title: Padomes Direktīva 1999/59/EK (1999. gada 17. jūnijs), kas groza Direktīvu 77/388/EEK, kas attiecas uz telekomunikāciju pakalpojumiem piemērojamo pievienotās vērtības nodokli

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31999L0059

Oficiālais Vēstnesis L 162 , 26/06/1999 Lpp. 0063 - 0064

		Padomes Direktīva 1999/59/EK(1999. gada 17. jūnijs),kas groza Direktīvu 77/388/EEK, kas attiecas uz telekomunikāciju pakalpojumiem piemērojamo pievienotās vērtības nodokliEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas Līgumu, un jo īpaši tā 93. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā:(1) Līguma 14. pantā iekšējais tirgus ir definēts kā tirgus, kas aptver telpu bez iekšējām robežām, kurā saskaņā ar Līguma noteikumiem ir nodrošināta preču, cilvēku, pakalpojumu un kapitāla brīva aprite.(2) Pašreizējie noteikumi attiecībā uz telekomunikāciju pakalpojumiem piemērojamo PVN saskaņā ar Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas par dalībvalstu likumu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem — pievienotās vērtības nodokļu kopīgā sistēma: vienots pamats vērtējumam [4] 9. pantu nav atbilstoši, lai tos piemērotu visu šāda veida Kopienā patērēto pakalpojumu aplikšanai ar nodokli un lai Kopienā novērstu konkurences traucējumus.(3) Lai nodrošinātu iekšējā tirgus pienācīgu darbību, šādi traucējumi jānovērš un attiecībā uz šāda veida darbībām jāievieš saskaņoti noteikumi.(4) Jāveic pasākumi, lai nodrošinātu to, ka telekomunikāciju pakalpojumus, ko izmanto Kopienā reģistrēti klienti, ar nodokli apliek Kopienā.(5) Šādā nolūkā telekomunikāciju pakalpojumus, ko sniedz ar nodokli apliekamām un Kopienā reģistrētām personām vai arī trešās valstīs reģistrētiem pakalpojumu saņēmējiem, principā jāapliek ar nodokli pakalpojuma saņemšanas vietā.(6) Lai nodrošinātu tādu Kopienā plaši izmantotu vai pieprasītu telekomunikāciju pakalpojumu vienotu aplikšanu ar nodokli, ko ar nodokli apliekamas un trešās valstīs reģistrētas personas sniedz ar nodokli neapliekamām un Kopienā reģistrētām personām, dalībvalstīm būtu jāizmanto Direktīvas 77/388/EEK 9. panta 3. punkta b) apakšpunkta noteikumi par pakalpojumu sniegšanas vietas maiņu; tā kā minētās direktīvas 9. panta 3. punktu tomēr jāturpina piemērot gadījumos, kad attiecīgus telekomunikāciju pakalpojumus sniedz citiem Kopienas klientiem.(7) Lai ieviestu īpašu noteikumu, ar kuru noteiktu telekomunikāciju pakalpojumu sniegšanas vietu, tādus pakalpojumus ir jādefinē; definīcijas jābalsta uz starptautiskā mērogā jau pieņemtām definīcijām, tostarp tādās jomās kā starptautisko tālruņa zvanu savienojumi, izpildes pakalpojumi un piekļuve pasaules informācijas tīkliem.(8) Aplikšana ar nodokli pakalpojuma saņemšanas vietā nozīmē arī to, ka ar nodokli apliekamām personām nevajadzēs ievērot procedūras, ko paredz Direktīvas 79/1072/EEK [5] un 86/560/EEK [6]; jaunie noteikumi par to, kā noteikt pakalpojuma sniegšanas vietu, nenozīmēs, ka ar nodokli apliekamās ārvalstu personas nodokļu dēļ jāidentificē kādā citā valstī; to var panākt, pakalpojuma saņēmēju apliekot ar obligātu nodokli, ar nosacījumu, ka pakalpojuma saņēmējs ir ar nodokli apliekama persona.(9) Attiecīgi būtu jāgroza Direktīva 77/388/EEK,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 77/388/EEK groza šādi:1. Direktīvas 9. panta 2. punkta e) apakšpunkta beigās punktu aizstāj ar semikolu un pievieno šādu jaunu ievilkumu:"— telekomunikācijas. Par telekomunikāciju pakalpojumiem uzskata tādus pakalpojumus, kas saistīti ar signālu, rakstītu tekstu, attēlu, skaņu vai cita veida informācijas pārraidi, emisiju vai uztveri pa vadiem, radio, optiskām vai citām elektromagnētiskām sistēmām, tostarp arī tādus pakalpojumus, kas saistīti ar tiesību nodošanu vai piešķiršanu izmantot šādas pārraides, emisijas vai uztveres jaudas. Šajā noteikumā termins telekomunikāciju pakalpojumi ietver arī piekļuves nodrošināšanu pasaules informāciju tīkliem."2. Pēc 9. panta 3. punkta iekļauj šādu 4. punktu:"4. Gadījumos, kad 2. punkta e) apakšpunktā minētos telekomunikāciju pakalpojumus ar nodokli apliekama, ārpus Kopienas reģistrēta persona sniedz ar nodokli neapliekamai, Kopienā reģistrētai personai, dalībvalstis piemēro 3. punkta b) apakšpunktu."3. Direktīvas 21. panta 1. punkta b) apakšpunktu aizstāj ar šādu:"b) ar nodokli apliekamām personām, kurām sniedz 9. panta 2. punkta e) apakšpunktā minētos pakalpojumus, vai personām, kas pievienotā vērtības nodokļa sakarā tiek identificētas attiecīgās valsts teritorijā un kurām sniedz 28.b panta C, D, E un F daļā minētos pakalpojumus, ja šos pakalpojumus sniedz ar nodokli apliekama persona, kas reģistrēta ārzemēs; tomēr dalībvalstis var prasīt, lai pakalpojuma sniedzējs būtu solidāri atbildīgs par nodokļa samaksu;".2. pants1. Dalībvalstis pieņem normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šo direktīvu līdz 2000. gada 1. janvārim. Dalībvalstis par to informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno šo tiesību aktu oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā veikt šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad tā publicēta Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1999. gada 17. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsF. Müntefering[1] OV C 78, 12.3.1997., 22. lpp.[2] Atzinums sniegts 1999. gada 6. maijā (vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī).[3] OV C 287, 22.9.1997., 28. lpp.[4] OV L 145, 13.6.1977., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 1999/49/EK (OV L 139, 2.6.1999., 27. lpp.).[5] OV L 331, 27.12.1979., 11. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1994. gada Pievienošanās aktu.[6] OV L 326, 21.11.1986., 40. lpp.--------------------------------------------------


Svarīgs juridisks paziņojums

|

31987L0355

Padomes Direktīva (1987. gada 25. jūnijs), ar ko groza Direktīvu 71/316/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kopīgiem noteikumiem, ko piemēro metroloģiskās kontroles mērinstrumentiem un metodēm

Oficiālais Vēstnesis L 192 , 11/07/1987 Lpp. 0046 - 0047 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 16 Lpp. 0145  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 16 Lpp. 0145  CS.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 280  - 281 ET.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 280  - 281 HU.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 280  - 281 LT.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 280  - 281 LV.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 280  - 281 MT.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 280  - 281 PL.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 280  - 281 SK.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 280  - 281 SL.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 280  - 281

		Padomes Direktīva(1987. gada 25. jūnijs),ar ko groza Direktīvu 71/316/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kopīgiem noteikumiem, ko piemēro metroloģiskās kontroles mērinstrumentiem un metodēm(87/355/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,un jo īpaši tā 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Padomes 1971. gada 26. jūlija Direktīva 71/316/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kopīgiem noteikumiem, ko piemēro metroloģiskās kontroles mērinstrumentiem un metodēm [4], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 87/354/EEK [5], jāpapildina ar atšķirības zīmju attēliem E – Spānijai, EL– Grieķijai un P – Portugālei;tā kā minētais pielikums arī ir jāgroza, lai aizstātu atšķirības zīmi IR – Īrijai ar IRL,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Ar šo attēlus, kas minēti Direktīvas 71/316/EEK II pielikuma 3.2.1. punktā, papildina ar atšķirības zīmēm E, EL un P, bet atšķirības zīmi IR aizstāj ar IRL.2. Atšķirības zīmju paraugi norādīti turpmāk:+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++2. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai līdz 1987. gada 31. decembrim izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1987. gada 25. jūnijāPadomes vārdā –priekšsēdētājsH. De Croo[1] OV C 317, 10.12.1986., 8. lpp.[2] Atzinums sniegts 1987. gada 19. jūnijā (vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī).[3] OV C 150, 9.6.1987., 4. lpp.[4] OV L 202, 6.9.1971., 1. lpp.[5] OV L 192, 11.7.1987., 43. lpp.--------------------------------------------------


Svarīgs juridisks paziņojums

|

32001L0116

Komisijas Direktīva 2001/116/EK (2001. gada 20. decembris), ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 70/156/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumuDokuments attiecas uz EEZ.

Oficiālais Vēstnesis L 018 , 21/01/2002 Lpp. 0001 - 0115 CS.ES Nodaļa 13 Sējums 27 Lpp. 199  - 314 ET.ES Nodaļa 13 Sējums 27 Lpp. 199  - 314 HU.ES Nodaļa 13 Sējums 27 Lpp. 199  - 314 LT.ES Nodaļa 13 Sējums 27 Lpp. 199  - 314 LV.ES Nodaļa 13 Sējums 27 Lpp. 199  - 314 MT.ES Nodaļa 13 Sējums 27 Lpp. 199  - 314 PL.ES Nodaļa 13 Sējums 27 Lpp. 199  - 314 SK.ES Nodaļa 13 Sējums 27 Lpp. 199  - 314 SL.ES Nodaļa 13 Sējums 27 Lpp. 199  - 314

		Komisijas Direktīva 2001/116/EK(2001. gada 20. decembris),ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 70/156/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu(Dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 70/156/EEK (1970. gada 6. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/40/EK [2] un jo īpaši tās 13. panta 2. punktu,tā kā:(1) Direktīva 70/156/EEK un tās pielikumi ir grozīti vairākkārt un tā kā ir jāizdara jauni pielikumu grozījumi, tie skaidrības nolūkos ir jākonsolidē vienotā dokumentā.(2) Noteikumi par komplektētu transportlīdzekļu tipa apstiprinājumam vajadzīgajiem administratīvajiem dokumentiem, kas ietverti šajos pielikumos, ir jāattiecina uz M1 kategorijas transportlīdzekļiem, kuri ir aprīkoti ar iekšdedzes motoru.(3) Direktīvas 70/156/EEK pielikumos, kuri ir grozīti ar šo direktīvu, ir jāparedz arī noteikumi par tādu komplektētu transportlīdzekļu tipa apstiprinājumam vajadzīgajiem administratīvajiem dokumentiem, kuri nav M1 kategorijas transportlīdzekļi. Šādi apstiprinājumi tomēr ir jāpiešķir tikai pēc tam, kad spēkā stājas direktīva, ar kuru atceļ un aizstāj Direktīvu 70/156/EEK, kā arī grozījumi, kurus uzskata par vajadzīgiem attiecīgajās atsevišķajās direktīvās, lai būtu iespējams piemērot tās transportlīdzekļiem, kuri nav M1 kategorijas transportlīdzekļi.(4) Ir piemēroti arī nodrošināt vienādu kārtību, kādā piešķir apstiprinājuma numurus.(5) Attiecīgi ir jāgroza Direktīva 70/156/EEK.(6) Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, kuru ir sniegusi ar Direktīvu 70/156/EEK izveidotā Komiteja pielāgošanai tehnikas attīstībai,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 1970/156/EEK groza šādi:1. Direktīvas 4. panta 1. punkta otrajā daļā svītro: "kā arī saskaņā ar VII pielikuma prasībām jāpiešķir tam īpašs apstiprinājuma numurs";2. Direktīvas 8. panta 2. punkta c) apakšpunkta sestajā daļā svītro: "un jāaizstāj jebkādi īpašie apstiprinājuma numuri ar parastiem apstiprinājuma numuriem";3. Direktīvas 70/156/EEK pielikumus aizstāj ar šīs direktīvas pielikuma tekstu.2. pants1. Attiecībā uz transportlīdzekļu tipa apstiprinājumu dalībvalstis piemēro Direktīvu 70/156/EEK, kas grozīta ar šo direktīvu, vienīgi tiem M1 kategorijas transportlīdzekļiem, kuri ir aprīkoti ar iekšdedzes motoru.2. Attiecībā uz transportlīdzekļu tipa apstiprinājumu M1 kategorijas speciālajiem transportlīdzekļiem dalībvalstis vienīgi pēc ražotāja pieprasījuma piemēro ar Direktīvu 1998/14/EK grozītās Direktīvas 70/156/EEK 4. panta 1. punktu. [3]3. Ar Direktīvu 87/358/EEK [4] grozītās Direktīvas 70/156/EEK 10. pantu turpina piemērot to transportlīdzekļu tipa apstiprinājumam, kas nav 1. punktā minētie transportlīdzekļi.3. pants1. Attiecībā uz atbilstības sertifikātiem, ko izdod pēc EK tipa apstiprinājumiem, līdz 2003. gada 30. jūnijam var lietot esošos paraugus.2. Šī direktīva nepadara par spēkā neesošu nevienu apstiprinājumu, kas piešķirts pirms šīs direktīvas stāšanās spēkā, un neliedz attiecināt šādus apstiprinājumus saskaņā ar tās direktīvas noteikumiem, atbilstoši kurai tie sākotnēji piešķirti.4. pants1. Dalībvalstis pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai līdz 2002. gada 1. jūlijam izpildītu šo direktīvu. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju. Dalībvalstis piemēro šos tiesību aktus no 2002. gada 1. jūlija.Dalībvalstīm pieņemot minētos tiesību aktus, tajos jāietver atsauce uz šo direktīvu vai arī šāda atsauce jāpievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.5. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.6. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2001. gada 20. decembrīKomisijas vārdā —Komisijas loceklisErkki Liikanen[1] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.[2] OV L 292, 9.11.2001., 21. lpp.[3] OV L 91, 25.3.1998., 1. lpp.[4] OV L 192, 11.7.1987., 51. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMU SARAKSTSI pielikums. | Pilns informācijas saraksts transportlīdzekļa EK tipa apstiprinājumam |II pielikums. | Transportlīdzekļu kategoriju un transportlīdzekļu tipu definīcija |III pielikums. | Informācijas dokuments transportlīdzekļa EK tipa apstiprinājumam |IV pielikums. | Transportlīdzekļa EK tipa apstiprinājuma prasību saraksts |V pielikums. | Procedūras, kas jāievēro transportlīdzekļa EK tipa apstiprinājuma laikā |VI pielikums. | Transportlīdzekļa EK tipa apstiprinājuma sertifikāts |VII pielikums. | EK tipa apstiprinājuma sertifikātu numurēšanas sistēma |VIII pielikums. | Testa rezultāti |IX pielikums. | EK atbilstības sertifikāts |X pielikums. | Procedūras attiecībā uz ražojumu atbilstību |XI pielikums. | Speciālo transportlīdzekļu raksturojums un noteikumi |XII pielikums. | Mazo sēriju un sēriju beigu ierobežojumi |XIII pielikums. | EK tipa apstiprinājumu saraksts, kuri izdoti saskaņā ar atsevišķām direktīvām |XIV pielikums. | Procedūras, kas jāievēro daudzposmu EK tipa apstiprinājuma laikā |XV pielikums. | Transportlīdzekļa izcelsmes sertifikāts — Ražotāja paziņojums par bāzes/nepabeigtu transportlīdzekli, izņemot M1 kategorijas transportlīdzekļus. |--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 98/29/EK (1998. gada 7. maijs) par pamatnoteikumu saskaņošanu attiecībā uz eksporta kredītu apdrošināšanu vidēja termiņa un ilgtermiņa darījumiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31998L0029

Oficiālais Vēstnesis L 148 , 19/05/1998 Lpp. 0022 - 0032

		Padomes Direktīva 98/29/EK(1998. gada 7. maijs)par pamatnoteikumu saskaņošanu attiecībā uz eksporta kredītu apdrošināšanu vidēja termiņa un ilgtermiņa darījumiemEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 113. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,(1) tā kā vidēja termiņa un ilgtermiņa eksporta kredītu apdrošināšanai ir svarīga loma starptautiskajā tirdzniecībā, un tā ir būtisks tirdzniecības politikas instruments;(2) tā kā vidēja termiņa un ilgtermiņa eksporta kredītu apdrošināšanai ir svarīga loma tirdzniecībā ar jaunattīstības valstīm, un tādējādi tā veicina to integrēšanos pasaules ekonomikā, kas ir Kopienas attīstības politikas mērķis;(3) tā kā atšķirības starp patreiz dalībvalstīs esošajām oficiālajām vidēja termiņa un ilgtermiņa eksporta kredītu apdrošināšanas sistēmām attiecībā uz to seguma, prēmiju un seguma politikas elementiem var radīt traucējumus konkurencē starp uzņēmumiem Kopienā;(4) tā kā šķiet lietderīgi, lai šajā direktīvā paredzētie pasākumi nepārsniegtu to, cik ir vajadzīgs, lai panāktu saskaņošanu, kas vajadzīga, lai nodrošinātu, ka eksporta politika tiek balstīta uz vienotiem principiem un netiek traucēta konkurence starp uzņēmumiem Kopienā;(5) tā kā, lai mazinātu esošos konkurences traucējumus, ir vēlams saskaņot dažādās oficiālās eksporta kredītu apdrošināšanas sistēmas, kā paredzēts Līguma 112. pantā, pamatojoties uz vienotiem principiem un iekļaujot kopējā tirdzniecības politikā;(6) tā kā valdību (vai īpašām valdību kontrolētām iestādēm) paredzētās eksporta kredītu garantiju vai apdrošināšanas programmas, nosakot prēmiju likmes, kuras nav pietiekamas, lai segtu programmu ilgtermiņa darbības izdevumus un zaudējumus, daudzpusējo tirdzniecības sarunu Urugvajas raunda (1986.g. līdz 1994.g.) laikā noslēgtajā Līgumā par subsīdijām un kompensācijas pasākumiem [1] tiek klasificētas kā aizliegtas eksporta subsīdijas jo īpaši saskaņā ar 3. panta 1. punkta a) apakšpunktu un tā I pielikuma j) punktu;(7) tā kā kredītu apdrošinātāju noteiktajai prēmijai būtu jāatbilst apdrošinātajam riskam;(8) tā kā saskaņošana veicinātu sadarbību starp kredītu apdrošinātājiem, kuri darbojas valsts vārdā vai ar valsts atbalstu, un pastiprinātu sadarbību starp uzņēmumiem Kopienā, kā paredzēts Līguma 130. pantā;(9) tā kā saskaņošana un sadarbība ir svarīgi un būtiski faktori Kopienas eksportētāju konkurētspējai tirgos, kas nav Kopienas tirgi;(10) tā kā Komisijas Baltā grāmata par iekšējā tirgus izveidi, kuru Eiropadome pieņēma 1985. gada jūnijā, uzsver tādas vides svarīgumu, kura veicina sadarbību starp uzņēmumiem Kopienā;(11) tā kā ar 1960. gada 27. septembra lēmumu [2] Padome izveidoja Kredītu apdrošināšanas, kredītu garantiju un finanšu kredītu politikas koordinēšanas grupu;(12) tā kā 1991. gada 15. maijā minētā Politikas koordinēšanas grupa pilnvaroja ekspertus no katras dalībvalsts tajā laikā, kuri kā Kopējā tirgus 1992. gada ekspertu grupa 1992. gada 27. martā, 1993. gada 11. jūnijā un 1994. gada 9. februārī iesniedza ziņojumus ar virkni ierosinājumu;(13) tā kā ar lēmumu 93/112/EEK [3] Padome ieviesa Kopienas tiesībās ESAO Vienošanos par vadlīnijām attiecībā uz oficiāli atbalstītiem eksporta kredītiem;(14) tā kā ar šo direktīvu ir jāaizstāj Padomes 1970. gada 27. oktobra direktīva 70/509/EEK par kopējas kredītu apdrošināšanas politikas pieņemšanu attiecībā uz vidēja termiņa un ilgtermiņa darījumiem ar valsts pircējiem [4] un Padomes 1970. gada 27. oktobra direktīva 70/510/EEK par kopējas kredītu apdrošināšanas politikas pieņemšanu attiecībā uz vidēja termiņa un ilgtermiņa darījumiem ar privātiem pircējiem [5];(15) tā kā šī sākotnējā eksporta kredītu apdrošināšanas saskaņošana būtu jāuzskata par soli ceļā uz dalībvalstu dažādo sistēmu konverģenci,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsPiemērošanas jomaŠo direktīvu piemēro attiecībā uz segumu darījumiem, kas ir saistīti ar dalībvalstī radītu preču un/vai pakalpojumu eksportu, ciktāl šāds atbalsts tiek sniegts tieši vai netieši uz kādas vienas vai vairāku dalībvalstu rēķina vai ar to atbalstu, ietverot divu gadu vai ilgāku riska periodu, proti, atmaksas termiņā ietverot izgatavošanas laiku.Šo direktīvu nepiemēro segumiem attiecībā uz konkursa, avansa maksājumu, saistību izpildes un paturējuma obligācijām. To nepiemēro arī segumam attiecībā uz riskiem, kas ir saistīti ar būvniecības iekārtām un būvmateriāliem, ko izmanto uz vietas, lai izpildītu komerclīgumu.2. pantsDalībvalstu saistībasDalībvalstis nodrošina, lai jebkura iestāde, kas tieši vai netieši paredz segumu eksporta kredītu apdrošināšanas, garantiju vai refinansējuma veidā uz dalībvalsts rēķina vai ar tās atbalstu un pārstāv pašu valdību vai kuras darbību kontrolē un/vai pilnvaro segumu paredzošā valdība, turpmāk saukta "apdrošinātāji", sedz darījumus, kuri ir saistīti ar preču un/vai pakalpojumu eksportu saskaņā ar pielikuma noteikumiem uz valstīm ārpus Kopienas un kurus finansē ar pircēja kredītu vai piegādātāja kredītu vai apmaksā uz tūlītējas samaksas noteikumiem.3. pantsIeviešanas lēmumiPielikuma 46. punktā minētos lēmumus Komisija pieņem 4. pantā noteiktajā kārtībā.4. pantsKomitejaKomisijai palīdz komiteja, kuras sastāvā darbojas dalībvalstu pārstāvji un kuru vada Komisijas pārstāvis.Komisijas pārstāvis komitejai iesniedz veicamo pasākumu projektu. Komiteja par projektu sniedz atzinumu termiņā, ko priekšsēdētājs var noteikt atkarībā no jautājuma steidzamības. Atzinumu pieņem ar balsu vairākumu, kas Līguma 148. panta 2. punktā noteikts lēmumiem, kuri Padomei jāpieņem pēc Komisijas priekšlikuma. Dalībvalstu pārstāvju balsis komitejā vērtē saskaņā ar minēto pantu. Priekšsēdētājs balsošanā nepiedalās.Komisija nosaka pasākumus, ko piemēro nekavējoties. Tomēr, ja šie pasākumi nesaskan ar komitejas atzinumu, tad Komisija par to tūlīt paziņo Padomei. Tādā gadījumā:- Komisija atliek tās noteikto pasākumu piemērošanu uz laiku, kas nav ilgāks par vienu mēnesi kopš izziņošanas dienas,- Padome ar kvalificētu balsu vairākumu iepriekšējā ievilkumā norādītājā laikā var pieņemt atšķirīgu lēmumu.5. pantsZiņojums un pārskatsLīdz 2001. gada 31. decembrim Komisija iesniedz Padomei ziņojumu par šīs direktīvas noteikumu piemērošanā gūto pieredzi un panākto konverģenci.6. pantsSaistība ar citām procedūrāmŠajā direktīvā noteiktās procedūras papildina ar lēmumu 73/391/EEK [6] noteiktās.7. pantsAtcelšanaAr šo tiek atcelta direktīva 70/509/EEK un direktīva 70/510/EEK.8. pantsTransponēšanaDalībvalstīs līdz 1999. gada 1. aprīlim stājas spēkā likumi un normatīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāmas šādas atsauces.9. pantsStāšanās spēkāŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.10. pantsAdresātiŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1998. gada 7. maijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsM. Beckett[1] OV L 336, 23.12.1994., 156. lpp.[2] OV 66, 27.10.1960., 1339./60. lpp.[3] OV L 44, 22.2.1993., 1. lpp. Lēmumā jaunākie grozījumi izdarīti ar lēmumu 97/530/EK (OV L 216, 8.8.1997., 77. lpp).[4] OV L 254, 23.11.1970., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1994. gada Aktu par iestāšanos.[5] OV L 254, 23.11.1970., 26. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1994. gada Aktu par iestāšanos.[6] OV L 346, 17.12.1973., 1. lpp. Lēmumā jaunākie grozījumi izdarīti ar lēmumu 76/641/EEK (OV L 223, 16.8.1976., 25. lpp).--------------------------------------------------PIELIKUMSKOPĪGI EKSPORTA KREDĪTU APDROŠINĀŠANAS PRINCIPII NODAĻA: SEGUMA ELEMENTI1.iedaļa: Vispārējie principi un jēdzieni1. Kopīgo principu darbības jomaa) Šajā pielikumā noteiktos kopīgos principus piemēro attiecībā uz segumu piegādātāja kredīta darījumiem ar valsts vai privātajiem pircējiem un segumu pircēja kredīta darījumiem ar valsts vai privātajiem aizņēmējiem.b) Kopīgos principus piemēro attiecībā uz segumu visiem riskiem, kā noteikts 4. punktā. Tomēr apdrošinātājs var katrā atsevišķajā gadījumā izlemt par šī seguma ierobežošanu, to attiecinot tikai uz konkrētiem riskiem.c) Kad privātā parādnieka saistības ir pilnībā un bez nosacījumiem garantējis subjekts, kurš ir atzīstams par valsts iestādi saskaņā ar šī pielikuma 5. punktu, piemēro uz valsts parādniekiem attiecināmos kopīgos principus.Šajā pielikumā jēdziens "parādnieks" nozīmē 1. punkta a) apakšpunktā minēto pircēju vai aizņēmēju, vai viņu galvotāju attiecībā uz apdrošināto darījumu.2. Piegādātāja kredīta raksturojumsa) Jēdziens "piegādātāja kredīts" attiecas uz komerclīgumu starp vienu vai vairākiem piegādātājiem un kādu vienu vai vairākiem pircējiem par dalībvalstī radītu preču un/vai pakalpojumu eksportēšanu, saskaņā ar kuru pircējs(–i) apņemas samaksāt piegādātājam(–iem) uz tūlītēja norēķina vai kredīta noteikumiem.b) Seguma noteikumi piegādātāja kredītam attiecas uz gadījumiem, kad segums tiek piešķirts dalībvalstī saskaņā Līguma 58. pantu dibinātajiem uzņēmumiem.c) Ja komerclīgumu finansē ar pircēja kredītu vai jebkādu citu finansēšanas līdzekli, eksportētājam piešķirtais segums attiecībā uz pašu komerclīgumu ir pakļauts noteikumiem par piegādātāja kredīta segumiem.3. Pircēja kredīta raksturojumsa) Jēdziens "pircēja kredīts" attiecas uz aizdevuma līgumu starp vienu vai vairākām kredītiestādēm un vienu vai vairākiem aizņēmējiem, kas finansē komerclīgumu, par dalībvalstī radītu par preču un/vai pakalpojumu eksportēšanu, saskaņā ar kuru aizdevēja(–s) iestāde(–s) apņemas samaksāt piegādātājam(–iem) saskaņā ar pamatā esošo darījumu uz tūlītējas samaksas noteikumiem pircēja(–u)/aizņēmēja(–u) interesēs, paredzot, ka pircējs(–i)/aizņēmējs(–i) atmaksās aizdevējai(–ām) iestādei(–ēm) saskaņā ar kredīta noteikumiem.b) Seguma noteikumus attiecībā uz pircēja kredītu piemēro, kad segums tiek nodrošināts kredītiestādēm neatkarīgi no to dibināšanas vai reģistrācijas vietas, ar noteikumu, ka pircēja kredīts rada beznosacījuma saistības aizņēmējam atmaksāt savu parādu neatkarīgi no finansējamā komerclīguma izpildes.c) Seguma nosacījumus attiecībā uz pircēja kredītu piemēro segumam, kas nodrošināts kredītiestādei attiecībā uz apgrozāmajiem dokumentiem, kuri pienācīgi atrodas attiecīgās kredītiestādes rīcībā un kurus pircējam ir jāapmaksā saskaņā ar jebkādu vienošanos par komerclīguma finansēšanu.4. Iesaistīto risku jēdziensa) Privāto parādnieku komerciālais risks ir noteikts 14., 15. un 16. punktā.b) Politiskais risks privātajiem parādniekiem tiek noteikts 17. līdz 22. punktā un valsts parādniekiem – 15. līdz 22. punktā.c) Izgatavošanas risks tiek noteikts 6. punkta b) apakšpunktā.d) Kredīta risks tiek noteikts 6. punkta c) apakšpunktā.5. Parādnieka stāvoklisa) Jebkuru subjektu, kurš jebkādā veidā pats pārstāv valsts varu un kuru nevar ne tiesas, ne administratīvā ceļā pasludināt par maksātnespējīgu, uzskata par valsts parādnieku. Tas var būt suverēns parādnieks, t.i.,. subjekts, kurš pilnībā pārstāv valsti, piem., Finanšu ministrija vai centrālā banka, vai jebkura cita pakļautībā esoša valsts iestāde kā, piemēram, reģionālās, municipālās vai pārvaldes iestādēm pielīdzinātas iestādes, vai citas valsts iestādes.b) Novērtējot parādnieka stāvokli, apdrošinātājs ņem vērā:- parādnieka juridisko statusu,- jebkuras pret parādnieku celtās prasības faktisko iedarbīgumu,- parādnieka finansējuma un ienākumu avotus, ņemot vērā faktu, ka valsts parādnieks var savus parādus dzēst, izmantojot resursus, kas nav saistīti ar centrālās valdības līdzekļiem, piemēram, no ieņēmumiem, kas gūti no vietējiem nodokļiem, vai sniedzot sabiedriskos pakalpojumus,- parādnieka ietekmēšanas vai kontroles pakāpi, kādu var īstenot uzņēmējas valsts valdība.c) Jebkurš parādnieks, kas nav valsts subjekts saskaņā ar iepriekšminētajiem kritērijiem, principā ir uzskatāms par privātu.2. iedaļa: Seguma darbības joma6. Segtais risksa) Tiek segti izgatavošanas radītā zaudējuma risks un kredīta risks.b) Izgatavošanas riska zaudējums materializējas, kad apdrošinājuma ņēmēja līgumsaistību izpilde vai pasūtīto preču izgatavošana tiek pārtraukta uz sešu mēnešu laiku, ar noteikumu, ka šāda pārtraukuma pamatā ir tieši un tikai kāda viena vai vairāku 14. līdz 22. punktā minēto sedzamo zaudējumu cēloņu rašanās.c) Kredīta riska zaudējums materializējas, kad apdrošinājuma ņēmējs nav spējis saņemt jebkuras summas samaksu, kāda tam pienākas saskaņā ar attiecīgo komerclīgumu vai aizdevuma līgumu, trīs mēnešu laikā kopš samaksas termiņa, ar noteikumu, ka šādas nesamaksas pamatā ir tieši un tikai kāda viena vai vairāku 14. līdz 22. punktā minēto sedzamo zaudējumu cēloņu rašanās.d) Kad ar pircēja kredītu saistītais risks tiek garantēts bez nosacījumiem, apdrošinātājs ievēro 32., 33. un 47. punkta a) apakšpunktā noteiktos principus un procedūras.7. Seguma apjomsa) Segums attiecībā uz izgatavošanas risku līguma summas robežās aptver apdrošinājuma ņēmēja izdevumus tā līgumsaistību izpildes gaitā vai līgumā paredzēto preču izgatavošanā, ar noteikumu, ka šādi izdevumi ir pienācīgi attiecināmi uz līguma izpildi.Izgatavošanas riska segums neaptver:- izdevumus saistībā ar precēm un/vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem jau ir stājies spēkā kredīta riska segums,- summas, kuras apdrošinājuma ņēmējs ir samaksājis pēc samaksas pieprasījuma saistībā ar obligāciju, kas izdota attiecībā uz segto līgumu, tomēr tas neattur apdrošinātāju segt šādus riskus, kurus neaptver šī direktīva, un- summas, kas atbilst apdrošinājuma ņēmēja parādniekam samaksātajiem līgumsodiem un zaudējumu atlīdzībai.b) Kredīta riska segums aptver summu (pamatsummu un procentus), kādu pircējs ir parādā saskaņā ar komerclīgumu vai aizņēmējs – saskaņā ar aizņēmuma līgumu, t.sk. procentus, kas rodas pēc samaksas termiņa (nokavējuma procenti).Kredīta riska segums neaptver summas, kas atbilst apdrošinājuma ņēmēja parādniekam samaksātajiem līgumsodiem un zaudējumu atlīdzībai.8. Seguma procentsa) Seguma procents un pamatojums augstākās apdrošinātāja atbildības atlīdzības summas noteikšanai ir skaidri jānosaka apdrošinātāja izdotajā kredīta apdrošināšanas polisē.b) Ja apdrošinātājs piešķir seguma procentu, kas ir augstāks par 95 %, tas ievēro 32., 33. un 47. punkta a) apakšpunktā noteiktos principus un procedūras.9. Neapdrošinātais procentsNeskarot 8. punkta b) apakšpunkta noteikumus, jebkuru neapdrošināto procentu uz sava rēķina uzņemas apdrošinājuma ņēmējs. Apdrošinātājs var nolemt ļaut apdrošinājuma ņēmējam pilnībā vai daļēji atlaist šādu neapdrošināto procentu.10. Segums darījumiem ārvalstu valūtāJa darījumi paredz samaksu vai finansējumu kādā vienā vai vairākās ārvalstu valūtās, segums var tikt piešķirts jebkurā šādā valūtā.11. Ārvalstu piegādesApakšuzņēmēju līgumi ar personām kādā vienā vai vairākās dalībvalstīs tiek automātiski ietverti segumā saskaņā ar Padomes 1982. gada 10. decembra lēmumu 82/854/EEK par noteikumiem, kas eksporta garantiju un eksporta finansējuma jomās ir piemērojami attiecībā uz atsevišķiem apakšuzņēmēju līgumiem ar personām citās dalībvalstīs vai valstīs, kas nav dalībvalstis [1].12. Seguma spēkā stāšanās laiksa) Pircēja kredīta gadījumā segums stājas spēkā līdz ar aizdevuma līguma stāšanos spēkā, ar noteikumu, ka ir izpildīti iepriekšminētie nosacījumi, kas paredzēti kredīta apdrošināšanas polisē un aizdevuma līgumā.b) Piegādātāja kredīta gadījumā izgatavošanas riska segums stājas spēkā līdz ar komerclīguma stāšanos spēkā, ar noteikumu, ka ir izpildīti iepriekšminētie nosacījumi, kas paredzēti kredīta apdrošināšanas polisē un komerclīgumā.Kredīta riska segums stājas spēkā dienā, kad apdrošinājuma ņēmēja līgumsaistību pilnīga izpilde tam dod tiesības uz samaksu, ar noteikumu, ka ir izpildīti iepriekšminētie nosacījumi, kas paredzēti kredīta apdrošināšanas polisē un komerclīgumā. Tomēr kredīta riska segums var stāties spēkā katras daļējās piegādes vai nosūtīšanas dienā, ar noteikumu, ka apdrošinājuma ņēmējs saskaņā ar līguma noteikumiem ir tiesīgs saņemt noteiktas un galējas piegādāto vai nosūtīto preču un/vai pakalpojumu vērtībai atbilstošas summas samaksu.3. iedaļa: Zaudējumu cēloņi un atbildības noņemšana13. Apdrošinātāja atbildībaApdrošinātājs atbild, ja zaudējums ir tieši un tikai attiecināms uz kādu vienu vai vairākiem segtajiem zaudējuma cēloņiem, kas noteikti 14. līdz 22. punktā.14. MaksātnespējaPrivātā parādnieka un tā de jure vai de facto galvotāja, ja tāds ir, maksātnespēja.15. Saistību neizpildeParādnieka un tā galvotāja, ja tāds ir, saistību neizpilde.16. Prettiesisks noliegums vai atteikumsPiegādātāja kredītu izmantojoša pircēja lēmums par komerclīguma pārtraukšanu vai atcelšanu vai atteikšanās pieņemt preces un/vai pakalpojumus, ja viņam nav tiesību tā rīkoties.17. Trešās valsts lēmumsJebkurš tādas valsts, kas nav ne apdrošinātāja, ne apdrošinājuma ņēmēja valsts, valdības pasākums vai lēmums, t.sk. par valdības iejaukšanos uzskatāmi valsts iestāžu pasākumi un lēmumi, kas attiecīgi liedz aizdevuma līguma vai komerclīguma izpildi.18. MoratorijsVispārējais moratorijs, kuru nosaka parādnieka valsts vai tādas trešās valsts valdība, caur kuru būtu jāveic maksājums attiecībā uz aizdevuma līgumu vai komerclīgumu.19. Līdzekļu pārskaitīšanas aizturēšana vai aizkavēšanaPolitiskie notikumi, ekonomiskās grūtības vai juridiska rakstura vai administratīvie pasākumi, kas rodas vai tiek veikti ārpus apdrošinātāja valsts un kuri aiztur vai aizkavē saistībā ar aizdevuma līguma vai komerclīguma maksājamo līdzekļu pārskaitīšanu.20. Tiesību normas parādnieka valstīParādnieka valstī pieņemtās tiesību normas, kas pasludina parādnieka vietējā valūtā veiktos maksājumus par spēkā esošu parāda dzēšanu, neskatoties uz to, ka valūtas apmaiņas kursa svārstību rezultātā šādi maksājumi, tos konvertējot komerclīguma vai aizdevuma līguma valūtā, līdzekļu pārskaitīšanas dienā vairs nesedz parāda summu.21. Apdrošinātāja vai apdrošinājuma ņēmēja valsts lēmumsJebkurš apdrošinātāja vai apdrošinājuma ņēmēja valsts valdības pasākums vai lēmums, t.sk. Eiropas Kopienas pasākumi un lēmumi attiecībā uz tirdzniecību starp dalībvalsti un trešajām valstīm kā, piemēram, eksporta aizliegumi, ciktāl to ietekmi attiecīgā valdība nesedz citādi.22. Nepārvarama varaĀrpus apdrošinātāja valsts radušies nepārvaramas varas apstākļi, kuri varētu ietvert karu, t.sk. pilsoņkaru, revolūciju, sacelšanos, pilsoņu nemierus, ciklonu, plūdus, zemestrīci, vulkāna izvirdumu, paisuma vilni un kodolavāriju, ciktāl to ietekme netiek apdrošināta citādi.23. Vispārējā atbildības noņemšanaApdrošinātājs ir tiesīgs noraidīt atbildību par jebkuru zaudējumu, kas tieši vai netieši ir attiecināms uz:a) apdrošinājuma ņēmēja vai jebkuras tā vārdā darbojošās personas jebkuru darbību vai bezdarbību,b) jebkuru apdrošinājuma ņēmēja tiesības ierobežojošu noteikumu, kurš ir ietverts aizdevuma līgumā, komerclīgumā vai jebkurā ar to saistītā dokumentā, t.sk. jebkurā dokumentā attiecībā uz ar to saistītajiem garantijas vai nodrošinājuma noteikumiem,c) jebkuru starp apdrošinājuma ņēmēju un parādnieku pēc aizdevuma līguma vai komerclīguma noslēgšanas turpmāk panāktu vienošanos, kas aiztur vai aizkavē parāda atmaksu,d) piegādātāja kredīta gadījumā jebkuru apakšuzņēmēju, līdzuzņēmēju vai citu piegādātāju saistību neizpildi, ar noteikumu, ka šādas neizpildes pamatā nav politiskie notikumi, kā aprakstīts 17. līdz 22. punktā uzskaitītajos zaudējuma cēloņos.4. iedaļa: Noteikumi par prasījumu apmierināšanu24. Prasījuma nogaidīšanas periodsa) Prasījuma nogaidīšanas periods atbilst laika posmam, kāds noteikts segtā riska materializācijai, kā noteikts 6. punkta b) un c) apakšpunktā.b) Prasījuma nogaidīšanas periodu nepiemēro:- kad privāta parādnieka gadījumā nesamaksas pamatā ir parādnieka de jure vai de facto maksātnespēja,- saskaņā ar divpusēju starpvaldību nolīgumu par parādu pārstrukturēšanu.25. Atlīdzība un cesijaa) Apdrošinājuma ņēmējs ir tiesīgs saņemt atlīdzību prasījuma nogaidīšanas perioda beigās kā noteikts 24. punktā, ar noteikumu, ka ir izpildīti apdrošināšanas un atlīdzības noteikumi, prasījums ir juridiski spēkā un apdrošinājuma ņēmējs ir ar risku apgājies, veltot pienācīgu rūpību.b) Apdrošinātājam ir tiesības uz apdrošinājuma ņēmēja, attiecīgi, no aizdevuma līguma vai komerclīguma izrietošo tiesību cesiju.26. Nodrošinātās saistībasJa parādnieka saistības pret apdrošinājuma ņēmēju ir nodrošinātas ar garantiju vai citu nodrošinājumu, apdrošinājuma ņēmējam ir jābūt veikušam visus polisē pieprasītos pasākumus, kas vajadzīgi, lai ne tikai nodrošinātu, ka garantija vai cits nodrošinājums ir spēkā un izpildāms, bet arī, lai faktiski īstenotu nodrošinājumu.27. Prasījuma aprēķināšanaNeskarot 31. punkta noteikumus, apdrošinātājs, aprēķinot prasījuma samaksu, nemaksā apdrošinājuma ņēmējam summu, kas pārsniedz faktisko tā zaudējumu kopsummu un/vai pārsniedz summu, kādu apdrošinājuma ņēmējs bija faktiski tiesīgs saņemt no aizņēmēja saskaņā ar aizdevuma līgumu vai, attiecīgi, no pircēja saskaņā ar komerclīgumu.28. Prasījuma samaksaPrasījums ir jāsamaksā nekavējoties, tomēr vēlākais viena mēneša laikā pēc prasījuma nogaidīšanas perioda beigām, ar noteikumu, ka apdrošinātājam tika nekavējoties paziņots par prasījuma rašanos, un tas ir savlaicīgi saņēmis visu vajadzīgo informāciju, dokumentus un pierādījumus, lai konstatētu prasījuma pamatotību.Izgatavošanas riska seguma gadījumā prasījums ir jāsamaksā viena mēneša laikā pēc prasījuma nogaidīšanas perioda beigām vai pēc vajadzības – eksperta ziņojuma saņemšanas dienas, vai pēc dienas, kad apdrošinājumu ņēmējs ir vienojies ar apdrošinātāju par prasījuma summu, atkarībā no tā, kas notiek vēlāk.29. Strīdi saistībā ar prasījumuJa zaudējumi, kurus apdrošinājuma ņēmējs var pieprasīt atlīdzināt, attiecas uz apstrīdētām tiesībām, apdrošinātājs var atlikt prasījuma samaksu līdz strīda atrisināšanai par labu apdrošinājuma ņēmējam tiesā vai šķīrējtiesā, kas paredzēta aizdevuma līgumā vai, attiecīgi, komerclīgumā.30. Divpusējs starpvaldību nolīgums par parāda pārstrukturēšanua) Ja uz segtu aizdevuma līgumu vai komerclīgumu attiecas divpusējs starpvaldību nolīgums par parāda pārstrukturēšanu, apdrošinājuma ņēmējs ievēro pārstrukturēšanas nolīguma noteikumus attiecībā uz attiecīgā aizdevuma līguma vai, attiecīgi, komerclīguma apdrošinātajām un neapdrošinātajām daļām. Apdrošinājuma ņēmējs apdrošinātājam sniedz visu pārstrukturēšanas nolīguma izpildei vajadzīgo palīdzību.b) Ja apdrošinātā summa tiek iekļauta divpusējā starpvaldību nolīgumā par parāda pārstrukturēšanu, apdrošinātājs var atteikties no 28. punktā minētā viena mēneša termiņa līdz ar divpusējā nolīguma stāšanos spēkā.31. Papildus izdevumiPapildus izdevumus, kas izriet no darbības, kas veikta, lai līdz minimumam samazinātu vai novērstu zaudējumus, sedz proporcionāli kredīta apdrošināšanas polises seguma procentam, ar noteikumu, ka tos ir apstiprinājis apdrošinātājs. Papildus izdevumi ietver tiesvedības izdevumus un citus tiesas izdevumus, lai līdz minimumam samazinātu vai novērstu zaudējumus, bet neietver izdevumus saistībā ar prasījuma pamatotības konstatēšanu.Tomēr ja šādi izdevumi attiecas arī uz summām vai termiņiem, ko nesedz apdrošinātājs, tie ir attiecināmi proporcionāli apdrošinātajām un neapdrošinātajām summām vai termiņiem.II NODAĻA: PRĒMIJA32. Vispārējie prēmijas noteikšanas principiPrēmijas saplūst. Šai nolūkā prēmijai, kas maksājama eksporta kredīta apdrošināšanai:- ir jāatbilst segtajam riskam (valsts, suverēns, publisks un/vai privāts risks),- ir atbilstoši jāatspoguļo piešķirtā seguma apmērs un kvalitāte,- ir jābūt pietiekamai, lai segtu ilgtermiņa darbības izdevumus un izdevumus.33. Seguma kvalitāteNosakot seguma kvalitāti, kā minēts 32. punktā, apdrošinātājs pienācīgi ņem vērā seguma procentu, seguma nosacījumus un jebkurus citus nosacījumus, kas iespaido seguma kvalitāti.34. Valsts riska novērtējumsAttiecībā uz katru valsti vai katru valstu kategoriju maksājamās prēmijas likme tiek pamatota ar attiecīgās valsts risku novērtējumu.35. Parādnieka kredītspējaNosakot prēmiju likmes, apdrošinātājs pienācīgi ņem vērā parādnieka kredītspēju, t.sk. tā stāvokli, kā noteikts 5. punktā.36. Riska periodsAprēķinot prēmiju, apdrošinātājs ņem vērā visu riska periodu kā arī atmaksas veidu un procentus.37. Maksājamā summaa) Prēmiju maksā par maksājamo summu un pamato, ciktāl iespējams, ar minimālās prēmijas salīdzinošajiem datiem. Salīdzinošos datus izsaka procentos no norādes vērtības tā, it kā prēmija tiktu saņemta pilnā apmērā apdrošinājuma vai garantijas dienā, attiecībā uz kredīta risku šī norādes vērtība ir, attiecīgi, vienāda ar vismaz aizdevuma pamatsummu vai komerclīguma (re)finansēto daļu, un attiecībā uz izgatavošanas risku – līguma kopsummu, no tās atrēķinot priekšapmaksu.b) Izgatavošanas riska gadījumā maksājamā summa var tikt samazināta līdz sagaidāmajam maksimālajam zaudējumam apmēram.38. Prēmijas samaksaa) Prēmijas kopsumma ir maksājama kredīta apdrošināšanas polises vai garantijas dienā vai līdz ar līguma vai aizdevuma līguma pilnīgu spēkā stāšanos.b) Prēmiju var maksāt pa daļām vai nosakot procentu likmes paplašinājumu, ar noteikumu, ka tas tīrās vērtības izpratnē atbilst 38. punkta a) apakšpunktā minētajai prēmijas summai.III NODAĻA: VALSTS SEGUMA POLITIKA39. Valsts seguma politikas noteikšanaa) Apdrošinātājs, ņemot vērā tās izmērus un strukturālos tautsaimniecības ierobežojumus, pamato savu valsts seguma politiku uz veikto riska novērtējumu attiecībā uz katru valsti, savu nenokārtoto riska darījumu kopapjomu attiecībā uz katru valsti un savu valsts riska portfeļa sastāvu.b) Nosakot savu valsts seguma politiku, apdrošinātājs ņem vērā katra parādnieka valsts klasifikāciju.c) Tomēr apdrošinātājs var apturēt vai ierobežot uzņēmējdarbības apdrošināšanu attiecībā uz konkrētu valsti, neskatoties uz attiecīgās valsts klasifikāciju.40. Nenokārtoto riska darījumu kopapjoma jēdziensNenokārtoto riska darījumu kopapjomu seguma procentu robežās nosaka, pamatojoties uz summām vidēja termiņa un ilgtermiņa uzņēmējdarbībai, kā noteikts direktīvas 1. pantā.41. Valsts risksa) Attiecībā uz labākā riska valstu grupu apdrošinātājs principā nenosaka nekādus ierobežojumu savā seguma polisē.b) Attiecībā uz pārējām valstīm apdrošinātājs var noteikt ierobežojumus savā seguma polisē.c) Apdrošinātājs, kurš principā nepiedāvā segumu kādai konkrētai valstij vai valstu grupai, tomēr var izņēmuma gadījumā segt konkrētus darījumus sakarā ar divpusējās politikas vai valsts interešu nodrošināšanu vai gadījumos, kad attiecīgajam darījumam tiek nodrošināta pietiekama summa brīvi konvertējamā ārvalstu valūtā.d) Attiecībā uz iepriekš b) apakšpunktā minētajām valstīm apdrošinātāji var noteikt kumulatīvos vai alternatīvos riska ierobežojumus, piemēram:- nenokārtoto riska darījumu kopapjoms attiecīgajā valstī,- seguma piedāvājumu kopsumma,- jaunu sedzamo līgumu summa,- vienā darījumā sedzamā augstākā summa.Apdrošinātāji var palielināt arī piemērojamo prēmiju.Zem riska ierobežojumiem attiecībā uz konkrētu valsti seguma polisē principā nav nosakāmi ierobežojumi.42. Īpaši nosacījumi valsts segumamJebkurā gadījumā apdrošinātājs var parastā kārtībā attiecībā uz konkrētu valsti, neatkarīgi no attiecīgās valsts kategorijas, piemērot noteiktus seguma nosacījumus kā, piemēram:- attiecīgās valsts centrālās bankas vai Finanšu ministrijas dota samaksas un/vai pārskaitījuma garantija,- neatsaucams akreditīvs vai bankas garantija,- prasījuma nogaidīšanas perioda pagarinājums,- seguma procentu samazinājums,- seguma ierobežojums attiecībā uz konkrētām darbības nozarēm vai konkrētiem projektu veidiem.IV NODAĻA: PAZIŅOŠANAS PROCEDŪRAS43. Paziņošanas procedūru piemērošanas jomaa) Attiecībā uz I, II un III nodaļās noteiktajiem kopējiem principiem apdrošinātāji piemēro šādas procedūras.b) Šīs procedūras papildina tās, kuras ir noteiktas ar Padomes 1973. gada 3. decembra lēmumu 73/391/EEK par apspriešanās un informēšanas procedūrām kredīta apdrošināšanas, kredīta garantiju un finanšu kredītu jautājumos [2].44. Paziņošanas procedūru veidiAttiecībā uz Komisiju un citiem apdrošinātājiem tiek paredzēti četri paziņošanas procedūru veidi:- ikgadējā informatīvā paziņošana,- paziņošana lēmuma pieņemšanai,- iepriekšējā informatīvā paziņošana, un- paveiktā informatīvā paziņošana.Sniegtās ziņas nav izpaužamas trešajām personām.45. Ikgadējā informatīvā paziņošanaa) Katra gada beigās, tomēr vēlākais līdz nākamā gada 30. aprīlim, katrs apdrošinātājs retrospektīvi ziņo pārējiem apdrošinātājiem un Komisijai par savu darbību iepriekšējā gadā. Šis ziņojums aptver visas parādnieku valstis un attiecībā uz katru šādu valsti ietver ziņas par:- apdrošinātāja piedāvātā seguma kopsummu,- nenokārtoto riska darījumu kopapjomu, kā noteikts 40. punktā,- nopelnīto prēmiju,- veikto apdrošināšanas maksājumu summu, un- samaksāto prasījumu summu.b) Katra gada sākumā vēlākais līdz 31. janvārim katrs apdrošinātājs ziņo pārējiem apdrošinātājiem un Komisijai par savu seguma politiku, t.sk. augstākās robežas veidu un līmeni, kā arī nosacījumus, kādus apdrošinātājs gatavojas parastā kārtībā noteikt attiecībā uz segumu, kā tiek paredzēts vai piemērojams nākamajā gadā.46. Paziņošana lēmuma pieņemšanaia) Kopienas eksportētāju vai banku konkurējošu piedāvājumu gadījumā ieinteresētais apdrošinātājs nekavējoties atbild uz jebkuru cita ieinteresētā apdrošinātāja informācijas pieprasījumu par attiecīgā darījuma parādnieka stāvokli – kā noteikts 5. punktā.b) Gadījumā, ja rodas nesaskaņas jautājumā par parādnieka stāvokli, ieinteresētie apdrošinātāji informāciju pārējiem apdrošinātājiem sniedz aicinājumā vienojoties noteikt stāvokli.c) Ja apdrošinātāji nevar vienoties par parādnieka stāvokli 10 darbadienu laikā kopš informācijas pieprasījuma, ieinteresētie apdrošinātāji jautājumu kopā ar attiecīgo informāciju nodod Komisijai, kura pieņem lēmumu saskaņā ar šīs direktīvas 4. pantā noteikto procedūru.47. Iepriekšējā informatīvā paziņošanaa) Apdrošinātājs, kurš grasās atkāpties no šī pielikuma noteikumiem, piešķirot labvēlīgākus seguma nosacījumus konkrētam darījumam vai darījumu kopumam, vai konkrētai nozarei vai nozarēm, vai konkrētai valstij vai valstīm, vai tā vispārējai sistēmai, paziņo pārējiem apdrošinātājiem un Komisijai par savu nodomu vismaz septiņas darbadienas pirms sava lēmuma stāšanās spēkā, norādot nodomātās atkāpšanās iemeslus, piemēram, vajadzību atbilst starptautiskajai konkurencei un atbilstošo maksājamo prēmijas summu.b) Apdrošinātājs, kurš grasās pieprasīt mazāku prēmiju nekā noteikts tā ikgadējā paziņojumā saskaņā ar 45. punkta b) apakšpunktu, paziņo pārējiem apdrošinātājiem un Komisijai par savu nodomu vismaz septiņas darbadienas pirms sava lēmuma stāšanās spēkā.c) Apdrošinātājs, kurš, pamatojoties uz cita apdrošinātāja paziņojumu saskaņā ar a) vai b) apakšpunktu, grasās piešķirt labvēlīgākus nosacījumus nekā sākotnējais paziņotājs, paziņo pārējiem apdrošinātājiem un Komisijai par savu nodomu vismaz septiņas darbadienas pirms sava lēmuma stāšanās spēkā, norādot prēmijas likmi, kādu tas nodomājis pieprasīt.d) Apdrošinātājs, kurš saskaņā ar 41. punkta c) apakšpunktu grasās segt darījumus ar parādniekiem valstīs, attiecībā uz kurām tas parasti nepiedāvā segumu, paziņo pārējiem apdrošinātājiem un Komisijai par savu nodomu vismaz septiņas darbadienas pirms sava lēmuma stāšanās spēkā, norādot prēmijas likmi, kādu tas nodomājis pieprasīt.48. Paveiktā informatīvā paziņošanaa) Apdrošinātājs, kurš nolemj atkāpties no šī pielikuma noteikumiem, nosakot mazāk labvēlīgus seguma nosacījumus konkrētam darījumam vai darījumu kopumam, vai konkrētai nozarei vai nozarēm, vai konkrētai valstij vai valstīm, vai tā vispārējai sistēmai, vēlākais līdz 31. janvārim paziņo pārējiem apdrošinātājiem un Komisijai attiecīgi par iepriekšējo gadu.b) Apdrošinātājs, kurš nolemj koriģēt kādu vienu vai vairākus savas valsts seguma polises nosacījumus, kā noteikts tā ikgadējā paziņojumā saskaņā ar 45. punkta b) apakšpunktu, nekavējoties par to paziņo pārējiem apdrošinātājiem un Komisijai.c) Apdrošinātājs, kurš, pamatojoties uz paziņojumu saskaņā ar 47. punkta a) un/vai b) apakšpunktu, nolemj noteikt tādus pašus nosacījumus kā sākotnējais paziņotājs, nekavējoties par to paziņo pārējiem apdrošinātājiem un Komisijai.d) Katrs apdrošinātājs savlaicīgi sniedz detalizētas atbildes uz jebkuru pārējo apdrošinātāju vai Komisijas pieprasījumu sniegt izskaidrojumu vai informāciju par tā darbību.49. Elektroniskā pasta sistēmas izmantošanaVisi paziņojumi parasti ir veicami, izmantojot elektroniskā pasta sistēmu vai pēc vajadzības citus piemērotus ātru rakstisku sakaru līdzekļus.[1] OV L 357, 18.12.1982., 20. lpp.[2] OV L 346, 17.12.1973., 1. lpp. Lēmumā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1994. gada Aktu par iestāšanos.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva (1984. gada 3. jūlijs), ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 70/157/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu pieļaujamo trokšņu līmeni un izplūdes gāzu sistēmu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31984L0372

Oficiālais Vēstnesis L 196 , 26/07/1984 Lpp. 0047 - 0049 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 15 Sējums 4 Lpp. 0205  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 16 Lpp. 0032  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 15 Sējums 4 Lpp. 0205  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 16 Lpp. 0032

		Komisijas Direktīva(1984. gada 3. jūlijs),ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 70/157/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu pieļaujamo trokšņu līmeni un izplūdes gāzu sistēmu(84/372/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 70/156/EEK (1970. gada 6. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 80/1267/EEK [2], un jo īpaši tās 11. pantu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 70/157/EEK (1970. gada 6. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu pieļaujamo trokšņu līmeni un izplūdes gāzu sistēmu [3], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 81/334/EEK [4], un jo īpaši tās 3. pantu,tā kā, ņemot vērā šajā jomā uzkrāto pieredzi un pašus jaunākos sasniegumus, tagad var izdarīt grozījumus prasībās, kas attiecas uz dažu transportlīdzekļu tipu radītā trokšņa mērīšanas metodi, lai tās labāk atbilstu reālajiem ekspluatācijas apstākļiem; tā kā attiecīgie transportlīdzekļi ir augstas klases transportlīdzekļi ar automātisko pārnesumkārbu, ko var pārslēgt uz rokas vadības režīmu;tā kā jo īpaši šā tipa augstas klases transportlīdzeklim svarīgs parametrs ir tāds, ka to būvē, izmantojot visprogresīvākās metodes, kas parasti pārspēj metodes, kuras pēc tam izmanto sērijveida ražošanā, un uzlabojot detaļas un parametrus attiecībā uz aktīvo un pasīvo drošību, gaisa piesārņojumu, trokšņa emisijām un degvielas patēriņu; tā kā, ciktāl tas attiecas uz transportlīdzekļu ekspluatāciju, saskaņā ar pēdējā laikā veiktajiem eksperimentiem skaņas līmeņa noteikšanas metode, kas domāta, lai konstatētu trokšņa emisijas daudzumu no transportlīdzekļiem, kurus ekspluatē pilsētas satiksmes apstākļos, nav reprezentatīva attiecībā uz faktisko augstas klases transportlīdzekļu izmantojumu pilsētas satiksmes apstākļos; tā kā Noteikumos Nr. 51 ar jaunākajiem grozījumiem ANO Eiropas Ekonomikas komisija jau ir pieņēmusi grozījumus, kas vajadzīgi, lai novērstu šo trūkumu un ļautu precīzāk novērtēt šā tipa transportlīdzekļu trokšņa emisiju,tā kā šīs direktīvas noteikumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi Komiteja, kas atbild par to, kā tehnikas attīstībai pielāgot direktīvas par tehnisko šķēršļu novēršanu mehānisko transportlīdzekļu tirdzniecībā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo I pielikumu Direktīvai 70/157/EEK, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 81/334/EEK, groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.2. pants1. No 1984. gada 1. oktobra dalībvalstis, pamatojoties uz pieļaujamo skaņas līmeni un izplūdes sistēmu, nedrīkst:- atteikties piešķirt EEK tipa apstiprinājumu, izdot Direktīvas 70/156/EEK 10. panta 1. punkta pēdējā ievilkumā minēto dokumentu vai piešķirt dalībvalsts tipa apstiprinājumu kādam mehānisko transportlīdzekļu tipam vai- aizliegt šādu transportlīdzekļu ekspluatācijas uzsākšanu,ja šā tipa transportlīdzekļa vai attiecīgo transportlīdzekļu skaņas līmenis un izplūdes sistēma atbilst noteikumiem Direktīvā 70/157/EEK, kas grozīta ar šo direktīvu.2. No 1985. gada 1. oktobra dalībvalstis:- vairs nedrīkst izdot Direktīvas 70/156/EEK 10. panta 1. punkta pēdējā ievilkumā minēto dokumentu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļa tipu, kam skaņas līmenis un izplūdes sistēma neatbilst noteikumiem Direktīvā 70/157/EEK, kura grozīta ar šo direktīvu,- drīkst atteikties piešķirt valsts tipa apstiprinājumu attiecībā uz mehāniskā transportlīdzekļa tipu, kam skaņas līmenis un izplūdes sistēma neatbilst noteikumiem Direktīvā 70/157/EEK, kura grozīta ar šo direktīvu.3. No 1986. gada 1. oktobra dalībvalstis drīkst aizliegt tādu transportlīdzekļu ekspluatācijas uzsākšanu, kam skaņas līmenis un izplūdes sistēma neatbilst noteikumiem Direktīvā 70/157/EEK, kura grozīta ar šo direktīvu.3. pantsDalībvalstīs stājas spēkā noteikumi, kas vajadzīgi, lai līdz 1984. gada 1. oktobrim izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1984. gada 3. jūlijāKomisijas vārdā –Komisijas loceklisKarl–Heinz narjes[1] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.[2] OV L 375, 31.12.1980., 34. lpp.[3] OV L 42, 23.2.1970., 16. lpp.[4] OV L 131, 18.5.1981., 6. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSDirektīvas 70/157/EEK I pielikuma grozījumiPielikuma 5.2.2.4.3.2. punktu aizstāj ar šo:"5.2.2.4.3.2. Tuvošanās ātrumsTransportlīdzeklim jātuvojas līnijai AA” vienmērīgā ātrumā, kas atbilst zemākajam no šādiem diviem ātrumiem:- ātrums, kas atbilst dzinēja apgriezienu skaitam, kurš līdzvērtīgs trim ceturtdaļām apgriezienu skaita (S), ar ko dzinējs attīsta nominālo maksimālo jaudu;- 50 km/h.Taču, ja transportlīdzekļiem, kas aprīkoti ar automātisko pārnesumkārbu ar vairāk nekā diviem atsevišķiem pārnesumiem, pārbaudes laikā notiek pārslēgšanās uz pirmo pārnesumu, ražotājs var izvēlēties jebkuru no šādām pārbaudes procedūrām:- transportlīdzekļa ātrumu V palielina augstākais līdz 60 km/h, lai nenotiktu šāda pārslēgšanās uz zemāku pārnesumu, vai- transportlīdzekļa ātrums V paliek 50 km/h, bet degvielas padevi dzinējam samazina līdz 95 % no pilnai slodzei vajadzīgās padeves. Šo nosacījumu uzskata par izpildītu:- ja dzirksteļaizdedzes dzinēja gadījumā droseļvārsta atvēruma leņķis ir 90 % un- ja kompresijaizdedzes dzinēja gadījumā degvielas sūkņa centrālā zobrata kustību ierobežo līdz 90 %.Ja transportlīdzeklis aprīkots ar automātisko pārnesumkārbu, ko nevar pārslēgt uz rokas vadības režīmu, transportlīdzeklis jāpārbauda atšķirīgos tuvošanās ātrumos, proti, 30, 40 un 50 km/h vai ar trim ceturtdaļām maksimālā ātruma braukšanai pa ceļu, ja šī vērtība ir mazāka. Pārbaudes rezultāts ir tas, kuru iegūst, braucot ar ātrumu, kas rada maksimālo skaņas līmeni."Pielikuma 5.2.2.4.3.3.1.1. punktu aizstāj ar šo:"5.2.2.4.3.3.1.1. Otrajā pārnesumā jāpārbauda M1 un N12 kategorijas transportlīdzekļi, kas aprīkoti ar rokas vadības pārnesumkārbu, kurai nav vairāk par četriem pārnesumu skaitļiem braukšanai uz priekšu.Šo kategoriju transportlīdzekļi, kas aprīkoti ar rokas vadības pārnesumkārbu, kurai ir vairāk nekā četri pārnesumu skaitļi braukšanai uz priekšu, jāpārbauda vispirms otrajā un pēc tam trešajā pārnesumā. Jāņem vērā tikai galvenie pārnesumu skaitļi, kas paredzēti normālam lietošanas režīmam uz ceļa. Aprēķina vidējo aritmētisko vērtību skaņas līmeņiem, ko reģistrē abos stāvokļos.Taču M1 kategorijas transportlīdzekļus, kam ir vairāk nekā četri pārnesumi braukšanai uz priekšu un kas aprīkoti ar dzinēju, kurš attīsta par 140 kW lielāku maksimālo jaudu, un kam pieļaujamā maksimālās jaudas/maksimālas masas attiecība pārsniedz 75 kW/t, var pārbaudīt tikai trešajā pārnesumā, ja trešajā pārnesumā ātrums, ar kādu transportlīdzekļa aizmugure šķērso līniju BB”, ir lielāks par 61 km/h."Pielikuma 5.2.2.4.3.2. punktu aizstāj ar šo:"5.2.2.4.3.3.2. Automātiskā pārnesumkārba, ko var pārslēgt uz rokas vadības režīmu.Pārbaudi veic selektoram esot tādā pozīcijā, kādu ražotājs iesaka "parastai" braukšanai."--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2009/83/EK ( 2009. gada 27. jūlijs ), ar ko groza dažus pielikumus Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2006/48/EK attiecībā uz riska vadības tehniskajiem noteikumiem (Dokuments attiecas uz EEZ )

text:
               28.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 196/14

      KOMISIJAS DIREKTĪVA 2009/83/EK
   (2009. gada 27. jūlijs),
   ar ko groza dažus pielikumus Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2006/48/EK attiecībā uz riska vadības tehniskajiem noteikumiem
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 14. jūnija Direktīvu 2006/48/EK par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu (1) un jo īpaši tās 150. panta 1. punkta l) apakšpunktu,
   tā kā:

               (1)

               Lai visā ES nodrošinātu Direktīvas 2006/48/EK konsekventu īstenošanu un piemērošanu, Komisija un Eiropas Banku uzraudzības komiteja 2006. gadā izveidoja darba grupu (Kapitāla prasību direktīvas transponēšanas grupa – KPDTG), kurai uzticēja uzdevumu apspriest un risināt problēmas, kas saistītas ar minētās direktīvas īstenošanu un piemērošanu. KPDTG norādīja, ka daži tehniskie noteikumi, kas iekļauti Direktīvas 2006/48/EK V, VI, VII, VIII, IX, X un XII pielikumā, ir jāprecizē, lai nodrošinātu vienveidīgu piemērošanu. Turklāt daži noteikumi neatbilst kredītiestāžu pienācīgai riska vadības praksei. Tāpēc šie noteikumi ir jāpielāgo.

               (2)

               Lai pilnveidotu iekšējo tirgu, ir jāprecizē veidi, kādos kredītiestādes var pierādīt, ka no to bilances ir nodots būtisks risks. Ir arī lietderīgi palielināt kredītu konversijas faktoru likviditātes mehānismiem, ko kredītiestādes piešķir ārpusbilances instrumentiem.

               (3)

               Tādēļ ir attiecīgi jāgroza Direktīva 2006/48/EK.

               (4)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Eiropas Banku komitejas atzinumu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvu 2006/48/EK groza šādi.

               1)

               Direktīvas V pielikuma 8. punktu aizstāj ar šādu:

                           “8.

                           Riskus, kas izriet no pārvēršanas vērtspapīros darījumiem, attiecībā uz kuriem kredītiestāde ir ieguldītāja, iniciatore vai sponsore, izvērtē un izskata ar atbilstīgas kārtības un procedūru palīdzību. Šī kārtība un procedūras jo īpaši nodrošina to, ka darījuma ekonomiskā būtība tiek pilnībā atspoguļota lēmumos par riska novērtējumu un pārvaldību.”

               2)

               Direktīvas VI pielikuma 1. daļu groza šādi:

                           a)

                           daļas 29. punkta ievadteikumu aizstāj ar šādu:

                                       “29.

                                       Riska darījumiem, kuru atlikušais termiņš pārsniedz trīs mēnešus, ar iestādēm, kam ir pieejams kredīta novērtējums, ko veikusi norīkota ārējās kredītu novērtēšanas institūcija (ĀKNI), piešķir riska svērumu saskaņā ar 4. tabulu atbilstīgi pakāpei, kuru kompetentās iestādes piešķīrušas tiesīgas ārējās kredītu novērtēšanas institūcijas (ĀKNI) veiktam kredīta novērtējumam pēc kredītu kvalitātes pakāpes novērtējuma skalas, kas sastāv no sešām pakāpēm.”;

                           b)

                           daļas 31. punkta ievadteikumu aizstāj ar šādu:

                                       “31.

                                       Riska darījumiem, kuru atlikušais termiņš ir trīs mēneši vai mazāks, ar iestādēm, kam ir pieejams kredīta novērtējums, ko veikusi norīkota ārējās kredītu novērtēšanas institūcija (ĀKNI), piešķir riska svērumu saskaņā ar 5. tabulu atbilstīgi pakāpei, kuru kompetentās iestādes piešķīrušas tiesīgas ārējās kredītu novērtēšanas institūcijas (ĀKNI) veiktam kredīta novērtējumam pēc kredītu kvalitātes pakāpes novērtējuma skalas, kas sastāv no sešām pakāpēm.”;

                           c)

                           daļas 14. punktu aizstāj ar šādu:

                           d)

                           daļas 73. punkta ievadteikumu aizstāj ar šādu:

                                       “73.

                                       Riska darījumiem ar iestādēm gadījumos, kad piemēro 29. līdz 32. punktu, un riska darījumiem ar uzņēmumiem, kam ir pieejams īstermiņa kredīta novērtējums, kuru veikusi norīkota ārējās kredītu novērtēšanas institūcija (ĀKNI), piešķir riska svērumu saskaņā ar 7. tabulu atbilstīgi pakāpei, kuru kompetentās iestādes piešķīrušas tiesīgas ārējās kredītu novērtēšanas institūcijas (ĀKNI) veiktam kredīta novērtējumam pēc kredītu kvalitātes pakāpes novērtējuma skalas, kas sastāv no sešām pakāpēm.”;

                           e)

                           iekļauj šādu 90. punktu:

                                       “90.

                                       Riska darījuma vērtība nomai ir diskontētie obligātie nomas maksājumi. Obligātie nomas maksājumi ir maksājumi nomas periodā, kuri tiek prasīti vai kurus var prasīt no nomnieka, un jebkāds opcijas darījums (t. i., opcija, par kuru var pamatoti uzskatīt, ka tā tiks izmantota). Jebkāda garantēta atlikusī vērtība, kas atbilst VIII pielikuma 1. daļas 26., 27. un 28. punkta nosacījumiem attiecībā uz aizsardzības sniedzēju piemērotību, kā arī obligātās prasības citu veidu garantiju atzīšanai, kuras noteiktas VIII pielikuma 2. daļas 14. līdz 19. punktā, arī jāiekļauj obligātajos nomas maksājumos. Šiem riska darījumiem piešķir atbilstošo riska darījumu kategoriju saskaņā ar 79. pantu. Ja riska darījums ir iznomāto īpašumu atlikusī vērtība, riska svērto vērtību aprēķina šādi: 1/t * 100 % * riska darījuma vērtība, kur t ir lielāks nekā 1 un ir skaitlis, kas ir vistuvākais nomas līguma atlikušo pilno gadu skaitam.”

               3)

               Direktīvas VII pielikuma 1. daļu groza šādi:

                           a)

                           daļas 25. punktu aizstāj ar šādu:

                                       “25.

                                       Riska svērtā vērtība ir potenciālie zaudējumi kredītiestādes kapitāla instrumentu riska darījumiem, ko iegūst, izmantojot iekšējos riska vērtības modeļus pie 99 % uzticamības ar precizitāti līdz vienam ciparam (aiz komata) attiecībā uz starpību starp ceturkšņa ienākumiem un attiecīgu bezriska likmi, kura aprēķināta ilgstošā paraugu periodā, reizinājumā ar 12,5. Riska svērtā vērtība kapitāla instrumentu portfeļa līmenī nav mazāka kā uz PD/LGD balstītajā pieejā prasīto minimālo riska svērto vērtību kopsumma un atbilstošo paredzamo zaudējumu summa reizinājumā ar 12,5, kas aprēķināta, balstoties uz PD vērtībām, kuras noteiktas 2. daļas 24. punktā, un atbilstošajām LGD vērtībām, kuras noteiktas 2. daļas 25. un 26. punktā.”;

                           b)

                           daļas 27. punktu aizstāj ar šādu:

                                       “27.

                                       Riska svērto vērtību aprēķina pēc šādas formulas:

                                                   Riska svērtā vērtība = 100 % * riska darījuma vērtība,

                                                   izņemot, ja riska darījums ir iznomāto īpašumu atlikusī vērtība, un tādā gadījumā to aprēķina šādi:

                                                               1/t * 100 % * riska darījuma vērtība,

                                                               kur t ir lielāks nekā 1 un ir skaitlis, kas ir vistuvākais nomas līguma atlikušo pilno gadu skaitam.”

               4)

               Direktīvas VII pielikuma 2. daļu groza šādi:

                           a)

                           daļas 13. punkta c) apakšpunktu aizstāj ar šādu:

                                       “c)

                                       riska darījumiem, kas izriet no pilnīgi vai gandrīz pilnīgi nodrošinātiem atvasinātu instrumentu (uzskaitīti IV pielikumā) darījumiem un pilnīgi vai gandrīz pilnīgi nodrošinātiem drošības aizdevumu darījumiem un uz kuriem tiek attiecināts savstarpējo prasījumu ieskaita jumta līgums, M ir darījumu vidējais svērtais atlikušais termiņš, un M ir vismaz 10 dienas. Repo darījumiem, vērtspapīru vai preču aizdevumiem vai aizņēmumiem, uz kuriem tiek attiecināts savstarpējo prasījumu ieskaita jumta līgums, M ir darījumu vidējais svērtais atlikušais termiņš, un M ir vismaz 5 dienas. Termiņa svērumam izmanto katra darījuma pieņēmuma summu;”;

                           b)

                           daļas 14. punkta ievadteikumu aizstāj ar šādu:

                                       “14.

                                       Neskarot 13. punkta a), b), c), d) un e) apakšpunkta noteikumus, M ir vismaz viena diena:”.

               5)

               Direktīvas VII pielikuma 4. daļas 96. punktu aizstāj ar šādu:

                           “96.

                           Prasības, kas noteiktas 97. līdz 104. punktā, nepiemēro tādiem galvojumiem, ko nodrošina iestādes, centrālās valdības un centrālās bankas, un uzņēmumi, kas atbilst VIII pielikuma 1. daļas 26. punkta g) apakšpunktā noteiktajām prasībām, ja kredītiestāde ir saņēmusi apstiprinājumu, kas ļauj piemērot 78. līdz 83. panta noteikumus riska darījumiem ar šādām struktūrām. Šādā gadījumā piemēro prasības, kas noteiktas 90. līdz 93. pantā.”

               6)

               Direktīvas VIII pielikuma 1. daļu groza šādi:

                           a)

                           daļas 9. punktā iekļauj šādu daļu:
                           “Ja ieguldījumu fonds neaprobežojas ar ieguldījumiem tādos instrumentos, kas kvalificējas, lai tos atzītu saskaņā ar 7. un 8. punkta noteikumiem, tad daļas ar atbilstīgu aktīvu vērtību var atzīt par nodrošinājumu, pieņemot, ka ieguldījumu fonds ir veicis ieguldījumus neatbilstīgos aktīvos maksimālajā pieļautajā apjomā. Gadījumos, kad neatbilstīgiem aktīviem var būt negatīva vērtība tādu saistību vai neparedzēto izdevumu saistību dēļ, kas rodas no īpašumtiesībām, kredītiestāde aprēķina neatbilstīgo aktīvu kopējo vērtību un atbilstīgo aktīvu vērtību samazina par neatbilstīgo aktīvu vērtību, ja pēdējo kopsumma ir negatīva.”;

                           b)

                           šīs daļas 11. punktā iekļauj šādu daļu:
                           “Ja ieguldījumu fonds neaprobežojas ar ieguldījumiem tādos instrumentos, kas kvalificējas, lai tos atzītu saskaņā ar 7. un 8. punkta noteikumiem, un šā punkta a) apakšpunktā minētajos instrumentos, tad daļas ar atbilstīgu aktīvu vērtību var atzīt par nodrošinājumu, pieņemot, ka ieguldījumu fonds ir veicis ieguldījumus neatbilstīgos aktīvos maksimālajā pieļautajā apjomā. Gadījumos, kad neatbilstīgiem aktīviem var būt negatīva vērtība tādu saistību vai neparedzēto izdevumu saistību dēļ, kas rodas no īpašumtiesībām, kredītiestāde aprēķina neatbilstīgo aktīvu kopējo vērtību un atbilstīgo aktīvu vērtību samazina par neatbilstīgo aktīvu vērtību, ja pēdējo kopsumma ir negatīva.”

               7)

               Direktīvas VIII pielikuma 2. daļu groza šādi:

                           a)

                           daļas 13. punktu aizstāj ar šādu:

                                       “13.

                                       Lai varētu atzīt dzīvības apdrošināšanas polises, kas ieķīlātas par labu aizdevējai kredītiestādei, jābūt izpildītiem visiem turpmāk minētajiem nosacījumiem:

                                                   a)

                                                   dzīvības apdrošināšanas polise ir atklāti ieķīlāta par labu aizdevējai kredītiestādei vai tai nodota;

                                                   b)

                                                   apdrošināšanas sabiedrībai, kas veic dzīvības apdrošināšanu, ir paziņots par ieķīlāšanu vai nodošanu, un tādējādi šī sabiedrība summas atbilstīgi līgumam drīkst izmaksāt tikai ar aizdevējas kredītiestādes piekrišanu;

                                                   c)

                                                   aizdevējai kredītiestādei ir tiesības aizņēmēja saistību neizpildes gadījumā anulēt polisi un saņemt atpirkuma summu;

                                                   d)

                                                   aizdevēja kredītiestāde ir informēta par jebkādiem maksājumiem, ko polises turētājs nav samaksājis par polisi;

                                                   e)

                                                   kredīta aizsardzībai jābūt nodrošinātai visu aizdevuma termiņa laiku. Ja tas nav iespējams tāpēc, ka apdrošināšanas attiecības beidzas ātrāk nekā kredīta attiecības, tad kredītiestādei jānodrošina, ka naudas summa, kas ienāk sakarā ar noslēgto apdrošināšanas līgumu, kalpo kredītiestādei par nodrošinājumu līdz kredītlīguma termiņa beigām;

                                                   f)

                                                   ķīlas vai nodošanas prasība ir tiesiska un izpildāma visās jurisdikcijās, kas ir attiecīgas kredītlīguma noslēgšanas brīdī;

                                                   g)

                                                   apdrošināšanas sabiedrība, kas veic dzīvības apdrošināšanu, ir paziņojusi atpirkuma summu, un tā nav samazināma;

                                                   h)

                                                   atpirkuma summu laicīgi izmaksā pēc pieprasījuma;

                                                   i)

                                                   atpirkuma summu nevar pieprasīt bez kredītiestādes piekrišanas;

                                                   j)

                                                   uz apdrošināšanas sabiedrību, kas veic dzīvības apdrošināšanu, attiecas Direktīva 2002/83/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/17/EK (2), vai arī tā ir pakļauta tādas trešās valsts kompetentās iestādes uzraudzībai, kura piemēro uzraudzības un normatīvos pasākumus, kas ir vismaz līdzvērtīgi tiem, kurus piemēro Kopienā.

                           b)

                           daļas 16. punkta ievadteikumu aizstāj ar šādu:

                                       “16.

                                       Ja riska darījumu aizsargā ar garantiju, par ko atbalsta garantiju sniegusi centrālā valdība vai centrālā banka, reģionālā valdība vai vietējā iestāde, valsts sektora struktūra, pret kuru vērstas prasības uzskata par prasībām pret centrālo valdību, kuras jurisdikcijā tā izveidota, saskaņā ar 78. līdz 83. pantu, daudzpusējas attīstības banka vai starptautiska organizācija, kurai saskaņā ar 78. līdz 83. pantu noteikts 0 % riska svērums, vai valsts sektora struktūra, pret kuru vērstas prasības uzskata par prasībām pret kredītiestādēm saskaņā ar 78. līdz 83. pantu, riska darījumu var uzskatīt par aizsargātu ar garantiju, ko sniegusi attiecīgā struktūra, ja ir izpildīti turpmāk minētie nosacījumi:”.

               8)

               Direktīvas VIII pielikuma 3. daļu groza šādi:

                           a)

                           daļas 24. punktu aizstāj ar šādu:

                                       “24.

                                       Finanšu nodrošinājuma vienkāršā metode ir pieejama vienīgi tad, ja riska svērto vērtību aprēķina saskaņā ar 78. līdz 83. pantu. Kredītiestāde vienlaikus neizmanto gan finanšu nodrošinājuma vienkāršo metodi, gan finanšu nodrošinājuma vispārējo metodi, izņemot 85. panta 1. punkta un 89. panta 1. punkta nolūkā. Kredītiestādes kompetentajām iestādēm pierāda, ka šī abu metožu izņēmuma piemērošana netiek izmantota selektīvi ar mērķi panākt samazinātas minimālā kapitāla prasības un neizraisa regulatīvo arbitrāžu.”;

                           b)

                           daļas 26. punktu aizstāj ar šādu:

                                       “26.

                                       Riska svērumu, kuru saskaņā ar 78. līdz 83. pantu piešķirtu, ja aizdevējam būtu tiešs riska darījums ar nodrošinājuma instrumentu, piemēro tām riska darījumu vērtību daļām, kuras ir nodrošinātas ar atzītā nodrošinājuma tirgus vērtību. Šim nolūkam riska darījuma vērtība II pielikumā minētajam ārpusbilances postenim ir 100 % no tā vērtības, nevis 78. panta 1. punktā minētā riska darījuma vērtība. Nodrošinātās daļas riska svērums ir vismaz 20 %, izņemot gadījumus, kas noteikti 27. līdz 29. punktā. Riska darījuma atlikušajai vērtībai piešķir riska svērumu, ko saskaņā ar 78. līdz 83. pantu piešķirtu nenodrošinātam riska darījumam ar darījuma partneri.”;

                           c)

                           daļas 33. punktā mainīgā “E” definīcija tiek aizstāta ar šādu:
                           “E ir riska darījuma vērtība, kāda būtu attiecīgi noteikta saskaņā ar 78. līdz 83. pantu vai 84. līdz 89. pantu, ja riska darījums netiktu nodrošināts. Šim nolūkam kredītiestādēm, kas riska svērtās vērtības aprēķina saskaņā ar 78. līdz 83. pantu, riska darījuma vērtība II pielikumā minētajam ārpusbilances postenim ir 100 % no tā vērtības, nevis 78. panta 1. punktā minētā riska darījuma vērtība, un kredītiestādēm, kas riska svērtās vērtības aprēķina saskaņā ar 84. līdz 89. pantu, riska darījuma vērtību VII pielikuma 3. daļas 9. līdz 11. punktā uzskaitītajiem posteņiem aprēķina, izmantojot 100 % konversijas koeficientu, nevis minētajos punktos norādītos konversijas koeficientus vai procentuālās daļas.”;

                           d)

                           daļas 69. punktā iekļauj šādu teikumu:
                           “Šim nolūkam riska darījuma vērtību VII pielikuma 3. daļas 9., 10. un 11. punktā uzskaitītajiem posteņiem aprēķina, izmantojot konversijas koeficientu vai procentuālo daļu 100 % apmērā, nevis minētajos punktos norādītos konversijas koeficientus vai procentuālās daļas.”;

                           e)

                           daļas 75. punktu aizstāj ar šādu:

                                       “75.

                                       Ja kādas dalībvalsts kompetentās iestādes izmanto 73. punktā paredzēto rīcības brīvību, tad citas dalībvalsts kompetentās iestādes var atļaut savām kredītiestādēm piešķirt 73. punktā paredzētajā režīmā pieļaujamo riska svērumu riska darījumiem, kuri nodrošināti ar mājokļa nekustamo īpašumu vai komerciālo nekustamo īpašumu, kas atrodas pirmās minētās dalībvalsts teritorijā, ar tiem pašiem nosacījumiem, kuri ir spēkā pirmajā minētajā dalībvalstī.”;

                           f)

                           daļas 80. punktu aizstāj ar šādu:

                                       “80.

                                       Ja ir izpildīti 2. daļas 13. punkta nosacījumi, tad riska darījuma daļa, kas ir nodrošināta ar pašreizējo kredīta aizsardzības atpirkuma summu saskaņā ar 1. daļas 24. punktu, ir viena no turpmāk minētajām:

                                                   a)

                                                   saskaņā ar 80.a punktā noteiktajiem riska svērumiem, ja riska darījumam piemēro 78. līdz 83. pantu;

                                                   b)

                                                   piešķir 40 % LGD, ja riska darījumam piemēro 84. līdz 89. pantu, bet nepiemēro pašas kredītiestādes aplēstos LGD.

                                             Valūtu atšķirības gadījumā pašreizējo atpirkuma summu samazina saskaņā ar 84. punktu, un kredīta aizsardzības vērtība ir dzīvības apdrošināšanas polises pašreizējā atpirkuma summa.”;

                           g)

                           aiz 80. punkta iekļauj šādu jaunu 80.a punktu:

                                       “80.a

                                       Šīs daļas 80. punkta a) apakšpunkta nolūkā piešķir šādus riska svērumus, pamatojoties uz riska svērumu, kas piešķirts augstāka ranga nenodrošinātam riska darījumam ar apdrošināšanas sabiedrību, kura veic dzīvības apdrošināšanu:

                                                   a)

                                                   20 % riska svērums, ja augstāka ranga nenodrošinātajam riska darījumam ar apdrošināšanas sabiedrību, kura veic dzīvības apdrošināšanu, ir piešķirts 20 % riska svērums;

                                                   b)

                                                   35 % riska svērums, ja augstāka ranga nenodrošinātajam riska darījumam ar apdrošināšanas sabiedrību, kura veic dzīvības apdrošināšanu, ir piešķirts 50 % riska svērums;

                                                   c)

                                                   70 % riska svērums, ja augstāka ranga nenodrošinātajam riska darījumam ar apdrošināšanas sabiedrību, kura veic dzīvības apdrošināšanu, ir piešķirts 100 % riska svērums;

                                                   d)

                                                   150 % riska svērums, ja augstāka ranga nenodrošinātajam riska darījumam ar apdrošināšanas sabiedrību, kura veic dzīvības apdrošināšanu, ir piešķirts 150 % riska svērums.”;

                           h)

                           daļas 87. punktu aizstāj ar šādu:

                                       “87.

                                       Direktīvas 80. panta nolūkā g ir riska svērums, ko piešķir riska darījumam, kura riska darījuma vērtība (E) ir pilnībā aizsargāta ar nefondēto aizsardzību (GA), kur

                                                   E ir riska darījuma vērtība saskaņā ar 78. pantu; šim nolūkam riska darījuma vērtība ārpusbilances postenim, kas iekļauts II pielikumā, ir 100 % no tā vērtības, nevis 78. panta 1. punktā minētā riska darījuma vērtība;

                                                   g ir riska svērums riska darījumiem ar aizsardzības nodrošinātāju, kā noteikts 78. līdz 83. pantā; un

                                                   GA ir G* vērtība, kas aprēķināta saskaņā ar 84. punktu un turpmāk pielāgota, lai novērstu jebkādu termiņu nesakritību, kā noteikts 4. daļā.”;

                           i)

                           daļas 88. punktā mainīgā “E” definīciju aizstāj ar šādu:
                           “E ir riska darījuma vērtība saskaņā ar 78. pantu. Šim nolūkam riska darījuma vērtība ārpusbilances postenim, kas iekļauts II pielikumā, ir 100 % no tā vērtības, nevis 78. panta 1. punktā minētā riska darījuma vērtība;”;

                           j)

                           daļas 90., 91. un 92. punktu aizstāj ar šādiem:

                                       “90.

                                       Riska darījuma vērtības (E) nodrošinātajai daļai (pamatojoties uz kredīta aizsardzības pielāgoto vērtību GA) PD VII pielikuma 2. daļas nolūkā var būt aizsardzības nodrošinātāja PD vai PD starp aizņēmēja PD un galvotāja PD, ja uzskata, ka pilnīga aizstāšana nav garantēta. Pakārtotu riska darījumu un nepakārtotas nefondētās aizsardzības gadījumā LGD, kas piemērojams VII pielikuma 2. daļas nolūkā, var būt LGD, kas saistīts ar augstāka ranga prasībām.

                                       91.

                                       Jebkurai riska darījuma vērtības (E) nenodrošinātai daļai PD ir aizņēmēja PD un LGD ir atbilstošā riska darījuma LGD.

                                       92.

                                       GA ir G* vērtība, kas aprēķināta saskaņā ar 84. punktu un turpmāk pielāgota, lai novērstu jebkādu termiņu nesakritību, kā noteikts 4. daļā. E ir riska darījuma vērtība saskaņā ar VII pielikuma 3. daļu. Šim nolūkam riska darījuma vērtību VII pielikuma 3. daļas 9. līdz 11. punktā uzskaitītajiem posteņiem aprēķina, izmantojot 100 % konversijas koeficientu vai procentuālo daļu, nevis minētajos punktos norādītos konversijas koeficientus vai procentuālās daļas.”

               9)

               Direktīvas IX pielikuma 2. daļu groza šādi:

                           a)

                           daļas 1. punktu groza šādi:

                                       i)

                                       ievadteikumu aizstāj ar šādu:

                                                   “1.

                                                   Tradicionālās pārvēršanas vērtspapīros iniciatore kredītiestāde vērtspapīros pārvērstus riska darījumus var izslēgt no riska svērtās vērtības summu un paredzamo zaudējumu aprēķina, ja ir izpildīts viens no turpmāk minētajiem nosacījumiem:

                                                               a)

                                                               tiek uzskatīts, ka būtisks kredītrisks, kas saistīts ar vērtspapīros pārvērstiem riska darījumiem, ir nodots trešajām personām;

                                                               b)

                                                               iniciatore kredītiestāde piemēro 1 250 % riska svērumu visām pārvēršanas vērtspapīros pozīcijām, kas tai ir šajā pārvēršanas vērtspapīros darījumā, vai šīs pārvēršanas vērtspapīros pozīcijas atskaita no pašu kapitāla saskaņā ar 57. panta r) punktu.”;

                                       ii)

                                       aiz ievadteikuma iekļauj šādu 1.a līdz 1.d punktu:

                                                   “1.a

                                                   Izņemot konkrētus gadījumus, kad kompetentā iestāde nolemj, ka riska svērtās vērtības summu iespējamo samazinājumu, ko iniciatore kredītiestāde varētu panākt ar šo pārvēršanu vērtspapīros, neattaisno kredītriska līdzvērtīga nodošana trešajām personām, uzskata, ka būtisks kredītrisks ir nodots šādos gadījumos:

                                                               a)

                                                               to pārvēršanas vērtspapīros mezanīna pozīciju riska svērtās vērtības summas, kas iniciatorei kredītiestādei ir šajā pārvēršanas vērtspapīros darījumā, nepārsniedz 50 % no visu pārvēršanas vērtspapīros mezanīna pozīciju, kas pastāv šajā pārvēršanas vērtspapīros darījumā, riska svērtās vērtības summām;

                                                               b)

                                                               ja konkrētā pārvēršanas vērtspapīros darījumā nav pārvēršanas vērtspapīros mezanīna pozīciju un ja iniciatore var pierādīt, ka pārvēršanas vērtspapīros pozīciju riska darījuma vērtība, kuru atskaitītu no pašu kapitāla vai kurai piemērotu 1 250 % riska svērumu, ar ievērojamu starpību pārsniedz pamatotu novērtējumu par paredzamajiem zaudējumiem no vērtspapīros pārvērstiem riska darījumiem, iniciatorei kredītiestādei nav vairāk kā 20 % no pārvēršanas vērtspapīros pozīciju riska darījumu vērtības, kuru atskaitītu no pašu kapitāla vai kurai piemērotu 1 250 % riska svērumu.

                                                   1.b

                                                   Šīs daļas 1.a punkta nolūkā pārvēršanas vērtspapīros mezanīna pozīcijas nozīmē pārvēršanas vērtspapīros pozīcijas, kurām piemēro riska svērumu, kas ir mazāks par 1 250 %, un kurām ir zemāks rangs nekā visaugstākā ranga pozīcijai šajā pārvēršanas vērtspapīros darījumā un zemāks rangs nekā jebkurai pārvēršanas vērtspapīros pozīcijai šajā pārvēršanas vērtspapīros darījumā, kuram:

                                                               a)

                                                               tādas pārvēršanas vērtspapīros pozīcijas gadījumā, uz kuru attiecas 4. daļas 6. līdz 36. punkts, piešķir kredīta kvalitātes 1. pakāpi; vai

                                                               b)

                                                               tādas pārvēršanas vērtspapīros pozīcijas gadījumā, uz kuru attiecas 4. daļas 37. līdz 76. punkts, saskaņā ar 3. daļu piešķir kredīta kvalitātes 1. vai 2. pakāpi.

                                                   1.c

                                                   Kā alternatīvu 1.a un 1.b punktam var uzskatīt, ka ir nodots būtisks kredītrisks, ja kompetentā iestāde ir pārliecinājusies, ka attiecīgajā kredītiestādē ir ieviesta kārtība un metodoloģija, ar kuras palīdzību nodrošina, ka iespējamo kapitāla prasību samazināšanos, ko iniciatore panāk ar pārvēršanu vērtspapīros, attaisno kredītriska līdzvērtīga nodošana trešajām personām. Kompetentās iestādes par to var būt pārliecinātas tikai tad, ja iniciatore kredītiestāde var pierādīt, ka šāda kredītriska nodošana trešajām personām tiek atzīta arī kredītiestādes iekšējā riska vadības un tās iekšējā kapitāla sadales vajadzībām.

                                                   1.d

                                                   Papildus 1. līdz 1.c punktam jābūt izpildītiem arī turpmāk minētajiem nosacījumiem:”;

                           b)

                           daļas 2. punktu groza šādi:

                                       i)

                                       ievadteikumu aizstāj ar šādu:

                                                   “2.

                                                   Sintētiskās pārvēršanas vērtspapīros iniciatore kredītiestāde riska svērtās vērtības un attiecīgā gadījumā paredzamo zaudējumu summas vērtspapīros pārvērstajiem riska darījumiem var aprēķināt saskaņā ar 3. un 4. punktu, ja ir izpildīts viens no turpmāk minētajiem nosacījumiem:

                                                               a)

                                                               tiek uzskatīts, ka būtisks kredītrisks ir nodots trešajām personām vai nu ar fondēto, vai nefondēto kredīta aizsardzību;

                                                               b)

                                                               iniciatore kredītiestāde piemēro 1 250 % riska svērumu visām pārvēršanas vērtspapīros pozīcijām, kas tai ir šajā pārvēršanas vērtspapīros darījumā, vai šīs pārvēršanas vērtspapīros pozīcijas atskaita no pašu kapitāla saskaņā ar 57. panta r) punktu.”;

                                       ii)

                                       aiz ievadteikuma iekļauj šādu 2.a līdz 2.d punktu:

                                                   “2.a

                                                   Ja vien kompetentā iestāde katrā atsevišķā gadījumā nenolemj, ka riska svērtās vērtības summu iespējamo samazinājumu, ko iniciatore kredītiestāde varētu panākt ar šo pārvēršanu vērtspapīros, neattaisno kredītriska līdzvērtīga nodošana trešajām personām, uzskata, ka būtisks kredītrisks ir nodots, ja ir izpildīts viens no turpmāk minētajiem nosacījumiem:

                                                               a)

                                                               to pārvēršanas vērtspapīros mezanīna pozīciju riska svērtās vērtības summas, kas iniciatorei kredītiestādei ir šajā pārvēršanas vērtspapīros darījumā, nepārsniedz 50 % no visu pārvēršanas vērtspapīros mezanīna pozīciju, kas pastāv šajā pārvēršanas vērtspapīros darījumā, riska svērtās vērtības summām;

                                                               b)

                                                               ja konkrētā pārvēršanas vērtspapīros darījumā nav pārvēršanas vērtspapīros mezanīna pozīciju un ja iniciatore var pierādīt, ka pārvēršanas vērtspapīros pozīciju riska darījuma vērtība, kuru atskaitītu no pašu kapitāla vai kurai piemērotu 1 250 % riska svērumu, ar ievērojamu starpību pārsniedz pamatotu novērtējumu par paredzamajiem zaudējumiem no vērtspapīros pārvērstiem riska darījumiem, iniciatorei kredītiestādei nav vairāk kā 20 % no pārvēršanas vērtspapīros pozīciju riska darījumu vērtības, kuru atskaitītu no pašu kapitāla vai kurai piemērotu 1 250 % riska svērumu.

                                                   2.b

                                                   Šīs daļas 2.a punkta nolūkā pārvēršanas vērtspapīros mezanīna pozīcijas nozīmē pārvēršanas vērtspapīros pozīcijas, kurām piemēro riska svērumu, kas ir mazāks par 1 250 %, un kurām ir zemāks rangs nekā visaugstākā ranga pozīcijai šajā pārvēršanas vērtspapīros darījumā un zemāks rangs nekā jebkurai pārvēršanas vērtspapīros pozīcijai šajā pārvēršanas vērtspapīros darījumā, kuram:

                                                               a)

                                                               tādas pārvēršanas vērtspapīros pozīcijas gadījumā, uz kuru attiecas 4. daļas 6. līdz 36. punkts, piešķir kredīta kvalitātes 1. pakāpi; vai

                                                               b)

                                                               tādas pārvēršanas vērtspapīros pozīcijas gadījumā, uz kuru attiecas 4. daļas 37. līdz 76. punkts, saskaņā ar 3. daļu piešķir kredīta kvalitātes 1. vai 2. pakāpi.

                                                   2.c

                                                   Kā alternatīvu 2.a un 2.b punktam var uzskatīt, ka ir nodots būtisks kredītrisks, ja kompetentā iestāde ir pārliecinājusies, ka attiecīgajā kredītiestādē ir ieviesta kārtība un metodoloģija, ar kuras palīdzību nodrošina, ka iespējamo kapitāla prasību samazināšanos, ko iniciatore panāk ar pārvēršanu vērtspapīros, attaisno kredītriska līdzvērtīga nodošana trešajām personām. Kompetentās iestādes par to var būt pārliecinātas tikai tad, ja iniciatore kredītiestāde var pierādīt, ka šāda kredītriska nodošana trešajām personām tiek atzīta arī kredītiestādes iekšējā riska vadības un tās iekšējā kapitāla sadales vajadzībām.

                                                   2.d

                                                   Papildus tam riska nodošanai ir jāatbilst turpmāk minētajiem nosacījumiem:”.

               10)

               Direktīvas IX pielikuma 4. daļu groza šādi:

                           a)

                           daļas 13. punkta ievadteikumu aizstāj ar šādu:
                           “Ja ir izpildīti turpmāk minētie nosacījumi, tad, lai aprēķinātu tās riska darījuma vērtību, likviditātes nodrošinājuma nominālajai summai var piemērot 50 % konversijas koeficientu.”;

                           b)

                           daļas 2.4.2. un 14. punktu svītro;

                           c)

                           daļas 48. punktu svītro;

                           d)

                           daļas 3.5.1. un 56. punktu svītro.

               11)

               Direktīvas X pielikuma 2. daļas 1. punktu aizstāj ar šādu:

                           “1.

                           Operacionālā riska kapitāla prasību aprēķina kā trīs gadu vidējo vērtību kapitāla prasību kopsummām, ko katru gadu aprēķina visām 2. tabulā minētajām darījumu līnijām. Ikvienā gadā negatīvu kapitāla prasību (ko rada negatīvi bruto ieņēmumi) jebkurā darījumu līnijā var bez ierobežojumiem kompensēt pozitīvas kapitāla prasības citās darījumu līnijās. Tomēr, ja visu darījumu līniju kopējās kapitāla prasības attiecīgajā gadā ir negatīvas, tad šim gadam skaitītājs ir nulle.”

               12)

               Direktīvas X pielikuma 3. daļu groza šādi:

                           a)

                           daļas 14. punktu aizstāj ar šādu:

                                       “14.

                                       Kredītiestādēm jāspēj savus iekšējos vēsturiskos datus par zaudējumiem samērot ar darījumu līnijām, kas definētas 2. daļā, un ar notikumu veidiem, kas definēti 5. daļā, un pēc pieprasījuma iesniegt šos datus kompetentajām iestādēm. Zaudējumu notikumus, kas ietekmē visu iestādi, ārkārtas apstākļu dēļ var iekļaut papildu darījumu līnijā “Uzņēmuma posteņi”. Jābūt dokumentētiem objektīviem kritērijiem zaudējumu attiecināšanai uz noteiktām darījumu līnijām un notikumu veidiem. Operacionālā riska zaudējumi, kas ir saistīti ar kredītrisku un kas vēsturiski ir iekļauti iekšējās kredītriska datubāzēs, jāreģistrē operacionālā riska datubāzēs un jāidentificē atsevišķi. Šādiem zaudējumiem nepiemēro operacionālā riska nodrošinājumu, kamēr vien minimālo kapitāla prasību aprēķināšanas nolūkos tos turpina uzskatīt par kredītriskiem. Operacionālā riska zaudējumus, kas ir saistīti ar tirgus riskiem, iekļauj operacionālā riska kapitāla prasības jomā.”;

                           b)

                           daļas 29. punktu aizstāj ar šādu:

                                       “29.

                                       Kapitāla samazinājums, ko rada apdrošināšanas atzīšana un citi riska nodošanas mehānismi, nepārsniedz 20 % no operacionālā riska kapitāla prasības pirms riska mazināšanas metožu atzīšanas.”

               13)

               Direktīvas XII pielikuma 2. daļas 10. punktā iekļauj šādu d) un e) apakšpunktu:

                           “d)

                           augstāko, zemāko un vidējo dienas riskam pakļautās vērtības pakāpi pārskata periodā un riskam pakļautās vērtības pakāpi pārskata perioda beigās;

                           e)

                           katras dienas riskam pakļautās vērtības pakāpes dienas beigās salīdzinājumu ar vienas dienas izmaiņām portfeļa vērtībā līdz nākamās darba dienas beigām kopā ar analīzi par jebkādu svarīgu vērtības pārsniegšanu pārskata perioda laikā.”

               14)

               Direktīvas XII pielikuma 3. daļas 3. punktu aizstāj ar šādu:

                           “3.

                           Kredītiestādes, kas operacionālā riska pašu kapitāla prasību aprēķināšanai izmanto 105. pantā izklāstīto pieeju, publisko aprakstu par to, kā apdrošināšanu un citus riska nodošanas mehānismus izmanto riska mazināšanai.”

         2. pants
   1.   Dalībvalstis vēlākais līdz 2010. gada 31. oktobrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai minēto noteikumu tekstus, kā arī minēto noteikumu un šīs direktīvas atbilstības tabulu.
   Tās piemēro minētos noteikumus no 2010. gada 31. decembra.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2009. gada 27. jūlijā

            Komisijas vārdā –

            Komisijas loceklis

         Charlie McCREEVY

      (1)  OV L 177, 30.6.2006., 1. lpp.

      (2)  OV L 110, 20.4.2001., 28. lpp.”;