Svarīgs juridisks paziņojums

|

31985L0503

Komisijas Pirmā Direktīva (1985. gada 25. oktobris) par pārtikas kazeīnu un kazeinātu analīzes metodēm

Oficiālais Vēstnesis L 308 , 20/11/1985 Lpp. 0012 - 0024 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 14 Lpp. 0208  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 19 Lpp. 0020  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 14 Lpp. 0208  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 19 Lpp. 0020  CS.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 62  - 74 ET.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 62  - 74 HU.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 62  - 74 LT.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 62  - 74 LV.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 62  - 74 MT.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 62  - 74 PL.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 62  - 74 SK.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 62  - 74 SL.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 62  - 74

		Komisijas Pirmā Direktīva(1985. gada 25. oktobris)par pārtikas kazeīnu un kazeinātu analīzes metodēm(85/503/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1983. gada 25. jūlija Direktīvu 83/417/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz atsevišķām piena olbaltumvielām (kazeīniem un kazeinātiem), kas paredzētas cilvēku patēriņam [1] un jo īpaši tās 9. panta b) punktu,tā kā Direktīvas 83/417/EEK 9. panta b) punkts prasa noteikt Kopienas analīzes metodes pārtikas kazeīnu un kazeinātu sastāva kontrolei;tā kā ir iespējams pieņemt metožu sākuma sērijas, attiecībā uz kurām pētījumi ir pabeigti;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi atbilst Pārtikas produktu pastāvīgās komitejas atzinumam,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka analīzes, kas nepieciešamas I pielikumā izklāstīto kritēriju pārbaudei, veiktu saskaņā ar II pielikumā aprakstītajām metodēm.2. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības vēlākais līdz 1987. gada 1. maijam. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1985. gada 25. oktobrīKomisijas vārdā -priekšsēdētāja vietnieksCockfield[1] OV L 237, 26.8.1983., 25. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSPIRMO KOPIENAS ANALĪZES METOŽU DIREKTĪVAS MĒRĶIS PĀRTIKAS KAZEĪNIEM UN KAZEINĀTIEMI. Vispārīgie noteikumiII. Mitruma noteikšana:- skābos kazeīnos, izmantojot II pielikuma 1. metodi- renneta kazeīnos, izmantojot II pielikuma 1. metodi- kazeinātos, izmantojot II pielikuma 1. metodiIII. Olbaltumvielu satura noteikšana:- skābos kazeīnos, izmantojot II pielikuma 2. metodi- renneta kazeīnos, izmantojot II pielikuma 2. metodi- kazeinātos, izmantojot II pielikuma 2. metodiIV. Kopējā skābuma noteikšana:- skābos kazeīnos, izmantojot II pielikuma 3. metodiV. Pelnvielu noteikšana (ietverot P2O5):- skābos kazeīnos, izmantojot II pielikuma 4. metodi- renneta kazeīnos, izmantojot II pielikuma 5. metodiVI. pH noteikšana:- kazeinātos, izmantojot II pielikuma 6. metodi--------------------------------------------------II PIELIKUMSANALĪZES METODES, KAS ATTIECAS UZ PĀRTIKAS KAZEĪNU UN KAZEINĀTU SASTĀVUVISPĀRĪGIE NOTEIKUMI1. ANALIZĒJAMĀ PARAUGA SAGATAVOŠANA1.1. Vispārējs raksturojumsLaboratorijā analīzei iesniegtā parauga masai jābūt vismaz 200 gramu.1.2. Parauga sagatavošana analīzei laboratorijā1.2.1. Laboratorijas paraugu rūpīgi samaisa un sadrupina kunkuļus utt., atkārtoti sakratot un apgāžot trauku (ja vajadzīgs, vēlāk visu laboratorijas paraugu pārvieto gaisu necaurlaidīgā pietiekama tilpuma (divkāršs parauga tilpums) traukā, lai varētu veikt šo operāciju).1.2.2. Uz testa sieta (3.3.) pārvieto paraugu pārstāvošu porciju, t.i., apmēram 50 gramus, rūpīgi samaisīta laboratorijas parauga (1.2.1.).1.2.3. Ja 50 gramu porcija pilnīgi vai gandrīz pilnīgi (vismaz 95 % no svara) iziet cauri sietam (3.3.), pēc 1.2.1. sagatavoto paraugu izmanto noteikšanai.1.2.4. Pretējā gadījumā samaļ 50 gramu porciju, izmantojot malšanas iekārtu (3.4.), kamēr tā atbilst sijāšanas kritērijam (1.2.3.). Nekavējoties visu izsijāto paraugu pārvieto gaisu necaurlaidīgā pietiekama tilpuma (divkāršs parauga tilpums) traukā un rūpīgi samaisa, atkārtoti sakratot un apgāžot. Šo operāciju laikā jāievēro piesardzība, lai novērstu jebkādas izmaiņas produkta mitruma saturā.1.2.5. Jebkura noteikšana jāizdara pēc iespējas ātrāk pēc testa parauga sagatavošanas.1.3. TraukiParaugs vienmēr jāglabā gaisu necaurlaidīgā un mitrumu necaurlaidīgā traukā.2. REAĢENTI2.1. Ūdens2.1.1. Visos gadījumos šķīdināšanai, atšķaidīšanai vai mazgāšanai izmanto destilētu vai demineralizētu ūdeni ar vismaz līdzvērtīgu tīrību.2.1.2. Visur, kur bez tālākas norādes ir atsauce uz "šķīdināšanu" vai "atšķaidīšanu", ir domāts "šķīdums ūdenī" vai "atšķaidīšana ar ūdeni".2.2. ĶimikālijasVisām izmantotām ķimikālijām, izņemot ja norādīts citādi, jābūt ar atbilstīgu analītisko reaģentu tīrības pakāpi.3. APARATŪRA3.1. Aparatūras sarakstiAparatūras sarakstos iekļauti tikai speciāli izmantotie priekšmeti un priekšmeti ar īpašu specifikāciju.3.2. Analītiskie svariAnalītiskie svari ir paredzēti ar precizitāti vismaz līdz 0,1 mg.3.3. Testa sietsIzmantojamie testa sieti ir apgādāti ar vāku, ir 200 mm diametrā un ir izveidoti no stieples pinuma ar nominālo atveru platumu 500 μm. Atļautās caurumu pielaides un stieples diametri ir atbilstīgi ISO 3310/1. (Testa sieti - Tehniskās prasības un testēšana – 1. daļa: Metāla stieples pinums. ISO 3310/1 – 1975.).Sieti ir apgādāti ar uztvērēju.3.4. Malšanas iekārtaJa vajadzīga laboratorijas parauga samalšana (skatīt 1.2.4.) bez pārmērīga siltuma veidošanās un bez mitruma zuduma vai absorbcijas, nedrīkst izmantot bumbu dzirnavas.4. REZULTĀTU IZTEIKŠANA4.1. RezultātiAnalīzes pārskatā minētajam rezultātam jābūt vidējai vērtībai, kas iegūta no divām noteikšanām, kuras atbilst šīs metodes atkārtojamības kritērijam.4.2. Procentuālo attiecību aprēķināšanaJa nav norādīts citādi, rezultātu aprēķina kā procentuālo attiecību pret parauga masu.5. TESTA PĀRSKATSTesta pārskatā norāda izmantoto analīzes metodi, tāpat kā iegūtos rezultātus. Papildus tur jāmin visas analīzes metodē nenorādītās procedūras detaļas vai izvēles detaļas, kā arī jebkuri apstākļi, kas var ietekmēt iegūtos rezultātus. Testa pārskatā sniedz visu vajadzīgo informāciju pilnīgai parauga identificēšanai.1. METODEMITRUMA SATURA NOTEIKŠANA1. DARBĪBAS JOMA UN MĒRĶISŠī metode nosaka mitruma saturu:- skābos kazeīnos,- renneta kazeīnos,- kazeinātos.2. DEFINĪCIJAKazeīnu un kazeinātu mitruma saturs: ar aprakstīto metodi noteiktais masas zudums.3. PRINCIPSNosaka testa daļas masas atlikumu pēc žāvēšanas krāsnī 102 °C ± 1 °C temperatūrā atmosfēras spiedienā līdz konstantai masai. Masas zudumu aprēķina kā procentuālo attiecību pret parauga masu.4. APARATŪRA4.1. Analītiskie svari4.2. Trauki ir plakandibena un no materiāla, kas nekorodē testa apstākļos, piemēram, niķeļa, alumīnija, nerūsošā tērauda vai stikla. Traukiem jābūt ar cieši noslēdzošiem, bet viegli attaisāmiem vākiem. Piemērotie izmēri: diametrs 60 līdz 80 mm un dziļums apmēram 25 mm.4.3. Žāvēšanas krāsns darbojas atmosfēras spiedienā, ir labi ventilējama un termostatiski kontrolējama, ar temperatūras regulēšanu (pie 102 °C ± 1 °C). Visā krāsnī temperatūrai jābūt vienmērīgai.4.4. Desikators ar svaigi aktivētu silīcija dioksīda gelu ar ūdens satura indikatoru vai ekvivalentu desikantu.4.5. Piemērota ierīce trauku paņemšanai, piemēram, laboratorijas stangas.5. PROCEDŪRA5.1. Testa parauga sagatavošanaKā aprakstīts Vispārīgo noteikumu 1.2. iedaļā.5.2. Trauka sagatavošana5.2.1. Vaļēju trauku un tā vāku (4.2.) karsē krāsnī (4.3.), kontrolējot temperatūru 102 °C ± 1 °C, vismaz vienu stundu.5.2.2. Uzliek traukam vāku, ievieto nosegto trauku desikatorā (4.4.), ļauj atdzist līdz svaru telpas temperatūrai un nosver ar precizitāti līdz 0,1 mg (m0).5.3. Testa daļa3 līdz 5 gramus testa parauga (5.1.) ievieto traukā, nosedz ar vāku un nosver ar precizitāti līdz 0,1 mg (m1).5.4. Noteikšana5.4.1. Trauku atver un kopā ar tā vāku ievieto krāsnī (4.3.), kontrolējot 102 °C ± 1 °C temperatūru, četras stundas.5.4.2. Trauku pārvieto desikatorā, ļauj atdzist līdz svaru telpas temperatūrai un nosver ar precizitāti līdz 0,1 mg.5.4.3. Trauku atver, un to atkal kopā ar tā vāku karsē krāsnī vienu stundu. Tad atkārto 5.4.2. operāciju.5.4.4. Ja 5.4.3. iegūtā masa ir mazāka par 5.4.2. iegūto masu vairāk nekā par 1 mg, atkārto 5.4.3. operāciju.Ja masa palielinās, aprēķinos (6.1.) izmanto viszemāko atrasto masas lielumu. Galīgais pierakstāmais svars ir m2g.Kopējais žāvēšanas laiks parasti nepārsniedz sešas stundas.6. REZULTĀTU IZTEIKŠANA6.1. Aprēķina metodem- mm- m× 100kurm0 = masa, traukam un tā vākam pēc procesa 5.2.;m1 = masa, izteikta gramos traukam, tā vākam un testa daļai pirms žāvēšanas (process 5.3.);m2 = masa, izteikta gramos traukam, tā vākam un testa daļai pēc žāvēšanas (process 5.4.3. vai 5.4.4.).Aprēķina masas zudumu žāvējot, ar precizitāti līdz 0,01 %.6.2. AtkārtojamībaRezultātu atšķirība starp divām vienlaicīgām vai ātri viena otrai sekojošām noteikšanām, kuras tajos pašos apstākļos veicis viens analizētājs tam pašam paraugam, nedrīkst pārsniegt 0,5 gramus mitruma 100 gramos produkta.Šis atkārtojamības intervāls jāsasniedz 95 % no visām precīzi veiktas metodes reizēm.2. METODEOLBALTUMVIELU SATURA NOTEIKŠANA1. DARBĪBAS JOMA UN MĒRĶISAr šo metodi nosaka olbaltumvielu saturu:- skābos kazeīnos,- renneta kazeīnos,- kazeinātos,izņemot tos, kuri satur amonija kazeinātu vai citus amonija vai slāpekļa savienojumus, kas nav olbaltumvielas.2. DEFINĪCIJAOlbaltumvielu saturs: slāpekļa saturs, kas noteikts ar aprakstīto metodi, tad reizināts ar 6,38 un izteikts kā procentuālā attiecība pret masu.3. PRINCIPSTesta daļu kopā ar kālija sulfāta un sērskābes maisījumu iztvaicē divvērtīgā vara sulfāta kā katalizatora klātbūtnē, lai pārvērstu organisko slāpekli amonija slāpeklī. Amonjaku destilē un absorbē borskābes šķīdumā un tad titrē ar sālsskābes standartšķīdumu. Slāpekļa saturu pārvērš olbaltumvielas saturā, pareizinot ar 6,38.4. REAĢENTI4.1. Sērskābe, koncentrēta, S2O 1,84 g/ml.4.2. Kālija sulfāts, bezūdens (K2SO4).4.3. Divvērtīgā vara sulfāta pentahidrāts (CuSO4·5H2O).4.4. Saharoze (C12H22O11).4.5. Borskābe, šķīdums 40 g/l.4.6. Nātrija hidroksīds, koncentrēts ūdens šķīdums 30 % (m/m), kas nesatur karbonātus.4.7. Sālsskābe, 0,1 mol/l.4.8. Indikatora maisījums. Samaisa vienādus tilpumus metilsarkanā šķīduma 2 g/l ar vismaz 95 % (V/V) etanola un metilēnzilā šķīduma 1 g/l vismaz 95 % (V/V) etanolā.5. APARATŪRA5.1. Analītiskie svari.5.2. Kjeldāla kolba, 500 ml tilpums.5.3. Iztvaicēšanas aparatūra, kas notur Kjeldāla kolbu (5.2.) slīpā stāvoklī, un karsējošā ierīce, kas nesilda kolbas daļu virs šķidrā satura virsmas.5.4. Dzesinātājs ar taisnu iekšējo cauruli.5.5. Izplūdes caurule ar drošības balonu, kas pievienots dzesinātāja (5.4.) lejasgalam ar slīpēta stikla savienojumu vai gumijas cauruli. Izmantojot gumijas cauruli, stikla galiem jābūt netālu vienam no otra.5.6. Uzgalis, lai novērstu izšļakstīšanos, pievienots Kjeldāla kolbai (5.2.) un dzesinātājam (5.4.) ar mīkstiem, cieši pieguļošiem gumijas vai citādiem piemērotiem aizbāžņiem.5.7. Koniskā kolba, 500 ml tilpums.5.8. Mērcilindri, 50 ml un 100 ml tilpums.5.9. Birete, 50 ml tilpums, graduēta pa 0,1 ml.5.10. Palīglīdzekļi vārīšanai:5.10.1. Iztvaicēšanai: mazi gabaliņi cietā porcelāna vai stikla lodītes.5.10.2. Destilēšanai: svaigi kalcinēti pumeka gabaliņi.6. PROCEDŪRA6.1. Testa parauga sagatavošanaKā aprakstīts Vispārīgo noteikumu 1.2. iedaļā.6.2. Amonija slāpekļa klātbūtnes testsŠādu testu veic, ja sagaidāma amonija kazeināta vai citu amonija savienojumu klātbūtne. Nelielā koniskā kolbā 1 gramam parauga pievieno 10 ml ūdens un 100 mg magnija oksīda. Noskalo pie sienām pielipušo magnija oksīdu un kolbu noslēdz ar korķa aizbāzni, ievietojot gabaliņu samitrināta sarkanā lakmusa papīra starp aizbāzni un kolbas kaklu. Kolbas saturu rūpīgi samaisa, un kolbu karsē ūdens vannā 60 °C līdz 65 °C temperatūrā. Ja lakmusa papīrs krāsojas zils 15 minūšu laikā, tad klāt ir amonjaks, un metodi nevar izmantot (skatīt 1. iedaļu).6.3. Tukšais testsVienlaicīgi ar parauga slāpekļa satura noteikšanu izpilda tukšo noteikšanu, testa daļas vietā izmantojot 0,5 gramus saharozes (4.4.), izmantojot to pašu aparatūru, tos pašus visu reaģentu daudzumus un to pašu aprakstīto procedūru (6.5.). Ja titrēšanas rezultāti tukšajā noteikšanā pārsniedz 0,5 ml uz 0,1 mol/l skābes, reaģenti jāpārbauda un netīrais reaģents vai reaģenti jāattīra vai jānomaina.6.4. Testa daļaKjeldāla kolbā pārvieto (5.2.) 0,3 līdz 0,4 gramus testa parauga (6.1.), kas nosvērti ar precizitāti līdz 0,1 mg.6.5. Noteikšana6.5.1. Kolbā ieber dažus gabaliņus porcelāna vai dažas stikla lodītes (5.10.1.) un apmēram 10 gramus bezūdens kālija sulfāta (4.2.).Pievieno 0,2 g divvērīgā vara sulfāta (4.3.) un kolbas kaklu noskalo ar nelielu ūdens daudzumu. Pievieno 20 ml koncentrētas sērskābes (4.1.). Kolbas saturu samaisa.Iztvaicēšanas aparatūru (5.3.) uzmanīgi karsē kamēr jebkāda putošanās izbeidzas, uzmanīgi vāra, kamēr šķīdums ir dzidrs un saglabājas blāva zaļi-zila krāsa. Karsēšanas laikā kolbu periodiski groza.Vārīšanu turpina, karsēšanu regulējot tā, lai tvaiki kondensējas kolbas kakla vidū. Vārīšanu turpina 90 minūtes, novēršot vietēju pārkaršanu.Ļauj atdzist līdz istabas temperatūrai. Uzmanīgi pievieno aptuveni 200 ml ūdens un dažus gabaliņus pumeka (5.10.2.). Samaisa un atkal atdzesē.6.5.2. 50 ml borskābes šķīduma (4.5.) un četrus pilienus indikatora (4.8.) pārvieto koniskā kolbā (5.7.). Samaisa. Konisko kolbu novieto zem dzesinātāja (5.4.) tā, lai izplūdes caurules (5.5.) gals ir iemērkts borskābes šķīdumā. Izmantojot mērcilindru (5.8.), Kjeldāla kolbā pievieno 80 ml nātrija hidroksīda šķīduma (4.6.). Šīs operācijas laikā kolbu tur slīpā stāvoklī tā, lai nātrija hidroksīda šķīdums noskalo kolbas sānu malas, izveidojot apakšējo slāni.Nekavējoties Kjeldāla kolbu pievieno pie dzesinātāja ar uzgli, lai novērstu izšļakstīšanos (5.6.).Kjeldāla kolbu uzmanīgi rotē, lai tās saturu samaisītu. Vispirms uzmanīgi vāra, novēršot putošanu. Destilēšanu turpina tā, ka apmēram 30 minūtēs savāc 150 ml destilāta. Destilāta temperatūrai jābūt zemākai par 25 °C. Aptuveni divas minūtes pirms destilēšanas beigām konisko kolbu novieto zemāk tā, lai izplūdes caurules gals vairs nebūtu iemērkts skābes šķīdumā, un galu noskalo ar nelielu ūdens daudzumu. Karsēšanu pārtrauc, izplūdes cauruli noņem, un tās ārējās un iekšējās sienas noskalo ar nelielu ūdens daudzumu, savācot mazgājamos ūdeņus koniskā kolbā.6.5.3. Destilātu titrē koniskā kolbā, izmantojot standarta titrēšanas sālsskābes šķīdumu (4.7.).7. REZULTĀTU IZTEIKŠANA7.1. Formula un aprēķina metode× T × 14 × 100 × 6,38=V- Vkur:V1  ir standarta sālsskābes mēršķīduma (4.7.) tilpums mililitros izmantots (6.5.) noteikšanā;V2  ir standarta sālsskābes mēršķīduma (4.7.) tilpums mililitros izmantots tukšajā testā (6.3);T  ir standarta sālsskābes mēršķīduma (4.7.) stiprums mol/l;m  ir testa daļas masa gramos.Olbaltumvielu saturu aprēķina ar precizitāti līdz 0,1 %.7.2. AtkārtojamībaRezultātu atšķirība starp divām vienlaicīgām vai ātri viena otrai sekojošām noteikšanām, kuras tajos pašos apstākļos veicis viens analizētājs tam pašam paraugam, nedrīkst pārsniegt 0,5 gramus olbaltumvielu 100 gramos produkta.Šis atkārtojamības intervāls jāsasniedz 95 % no visām precīzi veiktas metodes reizēm.3. METODEKOPĒJĀ SKĀBUMA NOTEIKŠANA1. DARBĪBAS JOMA UN MĒRĶISAr šo metodi nosaka kopējo skābumu:- skābiem kazeīniem.2. DEFINĪCIJAKopējais skābums skābos kazeīnos: 0,1 mol/l nātrija hidroksīda standartšķīduma tilpums, mililitros, kas nepieciešams, lai neitralizētu ūdens ekstraktu no produkta 1 grama.3. PRINCIPSIegūst parauga ūdens ekstraktu 60 °C temperatūrā un nofiltrē. Filtrātu titrē pret standarta nātrija hidroksīdu, par indikatoru izmantojot fenolftaleīnu.4. REAĢENTIŪdeni metodes procedūrai vai reaģentu sagatavošanai atbrīvo no oglekļa dioksīda, pirms izmantošanas vārot 10 minūtes.4.1. Nātrija hidroksīda šķīdums: 0,1 mol/l.4.2. Fenolftaleīna indikatora šķīdums, 10 g/l etanolā (95 % V/V) neitralizēts indikatoram.5. APARATŪRA5.1. Analītiskie svari.5.2. Koniskā kolba, 500 ml tilpuma, ar slīpētu kaklu un apgādāta ar slīpētu stikla aizbāzni.5.3. Vienas atzīmes pipete, 100 ml tilpuma.5.4. Pipete, piemērota 0,5 ml indikatora šķīduma mērīšanai (4.2.).5.5. Koniskā kolba, 250 ml tilpuma.5.6. Mērcilindrs, 250 ml tilpuma.5.7. Birete, graduēta 0,1 ml.5.8. Ūdens vanna, kuru var karsēt temperatūra 60 °C ± 2 °C.5.9. Piemērots filtrs.6. PROCEDŪRA6.1. Testa parauga sagatavošanaKā aprakstīts Vispārīgo noteikumu 1.2. iedaļā.6.2. Testa daļaAptuveni 10 gramus testa parauga (6.1.) nosver ar precizitāti līdz 10 mg un pārvieto koniskā kolbā (5.2.).6.3. NoteikšanaIzmantojot 250 ml mērcilindru (5.6.), pievieno 200 ml svaigi vārītu un atdzesētu ūdeni, kas iepriekš uzkarsēts līdz 60 °C temperatūrai. Kolbu noslēdz, grozot samaisa un uz 30 minūtēm ievieto ūdens vannā (5.8.) 60 °C temperatūrā. Aptuveni ar 10 minūšu intervāliem kolbu sakrata.Filtrē un filtrātu atdzesē līdz aptuveni 20 °C temperatūrai. Filtrātam jābūt dzidram.Izmantojot pipeti (5.3.), 100 ml atdzesēta filtrāta pārvieto koniskā kolbā (5.5.). Izmantojot pipeti (5.4.), pievieno 0,5 ml fenolftaleīna indikatora šķīdumu (4.2.). Titrē ar standarta nātrija hidroksīda mēršķīdumu (4.1.) kamēr parādījusies blāvi sārtā krāsa saglabājas vismaz 30 sekundes. Nosaka un atzīmē izmantoto tilpumu ar precizitāti līdz 0,01 ml.7. REZULTĀTU IZTEIKŠANA7.1. Formula un aprēķina metodemkurV  ir izmantotais standarta nātrija hidroksīda mēršķīduma (4.1.) tilpums mililitros;T  ir standarta nātrija hidroksīda mēršķīduma (4.1.) stiprums mol/l;m  ir testa daļas masa gramos.Kopējo skābumu aprēķina līdz divām decimālzīmēm.7.2. AtkārtojamībaRezultātu atšķirība starp divām vienlaicīgām vai ātri viena otrai sekojošām noteikšanām, ko tajos pašos apstākļos veicis viens analizētājs tam pašam paraugam, nedrīkst pārsniegt 0,02 ml 0,1 mol/l nātrija hidroksīda 1 gramam produkta.Šis atkārtojamības intervāls jāsasniedz 95 % no visām precīzi veiktas metodes reizēm.4. METODEPELNVIELNU NOTEIKŠANA(ietverot P2O5)1. DARBĪBAS JOMA UN MĒRĶISAr šo metodi nosaka pelnvielu (ietverot P2O5) saturu:- skābiem kazeīniem.2. DEFINĪCIJAPelnvielu (ietverot P2O5) saturs: pelnvielu saturs, kas noteikts ar aprakstīto metodi.3. PRINCIPSDaļu parauga pārvērš pelnvielās 825 °C ± 25 °C temperatūrā magnija acetāta klātbūtnē, lai piesaistītu visu organiskas izcelsmes fosforu. Pelnvielu daudzumu beigās aprēķina, nosverot atlikumu un atņemot to pelnvielu masu, kas rodas no magnija acetāta.4. REAĢENTI4.1. Magnija acetāta tetrahidrāta šķīdums, 120 g/l. 120 gramus magnija acetāta tetrahidrāta [Mg(CH3CO2)2·4H2O] izšķīdina ūdenī un papildina ar ūdeni līdz vienam litram.5. APARATŪRA5.1. Analītiskie svari.5.2. Vienas atzīmes pipete, 5 ml.5.3. Kvarca vai platīna trauki, aptuveni 70 mm diametrā un 25 līdz 50 mm dziļi.5.4. Žāvēšanas krāsns, kuru var karsēt 102 °C ± 1 °C temperatūrā.5.5. Elektriskā krāsns, kurā uzturēta 825 °C ± 25 °C temperatūra.5.6. Vārīšanas ūdens vanna.5.7. Desikators ar svaigi aktivētu silika gēlu ar ūdens satura indikatoru vai ekvivalentu desikantu.6. PROCEDŪRA6.1. Testa parauga sagatavošanaKā aprakstīts Vispārīgo noteikumu 1.2. iedaļā.6.2. Trauku sagatavošanaDivus traukus (A, B) (5.3.) 30 minūtes karsē elektriskā krāsnī (5.5.) 825 °C ± 25 °C temperatūrā. Traukiem ļauj nedaudz atdzist un tad ievieto desikatorā (5.7.) līdz tie sasniedz svaru telpas temperatūru, un nosver ar precizitāti līdz 0,1 mg.6.3. Testa daļaTieši vienā no sagatavotajiem traukiem (A) ar precizitāti līdz 0,1 mg nosver aptuveni 3 gramus testa parauga (6.1.).6.4. NoteikšanaIzmantojot pipeti (5.2.), traukā (A) pievieno tieši 5 ml magnija acetāta šķīduma (4.1.) tā, lai samitrinātu visu testa daļu, un ļauj nostāvēties 20 minūtes.Izmantojot pipeti (5.2.), otrā sagatavotajā traukā (B) pievieno tieši 5 ml magnija acetāta šķīdumu (4.1.).Abu trauku (A un B) saturu iztvaicē līdz sausam vārošā ūdens vannā (5.6.).Abus traukus uz 30 minūtēm ievieto krāsnī (5.4.), kurā uzturēta 102 °C ± 1 °C temperatūra.Trauku A ar tā saturu karsē uz nelielas liesmas, karstas plāksnes vai zem infrasarkanās lampas, kamēr testa daļa ir pilnīgi pārogļojusies, uzmanot, lai tā neuzliesmo.Abus traukus (A un B) pārvieto elektriskajā krāsnī (5.5.), kurā uztur 825 °C ± 25 °C temperatūru, un karsē vismaz vienu stundu, kamēr no trauka A izzūd viss ogleklis. Abiem traukiem ļauj nedaudz atdzist un tad ievieto desikatorā (5.7.), līdz tie sasniedz svaru telpas temperatūru, un nosver ar precizitāti līdz 0,1 mg.Karsēšanu elektriskajā krāsnī (5.5.) atkārto aptuveni 30 minūtes, atdzesējot un nosverot, kamēr masa paliek konstanta 1 mg robežās vai sāk palielināties. Atzīmē minimālo masu.7. REZULTĀTU IZTEIKŠANA7.1. Aprēķina metodePelnvielu saturu paraugā, ietverot P2O5, kā procentuālo attiecību pret masu, parāda:m- mm- m× 100kur:m0  ir testa daļas masa, gramos;m1  ir trauka A un atlikuma masa gramos;m2  ir sagatavotā trauka A masa gramos;m3  ir trauka B un atlikuma masa gramos;m4  ir sagatavotā trauka B masa gramos.Aprēķina gala rezultātu ar precizitāti līdz 0,01 %.7.2. AtkārtojamībaRezultātu atšķirība starp divām vienlaicīgām vai ātri viena otrai sekojošām noteikšanām, ko tajos pašos apstākļos veicis viens analizētājs tam pašam paraugam, nedrīkst pārsniegt 0,1 gramu 100 gramos produkta.Šis atkārtojamības intervāls jāsasniedz 95 % no visām precīzi veiktas metodes reizēm.5. METODEPELNVIELNU NOTEIKŠANA(ietverot P2O5)1. DARBĪBAS JOMA UN MĒRĶISAr šo metodi nosaka pelnvielu (ietverot P2O5) saturu:- renneta kazeīniem.2. DEFINĪCIJAPelnvielu (ietverot P2O5) saturs: pelnvielu saturs, kas noteikts ar aprakstīto metodi.3. PRINCIPSDaļu parauga pārvērš pelnnvielās 825 °C ± 25 °C temperatūrā līdz konstantai masai. Atlikumu nosaka nosverot, un aprēķina kā procentuālo attiecību pret parauga masu.4. APARATŪRA4.1. Analītiskie svari.4.2. Kvarca vai platīna trauki, aptuveni 70 mm diametrā un 25 līdz 50 mm dziļi.4.3. Elektriskā krāsns ar gaisa cirkulāciju, nodrošināta ar termoregulatoru temperatūrai 825 °C ± 25 °C.4.4. Desikators ar svaigi aktivētu silīcija oksīda gēlu ar ūdens satura indikatoru vai ekvivalentu desikantu.5. PROCEDŪRA5.1. Testa parauga sagatavošanaKā aprakstīts Vispārīgo noteikumu 1.2. iedaļā.5.2. Trauku sagatavošanaTrauku (4.2.) 30 minūtes karsē elektriskā krāsnī (4.3.), kurā uztur 825 °C ± 25 °C temperatūru. Traukiem ļauj nedaudz atdzist un tad ievieto desikatorā (4.4.), līdz tie sasniedz svaru telpas temperatūru, un nosver ar precizitāti līdz 0,1 mg.5.3. Testa daļaTieši sagatavotajā traukā nosver, ar precizitāti līdz 0,1 mg, aptuveni 3 gramus testa parauga (5.1.).5.4. NoteikšanaTrauku ar tā saturu karsē uz nelielas liesmas, karstas plāksnes vai zem infrasarkanās lampas, kamēr testa daļa pilnīgi pārogļojas, uzmanot, lai tā neuzliesmo.Trauku pārvieto elektriskajā krāsnī (4.3.), kurā uztur 825 °C ± 25 °C temperatūru un karsē vismaz vienu stundu, kamēr no trauka izzūd viss ogleklis. Traukam ļauj nedaudz atdzist un tad ievieto desikatorā (4.4.), līdz tas sasniedz svaru telpas temperatūru, un nosver ar precizitāti līdz 0,1 mg.Karsēšanu elektriskajā krāsnī (4.3.) atkārto aptuveni 30 minūtes, atdzesējot un nosverot, kamēr masa paliek konstanta 1 mg robežās vai sāk palielināties. Atzīmē minimālo masu.6. REZULTĀTU IZTEIKŠANA6.1. Aprēķina metode un formulaPelnvielu saturu paraugā, ietverot P2O5, procentuālo attiecību pret masu, parāda:m- m× 100kur:m0  ir testa daļas masa gramos;m1  ir trauka un atlikuma masa gramos;m3  ir sagatavotā trauka masa gramos.Aprēķina gala rezultātu ar precizitāti līdz 0,01 %.6.2. AtkārtojamībaRezultātu atšķirība starp divām vienlaicīgām vai ātri sekojošām noteikšanām, kuras tajos pašos apstākļos veicis viens analizētājs tam pašam paraugam, nedrīkst pārsniegt 0,15 gramus pelnvielu 100 gramos produkta.Šis atkārtojamības intervāls jāsasniedz 95 % no visām precīzi veiktas metodes reizēm.6. METODEpH NOTEIKŠANA1. DARBĪBAS JOMA UN MĒRĶISAr šo metodi nosaka pH:- kazeinātiem.2. DEFINĪCIJApH kazeinātiem: kazeinātu ūdens šķīduma pH 20 °C temperatūrā, kas noteikta ar aprakstīto metodi.3. PRINCIPSElektrometriska pH noteikšana kazeināta ūdens šķīdumam, izmantojot pH-metru.4. REAĢENTIMetodes procedūrai (6.) vai reaģentu sagatavošanai izmantotajam ūdenim jābūt svaigi destilētam ūdenim, kas pasargāts no oglekļa dioksīda absorbcijas.4.1. Buferšķīdumi, pH-metra kalibrēšanai (5.2.)Divi standarta buferšķīdumi ar pH vērtībām, kas ir zināmas līdz otrajai decimālzīmei 20 °C temperatūrā un pielīdzināsies testējamā parauga pH vērtībai, piemēram, ftalāta buferšķīdums ar pH aptuveni 4 un bora buferšķīdums ar pH aptuveni 9.5. APARATŪRA5.1. Svari, precizitāte 0,1 grams.5.2. pH-metrs, minimālā jutība 0,05 pH vienības ar piemēroti kalibrētu elektrodu, piemēram, stikla elektrodu un kalomela vai citu norādītu elektrodu.5.3. Termometrs, precizitāte 0,5 °C.5.4. Koniskā kolba, 100 ml tilpuma, apgādāta ar slīpētu stikla aizbāzni.5.5. Mērglāze, 50 ml tilpuma.5.6. Mikseris.5.7. Mērglāze, vismaz 250 ml tilpuma, mikserim (5.6).6. PROCEDŪRA6.1. Testa parauga sagatavošanaKā aprakstīts Vispārīgo noteikumu 1.2. iedaļā.6.2. Noteikšana6.2.1. pH-metra kalibrēšanaBuferšķīdumu (4.1.) temperatūru noregulē līdz 20 °C, un pH-metru kalibrē saskaņā ar ražotāja instrukcijām.PIEZĪMES1. Kalibrēšana jāveic, kamēr kolbas nostāvas 20 minūtes (skatīt 6.2.2.).2. Ja testē paraugu sērijas, ar vienu vai vairākiem standarta buferšķīdumiem pārbauda pH-metra kalibrēšanu vismaz katrās 30 minūtēs.6.2.2. Testa šķīduma sagatavošanaMērglāzē (5.7.) ielej 95 ml ūdens, pievieno 5,0 gramus testa parauga (6.1.), un maisa, izmantojot mikseri (5.6.) 30 sekundes.Ļauj nostāvēties 20 minūtes aptuveni 20 °C temperatūrā, pārsedzot ar pulksteņstiklu.6.2.3. pH mērīšana6.2.3.1. Aptuveni 20 ml šķīduma ielej mērglāzē (5.5.) un nekavējoties nosaka šī šķidruma pH, izmantojot pH-metru (5.2.), pēc uzmanīgas stikla elektroda noskalošanas ar ūdeni.6.2.3.2. Mēra pH.7. REZULTĀTU IZTEIKŠANA7.1. pH reģistrēšanaNo pH-metra skalas nolasīto vērtību, vismaz līdz divām decimālzīmēm, pieraksta kā kazeināta ūdens šķīduma pH.7.2. AtkārtojamībaRezultātu atšķirība starp divām vienlaicīgām vai ātri viena otrai sekojošām noteikšanām, kuras tajos pašos apstākļos veicis viens analizētājs tam pašam paraugam, nedrīkst pārsniegt 0,05 pH vienības.Šis atkārtojamības intervāls jāsasniedz 95 % no visām precīzi veiktas metodes reizēm.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 93/103/EK (1993. gada 23. novembris) par drošības un veselības prasību minimumu darbā uz zvejas kuģiem (trīspadsmitā individuālā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē)

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31993L0103

Oficiālais Vēstnesis L 307 , 13/12/1993 Lpp. 0001 - 0017

		Padomes Direktīva 93/103/EK(1993. gada 23. novembris)par drošības un veselības prasību minimumu darbā uz zvejas kuģiem (trīspadsmitā individuālā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē)EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 118.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1], kas sagatavots pēc apspriešanās ar Darba drošības, higiēnas un veselības aizsardzības konsultatīvo komiteju,sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā 1987. gada 21. decembra rezolūcijā par darba drošību, higiēnu un veselību [4] Padome atzīmēja Komisijas nodomu iesniegt tai prasību minimumu attiecībā uz strādnieku darba drošības un veselības aizsardzības organizēšanu;tā kā darba drošības un veselības aizsardzības pasākumi būtu jāievieš kā daļa no dažādiem Kopienas pasākumiem, kas attiecas uz zvejniecības sektoru;tā kā atbilstība prasību minimumam par labāka drošības un veselības aizsardzības līmeņa nodrošināšanu uz zvejas kuģiem ir būtiska, lai nodrošinātu attiecīgo strādnieku drošību un veselību;tā kā specifisko un īpaši grūto darba un dzīves apstākļu dēļ uz zvejas kuģiem ir ļoti daudz jūras zvejā nodarbināto strādnieku nāves gadījumu;tā kā 1988. gada 15. aprīlī Eiropas Parlaments pieņēma rezolūciju, kurā tika atzīta darba drošības profilaktiskā nozīme uz zvejas kuģiem;tā kā attiecīgo strādnieku drošības un veselības interesēs lielāka nozīme būtu jāpiešķir zvejas kuģu atrašanās vietas noteikšanai kritiskās situācijās, jo īpaši izmantojot jaunās tehnoloģijas;tā kā šī direktīva ir individuāla direktīva Padomes 1989. gada 12. jūnija Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu uzlabojumus strādnieku darba drošībā un veselībā [5], un tā kā šā iemesla dēļ šie noteikumi ir piemērojami darbam uz zvejas kuģiem pilnībā, nesašaurinot stingrākus un/vai specifiskākus noteikumus, kas ietverti šajā direktīvā;tā kā uz jūras zveju attiecas tās individuālās direktīvas, kas jau ir pieņemtas darba drošības un veselības jomā, ja vien nav paredzēts citādi, un tā kā šā iemesla dēļ dažos gadījumos var būt nepieciešams konkretizēt sevišķas šīs darbības iezīmes, lai nodrošinātu individuālo direktīvu piemērošanu vislabākajā veidā;tā kā Padomes 1992. gada 31. marta Direktīva 92/29/EEK par drošības un veselības prasību minimumu, lai uzlabotu medicīnisko aprūpi uz kuģiem [6], ir pilnībā piemērojama jūras zvejas nozarei;tā kā šī direktīva ir uzskatāma par konkrētu panākumu virzībā uz sociālās dimensijas sasniegšanu iekšējā tirgū,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsMērķis1. Šī direktīva, kas ir trīspadsmitā individuālā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē, nosaka drošības un veselības prasību minimumu, kas piemērojams darbā uz 2. pantā nosauktajiem kuģiem.2. Direktīvas 89/391/EEK noteikumi pilnībā attiecas uz 1. punktā minēto jomu, nesašaurinot stingrākus un/vai specifiskākus noteikumus, kas ietverti šajā direktīvā.2. pantsDefinīcijasŠajā direktīvā:a) "zvejas kuģis" ir jebkurš kuģis, kas kuģo ar kādas dalībvalsts karogu vai atrodas dalībvalsts neierobežotā jurisdikcijā un tiek izmantots komerciāliem nolūkiem, vai nu lai zvejotu, vai lai zvejotu un apstrādātu zivis vai citus dzīvos organismus, kas atrodami jūrā;b) "jauns zvejas kuģis" ir zvejas kuģis, kura garums ir 15 metri vai vairāk un par kuru datumā, kas noteikts 13. panta 1. punkta pirmajā daļā, vai arī pēc šā datuma:i) ir noslēgts līgums par būvēšanu vai kapitālu pārbūvi vaiii) līgums par būvēšanu vai kapitālu pārbūvi ir noslēgts pirms datuma, kas noteikts 13. panta 1. punkta pirmajā daļā, un tiek izpildīts trīs vai vairākus gadus pēc šā datuma, vaiiii) ja nav līguma par būvēšanu:- ir ielikts kuģa ķīlis vai- sākas būvēšana, kas ir uzskatāma par speciālu šim kuģim, vai- ir samontētas vismaz 50 tonnas vai 1 % no novērtētās izmantojamā strukturālā materiāla masas atkarībā no tā, kurš rādītājs ir mazāks;c) "esošais zvejas kuģis" ir jebkurš zvejas kuģis, kura garums ir 18 metri vai vairāk un kurš nav jauns zvejas kuģis;d) "kuģis" ir jebkurš jauns vai esošais zvejas kuģis;e) "strādnieks" ir jebkura persona, kas ir nodarbināta uz kuģa, ieskaitot stažierus un mācekļus, bet neskaitot krasta personālu, kas veic darbu uz kuģa kuģu piestātnē, un ostas ločus;f) "īpašnieks" ir kuģa reģistrētais īpašnieks, ja vien kuģis nav iznomāts (nofraktēts) uz laiku vai ja vadības līguma ietvaros to pilnībā vai daļēji nepārvalda fiziska vai juridiska persona, kas nav reģistrētais īpašnieks, un tādā gadījumā, atkarībā no apstākļiem, par īpašnieku uzskata fraktētāju vai arī attiecīgo fizisko vai juridisko personu, kas pārvalda kuģi;g) "kapteinis" ir darbinieks, kas saskaņā ar valsts likumdošanu un/vai praksi komandē kuģi vai ir par to atbildīgs.3. pantsVispārīgie noteikumi1. Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai pārliecinātos, ka:a) īpašnieki nodrošina, ka viņu kuģi tiek izmantoti, neapdraudot strādnieku drošību un veselību, jo īpaši paredzamos meteoroloģiskos apstākļos, neierobežojot kapteiņa atbildību;b) tiek ņemti vērā visi riski, kam pakļauti pārējie strādnieki gadījumos, kad tiek piemērots Direktīvas 89/391/EEK 8. panta 4. punkts;c) jebkādi atgadījumi jūrā, kas skar vai varētu skart uz kuģa esošo strādnieku drošību un veselību, tiek aprakstīti detalizētā ziņojumā, ko nosūta attiecīgajām kompetentajām iestādēm, un kas tiek rūpīgi un sīki reģistrēti kuģa žurnālā, ja valsts noteikumi vai spēkā esošie tiesību akti pieprasa šāda žurnāla vešanu uz attiecīgā tipa kuģiem vai, ja šāda žurnāla nav, dokumentā, kas tiek pieprasīts šim mērķim.2. Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka saskaņā ar šo direktīvu kuģus regulāri pārbauda, un to veic iestādes, kam ir īpašas pilnvaras veikt šādas pārbaudes.Noteiktas pārbaudes saskaņā ar šo direktīvu drīkst veikt jūrā.4. pantsJauni zvejas kuģiVēlākais līdz datumam, kas minēts 13. panta 1. punkta pirmajā daļā, ir jāpanāk, ka jauni zvejas kuģi atbilst drošības un veselības prasību minimumam, kas izklāstītas I pielikumā.5. pantsEsošie zvejas kuģiSeptiņu gadu laikā, sākot no datuma, kas minēts 13. panta 1. punkta pirmajā daļā, ir jāpanāk, ka esošie zvejas kuģi atbilst drošības un veselības prasību minimumam, kas izklāstītas II pielikumā.6. pantsApjomīgs remonts, pārbūve un izmaiņasJa kuģi pakļauj apjomīgam remontam, pārbūvei vai izmaiņām datumā, kas noteikts 13. panta 1. punkta pirmajā daļā, vai pēc šā datuma, ir jāpanāk, ka šādi apjomīgi remonti, pārbūves un izmaiņas atbilst attiecīgajam prasību minimumam, kas izklāstītas I pielikumā.7. pantsIekārtas un uzturēšana1. Lai aizsargātu strādnieku drošību un veselību, dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai, neierobežojot kapteiņa atbildību, nodrošinātu, ka īpašnieki:a) nodrošina, lai kuģi un to aprīkojums un iekārtas, jo īpaši tās, kas minētas I un II pielikumā, tiktu uzturētas tehniskā kārtībā un lai jebkādi atklāti defekti, kas varētu ietekmēt strādnieku drošību un veselību, tiktu izlaboti pēc iespējas ātrāk;b) veic pasākumus, lai nodrošinātu, ka kuģi un visu aprīkojumu un iekārtas regulāri tīra, lai uzturētu atbilstošus higiēnas standartus;c) glabā uz kuģa piemērotus avārijas un glābšanas līdzekļus pietiekamā skaitā un labā darba kārtībā;d) ievēro drošības un veselības prasību minimumu attiecībā uz III pielikumā minētajiem glābšanas līdzekļiem;e) ievēro šīs direktīvas IV pielikumā dotās individuālo aizsardzības līdzekļu instrukcijas, neierobežojot Padomes 1989. gada 30. novembra Direktīvas 89/656/EEK par veselības un drošības prasību minimumu individuālo aizsardzības līdzekļu izmantošanā darba vietā strādniekiem (trešā individuālā direktīva Direktīvas 89/391/EEK [7] 16. panta 1. punkta nozīmē) noteikumus.2. Dalībvalstis veic visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka strādnieku drošības un veselības aizsardzības nolūkā īpašnieks apgādā kapteini ar līdzekļiem, kas nepieciešami, lai viņš varētu pildīt pienākumus, ko viņam uzliek šī direktīva.8. pantsInformācija strādniekiem1. Neskarot Direktīvas 89/391/EEK 10. panta noteikumus, strādnieki un/vai viņu pārstāvji tiek informēti par visiem pasākumiem, kas jāveic drošības un veselības jomā uz kuģiem.2. Informācijai ir jābūt saprotamai attiecīgajiem strādniekiem.9. pantsStrādnieku izglītošana1. Neskarot Direktīvas 89/391/EEK 12. panta noteikumus, strādniekus attiecīgi izglīto ar precīzām, saprotamām instrukcijām par drošību un veselības aizsardzību uz kuģiem, un jo īpaši par negadījumu novēršanu.2. Šā panta 1. punktā minētās mācības ietver ugunsdzēsību, glābšanas līdzekļu lietošanu un (attiecīgajiem strādniekiem) zvejas iekārtu un vilkšanas iekārtu izmantošanu, un dažāda veida zīmju izmantošanu, ieskaitot rokas signālus.Šādu izglītošanos ir nepieciešams atjaunot, ja to nosaka pārmaiņas uz kuģa notiekošajā darbā.10. pantsTo personu padziļināta izglītošana, kurām, iespējams, nāksies komandēt kuģiNeskarot Direktīvas 92/29/EEK 5. panta 3. punktu, jebkuru personu, kurai, iespējams, nāksies komandēt kuģi, padziļināti izglīto par:a) arodslimību un negadījumu novēršanu uz kuģa, kā arī par pasākumiem, kas jāveic, notiekot negadījumam;b) kuģa stabilitāti un uzturēšanu visos paredzamajos iekraušanas apstākļos un zvejas operāciju laikā;c) radio navigāciju un sakariem, ieskaitot procedūras.11. pantsKonsultācijas un strādnieku līdzdalībaStrādnieku un/vai viņu pārstāvju konsultēšana un to līdzdalība pārrunās par tēmām, uz ko attiecas šī direktīva un tās pielikumi, notiek atbilstoši Direktīvas 89/391/EEK 11. pantam.12. pantsPielikumu piemērošanaTīri tehniski pielikumu piemērošanu, ņemot vērā:- direktīvu pieņemšanu tehniskās saskaņošanas un standartizācijas jomā saistībā ar noteiktiem drošības un veselības aspektiem uz kuģiemun/vai- tehniskos sasniegumus, izmaiņas starptautiskajos noteikumos vai instrukcijās un konstatējumus drošības un veselības jomā uz kuģiem,pieņem saskaņā ar Direktīvas 89/391/EEK 17. pantā paredzēto procedūru.13. pantsNobeiguma noteikumi1. Līdz 1995. gada 23. novembrim dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis paredz šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarīt šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara zināmus Komisijai galvenos tiesību aktus, ko tās ir pieņēmušas vai pieņem jomā, uz ko attiecas šī direktīva.3. Ik pēc četriem gadiem dalībvalstis ziņo Komisijai par šīs direktīvas praktisku ieviešanu, norādot darba devēju un strādnieku viedokļus.Komisija par to informē Eiropas Parlamentu, Padomi, Ekonomikas un sociālo lietu komiteju un Darba drošības, higiēnas un veselības aizsardzības konsultatīvo komiteju.4. Komisija regulāri iesniedz ziņojumu par šīs direktīvas ieviešanu Eiropas Parlamentam, Padomei, Ekonomikas un sociālo lietu komitejai, ņemot vērā 1., 2. un 3. punktu.14. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1993. gada 23. novembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsM. Smet[1] OV C 337, 31.12.1991., 21. lpp.;OV C 311, 27.11.1992., 21. lpp.[2] OV C 241, 21.9.1992., 106. lpp.; 1993. gada 27. oktobra Lēmums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).[3] OV C 169, 6.7.1992., 46. lpp.[4] OV C 28, 3.2.1988., 1. lpp.[5] OV L 183, 29.6.1989., 1. lpp.[6] OV L 113, 30.4.1992., 19. lpp.[7] OV L 393, 30.12.1989., 18. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSDROŠĪBAS UN VESELĪBAS PRASĪBU MINIMUMS JAUNIEM ZVEJAS KUĢIEM(4., 6. pants un 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts)IevadpiezīmeŠajā pielikumā izklāstītie pienākumi ir piemērojami tad, kad vien to pieprasa darbavietas raksturs, darbība, apstākļi vai risks uz jaunā zvejas kuģa.1. Derīgums kuģošanai un stabilitāte.1.1. Kuģis ir jāuztur kuģošanai derīgā stāvoklī un pienācīgi jāaprīko atbilstoši tā mērķim un izmantošanai.1.2. Uz kuģa ir jābūt pieejamai informācijai par kuģa stabilitāti, un tai ir jābūt sardzes vīru rīcībā.1.3. Visiem kuģiem ir jābūt pietiekami stabiliem, kad tie neskartā veidā atrodas tajos darba apstākļos, kam tie ir domāti.Kapteinim ir jāveic nepieciešamie piesardzības pasākumi, lai saglabātu atbilstošu kuģa stabilitāti.Stingri jāievēro instrukcijas attiecībā uz kuģa stabilitāti.2. Mehāniskās un elektriskās iekārtas.2.1. Elektriskās iekārtas ir jāprojektē un jākonstruē tā, lai tās neradītu nekādas briesmas, un tā, lai nodrošinātu:- komandas un kuģa aizsardzību no negadījumiem, ko izraisa elektrība,- visu to iekārtu pienācīgu funkcionēšanu, kas nepieciešamas, lai saglabātu uz kuģa normālus darba un dzīves apstākļus, neizmantojot avārijas enerģijas padevi,- to elektrisko iekārtu darbību, kuras ir būtiskas drošībai visās avārijas situācijās.2.2. Ir jānodrošina avārijas enerģijas padeves avots.Izņemot zvejas laivas, tam ir jāatrodas ārpus mašīntelpas un jebkurā gadījumā jābūt ierīkotam tā, lai ugunsgrēka gadījumā vai citā galvenās elektriskās iekārtas sabojāšanās gadījumā vismaz trīs stundas vienlaikus funkcionētu:- iekšējā sakaru sistēma, ugunsgrēka detektors un avārijas signāli,- navigācijas ugunis un avārijas apgaismojums,- radio iekārta,- ja ir — avārijas elektriskais sūknis.Ja avārijas elektroenerģijas avots ir akumulatora baterija un ja galvenais elektroenerģijas avots sabojājas, akumulatora baterijai ir automātiski jāpieslēdzas avārijas elektrības pultij un trīs stundas bez pārtraukuma jāpiegādā enerģija sistēmām, kas minētas otrās daļas pirmajā, otrajā un trešajā ievilkumā.Tiktāl, ciktāl iespējams, galvenā elektrības pults un avārijas pults ir jānovieto tā, lai tās vienlaikus netiktu pakļautas ūdens vai uguns iedarbībai.2.3. Pultis ir skaidri redzami jāmarķē; kūstošo drošinātāju kārbas un drošinātāju turekļi būtu regulāri jāpārbauda, lai nodrošinātu drošinātāju izmantošanu ar pareizu jaudu.2.4. Nodalījumi, kuros atrodas elektrības akumulatoru baterijas, ir atbilstoši jāvēdina.2.5. Elektronisko navigācijas iekārtu pārbaude būtu jāveic bieži, un tās ir jāuztur labā darba kārtībā.2.6. Visas celšanas iekārtas būtu regulāri jātestē un jāpārbauda.2.7. Visas vilkšanas iekārtas, celšanas iekārtas un ar tām saistītās iekārtas, kā arī to daļas būtu jāuztur labā stāvoklī un labā darba kārtībā.2.8. Ja ir ierīkotas saldētavas un gaisa kompresoru sistēmas, tās būtu jāuztur labā stāvoklī un regulāri jāpārbauda.2.9. Virtuves un mājsaimniecības iekārtas, kurās tiek izmantotas smagās gāzes, būtu jāizmanto tikai labi vēdināmās telpās, un būtu jānovērš jebkāda bīstama gāzes uzkrāšanās.Baloni ar viegli uzliesmojošām un citām bīstamām gāzēm būtu skaidri redzami jāmarķē atbilstoši to saturam un jāglabā uz atklāta klāja.Visi vārsti, spiediena regulētāji un caurules, kas ir savienotas ar baloniem, būtu jāaizsargā no bojājumiem.3. Radio iekārtas.Radio iekārtām visu laiku ir jānodrošina sakari ar vismaz vienu krasta vai sauszemes radiostaciju, ņemot vērā normālus radioviļņu izplatīšanās apstākļus.4. Avārijas ejas un izejas.4.1. Ejām un izejām, ko var izmantot kā avārijas ejas un izejas, visu laiku ir jābūt brīvām no šķēršļiem un viegli pieejamām, kā arī pēc iespējas taisnāk jāved uz klāju vai drošu zonu un no turienes — uz glābšanas laivu, lai strādnieki var pēc iespējas ātrāk un drošāk atstāt savas darbavietas un dzīvojamās telpas.4.2. To eju un izeju, ko var izmantot kā avārijas ejas un izejas, skaitam, izvietojumam un izmēriem ir jābūt atkarīgiem no darba vietu un dzīvojamo telpu izmantošanas, iekārtām un izmēriem, kā arī no maksimālā iespējamā klātesošo personu skaita.Avārijas gadījumā jebkuram no strādniekiem vai glābšanas komandai ir nekavējoties jāatver izejas, kas ir slēgtas un ko var izmantot kā avārijas izejas.4.3. Avārijas izejas durvīm un citām avārijas izejām jābūt atbilstoši izturīgām visos laika apstākļos, kā arī ūdensdrošām, ņemot vērā to atrašanās vietu un konkrēto funkciju.Avārijas izejas durvīm un citām avārijas izejām ir jābūt tikpat ugunsdrošām kā starpsienām.4.4. Avārijas ejas un izejas ir jāaprīko ar norādēm saskaņā ar attiecīgās valsts noteikumiem, kas transponē Direktīvu 92/58/EEK [1].Tādas norādes ir jānovieto atbilstošās vietās, un tām ir jābūt izturīgām.4.5. Avārijas ejas un iekārtas, kā arī avārijas izejas, kam nepieciešams apgaismojums, ir jānodrošina ar atbilstošas intensitātes avārijas apgaismojumu gadījumā, kad sabojājas apgaismojuma iekārtas.5. Ugunsgrēka atklāšana un ugunsdzēšana.5.1. Atkarībā no kuģa izmēriem un izmantošanas, no tā iekārtām un uz tā esošo vielu fiziskajām un ķīmiskajām īpašībām, kā arī maksimālā iespējamā klātesošo personu skaita, dzīvojamā zona un norobežotās darba telpas, ieskaitot mašīntelpu un, ja nepieciešams, arī kravas telpas, kurās glabā zivis, ir jāaprīko ar atbilstošām ugunsdzēšanas iekārtām un, ja nepieciešams, ar uguns detektoriem un trauksmes signalizāciju.5.2. Ugunsdzēšanas iekārtas vienmēr ir jātur tām paredzētajā vietā, jāuztur labā lietošanas kārtībā un tām ir jābūt pieejamām tūlītējai lietošanai.Strādniekiem ir jāzina ugunsdzēšanas iekārtu atrašanās vieta, kā tās darbojas un kā tās būtu jāizmanto.Pirms kuģa došanās ceļā vienmēr ir jāpārbauda ugunsdzēšamo aparātu un citu pārnēsājamo ugunsdzēšanas iekārtu esamība.5.3. Ar roku darbināmām ugunsdzēšanas iekārtām ir jābūt viegli pieejamām un vienkārši izmantojamām, un aprīkotām ar norādēm saskaņā ar attiecīgās valsts noteikumiem, kas transponē Direktīvu 92/58/EEK.Tādas norādes ir jānovieto atbilstošās vietās, un tām ir jābūt izturīgām.5.4. Uguns atklāšanas un trauksmes signalizācijas sistēmas būtu regulāri jātestē un jāuztur labā kārtībā.5.5. Regulāri jārīko ugunsdzēšanas mācības.6. Norobežotu darba telpu ventilācija.Jāveic pasākumi, lai slēgtās telpās nodrošinātu pietiekamu daudzumu svaiga gaisa, ņemot vērā izmantotās darba metodes un strādniekiem izvirzītās fiziskā darba prasības.Ja izmanto mehānisku ventilācijas sistēmu, tā ir jāuztur labā stāvoklī.7. Temperatūra darba telpās.7.1. Darba laikā temperatūrai darba telpās ir jāatbilst cilvēka ķermeņa vajadzībām, ņemot vērā izmantotās darba metodes un strādniekiem izvirzītās fiziskā darba prasības, kā arī faktiskos vai iespējamos laika apstākļus tajā rajonā, kurā kuģis atrodas.7.2. Dzīvojamajās telpās, sanitāri higiēniskajās telpās, ēdnīcās un pirmās medicīniskās palīdzības telpās, tur, kur tādas ir, temperatūrai ir jāatbilst šo telpu izmantošanas konkrētajam mērķim.8. Darba vietu dabiskais un mākslīgais apgaismojums.8.1. Ciktāl iespējams, darba vietās ir jāsaņem pietiekams dabiskais apgaismojums, un tām ir jābūt aprīkotām ar veicamajām zvejas operācijām piemērotu mākslīgo apgaismojumu, neradot draudus strādnieku drošībai un veselībai un nepakļaujot briesmām citus kuģus.8.2. Darba zonu, kāpņu, pieslienamo kāpņu un gaiteņu apgaismošanas iekārtas ir jāizvieto tā, lai nodrošinātais apgaismojuma veids neradītu nelaimes gadījumu risku strādniekiem un netraucētu kuģa vadīšanu.8.3. Darba vietas, kurās strādnieki ir īpaši pakļauti riskam mākslīgā apgaismojuma sabojāšanās gadījumā, ir jāapgādā ar atbilstošas intensitātes avārijas apgaismojumu.8.4. Avārijas apgaismojums ir jāuztur labā darba kārtībā un regulāri jāpārbauda.9. Klājs, starpsienas un klāja ārmala.9.1. Zonas, kas pieejamas strādniekiem, nedrīkst būt slidenas, un tās jāaprīko ar ierīcēm, kas novērš kritienus, un tām, cik vien iespējams, ir jābūt brīvām no šķēršļiem.9.2. Darba vietām, kurās ir darba stacijas, ir jābūt atbilstoši izolētām un aprīkotām ar skaņas izolāciju, ņemot vērā veicamo uzdevumu veidu un strādnieku fiziskās aktivitātes.9.3. Klāju, starpsienu un klāja ārmalas virsmām darba zonās ir jābūt tādām, lai tās var tīrīt un atsvaidzināt atbilstoši higiēnas standartiem.10. Durvis.10.1. Jānodrošina, lai durvis vienmēr var atvērt no iekšpuses bez īpašu iekārtu palīdzības.Durvīm ir jāveras no abām pusēm laikā, kad darba vietās tiek strādāts.10.2. Durvīm, un jo īpaši bīdāmajām durvīm, ja tādas izmanto, jādarbojas tā, lai tās būtu pēc iespējas drošākas darbiniekiem, it īpaši, ja laika apstākļi jūrā ir slikti.11. Satiksmes ejas — bīstamās zonas.11.1. Gaiteņi, maģistrāles, kabīņu ārpuses un itin visas satiksmes ejas ir jāaprīko ar margu iežogojumu, stieņu margām un augšējām margām vai citiem līdzekļiem, kas nodrošina strādnieku drošību darbā uz kuģa.11.2. Ja ir risks, ka strādnieki var izkrist pa klāja atverēm vai nokrist no viena klāja uz otru, jānodrošina atbilstoša aizsardzība, kur vien iespējams.Ja šādu aizsardzību nodrošina ar margām, tām ir jābūt vismaz vienu metru augstām.11.3. Piekļūšana iekārtām, kas atrodas virs klāja, lai ar tām strādātu vai veiktu to apkopi, ir jānodrošina tā, lai tiktu ievērota strādnieku drošība.Kritienu novēršanai ir jāierīko attiecīga augstuma margas vai līdzīgas aizsardzības ierīces.11.4. Marksienām vai citiem līdzekļiem, kas ierīkoti, lai novērstu cilvēku pārkrišanu pāri bortam, ir jābūt labā kārtībā.Marksienās ir jāierīko ūdensvārti vai līdzīgas ierīces, lai ūdens varētu ātri notecēt.11.5. Uz traleriem, kuru pakaļgalā ir rampa, rampas augšējā daļā ir jābūt vārtiem vai citai ierīcei, kas nodrošina, ka rampa atrodas tādā pašā augstumā kā marksienas vai citas blakus esošās ierīces, lai tādējādi aizsargātu strādniekus no uzkrišanas uz rampas.Šiem vārtiem vai citai ierīcei ir jābūt viegli atveramai vai aizveramai, vēlams, ar tālvadības pults palīdzību, un tie ir jāatver tikai tādēļ, lai iemestu tīklu vai lai izvilktu tīklu.12. Darba staciju izvietojums.12.1. Darba zonām ir jābūt brīvām un, ciktāl iespējams, aizsargātām no jūras, un tajās ir jānodrošina strādniekiem atbilstoša aizsardzība, lai tie nepakristu uz kuģa vai nepārkristu pāri bortam.Darbības zonām ir jābūt pietiekami plašām gan augstuma, gan virsmas ziņā.12.2. Ja dzinēji ir vadāmi no mašīntelpas, tiem ir jābūt vadāmiem no atsevišķas zonas, kura ir aprīkota ar skaņas izolāciju un izolēta no pārējās mašīntelpas un kurā var iekļūt, nešķērsojot pārējo mašīntelpu.Komandtiltiņu uzskata par zonu, kas atbilst pirmās daļas prasībām.12.3. Vilkšanas iekārtu vadības ierīces ir jāuzstāda zonā, kas ir pietiekami plaša, lai operatori varētu strādāt netraucēti.Vilkšanas iekārtai ir jābūt aprīkotai ar atbilstošām avārijas drošības ierīcēm, ieskaitot avārijas apturēšanas iekārtu.12.4. Vilkšanas iekārtu operatoram ir adekvāti jāpārredz vilkšanas iekārta un strādājošie strādnieki. Ja vilkšanas iekārtu vada no tiltiņa, operatoram arī ir labi jāpārredz strādājošie strādnieki — vai nu tiešā veidā, vai ar kāda šim nolūkam piemērota līdzekļa palīdzīb12.5. Starp tiltiņu un darba klāju ir jāizmanto droša sakaru sistēma.12.6. Visu laiku ir jāveic precīza novērošana, un komanda ir jābrīdina par draudošajām briesmām, ko zvejas operāciju laikā vai citu klāja darbu laikā rada tuvojošās vētras.12.7. Saskare ar neizolētām virvēm un tauvām, kā arī ar iekārtu kustīgajām daļām ir jāsamazina, ierīkojot aizsargierīces.12.8. Jo īpaši uz traleriem jāierīko šādas vadības iekārtas lielas masas pārvietošanai:- ierīces, kas padarītu nekustīgas traļa durvis,- ierīces, kas vadītu traļa āmja šūpošanos.13. Dzīvojamā zona.13.1. Strādnieku dzīvojamās zonas un labierīcību, kur tādas ir, atrašanās vietai, uzbūvei, skaņas izolācijai, izolācijas līdzekļiem un izvietojumam, kā arī piekļūšanas iespējām jābūt tādām, lai atbilstoši aizsargātu no laika apstākļiem un jūras, vibrācijas, trokšņa un nepatīkamām smakām, kas nāk no citām kuģa daļām un kas var traucēt strādniekus atpūtas laikā.Ja kuģa konstrukcija, izmēri un/vai mērķis atļauj, strādnieku dzīvojamā zona ir jāizvieto tā, lai samazinātu kustības un paātrinājuma iespaidu.Ciktāl iespējams, jāveic attiecīgi pasākumi, lai pasargātu nesmēķētājus no neērtībām, ko rada tabakas dūmi.13.2. Strādnieku dzīvojamā zona ir pienācīgi jāvēdina, lai nodrošinātu pastāvīgu svaiga gaisa pieplūdi un novērstu mitruma uzkrāšanos.Dzīvojamajā zonā ir jānodrošina atbilstošs apgaismojums:- piemērota parastā vispārējā gaisma,- vājāka vispārējā gaisma, lai netraucētu strādniekus, kas atpūšas, un- lokālā gaisma katrā kojā.13.3. Ja uz kuģa ir virtuve un ēdamtelpa, tām ir jābūt piemērotā lielumā, labi apgaismotām un vēdinātām un viegli uzkopjamām.Jābūt nodrošinājumam ar ledusskapjiem vai citām iekārtām ar zemu temperatūru, kurās var glabāt pārtiku.14. Sanitāri higiēniskās telpas.14.1. Kuģi, uz kuriem ir dzīvojamā zona, ir pienācīgi jāaprīko, un jāuzstāda dušas ar karstu un aukstu ūdeni, izlietnes un tualetes, un attiecīgās telpas pienācīgi jāvēdina.14.2. Katram strādniekam ir jābūt vietai, kur viņš var glabāt savu apģērbu.15. Pirmā medicīniskā palīdzība.Uz visiem kuģiem ir jābūt pirmās palīdzības piederumiem, kas atbilst Direktīvas 92/29/EEK II pielikuma prasībām.16. Aizborta trapi un kāpnes.Jābūt pieejamam aizborta trapam, kāpnēm vai citām līdzīgām iekārtām, kas nodrošina atbilstošu, drošu iekļūšanas veidu kuģī.17. Troksnis.Jāveic visi attiecīgie tehniskie pasākumi, lai pēc iespējas vairāk samazinātu trokšņa līmeni darba vietās un dzīvojamajā zonā, ņemot vērā kuģa izmērus.[1] OV L 245, 26.8.1992., 23. lpp.--------------------------------------------------II PIELIKUMSDROŠĪBAS UN VESELĪBAS PRASĪBU MINIMUMS ESOŠAJIEM ZVEJAS KUĢIEM(5. pants un 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts)IevadpiezīmeCiktāl to atļauj esošā zvejas kuģa uzbūves raksturs, šajā pielikumā izklāstītie pienākumi ir piemērojami tad, kad to pieprasa darba vietas raksturs, darbība, apstākļi vai risks uz esošā zvejas kuģa.1. Derīgums kuģošanai un stabilitāte.1.1. Kuģis ir jāuztur kuģošanai derīgā stāvoklī un pienācīgi jāaprīko atbilstoši tā mērķim un izmantošanai.1.2. Informācijai, ja tāda ir, par kuģa stabilitāti ir jābūt pieejamai, un tai ir jābūt sardzes vīru rīcībā.1.3. Visiem kuģiem ir jābūt pietiekami stabiliem, kad tie neskartā veidā atrodas tajos darba apstākļos, kam tie ir domāti.Kapteinim ir jāveic nepieciešamie piesardzības pasākumi, lai saglabātu atbilstošu kuģa stabilitāti.Stingri jāievēro instrukcijas attiecībā uz kuģa stabilitāti.2. Mehāniskās un elektriskās iekārtas.2.1. Elektriskās iekārtas ir jāprojektē un jākonstruē tā, lai tās neradītu nekādas briesmas, un tā, lai nodrošinātu:- komandas un kuģa aizsardzību no negadījumiem, ko izraisa elektrība,- visu to iekārtu pienācīgu funkcionēšanu, kas nepieciešamas, lai saglabātu uz kuģa normālus darba un dzīves apstākļus, neizmantojot avārijas enerģijas padevi,- to elektrisko iekārtu darbību, kuras ir būtiskas drošībai visās avārijas situācijās.2.2. Ir jānodrošina avārijas enerģijas padeves avots.Izņemot zvejas laivas, tam ir jāatrodas ārpus mašīntelpas un jābūt ierīkotam tā, lai ugunsgrēka gadījumā vai citā galvenās elektriskās iekārtas sabojāšanās gadījumā vismaz trīs stundas vienlaikus funkcionētu:- iekšējā sakaru sistēma, ugunsgrēka detektors un avārijas signāli,- navigācijas ugunis un avārijas apgaismojums,- radio iekārta,- ja ir — avārijas elektriskais sūknis.Ja avārijas elektroenerģijas avots ir akumulatora baterija un ja galvenais elektroenerģijas avots sabojājas, akumulatora baterijai ir automātiski jāpieslēdzas avārijas elektrības pultij un trīs stundas bez pārtraukuma jāpiegādā enerģija sistēmām, kas minētas otrās daļas pirmajā, otrajā un trešajā ievilkumā.Tiktāl, ciktāl iespējams, galvenā elektrības pults un avārijas pults ir jānovieto tā, lai tās vienlaikus netiktu pakļautas ūdens vai uguns iedarbībai.2.3. Pultis ir skaidri redzami jāmarķē; kūstošo drošinātāju kārbas un drošinātāju turekļi būtu regulāri jāpārbauda, lai nodrošinātu drošinātāju izmantošanu ar pareizu jaudu.2.4. Nodalījumi, kuros atrodas elektrības akumulatoru baterijas, ir atbilstoši jāvēdina.2.5. Elektronisko navigācijas līdzekļu testēšana būtu jāveic bieži, un tie ir jāuztur labā kārtībā.2.6. Visas celšanas iekārtas būtu regulāri jātestē un jāpārbauda.2.7. Visas vilkšanas iekārtas, celšanas iekārtas un ar tām saistītās iekārtas, kā arī to piederumi, būtu jāuztur labā stāvoklī un darba kārtībā.2.8. Ja ir ierīkotas saldētavas un gaisa kompresoru sistēmas, tās būtu jāuztur labā stāvoklī un regulāri jāpārbauda.2.9. Virtuves un mājsaimniecības iekārtas, kurās tiek izmantotas smagās gāzes, būtu jāizmanto tikai labi vēdināmās telpās un būtu jānovērš jebkāda bīstama gāzes uzkrāšanās.Baloni ar viegli uzliesmojošām un citām bīstamām gāzēm būtu skaidri redzami jāmarķē un jāglabā uz atklāta klāja.Visi vārsti, spiediena regulētāji un caurules, kas ir savienotas ar baloniem, būtu jāaizsargā no bojājumiem.3. Radio iekārtas.Radio iekārtām visu laiku ir jānodrošina sakari ar vismaz vienu krasta vai sauszemes radiostaciju, ņemot vērā normālus radioviļņu izplatīšanās apstākļus.4. Avārijas ejas un izejas.4.1. Ejām un izejām, ko var izmantot kā avārijas ejas un izejas, visu laiku ir jābūt brīvām no šķēršļiem un viegli pieejamām, kā arī pēc iespējas taisnāk jāved uz klāju vai drošu zonu un no turienes — uz glābšanas laivu, lai strādnieki var pēc iespējas ātrāk un drošāk atstāt savas darba vietas un dzīvojamās telpas.4.2. To eju un izeju, ko var izmantot kā avārijas ejas un izejas, skaitam, izvietojumam un izmēriem ir jābūt atkarīgiem no darba vietu un dzīvojamo telpu izmantošanas, iekārtām un izmēriem, kā arī no maksimālā iespējamā klātesošo personu skaita.Avārijas gadījumā jebkuram no strādniekiem vai glābšanas komandai ir nekavējoties jāatver izejas, kas ir slēgtas un ko var izmantot kā avārijas izejas.4.3. Avārijas ejas un izejas ir jāaprīko ar norādēm saskaņā ar attiecīgās valsts noteikumiem, kas transponē Direktīvu 92/58/EEK.Tādas norādes ir jānovieto atbilstošās vietās, un tām ir jābūt izturīgām.4.4. Avārijas ejas un iekārtas, kā arī avārijas izejas, kam nepieciešams apgaismojums, ir jānodrošina ar atbilstošas intensitātes avārijas apgaismojumu gadījumā, ja sabojājas apgaismojuma iekārtas.5. Ugunsgrēka atklāšana un ugunsdzēšana.5.1. Atkarībā no kuģa izmēriem un izmantošanas, no tā iekārtām un uz tā esošo vielu fiziskajām un ķīmiskajām īpašībām, kā arī maksimālā iespējamā klātesošo personu skaita, dzīvojamā zona un norobežotās darba telpas, ieskaitot mašīntelpu un, ja nepieciešams, arī kravas telpas, kurās glabā zivis, ir jāaprīko ar atbilstošām ugunsdzēšanas iekārtām un, ja nepieciešams, ar uguns detektoriem un trauksmes signalizāciju.5.2. Ugunsdzēšanas iekārtas vienmēr ir jātur tām paredzētajā vietā, jāuztur labā lietošanas kārtībā un tām ir jābūt pieejamām tūlītējai lietošanai.Strādniekiem ir jāzina ugunsdzēšanas iekārtu atrašanās vieta, kā tās darbojas un kā tās būtu jāizmanto.Pirms kuģa došanās ceļā vienmēr ir jāpārbauda ugunsdzēšamo aparātu un citu pārnēsājamo ugunsdzēšanas iekārtu esamība.5.3. Ar roku darbināmām ugunsdzēšanas iekārtām ir jābūt viegli pieejamām un vienkārši izmantojamām, un aprīkotām ar norādēm saskaņā ar attiecīgās valsts noteikumiem, kas transponē Direktīvu 92/58/EEK.Tādas norādes ir jānovieto atbilstošās vietās un tām ir jābūt izturīgām.5.4. Uguns atklāšanas un trauksmes signalizācijas sistēmas būtu regulāri jāpārbauda un jāuztur labā kārtībā.5.5. Regulāri jārīko ugunsdzēšanas mācības.6. Norobežotu darba telpu ventilācija.Jāveic pasākumi, lai norobežotās telpās nodrošinātu pietiekamu daudzumu svaiga gaisa, ņemot vērā izmantotās darba metodes un strādniekiem izvirzītās fiziskā darba prasības.Ja izmanto mehānisku ventilācijas sistēmu, tā ir jāuztur labā stāvoklī.7. Temperatūra darba telpās.7.1. Darba laikā temperatūrai darba telpās ir jāatbilst cilvēka ķermeņa vajadzībām, ņemot vērā izmantotās darba metodes un strādniekiem izvirzītās fiziskā darba prasības, kā arī faktiskos vai iespējamos laika apstākļus tajā rajonā, kurā kuģis atrodas.7.2. Dzīvojamajās telpās, sanitāri higiēniskajās telpās, ēdnīcās un pirmās medicīniskās palīdzības telpās, tur, kur tādas ir, temperatūrai ir jāatbilst šo telpu izmantošanas konkrētajam mērķim.8. Darba vietu dabiskais un mākslīgais apgaismojums.8.1. Ciktāl iespējams, darba vietām ir jāsaņem pietiekams dabiskais apgaismojums, un tām ir jābūt aprīkotām ar veicamajām zvejas operācijām piemērotu mākslīgo apgaismojumu, neradot draudus strādnieku drošībai un veselībai un nepakļaujot briesmām citus kuģus.8.2. Darba zonu, kāpņu, pieslienamo kāpņu un gaiteņu apgaismošanas iekārtas ir jāizvieto tā, lai nodrošinātais apgaismojuma veids neradītu nelaimes gadījumu risku strādniekiem un netraucētu kuģa vadīšanu.8.3. Darba vietas, kurās strādnieki ir īpaši pakļauti riskam mākslīgā apgaismojuma sabojāšanās gadījumā, ir jāapgādā ar atbilstošas intensitātes avārijas apgaismojumu.8.4. Avārijas apgaismojums ir jāuztur labā lietošanas kārtībā un regulāri jāpārbauda.9. Klājs, starpsienas un klāja ārmala.9.1. Zonas, kas pieejamas strādniekiem, nedrīkst būt slidenas, un tām jābūt aprīkotām ar ierīcēm, kas novērš kritienus un kas iespēju robežās ir brīvas no šķēršļiem.9.2. Darba vietām, kurās ir darba stacijas, jābūt atbilstoši izolētām un aprīkotām ar skaņas izolāciju, ņemot vērā veicamo uzdevumu veidu un strādnieku fiziskās aktivitātes.9.3. Klāju, starpsienu un klāja ārmalu virsmām darba zonās ir jābūt tādām, lai tās var tīrīt un atsvaidzināt atbilstoši higiēnas standartiem.10. Durvis.10.1. Jānodrošina, lai durvis vienmēr var atvērt no iekšpuses bez īpašu iekārtu palīdzības.Ja tiek izmantotas darba vietas, durvīm ir jāveras no abām pusēm.10.2. Durvīm, un jo īpaši bīdāmajām durvīm, ja tādas izmanto, jādarbojas tā, lai tās būtu pēc iespējas drošākas darbiniekiem, it īpaši, ja laika apstākļi un jūras stāvoklis ir slikts.11. Satiksmes ejas — bīstamās zonas.11.1. Gaiteņi, maģistrāles, kabīņu ārpuses un itin visas satiksmes ejas ir jāaprīko ar margu iežogojumu, stieņu margām un augšējām margām vai citiem līdzekļiem, kas nodrošina strādnieku drošību darbā uz kuģa.11.2. Ja ir risks, ka strādnieki var izkrist pa klāja atverēm vai nokrist no viena klāja uz otru, jānodrošina atbilstoša aizsardzība, kur vien iespējams.11.3. Piekļūšana iekārtām, kas atrodas virs klāja, lai ar tām strādātu vai veiktu to apkopi, ir jānodrošina tā, lai tiktu ievērota strādnieku drošība.Kritienu novēršanai ir jāierīko atbilstoša augstuma margas vai līdzīgas aizsardzības ierīces.11.4. Marksienām vai citiem līdzekļiem, kas ierīkoti, lai novērstu cilvēku pārkrišanu pāri bortam, ir jābūt labā kārtībā.Marksienās ir jāierīko ūdensvārti vai līdzīgas ierīces, lai ūdens varētu ātri notecēt.11.5. Uz traleriem, kuru pakaļgalā ir rampa, rampas augšējā daļā ir jābūt vārtiem vai citai ierīcei, kas nodrošina, ka rampa atrodas tādā pašā augstumā kā marksienas vai citas blakus esošās ierīces, lai tādējādi aizsargātu strādniekus no uzkrišanas uz rampas.Šiem vārtiem vai citai ierīcei ir jābūt viegli atveramai vai aizveramai, un tie ir jāatver tikai, lai iemestu tīklu vai lai izvilktu tīklu.12. Darba staciju izvietojums.12.1. Darba zonām ir jābūt brīvām un, ciktāl iespējams, aizsargātām no jūras, un tajās ir jānodrošina strādniekiem atbilstoša aizsardzība, lai tie nepakristu uz kuģa vai nepārkristu pāri bortam.Darbības zonām ir jābūt pietiekami plašām gan augstuma, gan virsmas ziņā.12.2. Ja dzinēji ir vadāmi no mašīntelpas, tiem ir jābūt vadāmiem no atsevišķas zonas, kura ir aprīkota ar skaņas izolāciju un izolēta no pārējās mašīntelpas un kurā var iekļūt, nešķērsojot pārējo mašīntelpu.Komandtiltiņu uzskata par zonu, kas atbilst pirmā apakšpunkta prasībām.12.3. Vilkšanas iekārtu vadības ierīces ir jāuzstāda zonā, kas ir pietiekami plaša, lai operatori varētu strādāt netraucēti.Vilkšanas iekārtai ir jābūt aprīkotai ar atbilstošām avārijas drošības ierīcēm, ieskaitot avārijas apturēšanas iekārtu.12.4. Vilkšanas iekārtu operatoram ir jāpārredz vilkšanas iekārta un strādājošie strādnieki.Ja vilkšanas iekārtu vada no tiltiņa, operatoram arī ir labi jāpārredz strādājošie strādnieki — vai nu tiešā veidā, vai ar kāda šim nolūkam piemērota līdzekļa palīdzību.12.5. Starp tiltiņu un darba klāju ir jāizmanto droša sakaru sistēma.12.6. Visu laiku ir jāveic precīza novērošana, un komanda ir jābrīdina par draudošām briesmām, ko zvejas operāciju laikā vai citu klāja darbu laikā rada tuvojošās vētras.12.7. Saskare ar neizolētām virvēm un tauvām, kā arī ar iekārtu kustošajām daļām ir jāsamazina, ierīkojot aizsargierīces.12.8. Jāierīko vadības ierīce lielas masas pārvietošanai, jo īpaši uz traleriem:- ierīces, kas padara nekustīgas traļa durvis,- ierīces, kas vada traļa āmja šūpošanos.13. Dzīvojamā zona.13.1. Strādnieku dzīvojamai zonai, ja tāda ir, jābūt tādai, lai samazinātu troksni, vibrāciju, kustības un paātrinājuma iespaidu un nepatīkamas smakas no citām kuģa daļām.Dzīvojamajā zonā ir jāierīko atbilstošs apgaismojums.13.2. Ja uz kuģa ir virtuve un ēdamtelpa, tām ir jābūt piemērotā lielumā, labi apgaismotām un vēdinātām, un viegli uzkopjamām.Jābūt nodrošinājumam ar ledusskapjiem vai citām iekārtām ar zemu temperatūru, kurās var glabāt pārtiku.14. Sanitāri higiēniskās telpas.Kuģos, uz kuriem ir dzīvojamā zona, ir jāuzstāda tualetes, izlietnes un, ja iespējams, duša, un attiecīgās telpas ir pienācīgi jāvēdina.15. Pirmā medicīniskā palīdzība.Uz visiem kuģiem ir jābūt pirmās palīdzības piederumiem, kas atbilst Direktīvas 92/29/EEK II pielikuma prasībām.16. Aizborta trapi un kāpnes.Jābūt pieejamam aizborta trapam, kāpnēm vai citām līdzīgām iekārtām, kas nodrošina atbilstošu, drošu iekļūšanas veidu kuģī.--------------------------------------------------III PIELIKUMSDROŠĪBAS UN VESELĪBAS PRASĪBU MINIMUMS ATTIECĪBĀ UZ GLĀBŠANAS LĪDZEKĻIEM(7. panta 1. punkta d) apakšpunkts)IevadpiezīmeŠajā pielikumā izklāstītie pienākumi ir piemērojami tad, kad to pieprasa darba vietas raksturs, darbība, apstākļi vai risks uz zvejas kuģa.1. Uz kuģa jābūt atbilstošiem glābšanas līdzekļiem, tostarp piemērotiem līdzekļiem strādnieku izcelšanai no ūdens, kā arī radio glābšanas iekārtai, īpaši, kur avārijas pozīciju norāda radio signāls ar hidrostatisku palaišanas mehānismu, ņemot vērā uz kuģa esošo personu skaitu un zonu, kurā kuģis strādā.2. Visi dzīvības glābšanas līdzekļi ir jāglabā tiem noteiktās vietās, jāuztur labā lietošanas kārtībā, un tiem ir jābūt pieejamiem nekavējoties.Strādniekiem tie ir jāpārbauda pirms izbraukšanas no ostas, kā arī reisa laikā.3. Glābšanas līdzekļi ir regulāri jāpārbauda.4. Visiem strādniekiem ir jāsaņem atbilstoša apmācība un atbilstošas instrukcijas, kā rīkoties avārijas gadījumā.5. Ja kuģa garums pārsniedz 45 metrus vai arī uz tā atrodas pieci strādnieki vai vairāk, jāsagatavo saraksts, kurā ir sniegtas skaidras instrukcijas katram strādniekam, kas jāpilda avārijas gadījumā.6. Kuģa mācību trauksme būtu jāsarīko katru mēnesi ostā un/vai jūrā.Šiem treniņiem ir jānodrošina, lai strādnieki pilnīgi saprot un ir gatavi veikt pienākumus, kas varētu rasties saistībā ar dzīvības glābšanas līdzekļu izmantošanu.Strādniekiem ir jāmāca uzstādīt un iedarbināt pārnēsājamo radio iekārtu, ja tāda ir uz kuģa.--------------------------------------------------IV PIELIKUMSDROŠĪBAS UN VESELĪBAS PRASĪBU MINIMUMS ATTIECĪBĀ UZ INDIVIDUĀLAJIEM AIZSARDZĪBAS LĪDZEKĻIEM(7. panta 1. punkta e) apakšpunkts)IevadpiezīmeŠajā pielikumā izklāstītie pienākumi ir piemērojami tad, kad to pieprasa darba vietas raksturs, darbība, apstākļi vai risks uz zvejas kuģa.1. Ja ar kopīgiem vai tehniskiem aizsardzības līdzekļiem nevar novērst vai pietiekami samazināt risku, kam pakļauta strādnieku drošība un veselība, viņi ir jānodrošina ar individuālajiem aizsardzības līdzekļiem.2. Personiskajiem aizsardzības līdzekļiem ir jābūt košās krāsās, apģērba veidā vai valkājamiem virs apģērba, lai kontrastētu ar jūras vidi un būtu skaidri saskatāmi.--------------------------------------------------