību atrisināšanai tā rīko atbilstīgas apspriedes.6. pantsVisos lēmumos, kas pieņemti saskaņā ar šīs direktīvas īstenošanai paredzētiem noteikumiem un ar ko noraida vai anulē atpakaļskata spoguļa tipa apstiprinājumu vai aizliedz tā izmantošanu, sīki izklāsta to pamatojumu. Lēmumu paziņo attiecīgajai personai, to vienlaikus informējot par tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, ko tā var izmantot saskaņā ar dalībvalstī spēkā esošajiem tiesību aktiem, un par šo tiesiskās aizsardzības līdzekļu izmantošanas termiņiem.7. pantsNeviena dalībvalsts nedrīkst atteikties piešķirt transportlīdzekļa EEK tipa apstiprinājumu vai valsts tipa apstiprinājumu, atsaucoties uz transportlīdzekļa atpakaļskata spoguļiem, ja tiem ir EEK tipa apstiprinājuma zīme un tie ir uzstādīti saskaņā ar I pielikuma 3. punktā paredzētajām prasībām.8. pantsŠajā direktīvā “transportlīdzeklis” ir jebkurš mehāniskais transportlīdzeklis, kas ir paredzēts izmantošanai uz ceļiem, ar virsbūvi vai bez tās, ar vismaz četriem riteņiem un maksimālo paredzēto ātrumu, kas lielāks par 25 km/h, izņemot transportlīdzekļus, kuri pārvietojas pa sliežu ceļiem, kā arī lauksaimniecībā izmantojamus traktorus un mašīnas un transportlīdzekļus, kas iesaistīti sabiedrisko darbu veikšanā.9. pantsGrozījumus, kas vajadzīgi, lai I, II un III pielikumā noteiktās prasības pielāgotu tehnikas attīstībai, pieņem saskaņā ar procedūru, kura noteikta 13. pantā Padomes 1970. gada 6. februāra Direktīvā par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu.10. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā noteikumi, kas vajadzīgi, lai astoņpadsmit mēnešu laikā pēc šīs direktīvas paziņošanas izpildītu tās prasības, un par to tās tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis nodrošina to, ka Komisijai dara zināmus galvenos valsts tiesību aktus, ko tās pieņem jomā, uz ko attiecas šī direktīva.11. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1971. gada 1. martāPadomes vārdā —priekšsēdētājsM. Schumann[1] OV C 160, 18.12.1969., 7. lpp.[2] OV C 48, 16.4.1969., 16. lpp.[3] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMS1. DEFINĪCIJAS.1.1. “Atpakaļskata spogulis” ir jebkura ierīce, ar ko redzamības zonā, kura ģeometriski definēta 3.5. punktā, paredzēts nodrošināt skaidru aizmugures pārredzamību, ko pieļaujamās robežās neaizsedz transportlīdzekļa daļas vai transportlīdzekļa pasažieri.1.2. “Iekšējais atpakaļskata spogulis” ir 1.1. punktā definētā ierīce, kas uzstādīta transportlīdzekļa pasažieru nodalījumā.1.3. “Ārējais atpakaļskata spogulis” ir 1.1. punktā definētā ierīce, kas uzstādīta uz transportlīdzekļa ārējās virsmas.1.4. “Atpakaļskata spoguļa klase” ir visi atpakaļskata spoguļi, kam ir viena vai vairāki kopīgi raksturlielumi vai funkcijas. Iekšējie atpakaļskata spoguļi pieder I klasei, ārējos atpakaļskata spoguļus iedala II un III klasē.1.5. “A kategorijas transportlīdzekļi” ir visi transportlīdzekļi, kuru tehniski pieļaujamais maksimālais svars pārsniedz 3,5 tonnas.1.6. “B kategorijas transportlīdzekļi” ir visi transportlīdzekļi, kuru tehniski pieļaujamais maksimālais svars nepārsniedz 3,5 tonnas.1.7. “Vadītāja redzes punkti” ir divi punkti, kas viens no otra atrodas 65 mm attālumā un ir 635 mm virs III pielikumā definētā vadītāja sēdekļa H punkta. Taisnā līnija, kas savieno šos punktus, ir perpendikulāra transportlīdzekļa vertikālajai garenvirziena vidusplaknei. Tā nogriežņa centrs, kas savieno abus redzes punktus, atrodas uz vertikālās garenvirziena plaknes, kas šķērso stūres vadības ierīces centru. Ja šī plakne nešķērso vadītāja sēdekļa šķietamo centru, jāveic atbilstīga šīs plaknes sāniskā izvietojuma maiņa.1.8. “R” ir izliekuma pamatrādiusu vidējais garums, ko mēra no spoguļa centra un izsaka milimetros.2. NOTEIKUMI, KAS ATTIECAS UZ ATPAKAĻSKATA SPOGUĻU EEK TIPA APSTIPRINĀJUMU.2.1. Vispārīgas specifikācijas.2.1.1. Visiem atpakaļskata spoguļiem jābūt regulējamiem.2.1.2. Atstarojošās virsmas malai jāatrodas turētājā ar vismaz 3,5 mm platu noapaļotu apmali.2.1.3. Neviena ārējā atpakaļskata spoguļa daļa nedrīkst būt ar izvirzījumu, kura izliekuma rādiuss ir mazāks par 3,5 mm.2.2. Izmēri.2.2.1. Iekšējie atpakaļskata spoguļi (I klase).15 cm ×1 +2.2.2. Ārējie atpakaļskata spoguļi (II un III klase).2.2.2.1. Atstarojošās virsmas izmēriem jābūt tādiem, lai uz tās varētu uzzīmēt:- taisnstūri, kura sānu malas augstums ir 4 cm un kura pamatnes garums centimetros ir “a”,- nogriezni, kas ir paralēls taisnstūra sānu malai un kura garums centimetros ir “b”.2.2.2.2. Minimālās “a” un “b” vērtības ir sniegtas šajā tabulā:Atpakaļskata spoguļu klase | Transportlīdzekļu kategorijas, kam paredzēti atpakaļskata spoguļi | a | b |II | A | 171 + 1000R | 20 |III | B | 131 + 1000R | 7 |2.3. Atstarojošā virsma un atstarojuma koeficienti.2.3.1. Atstarojošā virsma jānorobežo ar parastu izliektu kontūru.2.3.2. Normālos lietošanas apstākļos neatkarīgi no nelabvēlīgiem laika apstākļiem atstarojošajai virsmai jāsaglabā 2.3.5. punktā paredzētie raksturlielumi.2.3.3. Atstarojošajām virsmām jābūt no plakaniem vai sfēriski izliektiem spoguļiem. Izliekuma pamatrādiusu atstarpes visos centrālās spoguļa daļas punktos nedrīkst pārsniegt 0,25 R.2.3.4. Iepriekšminētajā 1.8. punktā definētais izliekuma rādiusu vidējais R nedrīkst būt mazāks par:- 1800 mm II klases atpakaļskata spoguļiem,- mm I un III klases atpakaļskata spoguļiem.2.3.5. Atstarojošās virsmas parastais atstarojuma koeficients nedrīkst būt mazāks par 35 %. Ja spogulim ir divi stāvokļi (“dienas” un “nakts”), parastais atstarojuma koeficients “nakts” stāvoklī nedrīkst būt mazāks par 4 %. Atpakaļskata spogulis nedrīkst traucēt saskatīt ceļu satiksmē izmantoto signālu krāsas.2.4. Testi.2.4.1. Atpakaļskata spoguļu izturību pret triecieniem un liekšanu turētājā, kas piestiprināts pie kāta vai balsta, pārbauda 2.4.2. un 2.4.3. punktā aprakstītajos veidos.2.4.2. Triecienizturības tests.2.4.2.1. Testa ierīces apraksts.2.4.2.1.1. Testa ierīce sastāv no svārsta, ko veido svira ar āmurveidīgu galu. Balstu, kas cieši savienots ar svārsta statni, izmanto testa paraugu nostiprināšanai (1. attēls).Triecienizturības testa ierīces galvenie izmēri+++++ TIFF +++++2.4.2.1.2. Āmura priekšpusei, ko izmanto triecienam, jābūt sfēriskam kausam, kura diametrs ir 165 mm ± 5 mm. Tam jābūt cietam un pārklātam ar 5 mm biezu gumiju, kuras cietība atbilst Shore A 50.2.4.2.1.3. Svārsta trieciena centrs atbilst āmura galā esošās sfēriskās daļas centram. Tas atrodas 1 m ± 10 mm attālumā no svārsta rotācijas ass. Svārsta kopējā masa trieciena centrā ir mo = 6,8 kg ± 50 g (attiecību starp mo un svārsta kopējo masu m un attālumu "1" starp svārsta smaguma centru un tā rotācijas asi izsaka šādi:m= m).2.4.2.2. Testa apraksts.2.4.2.2.1. Atpakaļskata spoguļus piestiprina pie balsta tā, lai tas netraucētu kustēties atpakaļskata spoguļa kustīgajām daļām. Procedūru, ko izmanto, lai piestiprinātu atpakaļskata spoguli pie balsta un noregulētu sviru, iesaka persona, kura iesniedz atpakaļskata spoguļus testēšanai.2.4.2.2.2. Ja atpakaļskata spogulim ir ierīce, ar ko regulē attālumu attiecībā pret pamatni, ierīce jānoregulē uz vismazāko lielumu.2.4.2.2.3. Tests noris šādi: āmuram ļauj krist no augstuma, kurā svārsts atrodas 60° leņķī pret vertikāli, lai āmurs atsistos pret atpakaļskata spoguli brīdī, kad svārsts nonāk vertikālā stāvoklī, un āmura trieciena punkts ir uz līnijas, kas horizontāli iet caur svārsta trieciena centru.2.4.2.2.4. Atpakaļskata spoguļus pakļauj triecienam dažādos turpmāk minētajos stāvokļos:2.4.2.2.4.1. Iekšējie atpakaļskata spoguļi.1. tests: perpendikulāri spoguļa virsmai tā, lai pret spoguli vērstais trieciens koncentrētos punktā, kurā turētājs ir piestiprināts kātam vai stiprinājumam. Triecienu vērš pret atstarojošo virsmu.2. tests: pret turētāja malu tā, lai radītais trieciens izveido 45° leņķi ar spoguļa plakni un ir horizontālajā plaknē, kas šķērso punktu, kurā turētājs ir piestiprināts kātam vai stiprinājumam. Triecienu vērš pret atstarojošo virsmu.2.4.2.2.4.2. Ārējie atpakaļskata spoguļi.1. tests: perpendikulāri spoguļa virsmai tā, lai pret spoguli vērstais trieciens koncentrētos punktā, kurā turētājs ir piestiprināts kātam vai stiprinājumam.1'. tests: spoguļa aizmugurē pret spoguļa kātu vai stiprinājumu (āmurs atrodas tādā pašā attālumā no stiprinājuma plaknes kā 1. testā, un spogulis atrodas perpendikulāri trieciena centra trajektorijai).2. tests: pret turētāja malu tā, lai radītais trieciens izveido 45° leņķi ar spoguļa plakni un ir horizontālajā plaknē, kas šķērso punktu, kurā turētājs ir piestiprināts kātam vai stiprinājumam. Triecienu vērš pret atstarojošo virsmu.2.4.2.2.4.3. Vispārīgas piezīmes.2.4.2.2.4.3.1. Spoguļa centru uzskata par atskaites punktu, ja testējamajām ierīcēm nav precīzi definēts stiprinājums vai kāts vai ja stiprinājuma punkts ir spoguļa perifērijā.2.4.2.2.4.3.2. Ja nav iespējams veikt 2.4.2.2. punktā minēto testu, trieciena punktu svārsta simetrijas plaknē pārvieto tā, lai āmura zemākais punkts atrastos 40 mm attālumā no stiprinājuma plaknes.2.4.3. Kātam piestiprinātā turētāja lieces tests.2.4.3.1. Testa apraksts.Turētāju horizontāli ievieto ierīcē tā, lai varētu stingri nostiprināt kātu vai stiprinājumu. Virzienā uz turētāja lielāko malu ar 15 mm platu atduri nofiksē galu, kas atrodas vistuvāk stiprinājuma punktam uz kāta, aptverot turētāju visā platumā.Otrajā galā turētājam uzliek atduri, kas ir identiska iepriekšminētajai, lai tam varētu pielikt norādīto testa slodzi (2. attēls).Atpakaļskata spoguļu turētāju lieces testa iekārtas paraugs+++++ TIFF +++++2.4.3.2. Slodze testa laikā ir 25 kg. Slodze ilgst vienu minūti.2.5. Rezultātu interpretācija.2.5.1. Visos testos, kas aprakstīti 2.4.2. punktā, svārstam jāturpina svārstīties pēc trieciena izdarīšanas punktā, veidojot vismaz 20° leņķi pret vertikāli.2.5.2. Ja 2.4.2. punktā minēto testu laikā atpakaļskata spoguļa kāts vai stiprinājums salūst, atlikušās daļas pacēlums virs pamatnes nedrīkst pārsniegt 1 cm. Ja kāts vai stiprinājums nolūst, atlikusī pamatnes daļa nedrīkst veidot bīstamu izvirzījumu.2.5.3. Spogulis nedrīkst salūzt 2.4.2. un 2.4.3. punktā aprakstīto testu laikā. Spoguļa salūšana tomēr ir pieļaujama, ja ir izpildīts viens no turpmāk minētajiem nosacījumiem:2.5.3.1. Stikla gabali joprojām turas pie turētāja aizmugures vai pie virsmas, kas ir cieši piestiprināta pie turētāja, ar noteikumu, ka nav atdalījušies gabali, kas lielāki par 5 mm.2.5.3.2. Spogulis ir izgatavots no neplīstoša stikla.2.6. Tipa apstiprinājuma zīme.2.6.1. Tipa apstiprinājuma zīme ir taisnstūris, kurā atrodas burts “e”, kam seko tās valsts pazīšanas numurs vai burts, kura tipu apstiprinājusi (1 Vācijai, 2 Francijai, 3 Itālijai, 4 Nīderlandei, 6 Beļģijai un L Luksemburgai). Šā četrstūra tuvumā atrodas tipa apstiprinājuma numurs, kas atbilst tā apstiprinājuma sertifikāta numuram, kas aizpildīts par konkrēto modeli.2.6.2. Tipa apstiprinājuma zīmi (simbolu un numuru) piestiprina pie atpakaļskata spoguļa galvenās daļas tā, lai tā ir neizdzēšama un skaidri saredzama pat pēc tam, kad atpakaļskata spogulis ir uzstādīts automobilī.EEK tipa apstiprinājuma zīmes paraugs [1]+++++ TIFF +++++PaskaidrojumsSpogulis ar iepriekšminēto EEK tipa apstiprinājuma zīmi ir I klases spogulis (iekšējais atpakaļskata spogulis), kura tipu ir apstiprinājusi Vācija (1) ar numuru 1471.3. PRASĪBAS ATTIECĪBĀ UZ UZSTĀDĪŠANU TRANSPORTLĪDZEKĻOS.3.1. Vispārīgas piezīmes.3.1.1. Atpakaļskata spoguļi jānostiprina tā, lai normālos braukšanas apstākļos tie nekustētos.3.1.2. Ārējiem atpakaļskata spoguļiem, ko uzstāda A kategorijas transportlīdzekļos, jābūt II klases spoguļiem; B kategorijas transportlīdzekļos jāuzstāda III klases spoguļi.3.2. Skaits.3.2.1. Visos transportlīdzekļos uzstāda gan iekšējo, gan ārējo atpakaļskata spoguli, turklāt ārējo spoguli uzstāda transportlīdzekļa kreisajā pusē.3.2.2. Ja nav ievēroti 3.5. punktā paredzētie nosacījumi attiecībā uz iekšējā atpakaļskata spoguļa redzamības zonu, ārējais atpakaļskata spogulis jāuzstāda transportlīdzekļa labajā pusē. Tādā gadījumā nav jāuzstāda salona atpakaļskata spogulis, ja tas nenodrošina aizmugures pārredzamību.3.3. Novietojums.3.3.1. Atpakaļskata spoguļi jānovieto tā, lai vadītājs, sēžot vadītāja sēdeklī, skaidri pārredzētu ceļu transportlīdzekļa aizmugurē.3.3.2. Ārējie atpakaļskata spoguļi ir redzami pa sānu logiem vai caur to priekšējā stikla daļu, ko notīra priekšējā stikla tīrītāji. Šis noteikums neattiecas uz ārējiem atpakaļskata spoguļiem, kas uzstādīti starptautiskās M2 un M3 kategorijas transportlīdzekļu labajā pusē, kā definēts Padomes Direktīvā par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu.3.3.3. Kreisās puses satiksmes transportlīdzeklim paredzētais ārējais atpakaļskata spogulis jāuzstāda transportlīdzekļa kreisajā pusē tā, lai leņķis starp transportlīdzekļa vertikālo garenvirziena mediānu un vertikālo plakni, kas šķērso atpakaļskata spoguļa centru un vadītāja redzes punktus savienojošā nogriežņa centru, nav lielāks par 55°.3.3.4. Atpakaļskata spoguli nedrīkst izvirzīt no transportlīdzekļa virsbūves vairāk kā vajadzīgs, lai nodrošinātu 3.5. punktā noteikto redzamības zonu.3.3.5. Ja piekrauta transportlīdzekļa atpakaļskata spoguļa apakšējā mala atrodas mazāk nekā 2 m virs zemes, šo ārējo atpakaļskata spoguli nedrīkst izvirzīt par vairāk nekā 0,20 m no transportlīdzekļa kopējā platuma, ko nosaka, neņemot vērā atpakaļskata spoguļus.3.3.6. Atpakaļskata spoguļus drīkst izvirzīt, pārsniedzot transportlīdzekļu pieļaujamo maksimālo platumu, ja ir ievērotas 3.3.4. un 3.3.5. punkta prasības.3.4. Regulēšana.3.4.1. Salona atpakaļskata spogulim jābūt regulējamam no vadītāja sēdvietas.3.4.2. Jābūt iespējai regulēt ārējo atpakaļskata spoguli, kas atrodas vadītāja pusē, no transportlīdzekļa iekšpuses, kad durvis ir aizvērtas. Spoguli tomēr var nobloķēt vajadzīgajā stāvoklī no ārpuses [2].3.4.3. Pielikuma 3.4.2. punkta prasības nepiemēro ārējiem atpakaļskata spoguļiem, kam nav vajadzīga regulēšana, lai tos varētu atgriezt iepriekšējā stāvoklī pēc izkustināšanas.3.5. Redzamības zona.3.5.1. Vispārīgas piezīmes.Turpmāk definētās redzamības zonas jānosaka, izmantojot binokulāro redzi, kad novērotāja acis atrodas “vadītāja redzes punktos”, kā definēts 1.7. punktā. Redzamības zonas nosaka, kad transportlīdzeklī ir tikai viens novērotājs, un tās jānosaka caur logiem, kuru kopējais gaismas caurlaidības faktors ir lielāks par 70 %.3.5.2. Iekšējais atpakaļskata spogulis.Redzamības zonai jābūt tādai, lai vadītājs var redzēt vismaz 20 m platu plakni un ceļa horizontālo daļu, kas centrēta ap transportlīdzekļa vertikālo garenvirziena vidusplakni – minētajai daļai jāstiepjas no apvāršņa līdz 60 m no transportlīdzekļa aizmugures (3. attēls).3.5.3. Kreisās puses ārējais atpakaļskata spogulis.Redzamības zonai jābūt tādai, lai vadītājs var redzēt vismaz 2,5 m platu plakni un ceļa horizontālo daļu, kuru labajā pusē nodala plakne, kas ir paralēla transportlīdzekļa vertikālajai garenvirziena vidusplaknei un iet caur transportlīdzekļa kopējā platuma vistālāko punktu kreisajā pusē, un kura stiepjas no horizonta līdz 10 m aiz vadītāja redzes punktiem (4. attēls).3.5.4. Labās puses ārējais atpakaļskata spogulis.Redzamības zonai jābūt tādai, lai vadītājs var redzēt vismaz 3,5 m platu plakni un ceļa horizontālo daļu, kuru labajā pusē nodala plakne, kas ir paralēla transportlīdzekļa vertikālajai garenvirziena vidusplaknei un iet caur transportlīdzekļa kopējā platuma vistālāko punktu labajā pusē, un kura stiepjas no horizonta līdz 30 m aiz vadītāja redzes punktiem.Turklāt vadītājam jāredz ceļš 0,75 m platumā no punkta 4 m attālumā aiz vertikālās plaknes, kas iet caur vadītāja redzes punktiem (4. attēls).Iekšējais atpakaļskata spogulis+++++ TIFF +++++Ārējie atpakaļskata spoguļi+++++ TIFF +++++[1] Attēlā norādītie skaitļi ir tikai ilustratīvi.[2] Turpmāk būtu vēlams noteikt, ka ārējiem atpakaļskata spoguļiem, kam nav bloķēšanas sistēmas, jābūt regulējamiem no vadītāja sēdekļa transportlīdzekļa iekšpusē, kad durvis ir ciet.9. pantā paredzēto procedūru piemēros, lai iekļautu šo uzlabojumu direktīvā, tiklīdz tehnikas attīstības rezultātā būs pieejamas vienkāršas, ekonomiskas ražošanas un transportlīdzekļu montāžas metodes.--------------------------------------------------II PIELIKUMSTIPA APSTIPRINĀJUMA SERTIFIKĀTS+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------III PIELIKUMS [1]H PUNKTA NOTEIKŠANAS TESTA PROCEDŪRA1. Definīcija.“H” punkts, kas norāda sēdoša pasažiera stāvokli pasažieru nodalījumā, ir vertikālajā gareniskajā plaknē ieskicēta cilvēka kājas un rumpja teorētiskā rotācijas ass, izmantojot manekenu.2. H punktu noteikšana.2.1. H punktu nosaka vadītāja sēdeklim.(2.1.1.) (2.1.2.) 2.2. Lai noteiktu H punktu, attiecīgo sēdekli novieto ražotāja paredzētajā parastajā transportlīdzekļa vadīšanas stāvoklī, un sēdekļa atzveltni, ja tā ir atliecama, paceļ gandrīz vertikālā stāvoklī.3. Manekena apraksts.3.1. Izmanto trīsdimensiju manekenu, kura svars un forma atbilst vidēja auguma pieaugušam vīrietim. Šāds manekens ir attēlots 1. un 2. attēlā.3.2. Manekens sastāv no šādām daļām:3.2.1. Divas daļas, no kurām viena imitē ķermeņa muguru un otra – sēžamvietu un kuras ir piestiprinātas pie ass, kas imitē rotācijas asi starp rumpi un augšstilbu. Šīs ass ieskicējums manekena sānā ir tā H punkts;3.2.2. Divas daļas, kas imitē kājas un ir savienotas ar daļu, kas imitē sēžamvietu;3.2.3. Divas daļas, kas imitē pēdas un ir pievienotas kājām ar svirām, kas imitē potītes;3.2.4. Turklāt tā daļa, kas imitē sēžamvietu, ir aprīkota ar līmeņrādi, kas ļauj pārbaudīt tās šķērso novirzi.3.3. Atsvarus, no kuriem katrs atbilst vienas ķermeņa daļas svaram, piestiprina attiecīgajos punktos, kas veido atbilstīgos smaguma centrus, lai manekena kopējais svars būtu aptuveni 75,8 kgf (74,4 daN). Dažādie atsvari ir sīkāk raksturoti 2. attēla tabulā.4. Manekena uzstādīšana.Trīsdimensiju manekenu uzstāda šādi:4.1. Transportlīdzekli novieto taisni un sēdekli noregulē, kā norādīts 2.2. punktā;4.2. Sēdekli pārklāj ar auduma gabalu, lai būtu vieglāk pareizi uzstādīt manekenu;4.3. Manekenu novieto uz sēdekļa;4.4. Manekena kājas novieto šādi:4.4.1. Labo pēdu novieto uz akseleratora pedāļa miera stāvoklī, un kreiso kāju novieto tā, lai līmeņrādis, ar ko pārbauda manekena pamatnes šķērso novirzi, būtu vērsts horizontāli.(4.4.2.) (4.4.3.) 4.5. Atsvarus piestiprina pie augšstilba, manekena pamatnes šķērso novirzi iztaisno horizontāli un atsvarus piestiprina tai daļai, kas imitē sēžamvietu.4.6. Manekenu atvirza no sēdekļa atzveltnes, izmantojot pievienotu ceļgala stieni, un manekena muguru paliec uz priekšu. Manekenu iekārto transportlīdzekļa sēdeklī, pabīdot manekena pamatni atpakaļ, līdz rodas pretestība, un manekena muguru atbalsta pret sēdekļa atzveltni.4.7. Manekenam divreiz horizontāli pieliek aptuveni 10,2 kgf (10 daN) lielu slodzi. Slodzes virziens un pielikšanas punkts ir norādīts 2. attēlā ar melnu bultu.4.8. Atsvarus piestiprina labajā un kreisajā sānā, un pēc tam piestiprina torsa atsvarus, saglabājot horizontālu manekena šķērslīmeni.4.9. Saglabājot manekena šķērslīmeni horizontālu, manekena muguru paliec uz priekšu, līdz torsa atsvari ir virs H punkta, lai nepieļautu berzi ar sēdekļa atzveltni.4.10. Manekena muguru viegli pavirza uz aizmuguri, lai pabeigtu uzstādīšanas darbību. Manekena šķērslīmenim jābūt horizontālam. Ja tas tāds nav, atkārto iepriekš aprakstīto procesu.5. Rezultāti.5.1. Kad manekens ir uzstādīts, kā norādīts 4. punktā, sēdekļa H punkts ir H punkts uz manekena.5.2. Katru H punkta Dekarta koordināti, kā arī pasažieru nodalījuma raksturīgo un precīzi noteikto punktu koordinātes nomēra ar precizitāti līdz 1 mm. Pēc tam šo punktu projekcijas gar vertikālo garenisko plakni atzīmē diagrammā.Trīsdimensiju manekena daļas+++++ TIFF +++++Manekena izmēri un svars+++++ TIFF +++++Manekena svars | kg |Daļas, kas imitē muguru un sēžamvietu | 16,6 |Torsa atsvari | 31,2 |Pamatnes atsvari | 7,8 |Augšstilbu atsvari | 6,8 |Kāju atsvari | 13,2 |Kopā | 75,6 |[1] III pielikuma teksts ir līdzīgs Noteikumiem Nr. 14; iedalījums pa punktiem jo īpaši ir tāds pats. Tādēļ, ja Noteikumu Nr. 14 punktam nav atbilstīga punkta šajā direktīvā, tā numurs ir norādīts III pielikumā iekavās kā atgādinājums.--------------------------------------------------