title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/44/EK ( 2009. gada 6. maijs), ar ko Direktīvu 98/26/EK par norēķinu galīgumu maksājumu un vērtspapīru norēķinu sistēmās un Direktīvu 2002/47/EK par finanšu nodrošinājuma līgumiem groza attiecībā uz saistītām sistēmām un kredītprasībām (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               10.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 146/37

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2009/44/EK

   (2009. gada 6. maijs),
   ar ko Direktīvu 98/26/EK par norēķinu galīgumu maksājumu un vērtspapīru norēķinu sistēmās un Direktīvu 2002/47/EK par finanšu nodrošinājuma līgumiem groza attiecībā uz saistītām sistēmām un kredītprasībām
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 95. pantu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas atzinumu (1),
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (3),
   tā kā:

               (1)

               Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/26/EK (4) tika iedibināts režīms, kas maksājumu un vērtspapīru norēķinu sistēmu iekšzemes un ārzemju dalībniekiem garantēja pārveduma rīkojumu un ieskaita galīgumu un iespēju nodrošinājumu realizēt.

               (2)

               Komisija 2006. gada 7. aprīļa Novērtējuma ziņojumā par Norēķinu galīguma direktīvu (98/26/EK) secina, ka kopumā Direktīva 98/26/EK darbojas labi. Ziņojumā uzsvērts, ka maksājumu un vērtspapīru norēķinu sistēmu jomā, iespējamas būtiskas izmaiņas, un secināts, ka ir vajadzība precizēt un vienkāršot Direktīvu 98/26/EK.

               (3)

               Tomēr galvenās pārmaiņas ir augošais saikņu skaits starp sistēmām, kuras Direktīvas 98/26/EK sagatavošanas laikā darbojās gandrīz tikai neatkarīgi un valstu robežās. Šīs pārmaiņas ir viens no rezultātiem Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2004/39/EK (2004. gada 21. aprīlis), kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem (5), un Eiropas Rīcības kodeksam par ieskaitu un norēķiniem. Lai pielāgotos šīm pārmaiņām, būtu jāprecizē tādi jēdzieni kā sadarbspējīgas sistēmas un sistēmu operatoru atbildība.

               (4)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/47/EK (6) Kopienā radīja vienotu tiesisko regulējumu finanšu nodrošinājuma pārrobežu izmantošanai un tādējādi atcēla lielāko daļu formālo prasību, kas tradicionāli tiek piemērotas nodrošinājuma līgumiem.

               (5)

               Eiropas Centrālā banka nolēma no 2007. gada 1. janvāra noteikt kredītprasības kā atļautu nodrošinājuma veidu Eurosistēmas kredītoperācijām. Lai maksimāli palielinātu kredītprasību izmantošanas ekonomisko ietekmi, Eiropas Centrālā banka ieteica paplašināt Direktīvas 2002/47/EK darbības jomu. Komisija 2006. gada 20. decembra Novērtējuma ziņojumā par Finanšu nodrošinājuma līgumu direktīvu (2002/47/EK) pievērsās šim jautājumam un pievienojās Eiropas Centrālās bankas viedoklim. Kredītprasību izmantošana palielinās pieejamo nodrošinājumu portfeli. Turklāt turpmāka saskaņošana maksājumu un vērtspapīru norēķinu sistēmu jomā vēl vairāk sekmētu vienlīdzīgus noteikumus kredītiestādēm visās dalībvalstīs. Ja kredītprasību izmantošanu par nodrošinājumu vēl vairāk atvieglotu, tas dotu labumu arī patērētājiem un parādniekiem, jo kredītprasību izmantošana par nodrošinājumu radītu sīvāku konkurenci un uzlabotu kredītu pieejamību.

               (6)

               Lai atvieglotu kredītprasību izmantošanu, ir būtiski atcelt vai aizliegt tādus administratīvos noteikumus kā prasības par paziņošanu vai reģistrēšanu, kas liegtu cedēt kredītprasības. Līdzīgi, lai nepasliktinātu nodrošinājuma ņēmēju stāvokli, parādniekiem vajadzētu būt iespējai likumīgi atteikties no savām ieskaita tiesībām attiecībā uz kreditoriem. Tāda pati pieeja būtu jāizmanto attiecībā uz vajadzību ieviest iespēju parādniekam atteikties no bankas noslēpuma noteikumiem, jo pretējā gadījumā nodrošinājuma ņēmējs var negūt pietiekamu informāciju, lai pareizi novērtētu attiecīgās kredītprasības. Šie noteikumi nedrīkstētu skart Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem (7).

               (7)

               Dalībvalstis nav izmantojušas Direktīvas 2002/47/EK 4. panta 3. punktā paredzēto iespēju atteikties no nodrošinājuma ņēmēja atsavināšanas tiesībām. Tādēļ šis noteikums būtu jāsvītro.

               (8)

               Tādējādi būtu atbilstīgi jāgroza Direktīva 98/26/EK un Direktīva 2002/47/EK.

               (9)

               Saskaņā ar 34. punktu Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu (8) dalībvalstīm ir ieteikts gan savām vajadzībām, gan Kopienas interesēs izstrādāt savas tabulas, kur pēc iespējas precīzāk atspoguļota atbilstība starp šo direktīvu un tās transponēšanas pasākumiem, un padarīt tās publiski pieejamas,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Grozījumi Direktīvā 98/26/EK
   Ar šo Direktīvu 98/26/EK groza šādi.

               1.

               Svītro 8. apsvērumu.

               2.

               Iekļauj šādu apsvērumu:

                           “(14a)

                           tā kā valstu kompetentajām iestādēm vai uzraudzības iestādēm būtu jānodrošina, ka sadarbspējīgo sistēmu veidojošo sistēmu operatori ir pēc iespējas labāk vienojušies par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz brīdi, kad notiek ievadīšana šajās sistēmās. Valstu kompetentajām iestādēm vai uzraudzības iestādēm būtu jānodrošina, ka – ciktāl tas ir iespējams un nepieciešams – ir koordinēti noteikumi, kurus piemēro brīdī, kad notiek ievadīšana sadarbspējīgā sistēmā, lai iesaistītās sistēmas darbības traucējumu gadījumā nepieļautu juridisko nenoteiktību.”

               3.

               Iekļauj šādu apsvērumu:

                           “(22a)

                           tā kā sadarbspējīgu sistēmu gadījumā koordinācijas trūkums attiecībā uz to, kuri noteikumi par ievadīšanas brīdi un neatsaucamību ir piemērojami, var vienas sistēmas dalībniekus vai pat pašu sistēmas operatoru pakļaut ietekmei, ko radījis traucējums citā sistēmā. Lai ierobežotu sistēmisku risku, vēlams paredzēt, ka sadarbspējīgu sistēmu operatori viņu vadītajās sistēmās koordinē noteikumus par ievadīšanas brīdi un neatsaucamību.”

               4.

               Direktīvas 1. pantu groza šādi:

                           a)

                           panta a) punktā akronīmu “ECU” aizstāj ar vārdu “euro”;

                           b)

                           panta c) punkta otro ievilkumu aizstāj ar šādu ievilkumu:

                                       “—

                                       operācijām ko dalībvalstu centrālās bankas vai Eiropas Centrālā banka veic kā centrālās bankas.”

               5.

               Direktīvas 2. pantu groza šādi:

                           a)

                           panta a) punktu groza šādi:

                                       i)

                                       pirmo ievilkumu aizstāj ar šādu ievilkumu:

                                                   “—

                                                   starp trim vai vairāk dalībniekiem – neskaitot attiecīgās sistēmas operatoru, iespējamo norēķinu iestādi, iespējamo galveno darījumu otru pusi, iespējamo ieskaita iestādi vai iespējamo netiešo dalībnieku – kurā ir kopīgi noteikumi un standartizētas procedūras ieskaitam ar galvenās darījumu otras puses starpniecību vai bez tās vai pārveduma rīkojumu izpildei dalībnieku starpā,”;

                                       ii)

                                       pievieno šādu daļu:
                                       “Vienošanās starp sadarbspējīgām sistēmām neveido atsevišķu sistēmu;”;

                           b)

                           panta b) punkta pirmo un otro ievilkumu aizstāj ar šādiem ievilkumiem:

                                       “—

                                       kredītiestāde, kas definēta 4. panta 1. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2006/48/EK (2006. gada 14. jūnijs) par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu (pārstrādātā versija) (9), tostarp iestādes, kas uzskaitītas tās 2. pantā,

                                       —

                                       ieguldījumu sabiedrība, kas definēta 4. panta 1. punkta 1) apakšpunktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2004/39/EK (2004. gada 21. aprīlis), kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem (10), izņemot iestādes, kas uzskaitītas tās 2. panta 1. punktā,

                           c)

                           panta f) punktu groza šādi:

                                       i)

                                       pirmo daļu aizstāj ar šādu daļu:

                                                   “f)

                                                   “dalībnieks” ir iestāde, galvenā darījumu otra puse, norēķinu iestāde, ieskaita iestāde vai sistēmas operators.”;

                                       ii)

                                       trešo daļu aizstāj ar šādu daļu:
                                       “Dalībvalstis var nolemt, ka saskaņā ar šo direktīvu netiešu dalībnieku var uzskatīt par dalībnieku, ja to pamato sistēmisks risks. Ja netiešo dalībnieku uzskata par dalībnieku, pamatojoties uz sistēmisko risku, tas neierobežo tā dalībnieka atbildību, caur kuru netiešais dalībnieks sistēmai nodod pārveduma rīkojumus;”;

                           d)

                           panta g) punktu aizstāj ar šādu punktu:

                                       “g)

                                       “netiešais dalībnieks” ir iestāde, galvenā darījumu otra puse, norēķinu iestāde, ieskaita iestāde vai sistēmas operators, kam ir līgumattiecības ar sistēmas dalībnieku, kas izpilda pārveduma rīkojumus, kuri ļauj netiešajam dalībniekam veikt pārveduma rīkojumus, izmantojot sistēmu, ja netiešais dalībnieks ir zināms sistēmas operatoram;”;

                           e)

                           panta h) punktu aizstāj ar šādu punktu:

                                       “h)

                                       “vērtspapīri” ir visi instrumenti, kas norādīti Direktīvas 2004/39/EK I pielikuma C iedaļā;”;

                           f)

                           panta i) punkta pirmo ievilkumu aizstāj ar šādu ievilkumu:

                                       “—

                                       visi dalībnieka norādījumi nodot saņēmēja rīcībā naudas summu, izmantojot reģistra ierakstu kredītiestādes, centrālās bankas, galvenās darījuma otras puses vai norēķinu iestādes kontos, vai jebkurš norādījums, kas liek uzņemties vai izpildīt maksājuma saistības saskaņā ar sistēmas noteikumiem, vai”;

                           g)

                           panta l) punktu aizstāj ar šādu punktu:

                                       “l)

                                       “norēķinu konts” ir konts centrālajā bankā, norēķinu iestādē vai galvenajā darījumu otrā pusē, ko izmanto naudas līdzekļu vai vērtspapīru noguldījumiem un norēķiniem par darījumiem sistēmas dalībnieku starpā;”;

                           h)

                           panta m) punktu aizstāj ar šādu punktu:

                                       “m)

                                       “nodrošinājums” ir visi realizējamie aktīvi, tostarp – bez ierobežojumiem – Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/47/EK (2002. gada 6. jūnijs) par finanšu nodrošinājuma līgumiem (11) 1. panta 4. punkta a) apakšpunktā minētais finanšu nodrošinājums – kurus dod kā nodrošinājumu (tostarp nauda, ko sniedz nodrošinājuma sakarā) saskaņā ar atpirkuma vai līdzīgu līgumu vai kā citādi, lai nodrošinātu tiesības un saistības, kas var rasties sakarā ar sistēmu, vai kurus dod dalībvalstu centrālajām bankām vai Eiropas Centrālajai bankai;

                           i)

                           pievieno šādus punktus:

                                       “n)

                                       “darbadiena” attiecas gan uz dienas, gan nakts norēķiniem un ietver visus notikumus sistēmas ekonomiskās attīstības ciklā;

                                       o)

                                       “sadarbspējīgas sistēmas” ir divas vai vairākas sistēmas, kuru sistēmu operatori ir savstarpēji vienojušies par kārtību, kas ietver pārveduma rīkojumu izpildi starp sistēmām;

                                       p)

                                       “sistēmas operators” ir struktūra vai struktūras, kas ir juridiski atbildīgas par sistēmas ekspluatēšanu. Sistēmas operators var rīkoties arī kā norēķinu iestāde, galvenā darījumu otra puse vai ieskaita centrs.”

               6.

               Direktīvas 3. pantu groza šādi:

                           a)

                           1. punktu aizstāj ar šādu punktu:
                           “1.   Pārveduma rīkojumiem un maksājuma ieskaitam ir juridisks spēks, un tie ir trešām personām saistoši pat tad, ja sākta maksātnespējas procedūra pret dalībnieku, ja vien pārveduma rīkojumi ievadīti sistēmā pirms šādas maksātnespējas procedūras sākšanas saskaņā ar 6. panta 1. punktu. Šo noteikumu piemēro pat tad, ja maksātnespējas procedūra ir sākta pret (attiecīgās sistēmas vai sadarbspējīgas sistēmas) dalībnieku vai sadarbspējīgas sistēmas operatoru, kas nav dalībnieks.
                           Ja pārveduma rīkojumi ir ievadīti sistēmā pēc maksātnespējas procedūru sākšanas un tos izpilda tajā pašā darbadienā, kā tā definēta sistēmas noteikumos, kurā sāktas procedūras, tiem ir juridisks spēks, un tie ir saistoši trešām personām vienīgi tad, ja sistēmas operators var pierādīt, ka laikā, kad šādi pārveduma rīkojumi kļuva neatsaucami, tas nezināja un tam nebija pienākums zināt par šādas procedūras sākšanu.”;

                           b)

                           pievieno šādu punktu:
                           “4.   Sadarbspējīgās sistēmās katra sistēma savos noteikumos nosaka ievadīšanas brīdi šajā sistēmā, lai tādējādi pēc iespējas nodrošinātu, ka visu attiecīgo sadarbspējīgo sistēmu noteikumi šajā sakarā ir koordinēti. Ja vien tas nav skaidri norādīts visu to sistēmu noteikumos, kuras ir daļa no sadarbspējīgām sistēmām, tad vienas sistēmas noteikumus par ievadīšanas brīdi neietekmē nekādi noteikumi citās sistēmās, ar kurām tā ir sadarbspējīga.”

               7.

               Direktīvas 4. pantu aizstāj ar šādu pantu:
               “4. pants
               Dalībvalstis var paredzēt to, ka maksātnespējas procedūru sākšana pret dalībnieku vai sadarbspējīgas sistēmas operatoru neliedz izmantot naudas līdzekļus vai vērtspapīrus, kas pieejami minētā dalībnieka norēķinu kontā, lai dalībniekam ļautu izpildīt saistības, kas tam ir sistēmā vai sadarbspējīgā sistēmā maksātnespējas procedūru sākšanas darbadienā. Dalībvalstis var paredzēt arī to, ka, lai izpildītu minētā dalībnieka saistības sistēmā vai sadarbspējīgā sistēmā, šāda dalībnieka ar sistēmu saistītu kredītu var samazināt, izmantojot pieejamu, pastāvošu nodrošinājumu.”

               8.

               Direktīvas 5. pantam pievieno šādu daļu:
               “Sadarbspējīgās sistēmās ikviena sistēma savos noteikumos nosaka neatsaucamības brīdi, lai tādējādi pēc iespējas nodrošinātu, ka visu attiecīgo sadarbspējīgo sistēmu noteikumi šajā sakarā ir koordinēti. Ja vien tas nav skaidri norādīts visu to sistēmu noteikumos, kas ir sadarbspējīgu sistēmu dalībnieces, vienas sistēmas noteikumus par neatsaucamības brīdi neietekmē nekādi noteikumi citās sistēmās, ar kurām tā ir sadarbspējīga.”

               9.

               Direktīvas 7. pantu aizstāj ar šādu pantu:
               “7. pants
               Maksātnespējas procedūrām nav atpakaļejoša spēka attiecībā uz dalībnieka tiesībām un saistībām, kuras izriet no dalības sistēmā vai ir saistītas ar to un kuras radušās pirms 6. panta 1. punktā definētā brīža, kad sāktas šādas procedūras. Tas attiecas, inter alia, uz tāda sadarbspējīgas sistēmas dalībnieka vai sadarbspējīgas sistēmas operatora tiesībām un pienākumiem, kurš nav dalībnieks.”

               10.

               Direktīvas 9. pantu aizstāj ar šādu pantu:
               “9. pants
               1.   Sistēmas operatora vai saistībā ar sistēmu vai sadarbspējīgu sistēmu piešķirta nodrošinājuma ņēmēja vai dalībvalstu centrālo banku, vai Eiropas Centrālās bankas tiesības uz saņemto nodrošinājumu neietekmē maksātnespējas procedūras sākšana pret:

                           a)

                           (attiecīgās sistēmas vai sadarbspējīgās sistēmas) dalībnieku;

                           b)

                           sadarbspējīgas sistēmas operatoru, kas nav dalībnieks;

                           c)

                           dalībvalstu centrālo banku vai Eiropas Centrālās bankas darījuma partneri; vai

                           d)

                           ikvienu trešo personu, kas sniegusi nodrošinājumu.

                     Šo tiesību īstenošanai šādu nodrošinājumu ir iespējams realizēt.
               2.   Ja vērtspapīrus, tostarp no vērtspapīriem izrietošas tiesības, sniedz kā nodrošinājumu par labu dalībniekiem, sistēmas operatoriem vai dalībvalstu centrālajām bankām, vai Eiropas Centrālajai bankai, kā norādīts 1. punktā, un ja viņu tiesības vai viņu pārstāvju, aģentu vai trešo personu, kas darbojas viņu labā, tiesības attiecībā uz vērtspapīriem ir likumīgi ierakstītas reģistrā, kontā vai centralizētā depozitārijā, kas atrodas dalībvalstī, šādu subjektu kā nodrošinājuma saņēmēju tiesības attiecībā uz minētajiem vērtspapīriem reglamentē minētās dalībvalsts tiesību akti.”

               11.

               Direktīvas 10. pantu aizstāj ar šādu pantu:
               “10. pants
               1.   Dalībvalstis norāda sistēmas un attiecīgo sistēmu operatorus, kas jāiekļauj šīs direktīvas darbības jomā, paziņo par tiem Komisijai un informē Komisiju par iestādēm, ko tās izvēlējušās saskaņā ar 6. panta 2. punktu.
               Sistēmas operators dalībvalstij, kuras tiesību akti ir piemērojami, norāda sistēmas dalībniekus, tostarp jebkādus iespējamus netiešus dalībniekus, kā arī norāda jebkādas pārmaiņas dalībnieku sastāvā.
               Papildus norādei, kas paredzēta otrajā daļā, dalībvalstis var sistēmām, uz kurām attiecas to tiesību akti, noteikt prasības par uzraudzību vai atļauju.
               Iestāde pēc pieprasījuma informē ikvienu, kam ir likumīgas intereses, par sistēmām, kurās tā piedalās, vai sniedz ziņas par galvenajiem noteikumiem, kas reglamentē minēto sistēmu darbību.
               2.   Sistēma, kas norādīta, pirms stājušies spēkā attiecīgās valsts noteikumi, ar kuriem īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/44/EK (2009. gada 6. maijs), ar ko Direktīvu 98/26/EK par norēķinu galīgumu maksājumu un vērtspapīru norēķinu sistēmās un Direktīvu 2002/47/EK par finanšu nodrošinājuma līgumiem groza attiecībā uz saistītām sistēmām un kredītprasībām (12), paliek apstiprināta šīs direktīvas nolūkā.
               Pārveduma rīkojumu, ko ievada sistēmā, pirms stājušies spēkā attiecīgās valsts noteikumi, ar kuriem īsteno Direktīvu 2009/44/EK, bet izpilda pēc tam, uzskata par pārveduma rīkojumu šīs direktīvas nozīmē.

         2. pants
   Grozījumi Direktīvā 2002/47/EK
   Ar šo Direktīvu 2002/47/EK groza šādi.

               1.

               9. apsvērumu aizvieto ar šādu apsvērumu:

                           “(9)

                           Lai ierobežotu administratīvo slogu personām, kuras izmanto finanšu nodrošinājumu atbilstoši šīs direktīvas darbības jomai, vienīgajai personām piemērojamajai prasībai, kuru attiecībā uz finanšu nodrošinājumu var noteikt dalībvalstu tiesību aktos, vajadzētu būt tam, ka finanšu nodrošinājums ir nodrošinājuma ņēmēja vai tās personas pārraudzībā, kas darbojas viņa vārdā, vienlaikus neizslēdzot tādas nodrošinājuma tehnikas izmantošanu, kura ļauj nodrošinājuma sniedzējam aizstāt nodrošinājumu vai saņemt tā pārsniegumu. Šī direktīva nedrīkstētu liegt dalībvalstīm prasīt, lai kredītprasību nodrošina, to iekļaujot prasību sarakstā.”

               2.

               20. apsvērumu aizstāj ar šādu apsvērumu:

                           “(20)

                           Šī direktīva neskar to, kā darbojas vai kādas sekas rada nodrošinājumam paredzētu finanšu instrumentu vai kredītprasību tādi līgumā paredzēti nosacījumi kā tiesības, saistības vai citi šādu instrumentu emisijas noteikumos iekļauti nosacījumi, vai jebkādas citas tiesības, saistības vai citi nosacījumi, kas piemērojami attiecībās starp šādu instrumentu emitentiem un turētājiem, vai starp šādu kredītprasību parādnieku un kreditoru.”

               3.

               Pievieno šādu apsvērumu:

                           “(23)

                           Šī direktīva neskar dalībvalstu tiesības ieviest noteikumus, lai nodrošinātu finanšu nodrošinājuma līgumu efektivitāti attiecībā uz trešām personām saistībā ar kredītprasībām.”

               4.

               Direktīvas 1. pantu groza šādi:

                           a)

                           2. punkta b) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu:

                                       “b)

                                       centrālā banka, Eiropas Centrālā banka, Starptautisko norēķinu banka, daudzpusējas attīstības banka atbilstīgi VI pielikuma 1. daļas 4. iedaļai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2006/48/EK (2006. gada 14. jūnijs) par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu (pārstrādāta versija) (13), Starptautiskais Valūtas fonds un Eiropas Investīciju banka;

                           b)

                           2. punkta c) apakšpunkta i) līdz iv) punktu aizstāj ar šādiem punktiem:

                                       “i)

                                       kredītiestāde, kas atbilst definīcijai Direktīvas 2006/48/EK 4. panta 1. punktā, tostarp iestādes, kas uzskaitītas minētās direktīvas 2. pantā;

                                       ii)

                                       ieguldījumu sabiedrība, kas atbilst definīcijai 4. panta 1. punkta 1) apakšpunktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2004/39/EK (2004. gada 21. aprīlis), kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem (14);

                                       iii)

                                       finanšu iestāde, kas atbilst definīcijai Direktīvas 2006/48/EK 4. panta 5. punktā;

                                       iv)

                                       apdrošināšanas sabiedrība, kas atbilst definīcijai 1. panta a) punktā Padomes Direktīvā 92/49/EEK (1992. gada 18. jūnijs) par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana (trešā nedzīvības apdrošināšanas direktīva) (15), un dzīvības apdrošināšanas sabiedrība, kas atbilst definīcijai 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2002/83/EK (2002. gada 5. novembris) par dzīvības apdrošināšanu (16).

                           c)

                           4. punkta a) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu:

                                       “a)

                                       Finanšu nodrošinājumu veido skaidra nauda, finanšu instrumenti vai kredītprasības.”;

                           d)

                           4. punktam pievieno šādu apakšpunktu:

                                       “c)

                                       Dalībvalstis var no šīs direktīvas darbības jomas izslēgt kredītprasības, kuru parādnieks ir patērētājs, kā definēts 3. panta a) punktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem (17), vai mikrouzņēmums vai mazs uzņēmums, kā definēts pielikuma 1. pantā un 2. panta 2. un 3. punktā Komisijas Ieteikumā 2003/361/EK (2003. gada 6. maijs) par mikrouzņēmumu, mazo un vidējo uzņēmumu definīciju (18), ja vien šādu kredītprasību nodrošinājuma ņēmējs vai nodrošinājuma devējs nav viena no šīs direktīvas 1. panta 2. punkta b) apakšpunktā minētajām iestādēm.

                           e)

                           panta 5. punktu groza šādi:

                                       i)

                                       otrajai daļai pievieno šādu teikumu:
                                       “Attiecībā uz kredītprasībām – ar to iekļaušanu sarakstā, kurš rakstiski vai juridiski līdzvērtīgā veidā iesniegts nodrošinājuma ņēmējam, pietiek, lai identificētu kredītprasību un pierādītu, ka kredītprasība ir sniegta kā finanšu nodrošinājums starp pusēm.”;

                                       ii)

                                       aiz otrās daļas iekļauj šādu daļu:
                                       “Neskarot otro daļu, dalībvalstis var paredzēt, ka ar iekļaušanu kredītprasību sarakstā, kas iesniegts rakstiski vai juridiski līdzvērtīgā veidā, nodrošinājuma ņēmējam arī pietiek, lai identificētu kredītprasību un pierādītu, ka kredītprasība ir sniegta kā finanšu nodrošinājums pret parādnieku vai trešām personām.”

               5.

               Direktīvas 2. pantu groza šādi:

                           a)

                           panta 1. punktu groza šādi:

                                       i)

                                       punkta b) un c) apakšpunktu aizstāj ar šādiem apakšpunktiem:

                                                   “b)

                                                   “līgums par finanšu nodrošinājumu īpašumtiesību nodošanas veidā” ir līgums, tostarp atpirkšanas līgums, saskaņā ar kuru nodrošinājuma sniedzējs pilnas īpašumtiesības uz vai pilnu prasījumu attiecībā uz finanšu nodrošinājumu nodod finanšu nodrošinājuma ņēmējam, lai nodrošinātu vai citādi segtu attiecīgo finansiālo saistību izpildi;

                                                   c)

                                                   “līgums par finanšu nodrošinājumu galvojuma veidā” ir līgums, saskaņā ar kuru nodrošinājuma devējs nodod nodrošinājuma ņēmējam vai par labu tam nodrošinājumam paredzēto finanšu nodrošinājumu un saglabā visas vai ierobežotas īpašumtiesības, vai arī pilnas tiesības uz šiem aktīviem, kad tiek nodibinātas attiecīgās galvojuma tiesības;”;

                                       ii)

                                       pievieno šādu apakšpunktu:

                                                   “o)

                                                   “kredītprasības” ir finanšu prasījumi, kuru pamatā ir līgums, saskaņā ar kuru kredītiestāde, kas atbilst definīcijai Direktīvas 2006/48/EK 4. panta 1. punktā, tostarp minētās direktīvas 2. pantā norādītās iestādes, izsniedz kredītu aizdevuma veidā.”;

                           b)

                           panta 2. punkta otro teikumu aizstāj ar šādu teikumu:
                           “Nodrošinājuma devēja tiesības uz finanšu nodrošinājuma aizstāšanu, tiesības uz tā pārsnieguma saņemšanu vai – kredītprasības gadījumā – tiesības uz ieņēmumu saņemšanu no tās līdz tālākam paziņojumam neskar finanšu nodrošinājumu, kas sniegts nodrošinājuma ņēmējam saskaņā ar šo direktīvu.”

               6.

               Direktīvas 3. pantu groza šādi:

                           a)

                           panta 1. punktam pievieno šādas daļas:
                           “Neskarot 1. panta 5. punktu, ja par finanšu nodrošinājumu izmanto kredītprasības, dalībvalstis nedrīkst prasīt, lai šāda finanšu nodrošinājuma izveide, spēkā esamība, noslēgšana, prioritāte, piemērojamība vai pieņemamība par pierādījumu būtu atkarīga no kādas formālas darbības, piemēram, par nodrošinājumu sniegtās kredītprasības reģistrēšanas vai parādnieka paziņošanas. Tomēr dalībvalstis var prasīt veikt formālas darbības, piemēram, reģistrēšanu vai paziņošanu, noslēgšanas, prioritātes vai piemērojamības vai pieņemamības par pierādījumu vajadzībām pret parādnieku vai trešām personām.
                           Līdz 2014. gada 30. jūnijam Komisija informē Eiropas Parlamentu un Padomi par to, vai šā punkta turpmāka piemērošana ir atbilstīga.”;

                           b)

                           pievieno šādu punktu:
                           “3.   Neskarot Padomes Direktīvu 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (19) un dalībvalstu noteikumus par negodīgiem līgumu nosacījumiem, dalībvalstis nodrošina, ka kredītprasību parādnieki ir tiesīgi rakstiski vai tam juridiski līdzvērtīgā veidā likumīgi atteikties no:

                                       i)

                                       savām ieskaita tiesībām attiecībā uz kredītprasības kreditoriem un personām, kam kreditors cedējis, ieķīlājis vai kā citādi laidis apgrozībā kredītprasību kā nodrošinājumu; un

                                       ii)

                                       savām tiesībām, kas izriet no noteikumiem par banku noslēpumu un kas pretējā gadījumā atturētu vai ierobežotu kredītprasības kreditoru sniegt informāciju par kredītprasību vai parādnieku, lai izmantotu kredītprasību kā nodrošinājumu.

               7.

               Direktīvas 4. pantu groza šādi:

                           a)

                           panta 1. punktam pievieno šādu apakšpunktu:

                                       “c)

                                       kredītprasības – pārdodot vai citādi tās atsavinot, kā arī ieskaitā vai izmantojot attiecīgo finansiālo saistību dzēšanai.”;

                           b)

                           panta 2. punkta b) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu:

                                       “b)

                                       puses, noslēdzot līgumu par finanšu nodrošinājumu galvojuma veidā, ir vienojušās par finanšu instrumentu un kredītprasību novērtēšanu.”;

                           c)

                           svītro 3. punktu.

               8.

               Direktīvas 5. pantam pievieno šādu punktu:
               “6.   Šo pantu nepiemēro kredītprasībām.”

               9.

               Aiz 9. panta iekļauj šādu pantu:
               “9.a pants
               Direktīva 2008/48/EK
               Šī direktīva neskar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem.”

         3. pants
   Transponēšana
   1.   Dalībvalstis līdz 2010. gada 30. decembrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.
   Dalībvalstis piemēro minētos noteikumus no 2011. gada 30. jūnija.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstis dara zināmus Komisijai to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   4. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   5. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Strasbūrā, 2009. gada 6. maijā

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         H.-G. PÖTTERING

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. KOHOUT

      (1)  OV C 216, 23.8.2008., 1. lpp.

      (2)  2008. gada 3. decembra Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).

      (3)  Eiropas Parlamenta 2008. gada 18. decembra Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts) un Padomes 2007. gada 27. aprīļa Lēmums.

      (4)  OV L 166, 11.6.1998., 45. lpp.

      (5)  OV L 145, 30.4.2004., 1. lpp.

      (6)  OV L 168, 27.6.2002., 43. lpp.

      (7)  OV L 133, 22.5.2008., 66. lpp.

      (8)  OV C 321, 31.12.2003., 1. lpp.

      (9)  OV L 177, 30.6.2006., 1. lpp.

      (10)  OV L 145, 30.4.2004., 1. lpp.”;

      (11)  OV L 168, 27.6.2002., 43. lpp.”;

      (12)  OV L 146, 10.6.2009., 37 lpp”.

      (13)  OV L 177, 30.6.2006., 1. lpp.”;

      (14)  OV L 145, 30.4.2004., 1. lpp.

      (15)  OV L 228, 11.8.1992., 1. lpp.

      (16)  OV L 345, 19.12.2002., 1. lpp.”;

      (17)  OV L 133, 22.5.2008., 66. lpp.

      (18)  OV L 124, 20.5.2003., 36. lpp.”;

      (19)  OV L 95, 21.4.1993., 29. lpp.”


title: Komisijas Direktīva (1990. gada 26. oktobris), ar kuru groza Padomes Direktīvu 78/663/EEK, ar ko nosaka īpašus pārtikā izmantojamu emulgatoru, stabilizētāju, biezinātāju un

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31990L0612

Oficiālais Vēstnesis L 326 , 24/11/1990 Lpp. 0058 - 0059 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 19 Lpp. 0255  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 19 Lpp. 0255

		Komisijas Direktīva(1990. gada 26. oktobris),ar kuru groza Padomes Direktīvu 78/663/EEK, ar ko nosaka īpašus pārtikā izmantojamu emulgatoru, stabilizētāju, biezinātāju un(90/612/EEK) recinātāju tīrības kritērijusEIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvu 89/107/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas piedevām, ko atļauts izmantot cilvēka uzturam paredzētos pārtikas produktos [1], un jo īpaši tās 3. panta 3. punktu,tā kā jāņem vērā pārskatītās specifikācijas Pārtikas kodeksā attiecībā uz vielām E407 un E466, jādod atļauja jaunām metodēm E473 ražošanai un jānosaka atšķirība starp vielu E407, kā aprakstīts Padomes Direktīvas 78/663/EEK [2] pielikumā, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 82/504/EEK [3], un līdzīgiem produktiem, kas minētajā pielikumā nav iekļauti;tā kā minētie noteikumi, kas var ietekmēt sabiedrības veselības aizsardzību, saskaņā ar Direktīvas 89/107/EEK 6. pantu, ir apspriesti Pārtikas zinātniskajā komitejā;tā kā šajā direktīvā noteiktie pasākumi ir saskaņā ar Pastāvīgās pārtikas produktu komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvas 78/663/EEK pielikumu groza atbilstīgi šīs direktīvas pielikumā noteiktajam.2. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, līdz 12 mēnešiem pēc šīs direktīvas paziņošanas. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos noteikumus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka procedūru, kā izdarīt šādas atsauces.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1990. gada 26. oktobrīKomisijas vārdā —priekšsēdētāja vietnieksMartin Bangemann[1] OV L 40, 11.2.1989., 27. lpp.[2] OV L 223, 14.8.1978., 7. lpp.[3] OV L 230, 5.8.1982., 35. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMS1. Attiecībā uz"E407 – karagināns"punktu par 1 % V/V sērskābē nešķīstošiem pelniem aizstāj ar šo:"skābē nešķīstošie pelni (nešķīst 10 % m/V sālsskābē) | ne vairāk kā 1 % sausnā |skābē nešķīstoša viela (nešķīst 1 % V/V sērskābē) | ne vairāk kā 2 % sausnā." |2. Attiecībā uz "E466 – karboksimetilceluloze" punktu par molekulmasu aizstāj ar šo:"vairāk nekā aptuveni 17000 (polimerizācijas pakāpe aptuveni 100)".3. Attiecībā "E473 – saharozes esteri"a) pēdējo teikumu punktā par ķīmisko aprakstu aizstāj ar šādu teikumu:"To pagatavošanā nedrīkst izmantot organiskus šķīdinātājus, izņemot dimetilsulfoksīdu, dimetilformamīdu, etilacetātu, izopropanolu un izobutanolu";b) aiz punkta par sulfātpelniem pievieno šādu punktu:"dimetilsulfoksīda saturs | ne vairāk kā 2 mg/kg" |;c) punktam par metanola saturu pievieno šādu punktu:"izobutanola saturs | ne vairāk kā 10 mg/kg" |.--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2005/14/EK (2005. gada 11. maijs), ar ko groza Padomes Direktīvas 72/166/EEK, 84/5/EEK, 88/357/EEK un 90/232/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/26/EK attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu lietošanu   (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 149/14

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2005/14/EK

   (2005. gada 11. maijs),
   ar ko groza Padomes Direktīvas 72/166/EEK, 84/5/EEK, 88/357/EEK un 90/232/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/26/EK attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu lietošanu
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 47. panta 2. punkta pirmo un trešo teikumu, 55. pantu un 95. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu (1),
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (3),
   tā kā:

               (1)

               Civiltiesiskās atbildības apdrošināšana saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu lietošanu (mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšana) ir jo īpaši svarīga Eiropas pilsoņiem, vai tie būtu apdrošinājuma ņēmēji vai cietušie satiksmes negadījumā. Tas arī ir nozīmīgs jautājums apdrošināšanas sabiedrībām, jo tā ir svarīgs elements nedzīvības apdrošināšanas uzņēmējdarbībā Kopienā. Mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšana ietekmē personu pārvietošanās brīvību un transportlīdzekļu brīvu apriti. Tādēļ galvenajam Kopienas darbības mērķim finanšu pakalpojumu jomā būtu jābūt vienotā mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanas tirgus stiprināšanai un konsolidēšanai.

               (2)

               Ļoti nozīmīgs progress šajā virzienā ir panākts ar Padomes 1972. gada 24. aprīļa Direktīvu 72/166/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un attiecībā uz kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (4), Padomes 1983. gada 30. decembra Otro direktīvu 84/5/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu (5), Padomes 1990. gada 14. maija Trešo direktīvu 90/232/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligāto apdrošināšanu (6) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 16. maija Direktīvu 2000/26/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu lietošanas civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu (Ceturtā direktīva par mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanu) (7).

               (3)

               Kopienas mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanas sistēmu ir nepieciešams atjaunināt un uzlabot. Šo nepieciešamību apstiprināja apspriedes ar nozari, patērētājiem un cietušo asociācijām.

               (4)

               Lai izvairītos no Direktīvas 72/166/EEK noteikumu iespējamas nepareizas interpretācijas un lai atvieglotu apdrošināšanas seguma iegūšanu transportlīdzekļiem ar pagaidu numura zīmēm, teritorijas, kur transportlīdzeklis parasti atrodas, definīcijai būtu jāatsaucas uz tās valsts teritoriju, kuras numura zīme ir transportlīdzeklim, neatkarīgi no tā, vai šī numura zīme ir pastāvīga vai pagaidu zīme.

               (5)

               Saskaņā ar Direktīvu 72/166/EEK tiek uzskatīts, ka transportlīdzekļi, kuriem ir viltotas vai nelikumīgas numura zīmes, parasti atrodas tās dalībvalsts teritorijā, kura izdevusi sākotnējās numura zīmes. Šis noteikums bieži vien nozīmē to, ka valsts apdrošinātāju apvienībām ir pienākums nodarboties ar tādu negadījumu ekonomiskām sekām, kuri nemaz nav saistīti ar dalībvalsti, kurā tās ir reģistrētas. Nemainot vispārējo kritēriju, saskaņā ar kuru numura zīme nosaka teritoriju, kurā transportlīdzeklis parasti atrodas, būtu jāparedz īpašais noteikums gadījumiem, kad negadījumu izraisa transportlīdzeklis bez numura zīmes vai kad tā numura zīme neatbilst vai vairs neatbilst attiecīgajam transportlīdzeklim. Šādos gadījumos un vienīgi prasījumu nokārtošanas nolūkā teritorijai, kurā transportlīdzeklis parasti atrodas, būtu jābūt teritorijai, kurā noticis negadījums.

               (6)

               Lai atvieglotu Direktīvā 72/166/EEK lietotā termina “pārbaudes izlases kārtā” interpretāciju un piemērošanu, būtu jāprecizē attiecīgais noteikums. Mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanas sistemātisku pārbaužu aizliegumu vajadzētu piemērot transportlīdzekļiem, kas parasti atrodas citas dalībvalsts teritorijā, kā arī transportlīdzekļiem, kas parasti atrodas trešās valsts teritorijā, taču iebrauc no citas dalībvalsts teritorijas. Ir atļautas tikai nesistemātiskas pārbaudes, kuras nav diskriminējošas un kuras veic kā daļu no kontroles, kuras vienīgais mērķis nav pārbaudīt apdrošināšanu.

               (7)

               Saskaņā ar Direktīvas 72/166/EEK 4. panta a) apakšpunktu dalībvalstis drīkst atkāpties no vispārējā pienākuma, neattiecinot obligātu apdrošināšanu uz transportlīdzekļiem, kas pieder noteiktām fiziskām vai juridiskām personām, kas var būt publiskās vai privātās. Gadījumos, kad negadījumu izraisa šādi transportlīdzekļi, dalībvalstij, kas izdara minēto atkāpi, ir jānozīmē iestāde vai struktūra, kas kompensē zaudējumus cietušajiem negadījumos, kas izraisīti citā dalībvalstī. Lai nodrošinātu to, ka atbilstīgi kompensē zaudējumus ne tikai cietušajiem negadījumos, kurus izraisījuši šādi transportlīdzekļi ārzemēs, bet arī cietušajiem negadījumos, kas notikuši tajā pašā dalībvalstī, kurā transportlīdzeklis parasti atrodas, neatkarīgi no tā, vai viņi dzīvo šīs valsts teritorijā, minētais pants būtu jāgroza. Turklāt dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka to personu sarakstu, kuras ir atbrīvotas no obligātās apdrošināšanas, un to iestāžu un struktūru sarakstu, kuras ir atbildīgas par kompensāciju izmaksu cietušajiem negadījumos, kurus izraisījuši šādi transportlīdzekļi, dara zināmu Komisijai publicēšanai.

               (8)

               Saskaņā ar Direktīvas 72/166/EEK 4. panta b) apakšpunktu dalībvalstīm drīkst atkāpties no vispārējā pienākuma, neattiecinot obligāto apdrošināšanu uz dažu veidu transportlīdzekļiem vai konkrētiem transportlīdzekļiem ar speciālu zīmi. Šādā gadījumā citas dalībvalstis drīkst pieprasīt, lai personai, kas iebrauc to teritorijā, būtu derīga zaļā karte vai pie robežas noslēgts apdrošināšanas līgums, lai nodrošinātu kompensāciju cietušajiem negadījumā, kuru varētu izraisīt šādi transportlīdzekļi to teritorijā. Taču, tā kā robežu kontroles likvidēšanas dēļ Kopienā nav iespējams nodrošināt to, ka transportlīdzekļi, kas šķērso robežu, ir apdrošināti, kompensāciju cietušajiem ārzemēs izraisītos negadījumos vairs nav iespējams garantēt. Turklāt būtu arī jānodrošina, ka atbilstīgu kompensāciju piešķir ne tikai cietušajiem šādu transportlīdzekļu izraisītos negadījumos ārzemēs, bet arī pašā dalībvalstī, kurā transportlīdzeklis parasti atrodas. Šim nolūkam dalībvalstīm būtu jāattiecas pret cietušajiem šādu transportlīdzekļu izraisītos negadījumos tāpat kā pret cietušajiem negadījumos, kurus izraisījuši neapdrošināti transportlīdzekļi. Kā paredzēts Direktīvā 84/5/EEK, kompensāciju cietušajiem negadījumos, kurus izraisījuši neapdrošināti transportlīdzekļi, izmaksā par kompensāciju atbildīgā iestāde tajā valstī, kurā noticis negadījums. Gadījumā, ja kompensāciju izmaksā cietušajiem tādu transportlīdzekļi izraisītos negadījumos, uz kuriem attiecas atkāpe, par kompensāciju atbildīgajai iestādei būtu jābūt prasījuma tiesībām pret iestādi tajā dalībvalstī, kurā transportlīdzeklis parasti atrodas. Piecus gadus pēc šīs direktīvas spēkā stāšanās dienas, ņemot vērā pieredzi saistībā ar minētās atkāpes īstenošanu un piemērošanu, Komisijai vajadzības gadījumā būtu jāiesniedz priekšlikumi tās nomainīšanai vai atcelšanai. Būtu jāsvītro arī attiecīgais noteikums Direktīvā 2000/26/EK.

               (9)

               Lai precizētu mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanas direktīvu piemērošanas jomu atbilstīgi Līguma 299. pantam, Direktīvas 72/166/EEK 6. pantā un 7. panta 1. punktā būtu jāsvītro atsauce uz dalībvalstu teritoriju ārpus Eiropas.

               (10)

               Dalībvalstu saistībām garantēt apdrošināšanas segumu vismaz attiecībā uz noteiktām minimālajām summām ir liela nozīme cietušo aizsardzības nodrošināšanā. Direktīvā 84/5/EEK noteiktās minimālās summas ne tikai būtu jākoriģē, ņemot vērā inflāciju, bet arī reāli jāpalielina, lai uzlabotu cietušo aizsardzību. Minimālās apdrošināšanas seguma summas par miesas bojājumiem būtu jāaprēķina tā, lai sniegtu pilnīgu un taisnīgu kompensāciju tiem cietušajiem, kas guvuši ļoti smagus miesas bojājumus, vienlaikus ņemot vērā tādu nelaimes gadījumu nelielo skaitu, kuros iesaistīti vairāki cietušie, un tādu nelaimes gadījumu nelielo skaitu, kuros vairāki cietušie gūst ļoti smagus miesas bojājumus viena un tā paša nelaimes gadījuma gaitā. EUR 1 000 000 par cietušo vai EUR 5 000 000 par prasījumu, neatkarīgi no cietušo skaita, ir pietiekama un pamatota minimālā apdrošināšanas seguma summa. Lai veicinātu šo minimālo summu ieviešanu, no šīs direktīvas īstenošanas dienas būtu jānosaka piecu gadu pārejas laiks. Dalībvalstīm trīsdesmit mēnešu laikā no īstenošanas dienas šīs summas būtu jāpalielina vismaz par pusi no attiecīgajiem līmeņiem.

               (11)

               Lai nodrošinātu to, ka minimālās apdrošināšanas seguma summas ar laiku nesarūk, būtu jāievieš klauzula par periodisku pārskatīšanu, kā kritēriju izmantojot Eiropas patēriņa cenu indeksu (EPCI), kuru publicē Statistikas birojs, kā noteikts Padomes 1995. gada 23. oktobra Regulā (EK) Nr. 2494/95 par saskaņotajiem patēriņa cenu indeksiem (8). Ir nepieciešams noteikt šādas pārskatīšanas procedūras noteikumus.

               (12)

               Direktīva 84/5/EEK, kas ļauj dalībvalstīm krāpšanas novēršanas nolūkā ierobežot vai nepieļaut par kompensāciju atbildīgajai iestādei veikt maksājumus, ja kaitējumu īpašumam nodara neidentificēts transportlīdzeklis, dažos gadījumos var aizkavēt likumīgu kompensāciju, kas pienākas cietušajiem. Iespēju ierobežot vai nepieļaut kompensācijas izmaksu, pamatojoties uz to, ka transportlīdzeklis nav identificēts, nevajadzētu piemērot, ja iestāde ir izmaksājusi kompensāciju par nozīmīgajiem miesas bojājumiem jebkuram cietušajam, kas cietis tajā pašā negadījumā, kurā radīts kaitējums īpašumam. Dalībvalstis var paredzēt nekompensējamu daļu, kas nepārsniedz minētajā direktīvā noteikto robežvērtību un par kuru var būt atbildīgs īpašuma kaitējuma cietušais. Nosacījumi, saskaņā ar kuriem miesas bojājumus uzskata par nozīmīgajiem, būtu jānosaka ar tās dalībvalsts tiesību aktiem vai administratīvām normām, kurā notika negadījums. Paredzot šos nosacījumus, dalībvalsts var ņemt vērā cita starpā to, vai saistībā ar miesas bojājumu bija nepieciešama uzturēšanās medicīnas iestādē.

               (13)

               Šobrīd Direktīvā 84/5/EEK dalībvalstīm ir paredzēta iespēja, nepārsniedzot konkrētu robežvērtību, atļaut noteikt nekompensējamu daļu, par kuru atbildīgs būtu cietušais, ja kaitējumu īpašumam nodarījis neapdrošināts transportlīdzeklis. Šī iespēja nepamatoti samazina cietušo aizsardzības līmeni un rada diskrimināciju attiecībā uz citos negadījumos cietušajiem. Tādēļ tas turpmāk vairs nebūtu jāpieļauj.

               (14)

               Padomes 1988. gada 22. jūnija Otrā direktīva 88/357/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, un par noteikumiem pakalpojumu sniegšanas brīvības efektīvākai izmantošanai (9), būtu jāgroza, lai ļautu apdrošināšanas sabiedrību filiālēm būt pārstāvjiem saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanas darbību, kā tas jau ir saistībā ar citiem apdrošināšanas pakalpojumiem.

               (15)

               Jebkura pasažiera, kas atrodas transportlīdzeklī, iekļaušana apdrošināšanas segumā ir liels spēkā esošo tiesību aktu sasniegums. Šis mērķis būtu apdraudēts, ja atbilstīgi valstu tiesību aktiem vai noteikumiem, kas iekļauti apdrošināšanas līgumā, apdrošināšanas segums neattiektos uz pasažieriem, ja viņi būtu zinājuši vai viņiem būtu vajadzējis zināt, ka transportlīdzekļa vadītājs negadījuma brīdī ir bijis alkohola vai citas apreibinošas vielas reibumā. Parasti pasažieris nevar pareizi noteikt vadītāja reibuma pakāpi. Mērķi atturēt cilvēkus vadīt transportlīdzekli apreibinošu vielu reibuma stāvoklī nevar panākt, samazinot apdrošināšanas segumu tiem pasažieriem, kas ir transportlīdzekļa negadījuma cietušie. Tas, ka uz šiem pasažieriem attiecas transportlīdzekļa obligātā apdrošināšana, neierobežo lēmumus par viņu atbildību, kas tiem, iespējams, būtu jāuzņemas atbilstīgi spēkā esošajiem valsts tiesību aktiem, vai par kompensācijas lielumu par zaudējumiem konkrētā negadījumā.

               (16)

               Miesas bojājumi un kaitējums īpašumam, ko cieš gājēji, riteņbraucēji un citi ceļu satiksmes dalībnieki, kas neizmanto mehāniskos transportlīdzekļus un parasti visbiežāk cieš negadījumos, būtu jāsedz ar negadījumā iesaistītā transportlīdzekļa obligāto apdrošināšanu, ja viņiem pienākas kompensācija atbilstīgi valsts civiltiesību aktiem. Šis noteikums neierobežo lēmumus par civiltiesisko atbildību vai kompensācijas lielumu par zaudējumiem konkrētā negadījumā atbilstīgi valsts tiesību aktiem.

               (17)

               Dažas apdrošināšanas sabiedrības iekļauj apdrošināšanas polisē noteikumus, kas nosaka, ka līgumu atceļ, ja transportlīdzeklis atrodas ārpus tās dalībvalsts, kurā tas reģistrēts, ilgāk par noteiktu laikposmu. Šāda prakse ir pretrunā Direktīvā 90/232/EEK noteiktajiem principiem, saskaņā ar kuriem obligātajai mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanai, ņemot par pamatu vienreizēju prēmiju, būtu jāattiecas uz visu Kopienas teritoriju. Tādēļ būtu jāprecizē, ka apdrošināšanas segums ir derīgs visā līguma darbības laikā neatkarīgi no tā, vai transportlīdzeklis atrodas citā dalībvalstī kādu noteiktu laikposmu, neskarot dalībvalstu tiesību aktos noteiktās saistības attiecībā uz transportlīdzekļu reģistrāciju.

               (18)

               Būtu jāveic pasākumi, lai atvieglotu apdrošināšanas seguma saņemšanu par transportlīdzekļiem, kas ievesti no vienas dalībvalsts otrā, pat ja transportlīdzeklis vēl nav reģistrēts galamērķa dalībvalstī. Būtu jāparedz iespēja piemērot pagaidu izņēmumu no vispārējā noteikuma, kas nosaka riska dalībvalsti. Trīsdesmit dienas pēc dienas, kurā transportlīdzeklis pircējam piegādāts, darīts pieejams vai nosūtīts, galamērķa dalībvalsts būtu jāuzskata par riska dalībvalsti.

               (19)

               Personai, kas vēlas noslēgt jaunu mehāniskā transportlīdzekļa apdrošināšanas līgumu ar citu apdrošinātāju, būtu jādod iespēja pamatot informāciju par negadījumiem un prasījumiem saskaņā ar veco līgumu. Apdrošinājuma ņēmējam būtu jābūt tiesībām jebkurā laikā pieprasīt ziņojumu par prasījumiem vai par to neesamību saistībā ar vienu vai vairākiem transportlīdzekļiem, uz kuriem attiecās apdrošināšanas līgums, vismaz pēdējo piecu gadu laikposmā, uz ko attiecās līgums. Apdrošināšanas sabiedrībai vai jebkurai struktūrai, ko dalībvalsts nozīmējusi obligātās apdrošināšanas sniegšanai vai šādu apstiprinājumu sagādei, šāds ziņojums būtu jāiesniedz apdrošinājuma ņēmējam piecpadsmit dienu laikā pēc pieprasījuma iesniegšanas.

               (20)

               Lai nodrošinātu mehānisko transportlīdzekļu negadījumos cietušo pienācīgu aizsardzību, dalībvalstīm būtu jāaizliedz apdrošināšanas sabiedrībām atsaukties uz nekompensējamu daļu pret cietušo personu.

               (21)

               Tiesības atsaukties uz apdrošināšanas līgumu un izvirzīt tiešu prasību pret apdrošināšanas sabiedrību ir ļoti nozīmīgs faktors jebkura transportlīdzekļa negadījuma cietušo aizsardzībai. Direktīvā 2000/26/EK jau ir noteikts, ka cietušajiem negadījumos, kas notiek dalībvalstī, kura nav cietušās personas dzīvesvieta, un ko izraisa to transportlīdzekļu lietošana, kuri ir apdrošināti un parasti atrodas dalībvalstī, ir tiesības izvirzīt tiešu prasību pret apdrošināšanas sabiedrību, kas sedz atbildīgās personas civiltiesisko atbildību. Lai veicinātu efektīvu un ātru prasījumu nokārtošanu un lai pēc iespējas izvairītos no dārgiem juridiskiem procesiem, šīs tiesības būtu jāpiešķir jebkuru mehānisko transportlīdzekļu negadījumu cietušajiem.

               (22)

               Lai pastiprinātu jebkuru mehāniskā transportlīdzekļa negadījumā cietušo aizsardzību, Direktīvā 2000/26/EK paredzētā “pamatota piedāvājuma” procedūra būtu jāpiemēro visiem mehānisko transportlīdzekļu negadījumiem. Tā pati procedūra būtu jāpiemēro mutatis mutandis arī gadījumos, kad ar negadījumu saistītus prasījumus nokārto valsts apdrošinātāju apvienības, kas paredzētas Direktīvā 72/166/EEK.

               (23)

               Lai cietušajai personai atvieglotu kompensācijas saņemšanu, informācijas centriem, kas izveidoti atbilstīgi Direktīvai 2000/26/EK, nebūtu jāaprobežojas tikai ar tādas informācijas sniegšanu, kas attiecas uz šajā direktīvā noteiktajiem negadījumiem, bet tai būtu jāsniedz tāda paša veida informācija par jebkuru mehāniskā transportlīdzekļa negadījumu.

               (24)

               Saskaņā ar 11. panta 2. punktu, skatītu saistībā ar 9. panta 1. punkta b) apakšpunktu Padomes 2000. gada 22. decembra Regulā (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (10), cietušās puses var ierosināt tiesvedību pret civiltiesiskās atbildības apdrošinātāju tajā dalībvalstī, kurā tām ir domicils.

               (25)

               Direktīva 2000/26/EK tika pieņemta pirms tika pieņemta Regula (EK) Nr. 44/2001, kas aizstāja 1968. gada 27. septembra Briseles Konvenciju par to pašu jautājumu vairākām dalībvalstīm, atsauce minētajā direktīvā uz šo konvenciju būtu attiecīgi jāpielāgo.

               (26)

               Tādēļ būtu attiecīgi jāgroza Padomes Direktīvas 72/166/EEK, 84/5/EEK, 88/357/EEK un 90/232/EEK, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/26/EK,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 72/166/EEK grozījumi
   Direktīvu 72/166/EEK groza šādi:

               1)

               direktīvas 1. panta 4. punktu groza šādi:

                           a)

                           pirmo ievilkumu aizstāj ar šādu ievilkumu:

                                       “—

                                       tās valsts teritorija, kuras numura zīme ir transportlīdzeklim, neatkarīgi no tā, vai šī zīme ir pastāvīga vai pagaidu, vai;”

                                 ;

                           b)

                           iekļauj šādu ievilkumu:

                                       “—

                                       gadījumos, ja transportlīdzeklim nav nekādas numura zīmes vai ja tam ir numura zīme, kas neatbilst vai vairs neatbilst transportlīdzeklim, un tas ir iesaistīts negadījumā tās valsts teritorija, kurā negadījums noticis, prasījuma nokārtošanas nolūkā, kā paredzēts šīs direktīvas 2. panta 2. punkta pirmajā ievilkumā vai 1. panta 4. punktā Padomes 1983. gada 30. decembra Otrajā direktīvā 84/5/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu (11);

               2)

               direktīvas 2. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:
               “1.   Dalībvalstis atturas veikt pārbaudes attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar transportlīdzekļiem, kas parasti atrodas citas dalībvalsts teritorijā, un transportlīdzekļiem, kuri parasti atrodas trešās valsts teritorijā, taču iebrauc to teritorijā no citas dalībvalsts teritorijas. Tomēr tās var veikt nesistemātiskas pārbaudes attiecībā uz apdrošināšanu ar nosacījumu, ka tās nav diskriminējošas un ka tās veic kā daļu no kontroles, kuras vienīgais mērķis nav pārbaudīt apdrošināšanu.”;

               3)

               direktīvas 4. pantu groza šādi:

                           a)

                           panta a) punkta otrajā daļā:

                                       i)

                                       pirmo teikumu aizstāj ar šādu teikumu:
                                       “Šī dalībvalsts veic attiecīgus pasākumus, lai nodrošinātu, ka tiek izmaksāta kompensācija par jebkādiem zaudējumiem vai miesas bojājumiem, kurus tās teritorijā un citu dalībvalstu teritorijā izraisījuši šo personu transportlīdzekļi.”;

                                       ii)

                                       pēdējo teikumu aizstāj ar šādu teikumu:
                                       “Tā dara zināmu Komisijai to personu sarakstu, kas ir atbrīvotas no obligātās apdrošināšanas, un to iestāžu un struktūru sarakstu, kuras ir atbildīgas par kompensāciju. Komisija šo sarakstu publicē.”;

                           b)

                           panta b) punkta otro daļu aizstāj ar šādu tekstu:
                           “Šādā gadījumā dalībvalstis nodrošina, ka attiecībā uz šā punkta pirmajā daļā minētajiem transportlīdzekļiem piemēro tādu pašu režīmu kā transportlīdzekļiem, kuriem 3. panta 1. punktā noteiktās apdrošināšanas saistības nav izpildītas. Tad par kompensāciju atbildīgajai iestādei dalībvalstī, kurā noticis negadījums, ir prasījuma tiesības pret garantijas fondu, kā paredzēts Direktīvas 84/5/EEK 1. panta 4. punktā, dalībvalstī, kurā parasti atrodas transportlīdzeklis.
                           Piecus gadus pēc tam, kad stājusies spēkā Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/14/EK, ar ko groza Padomes Direktīvas 72/166/EEK, 84/5/EEK, 88/357/EEK un 90/232/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/26/EK attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu lietošanu (12), dalībvalstis ziņo Komisijai par šā punkta īstenošanu un praktisko piemērošanu. Pēc šo ziņojumu apskates Komisija vajadzības gadījumā iesniedz priekšlikumus par šīs atkāpes nomainīšanu vai atcelšanu.

               4)

               direktīvas 6. pantā un 7. panta 1. punktā vārdus “vai dalībvalsts teritorijā ārpus Eiropas” svītro.

         2. pants
   Direktīvas 84/5/EEK grozījumi
   Direktīvas 84/5/EEK 1. pantu aizstāj ar šādu pantu:

      “1. pants
      1.   Direktīvas 72/166/EEK 3. panta 1. punktā minētā apdrošināšana obligāti attiecas gan uz kaitējumu īpašumam, gan uz miesas bojājumiem.
      2.   Neskarot lielākas garantijas, ko var noteikt dalībvalstis, katra dalībvalsts pieprasa, lai šī apdrošināšana būtu obligāta vismaz attiecībā uz šādām summām:

                  a)

                  ja nodarīti miesas bojājumi — minimālā apdrošināšanas seguma summa EUR 1 000 000 katram cietušajam vai EUR 5 000 000 par prasījumu neatkarīgi no cietušo skaita;

                  b)

                  ja nodarīti zaudējumi īpašumam — EUR 1 000 000 par prasījumu neatkarīgi no cietušo skaita.

            Ja nepieciešams, lai pielāgotu dalībvalstīs noteiktās minimālās seguma summas atbilstīgi šajā punktā noteiktajām, dalībvalstis var noteikt ne vairāk kā piecu gadu pārejas laikposmu, sākot no Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maijs Direktīvas 2005/14/EK, ar ko groza Padomes Direktīvas 72/166/EEK, 84/5/EEK, 88/357/EEK un 90/232/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/26/EK attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu lietošanu (13), īstenošanas dienas.
      Dalībvalstis, kas nosaka šādu pārejas laikposmu, par to informē Komisiju un norāda pārejas laika garumu.
      Dalībvalstis paaugstina garantijas vismaz par pusi no šajā punktā noteiktajiem līmeņiem 30 mēnešu laikā pēc Direktīvas 2005/14/EK īstenošanas dienas.
      3.   Ik pēc pieciem gadiem pēc Direktīvas 2005/14/EK spēkā stāšanās dienas vai pēc jebkura 2. punktā minētā pārejas laikposma beigām minētajā punktā norādītās summas pārskata atbilstīgi Eiropas patēriņa cenu indeksam (EPCI), kā noteikts Padomes 1995. gada 23. oktobra Regulā (EK) Nr. 2494/95 par saskaņotajiem patēriņa cenu indeksiem (14).
      Summas pielāgo automātiski. Šīs summas palielina ar procentu izmaiņu, ko uzrāda EPCI attiecīgajā laikposmā, tas ir, piecus gadus tieši pirms pārskata, un tās noapaļo līdz EUR 10 000.
      Komisija ziņo pielāgotās summas Eiropas Parlamentam un Padomei un nodrošina, ka tās tiek publicētas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
      4.   Katra dalībvalsts izveido vai pilnvaro iestādi, kas sniegtu kompensāciju vismaz obligātās apdrošināšanas līmenī par kaitējumu īpašumam vai miesas bojājumiem negadījumos, kurus izraisījuši neidentificēti transportlīdzekļi vai transportlīdzekļi, kam nav nokārtota 1. punktā paredzētā apdrošināšana.
      Pirmā daļa neskar dalībvalstu tiesības ņemt vērā iestādes maksātas kompensācijas kā papildu vai cita veida kompensācijas un tiesības izstrādāt noteikumus, lai kārtotu atlīdzības prasījumu starp iestādi un personu vai personām, kas atbild par negadījumu, un citiem apdrošinātājiem vai sociālā nodrošinājuma iestādēm, kuras pieprasa atlīdzināt cietušajam par to pašu negadījumu. Tomēr dalībvalstis nevar atļaut iestādei izvirzīt nosacījumu kompensācijas izmaksai, saskaņā ar kuru cietušajai personai jāpierāda, ka atbildīgā persona nespēj vai atsakās maksāt.
      5.   Cietušais katrā ziņā var griezties tieši iestādē, kam, pamatojoties uz informāciju, kuru pēc tās lūguma sniedz cietušais, jādod pamatota atbilde par jebkādas kompensācijas izmaksu.
      Tomēr dalībvalstis var noteikt, ka minētajai iestādei nav jāmaksā kompensācija personām, kas brīvprātīgi ienākuši transportlīdzeklī, kurš radījis kaitējumus vai miesas bojājumus, ja iestāde var pierādīt, ka personas ir zinājušas, ka tas nav apdrošināts.
      6.   Dalībvalstis var ierobežot minētās iestādes maksātu kompensāciju vai noteikt, ka tai nav jāmaksā kompensācija, ja īpašumam kaitējis neidentificēts transportlīdzeklis.
      Tomēr, ja iestāde ir izmaksājusi kompensāciju par nozīmīgajiem miesas bojājumiem jebkuram cietušajam, kas cietis tajā pašā negadījumā, kurā kaitējumu īpašumam radījis neidentificēts transportlīdzeklis, dalībvalstis nevar liegt izmaksāt kompensāciju par kaitējumu īpašumam, pamatojoties uz to, ka transportlīdzeklis nav identificēts. Taču dalībvalstis var paredzēt nekompensējamu daļu, kas nepārsniedz EUR 500 un par kuru šāda īpašuma kaitējuma cietušais ir atbildīgs.
      Nosacījumi, saskaņā ar kuriem miesas bojājumus uzskata par nozīmīgajiem, paredz saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem vai administratīvām normām, kurā notiek negadījums. Šajā sakarā dalībvalsts var ņemt vēra cita starpā to, vai saistībā ar miesas bojājumu bija nepieciešama uzturēšanās medicīnas iestādē.
      7.   Katra dalībvalsts piemēro savus normatīvos un administratīvos aktus attiecība uz iestādes maksātu kompensāciju, neskarot nevienu citu praksi, kas ir labvēlīgāka cietušajam.

   3. pants
   Direktīvas 88/357/EEK grozījums
   Svītro Direktīvas 88/357/EEK 12.a panta 4. punkta ceturtās daļas otro teikumu.
   4. pants
   Direktīvas 90/232/EEK grozījumi
   Direktīvu 90/232/EEK groza šādi:

               1)

               direktīvas 1. pantā starp pirmo un otro daļu iekļauj šādu daļu:
               “Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka jebkuri tiesību aktu noteikumi vai apdrošināšanas polises līguma klauzulas, saskaņā ar kurām apdrošināšanas segums neattiecas uz pasažieriem, ja viņš zināja vai viņam būtu vajadzējis zināt, ka transportlīdzekļa vadītājs negadījuma brīdī bijis alkohola vai citas apreibinošas vielas reibumā, tiktu uzskatītas par spēkā neesošām attiecībā uz šāda pasažiera prasījumiem.”;

               2)

               iekļauj šādu pantu:
               “1.a pants
               Direktīvas 72/166/EEK 3. panta 1. punktā minētā apdrošināšana attiecas uz miesas bojājumiem un kaitējumu īpašumam, ko cieš gājēji, riteņbraucēji un citi ceļu satiksmes dalībnieki, kas neizmanto mehāniskos transportlīdzekļus un kuriem saskaņā ar valsts civiltiesību aktiem ir tiesības uz kompensāciju sakarā ar negadījumiem, kuros iesaistīts transportlīdzeklis. Šis pants neskar civiltiesisko atbildību vai zaudējumu summu.”;

               3)

               direktīvas 2. panta pirmo ievilkumu aizstāj ar šādu ievilkumu:

                           “—

                           balstoties uz vienreizēju prēmiju, visā līguma darbības laikā attiecas uz visu Kopienas teritoriju, tostarp jebkurā laikposmā līguma darbības laikā, kad transportlīdzeklis atrodas citās dalībvalstīs; un”

                     ;

               4)

               iekļauj šādus pantus:
               “4.a pants
               1.   Atkāpjoties no Direktīvas 88/357/EEK (15) 2. panta d) punkta otrā ievilkuma, ja transportlīdzekli nosūta no vienas dalībvalsts uz otru, tad par riska dalībvalsti uzskata galamērķa dalībvalsti trīsdesmit dienas uzreiz pēc dienas, kurā pircējs ir akceptējis piegādi, pat ja transportlīdzeklis nav oficiāli reģistrēts galamērķa dalībvalstī.
               2.   Gadījumā, ja transportlīdzeklis ir iesaistīts negadījumā šā panta 1. punktā minētā laikposmā, būdams neapdrošināts, Direktīvas 84/5/EEK 1. panta 4. punktā minētā iestāde galamērķa dalībvalstī ir atbildīga par minētās direktīvas 1. pantā paredzēto kompensāciju.
               4.b pants
               Dalībvalstis nodrošina, ka apdrošinājuma ņēmējam ir tiesības jebkurā laikā pieprasīt ziņojumu par prasījumiem saistībā ar trešās puses atbildību attiecībā uz vienu vai vairākiem transportlīdzekļiem, uz kuriem attiecās apdrošināšanas līgums vismaz pēdējo piecu gadu laikā, uz ko attiecas līgums, vai arī ziņojumu, ka šādu prasījumu nebija. Apdrošināšanas sabiedrība vai struktūra, ko var nozīmēt dalībvalsts obligātās apdrošināšanas vai šādu ziņojumu sniegšanai, šādu ziņojumu sniedz apdrošinājuma ņēmējam vēlākais piecpadsmit dienas pēc pieprasījuma iesniegšanas.
               4.c pants
               Apdrošināšanas sabiedrības nevar atsaukties uz nekompensējamu daļu pret negadījumā cietušo personu, ciktāl tas attiecas uz Direktīvā 72/166/EEK 3. panta 1. punktā minēto apdrošināšanu.
               4.d pants
               Dalībvalstis nodrošina, ka pusēm, kas cietušas Direktīvas 72/166/EEK 3. panta 1. punktā minētā apdrošināta transportlīdzekļa radītā negadījumā, ir tiesības izvirzīt tiešu prasību pret apdrošināšanas sabiedrību, kas sedz atbildīgās personas civiltiesisko atbildību.
               4.e pants
               Dalībvalstis ievieš Direktīvas 2000/26/EK (16) 4. panta 6. punktā paredzēto procedūru to prasījumu nokārtošanai, kas radušies no jebkura Direktīvas 72/166/EEK 3. panta 1. punktā minētā apdrošināta transportlīdzekļa radītā negadījuma.
               Negadījumiem, kuru attiecīgos prasījumus var nokārtot saskaņā ar Direktīvas 72/166/EEK 2. panta 2. punktā paredzēto valstu apdrošinātāju apvienību sistēmu, dalībvalstis ievieš to pašu procedūru, kas paredzēta Direktīvas 2000/26/EK 4. panta 6. punktā. Šīs procedūras piemērošanas nolūkā jebkuru atsauci uz apdrošināšanas sabiedrību uzskata par atsauci uz Direktīvas 72/166/EEK 1. panta 3. punktā minētajām valstu apdrošinātāju apvienībām.

               5)

               direktīvas 5. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:
               “1.   Dalībvalstis nodrošina, ka, neskarot viņu pienākumus saistībā ar Direktīvu 2000/26/EK, informācijas centri, kas izveidoti vai apstiprināti saskaņā ar minētās direktīvas 5. pantu, sniedz minētajā pantā noteikto informāciju jebkurai pusei, kas iesaistīta jebkurā Direktīvas 72/166/EEK 3. panta 1. punktā minētā apdrošināta transportlīdzekļa radītā negadījumā.”.
         5. pants
   Direktīvas 2000/26/EK grozījumi
   Direktīvu 2000/26/EK groza šādi:

               1)

               iekļauj šādu 16.a) apsvērumu:

                           “16.a)

                           saskaņā ar 11. panta 2. punktu, skatītu saistībā ar 9. panta 1. punkta b) apakšpunktu Padomes 2000. gada 22. decembra Regulā (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (17), cietušās puses var sākt tiesvedību pret civiltiesiskās atbildības apdrošinātāju tajā dalībvalstī, kurā tām ir domicils;

               2)

               direktīvas 4. panta 8. punktu aizstāj ar šādu punktu:
               “8.   Atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvja norīkošana pati par sevi nav filiāles atvēršana 1. panta b) punkta nozīmē Direktīvā 92/49/EEK (18), un atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvi neuzskata par iestādi Direktīvas 88/357/EEK 2. panta c) punkta nozīmē vai

                           —

                           iestādi, kas paredzēta 1968. gada 27. septembra Briseles Konvencijā par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās — ciktāl tas attiecas uz Dāniju,

                           —

                           iestādi, kas paredzēta Regulā (EK) Nr. 44/2001 — ciktāl tas attiecas uz pārejām dalībvalstīm.

               3)

               5. panta 1. punkta a) apakšpunktā svītro 2. punkta ii) daļu.

               4)

               iekļauj šādu pantu:
               “6.a pants
               Centrālā iestāde
               Dalībvalstis veic visus atbilstīgos pasākumus, lai atvieglotu cietušajiem, viņu apdrošinātājiem vai likumīgajiem pārstāvjiem savlaicīgu piekļūšanu pamatdatiem, kas nepieciešami prasījumu kārtošanai.
               Šos pamatdatus, ja vajadzīgs, var iegūt elektroniskā veidā katras dalībvalsts centrālajā glabātavā, un tie ir pieejami attiecīgajā gadījumā iesaistītajām pusēm pēc to pieprasījuma.”

         6. pants
   Īstenošana
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības vēlākais līdz 2007. gada 11. jūnijam. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.
   Kad dalībvalstis paredz šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai.
   Dalībvalstis nosaka, kā izdarāmas šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstīs saskaņā ar Līgumu var palikt spēkā vai stāties spēkā noteikumi, kas cietušai personai ir labvēlīgāki, nekā šīs direktīvas izpildei vajadzīgie noteikumi.
   3.   Dalībvalstis dara zināmus Komisijai to savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   7. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā tās publicēšanas dienā Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   8. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Strasbūrā, 2005. gada 11. maijā

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. P. BORRELL FONTELLES

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         N. SCHMIT

      (1)  OV C 227 E, 24.9.2002., 387. lpp.

      (2)  OV C 95, 23.4.2003., 45. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta 2003. gada 22. oktobra Atzinums (OV C 82 E, 1.4.2004., 297. lpp.), Padomes 2004. gada 26. aprīļa Kopējā nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta) un Eiropas Parlamenta 2005. gada 12. janvāra Nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta). Padomes 2005. gada 18. aprīļa Lēmums.

      (4)  OV L 103, 2.5.1972., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 84/5/EEK (OV L 8, 11.1.1984., 17. lpp.).

      (5)  OV L 8, 11.1.1984., 17. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 90/232/EEK (OV L 129, 19.5.1990., 33. lpp.).

      (6)  OV L 129, 19.5.1990., 33. lpp.

      (7)  OV L 181, 20.7.2000., 65. lpp.

      (8)  OV L 257, 27.10.1995., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003, 1. lpp.).

      (9)  OV L 172, 4.7.1988, 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2000/26/EK.

      (10)  OV L 12, 16.1.2001., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2245/2004 (OV L 381, 28.12.2004., 10. lpp.)

      (11)  OV L 8, 11.1.1984., 17. lpp.”;

      (12)  OV L 149, 11.6.2005., 14. lpp.”;

      (13)  OV L 149, 11.6.2005., 14. lpp.

      (14)  OV L 257, 27.10.1995., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003, 1. lpp.).”

      (15)  Padomes 1988. gada 22. jūnija Otrā direktīva 88/357/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, un par noteikumiem pakalpojumu sniegšanas brīvības efektīvākai izmantošanai (OV L 172, 4.7.1988, 1. lpp.). Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2000/26/EK (OV L 181, 20.7.2000, 65. lpp.).

      (16)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 16. maija Direktīva 2000/26/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu lietošanas civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu (Ceturtā transportlīdzekļu apdrošināšanas direktīva) (OV L 181, 20.7.2000, 65. lpp.).”;

      (17)  OV L 12, 16.1.2001., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2245/2004 (OV L 381, 28.12.2004., 10. lpp.).”

      (18)  OV C 27, 26.1.1998., 1. lpp. (konsolidētā versija).”;


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/84/EK (2002. gada 5. novembris), ar ko groza direktīvas par kuģošanas drošību un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanuDokuments attiecas uz EEZ.

text:
Avis juridique important

|

32002L0084

Official Journal L 324 , 29/11/2002 P. 0053 - 0058

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/84/EK(2002. gada 5. novembris),ar ko groza direktīvas par kuģošanas drošību un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanu(Dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 80. panta 2. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu1,ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu2,ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu3,saskaņā ar Līguma 251. pantā izklāstīto procedūru4,tā kā:(1) Direktīvas, kas ir spēkā kuģošanas drošības jomā, atsaucas uz komiteju, kas izveidota ar Padomes 1993. gada 13. septembra Direktīvu 93/75/EEK, ar ko nosaka minimālās prasības kuģiem, kas dodas uz Kopienas ostām vai atstāj tās, vedot bīstamas vai vidi piesārņojošas preces5, un dažos gadījumos uz ad hoc komiteju, kas izveidota ar atbilstošo direktīvu. Šo komiteju darbību regulē noteikumi, kas izklāstīti Padomes 1987. gada 13. jūlija Lēmumā 87/373/EEK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto izpildu pilnvaru īstenošanas kārtību6.(2) Lēmums 87/373/EEK tika aizstāts ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumu 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto izpildu pilnvaru īstenošanas kārtību7. Pasākumi, kas vajadzīgi, lai īstenotu direktīvas, kuras ir spēkā kuģošanas drošības jomā, jāpieņem saskaņā ar Padomes Lēmumu 1999/468/EK.(3) Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Regulā (EK) Nr. 2099/2002, ar ko izveido Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteju (COSS)8, tiek centralizēti to komiteju uzdevumi, kas izveidotas saskaņā ar attiecīgo Kopienas likumdošanu par kuģošanas drošību, kuģu radītā piesārņojuma novēršanu un sadzīves un darba apstākļu aizsardzību uz kuģa.(4) Tādēļ ir jāgroza Padomes Direktīvas 93/75/EEK, 94/57/EK9, 95/21/EK10, 96/98/EK11, 97/70/EK12, 98/18/EK13, 98/41/EK14 un 1999/35/EK15 un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/59/EK16, 2001/25/EK17 un 2001/96/EK18 kuģošanas drošības jomā, lai esošās komitejas aizstātu ar Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteju (COSS).(5) Iepriekš minētās direktīvas jāgroza tā, lai tām piemērotu Regulā (EK) Nr. 2099/2002 noteikto grozījumu kārtību un minētās regulas attiecīgos noteikumus, kas atvieglo to pielāgošanu izmaiņām starptautiskajos dokumentos, kas minēti Kopienas tiesību aktos kuģošanas drošības jomā,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsMērķisŠīs direktīvas mērķis ir uzlabot Kopienas tiesību aktu īstenošanu attiecībā uz kuģošanas drošību, kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanu un sadzīves un darba apstākļiem uz kuģa,a) atsaucoties uz Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteju (COSS);b) paātrinot šādu tiesību aktu atjaunošanu un atvieglojot to grozīšanu, ņemot vērā pārmaiņas starptautiskajos dokumentos, kas piemērojami kuģošanas drošības, kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas jomā un attiecībā uz sadzīves un darba apstākļiem uz kuģa, atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 2099/2002.2. pantsDirektīvas 93/75/EEK grozījumiDirektīvu 93/75/EEK groza šādi.1. Direktīvas 2. panta e), f), g), h) un i) apakšpunktu aizstāj ar šādu:"e) "Marpol 73/78" ir Starptautiskā konvencija par kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanu (1973), kas grozīta ar 1978. gada protokolu, to jaunākajā redakcijā;f) "IMDG kodekss" ir Starptautiskais jūras bīstamo kravu kodekss tā jaunākajā redakcijā;g) "IBC kodekss" ir SJO Starptautiskais kodekss par to kuģu konstrukciju un aprīkojumu, kas pārvadā bīstamas ķīmiskas vielas bez taras, tā jaunākajā redakcijā;h) "IGC kodekss" ir SJO Starptautiskais kodekss par to kuģu konstrukciju un aprīkojumu, kas pārvadā sašķidrinātas gāzes bez taras, tā jaunākajā redakcijā;i) "INF kodekss" ir SJO kodekss attiecībā uz tvertnēs iepildītas kodoldegvielas ar samazinātu radioaktivitāti, plutonija un augstas aktivitātes radioaktīvo atkritumu drošu pārvadāšanu ar kuģiem tā jaunākajā redakcijā".2. Direktīvas 11. pantu papildina ar šādu daļu:"Uz grozījumiem starptautisko tiesību instrumentos, kas minēti 2. pantā, var neattiecināt šo direktīvu saskaņā ar 5. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Regulā (EK) Nr. 2099/2002, ar ko izveido Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteju (COSS)*.* OV L 324, 29.11.2002., 1. lpp."3. Direktīvas 12. pantu aizstāj ar šādu:"12. pants1. Komisijai palīdz Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteja (COSS), kas izveidota ar Regulas (EK) Nr. 2099/2002 3. pantu.2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro 5. un 7. pantu Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumā 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību*, ņemot vērā tā 8. pantu.Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais laikposms ir divi mēneši.3. Komiteja pieņem savu reglamentu.* OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp."3. pantsDirektīvas 94/57/EK grozījumiDirektīvu 94/57/EK groza šādi.1. Direktīvas 2. panta d) apakšpunktā vārdus "kas ir spēkā 2001. gada 19. decembrī" aizstāj ar vārdiem "tā jaunākajā redakcijā".2. Direktīvas 7. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:"1. Komisijai palīdz Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteja (COSS), kas izveidota ar 3. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Regulā (EK) Nr. 2099/2002, ar ko izveido Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteju (COSS)*.* OV L 324, 29.11.2002., 1. lpp."3. Direktīvas 8. panta 2. punktam pievieno šādu daļu: "Uz grozījumiem starptautisko tiesību instrumentos, kas minēti 2. panta d) apakšpunktā un 6. pantā, var neattiecināt šo direktīvu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2099/2002 5. pantu."4. pantsDirektīvas 95/21/EK grozījumiDirektīvu 95/21/EK groza šādi.1. Direktīvas 2. pantu groza šādi:a) minētā panta 1. punktā vārdus "kas ir spēkā 2001. gada 19. decembrī" aizstāj ar vārdiem "tā jaunākajā redakcijā";b) minētā panta 2. punktā vārdus "kas ir spēkā 2001. gada 19. decembrī" aizstāj ar vārdiem "tā jaunākajā redakcijā".2. Direktīvas 18. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:"1. Komisijai palīdz Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteja (COSS), kas izveidota ar 3. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Regulā (EK) Nr. 2099/2002, ar ko izveido Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteju (COSS)*.* OV L 324, 29.11.2002., 1. lpp."3. Direktīvas 19. pantu groza šādi:a) panta c) apakšpunktu aizstāj ar šādu:"c) direktīvas 2. panta 1. punktā atjaunina to starptautisko konvenciju sarakstu, kas attiecas uz šo direktīvu."b) pievieno šādu daļu:"Uz grozījumiem starptautisko tiesību instrumentos, kas minēti 2. pantā, var neattiecināt šo direktīvu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2099/2002 5. pantu."5. pantsDirektīvas 96/98/EK grozījumiDirektīvu 96/98/EK groza šādi.1. Direktīvas 2. panta c), d) un n) apakšpunktā vārdus "kas ir spēkā 2001. gada 1. janvārī" aizstāj ar vārdiem "tā jaunākajā redakcijā".2. Direktīvas 17. pantu aizstāj ar šādu pantu:"17. pantsŠo direktīvu var grozīt saskaņā ar 18. panta 2. punktā noteikto procedūru, lai- piemērotu šai direktīvai turpmākos starptautisko tiesību instrumentu grozījumus,- atjauninātu A pielikumu, gan ieviešot jaunas iekārtas, gan pārceļot iekārtas no A.2 pielikuma uz A.1 pielikumu un otrādi,- pievienotu iespēju izmantot B, C un H moduli attiecībā uz iekārtām, kas uzskaitītas A.1 pielikumā, un grozīt ailes attiecībā uz atbilstības novērtēšanas moduļiem,- iekļautu 2. pantā "testēšanas standartu" definīcijā citas standartizācijas organizācijas.Direktīvas 2. panta c), d) un n) apakšpunktā minētās konvencijas un testēšanas standartus interpretē neskarot pasākumus, ko veic, piemērojot 5. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Regulā (EK) Nr. 2099/2002, ar ko izveido Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteju (COSS)*.* OV L 324, 29.11.2002., 1. lpp."3. Direktīvas 18. pantu aizstāj ar šādu pantu:"18. pants1. Komisijai palīdz Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteja (COSS), kas izveidota ar Regulas (EK) Nr. 2099/2002 3. pantu.2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro 5. un 7. pantu Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumā 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību*, ņemot vērā tā 8. panta noteikumus.Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais laikposms ir divi mēneši.3. Komiteja pieņem savu reglamentu.* OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp."6. pantsDirektīvas 97/70/EK grozījumiDirektīvu 97/70/EK groza šādi.1. Direktīvas 8. pantu papildina ar šādu daļu:"Uz grozījumiem starptautisko tiesību instrumentos, kas minēti 2. panta 4. punktā, var neattiecināt šo direktīvu saskaņā ar 5. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Regulā (EK) Nr. 2099/2002, ar ko izveido Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteju (COSS) *.* OV L 324, 29.11.2002., 1. lpp."2. Direktīvas 9. pantu aizstāj ar šādu pantu:"9. pantsKomiteja1. Komisijai palīdz Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteja (COSS), kas izveidota ar Regulas (EK) Nr. 2099/2002 3. pantu.2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro 5. un 7. pantu Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumā 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību*, ņemot vērā tā 8. panta noteikumus.Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais laikposms ir divi mēneši.3. Komiteja pieņem savu reglamentu.* OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp."7. pantsDirektīvas 98/18/EK grozījumiDirektīvu 98/18/EK groza šādi.1. Direktīvas 2. panta a), b), c), d) un f) apakšpunktu aizstāj ar šādu tekstu:"a) "Starptautiskās konvencijas" ir 1974. gada Starptautiskā konvencija par cilvēku dzīvības aizsardzību uz jūras (1974. gada SOLAS konvencija) un 1966. gada Starptautiskā konvencija par kravas zīmi kopā ar to protokoliem un grozījumiem to jaunākajā redakcijā;b) "Kodekss par nebojātu noturību" ir "Kodekss par nebojātu noturību visu veidu kuģiem, uz kuriem attiecas SJO dokumenti", kas ietilpst SJO Asamblejas 1993. gada 4. novembra Rezolūcijā A.749(18), tā jaunākajā redakcijā;e) "Kodekss par ātrgaitas kuģiem" ir "Starptautiskais kodekss par ātrgaitas kuģu drošību", kas ietilpst SJO Kuģošanas drošības komitejas 1994. gada 20. maija Rezolūcijā MSC36 (63), tā jaunākajā redakcijā;d) "GMDSS" ir Vispasaules Jūras avāriju un drošības sistēma, kas noteikta 1974. gada SOLAS konvencijas IV nodaļā, tās jaunākajā redakcijā;(...)f) "ātrgaitas pasažieru kuģis" ir ātrgaitas kuģis saskaņā ar definīciju 1974. gada SOLAS konvencijas X nodaļas 1. noteikumā tās jaunākajā redakcijā, kas pārvadā vairāk nekā 12 pasažierus; pasažieru kuģi, kas veic vietējos reisus B, C vai D klases jūras rajonos, nav uzskatāmi par ātrgaitas pasažieru kuģiem, ja- to ūdensizspaids atbilstoši konstruktīvai ūdenslīnijai ir mazāks par 500 m3 un- to maksimālais ātrums saskaņā ar definīciju Kodeksa par ātrgaitas kuģiem 1.4.30 punktā ir mazāks par 20 mezgliem."2. Direktīvas 6. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā, 6. panta 2. punkta a) apakšpunkta i) daļā un 6. panta 3. punkta a) apakšpunktā vārdus "ar grozījumiem šīs direktīvas pieņemšanas brīdī" aizstāj ar vārdiem "tā jaunākajā redakcijā".3. Direktīvas 8. pantu aizstāj ar šādu:"8. pantsPielāgojumiSaskaņā ar 9. panta 2. punktā noteikto procedūrua) i) definīcijas 2. panta a), b), c) d) un t) apakšpunktā; unii) noteikumus attiecībā uz 10. pantā minēto apsekojumu procedūrām un pamatnostādnēm;iii) noteikumus attiecībā uz SOLAS konvenciju un Starptautisko kodeksu par ātrgaitas kuģu drošību, ieskaitot to vēlākos grozījumus, kas noteikti 4.3, 6.4, 10.3 un 11.3 punktā; univ) īpašās atsauces uz Starptautiskajām konvencijām un SJO rezolūcijām, kas minētas 2. panta f), k) un o) apakšpunktā, 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā, 6. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā, 6. panta 2. punkta b) apakšpunktā un 11. panta 3. punktā,var pielāgot, lai ņemtu vērā attīstību starptautiskā līmenī un jo īpaši SJO;b) pielikumus var grozīt, lai:i) šajā direktīvā piemērotu grozījumus, kas izdarīti starptautiskās konvencijās;ii) uzlabotu to tehniskās specifikācijas, ņemot vērā gūto pieredzi.Uz grozījumiem starptautisko tiesību instrumentos, kas minēti 2. pantā, var neattiecināt šo direktīvu saskaņā ar 5. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Regulā (EK) Nr. 2099/2002, ar ko izveido Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteju (COSS)*.* OV L 324, 29.11.2002., 1. lpp."4. Direktīvas 9. pantu aizstāj ar šādu pantu:"9. pantsKomiteja1. Komisijai palīdz Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteja (COSS), kas izveidota ar Regulas (EK) Nr. 2099/2002 3. pantu.2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro 5. un 7. pantu Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumā 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību*, ņemot vērā tā 8. panta noteikumus.Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais laikposms ir divi mēneši.3. Komiteja pieņem savu reglamentu.* OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp."8. pantsDirektīvas 98/41/EK grozījumiDirektīvu 98/41/EK groza šādi.1. Direktīvas 2. panta trešajā ievilkumā vārdus "kā tas ir spēkā šīs direktīvas pieņemšanas dienā" aizstāj ar vārdiem "tā jaunākajā redakcijā".2. Direktīvas 12. pantu papildina ar šādu daļu:"Uz grozījumiem starptautisko tiesību instrumentos, kas minēti 2. pantā, var neattiecināt šo direktīvu saskaņā ar 5. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Regulā (EK) Nr. 2099/2002, ar ko izveido Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteju (COSS)*.* OV L 324, 29.11.2002., 1. lpp."3. Direktīvas 13. pantu aizstāj ar šādu pantu:"13. pants1. Komisijai palīdz Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteja (COSS), kas izveidota ar Regulas (EK) Nr. 2099/2002 3. pantu.2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro 5. un 7. pantu Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumā 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību*, ņemot vērā tā 8. panta noteikumus.Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais laikposms ir divi mēneši.3. Komiteja pieņem savu reglamentu.* OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp."9. pantsDirektīvas 1999/35/EK grozījumiDirektīvu 1999/35/EK groza šādi.1. Direktīvas 2. panta b), d), e) un o) apakšpunktu aizstāj ar šādiem apakšpunktiem:"b) "ātrgaitas pasažieru kuģis" ir ātrgaitas kuģis saskaņā ar definīciju 1974. gada SOLAS konvencijas X nodaļas 1. noteikumā tās jaunākajā redakcijā, kas pārvadā vairāk nekā 12 pasažierus;(...)d) "1974. gada SOLAS konvencija" ir Starptautiskā konvencija par cilvēku dzīvības aizsardzību uz jūras ar tai pievienotajiem protokoliem un grozījumiem tās jaunākajā redakcijā;e) "Kodekss par ātrgaitas kuģiem" ir "Starptautiskais kodekss par ātrgaitas kuģu drošību ", kas ietilpst SJO Kuģošanas drošības komitejas 1994. gada 20. maija Rezolūcijā MSC36 (63), tā jaunākajā redakcijā;(...)o) "sabiedrība" ir sabiedrība, kas izmanto vienu vai vairākus ro-ro prāmjus un kam atbilstības dokuments izdots atbilstīgi 5. panta 2. punktam Padomes 1995. gada 8. decembra Regulā (EK) Nr. 3051/95 par iebraucamo pasažieru prāmju (ro-ro prāmju) drošības vadību, vai sabiedrība, kura izmanto ātrgaitas pasažieru kuģus un kurai atbilstības dokuments izdots saskaņā ar 1974. gada SOLAS konvencijas IX nodaļas 4. noteikumu tās jaunākajā redakcijā".2. Direktīvas 16. pantu aizstāj ar šādu:"16. pantsKomiteja1. Komisijai palīdz Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteja (COSS), kas izveidota ar 3. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Regulā (EK) Nr. 2099/2002, ar ko izveido Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteju (COSS)*.2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro 5. un 7. pantu Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumā 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību**, ņemot vērā tā 8. panta noteikumus.Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais laikposms ir divi mēneši.3. Komiteja pieņem savu reglamentu.* OV L 324, 29.11.2002., 1. lpp.** OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp."3. Direktīvas 17. pantam pievieno šādu daļu:"Uz grozījumiem starptautisko tiesību instrumentos, kas minēti 2. pantā, var neattiecināt šo direktīvu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2099/2002 5. pantu."4. Šādi groza I pielikumu:pielikuma 7. punktā vārdus "MSC Rezolūcija... (70)" aizstāj ar vārdiem "SJO Asamblejas Rezolūcija A.893(21)".10. pantsDirektīvas 2000/59/EK grozījumiDirektīvu 2000/59/EK groza šādi.1. Direktīvas 2. panta b) apakšpunktā vārdus "kā tas ir spēkā šīs direktīvas pieņemšanas dienā" aizstāj ar vārdiem "tā jaunākajā redakcijā".2. Direktīvas 14. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:"1. Komisijai palīdz Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteja (COSS), kas izveidota ar 3. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Regulā (EK) Nr. 2099/2002, ar ko izveido Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteju (COSS)*.* OV L 324, 29.11.2002., 1. lpp."3. Direktīvas 15. pantam pievieno šādu daļu: "Uz grozījumiem starptautisko tiesību instrumentos, kas minēti 2. pantā, var neattiecināt šo direktīvu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2099/2002 5. pantu."11. pantsDirektīvas 2001/25/EK grozījumiDirektīvu 2001/25/EK groza šādi.1. Direktīvas 1. panta 16., 17., 18., 21., 22., 23. un 24. punktu aizstāj ar šādu tekstu:"16) "tankkuģis ķimikāliju pārvadāšanai" ir kuģis, kas uzbūvēts vai pielāgots un ko izmanto jebkura tāda šķidra produkta pārvadāšanai bez taras, kas uzskaitīts Starptautiskā ķimikāliju pārvadāšanas kodeksa jaunākās redakcijas 17. nodaļā;17) "tankkuģis šķidrās gāzes pārvadāšanai" ir kuģis, kas uzbūvēts vai pielāgots un ko izmanto jebkuras tādas sašķidrinātas gāzes vai cita produkta pārvadāšanai bez taras, kas uzskaitīta Starptautiskā gāzes pārvadāšanas kodeksa jaunākās redakcijas 19. nodaļā;18) "noteikumi par radiosakariem" ir pārskatītie noteikumi par radiosakariem, ko pieņēmusi Pasaules administratīvā radiosakaru konference par mobilajiem sakariem, to jaunākajā redakcijā;(...)21) "STCW konvencija" ir Starptautiskā konvencija par jūrnieku sagatavošanu, diplomēšanu un sardzes pildīšanu, ciktāl to piemēro attiecīgajiem jautājumiem, ņemot vērā konvencijas VII panta pārejas noteikumus un noteikumu I/15 prasības, tajā skaitā attiecīgā gadījumā - arī piemērojamos STCW kodeksa noteikumus, vienmēr jaunākajā redakcijā;22). "radiosakaru operatoru pienākumi" atkarībā no situācijas ietver sardzes pienākumu veikšanu, tehnisko apkopi un remontdarbus, ko veic, ņemot vērā noteikumus par radiosakariem, Starptautisko 1974. gada konvenciju par cilvēku dzīvības aizsardzību uz jūras (SOLAS konvenciju) un - pēc katras dalībvalsts ieskatiem - attiecīgos Starptautiskās jūrniecības organizācijas (SJO) ieteikumus to jaunākajā redakcijā;23) "ro-ro pasažieru kuģis" ir pasažieru kuģis ar ro-ro kravas telpām vai īpašas kategorijas telpām, kā noteikts SOLAS konvencijā tās jaunākajā redakcijā;24) "STCW kodekss" ir Jūrnieku sagatavošanas, diplomēšanas un sardzes pildīšanas kodekss (STCW), kā pieņemts ar 1995. gada STCW pušu konferences 2. rezolūciju, tā jaunākajā redakcijā".2. Direktīvas 22. pantu papildina ar šādu punktu:"4. Uz grozījumiem starptautisko tiesību instrumentos, kas minēti 1. pantā, var neattiecināt šo direktīvu saskaņā ar 5. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Regulā (EK) Nr. 2099/2002, ar ko izveido Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteju (COSS)*.* OV L 324, 29.11.2002., 1. lpp."3. Direktīvas 23. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:"1. Komisijai palīdz Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteja (COSS), kas izveidota ar Regulas (EK) Nr. 2099/2002 3. pantu."12. pantsDirektīvas 2001/96/EK grozījumiDirektīvu 2001/96/EK groza šādi.1. Direktīvas 3. panta 2. apakšpunktā vārdus "kas ir spēkā 2001. gada 4. decembrī" aizstāj ar vārdiem "tā jaunākajā redakcijā".2. Direktīvas 14. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:"1. Komisijai palīdz Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteja (COSS), kas izveidota ar 3. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Regulā (EK) Nr. 2099/2002, ar ko izveido Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteju (COSS)*.* OV L 324, 29.11.2002., 1. lpp."3. Direktīvas 15. pantu papildina ar šādu punktu:"3. Uz grozījumiem starptautisko tiesību instrumentos, kas minēti 3. pantā, var neattiecināt šo direktīvu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2099/2002 5. pantu."13. pantsĪstenošana1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības ne vēlāk kā 2003. gada 23. novembrī. Dalībvalstis par to nekavējoties informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos tiesību aktus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda norāde.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus galvenos savu tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.14. pantsStāšanās spēkāŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.15. pantsAdresātiŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2002. gada 5. novembrīParlamenta vārdā priekšsēdētājsP. CoxPadomes vārdā priekšsēdētājsT. Pedersen1 OV C 365 E, 19.12.2000., 280. lpp.2 OV C 139, 11.5.2001., 21. lpp.3 OV C 253, 12.9.2001., 1. lpp.4 Eiropas Parlamenta 2001. gada 13. februāra atzinums (OV C 276, 1.10.2001., 44. lpp.), Padomes 2002. gada 27. maija kopējā nostāja (OV C 170 E, 16.7.2002., 98. lpp.) un Eiropas Parlamenta 2002. gada 24. septembra lēmums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).5 OV L 247, 5.10.1993., 19. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 98/74/EK (OV L 276, 13.10.1998., 7. lpp.).6 OV L 197, 18.7.1987., 33. lpp.7 OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.8 OV L 324, 29.11.2002., 1. lpp.9 OV L 319, 12.12.1994., 20. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/105/EK (OV L 19, 22.1.2002., 9. lpp.).10 OV L 157, 7.7.1995., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/106/EK (OV L 19, 22.1.2002., 17. lpp.).11 OV L 46, 17.2.1997., 25. lpp.. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2002/75/EK (OV L 254, 23.9.2002., 1. lpp.).12 OV L 34, 9.2.1998., 1. lpp.. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2002/35/EK (OV L 112, 27.4.2002., 4. lpp.).13 OV L 144, 15.5.1998., 1. lpp.. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2002/25/EK (OV L 98, 15.4.2002., 1. lpp.).14 OV L 188, 2.7.1998., 35. lpp.15 OV L 138, 1.6.1999., 1. lpp.16 OV L 332, 28.12.2000., 81. lpp.17 OV L 136, 18.5.2001., 17. lpp.18 OV L 13, 16.1.2002., 9. lpp.