title: Padomes Direktīva 2001/111/EK (2001. gada 20. decembris), kas attiecas uz dažu veidu cukuru, kurš paredzēts lietošanai pārtikā

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32001L0111

Oficiālais Vēstnesis L 010 , 12/01/2002 Lpp. 0053 - 0057

		Padomes Direktīva 2001/111/EK(2001. gada 20. decembris),kas attiecas uz dažu veidu cukuru, kurš paredzēts lietošanai pārtikāEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 37. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā:(1) Saskaņā ar secinājumiem, ko Eiropadome pieņēmusi 1992. gada 11. un 12. decembra sanāksmē Edinburgā un kas apstiprināti Eiropadomes 1993. gada 10. un 11. decembra sanāksmē Briselē, dažas vertikālās direktīvas, kuras attiecas uz pārtikas produktiem, būtu jāvienkāršo, ņemot vērā tikai svarīgās prasības, kam jābūt izpildītām attiecībā uz produktiem, uz kuriem tās attiecas, lai nodrošinātu šo produktu brīvu apriti iekšējā tirgū.(2) Padomes 1973. gada 11. decembra Direktīvas 73/437/EEK par dalībvalstu to tiesību aktu tuvināšanu, kuri attiecas uz dažu veidu cukuru, kas paredzēts lietošanai cilvēku uzturā [4], pamatā bija tas, ka atšķirības valstu tiesību aktos par dažu veidu cukuru varētu radīt negodīgas konkurences apstākļus, kas varētu maldināt patērētājus un tādējādi tieši ietekmēt kopējā tirgus izveidi un darbību.(3) Tāpēc tika izstrādāta Direktīva 73/437/EEK, paredzot definīcijas un kopīgus noteikumus par attiecīgo produktu ražošanas īpatnībām, iepakošanu un etiķetēšanu, lai nodrošinātu to brīvu apriti Kopienā.(4) Komisija plāno iespējami īsā laikā un katrā ziņā līdz 2000. gada 1. jūlijam ierosināt Padomes 1980. gada 15. janvāra Direktīvā 80/232/EEK par dalībvalstu to tiesību aktu tuvināšanu, kuri attiecas uz dažu fasētu produktu pieļaujamo nominālā daudzuma un nominālās ietilpības diapazonu [5], iekļaut to produktu nominālmasu, uz kuriem attiecas minētā direktīva.(5) Direktīva 73/437/EEK būtu jāpārskata, lai darītu saprotamākus noteikumus par ražošanas un tirdzniecības nosacījumiem attiecībā uz dažu veidu cukuru, kas paredzēts lietošanai cilvēku uzturā, un turklāt lai to saskaņotu ar vispārīgajiem Kopienas tiesību aktiem par pārtikas produktiem, jo īpaši tiesību aktiem par etiķetēšanu, krāsvielām un citām atļautām piedevām, ekstrakcijas šķīdinātājiem un analīzes metodēm.(6) Vispārīgie pārtikas produktu etiķetēšanas noteikumi, kas paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2000/13/EK [6], būtu jāpiemēro, ievērojot dažus nosacījumus.(7) Saskaņā ar subsidiaritātes principu un proporcionalitātes principu, kas paredzēti Līguma 5. pantā, mērķi paredzēt vienotas definīcijas un normas attiecībā uz konkrētajiem produktiem un saskaņot attiecīgos noteikumus ar vispārīgajiem Kopienas tiesību aktiem par pārtikas produktiem dalībvalstis nevar sasniegt pienācīgi un tāpēc šo mērķi var labāk sasniegt Kopiena ar šo direktīvu. Ar šo direktīvu paredz tikai tādus noteikumus, kas vajadzīgi, lai sasniegtu šo mērķi.(8) Pasākumi, kas vajadzīgi, lai ieviestu šo direktīvu, būtu jāpieņem saskaņā ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumu 1999/468/EK, ar ko nosaka procedūras Komisijai piešķirtās izpildvaras īstenošanai [7].(9) Lai neradītu šķēršļus brīvai apritei, dalībvalstīm attiecībā uz konkrētajiem produktiem nevajadzētu pieņemt savus noteikumus, kas nav paredzēti šajā direktīvā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠī direktīva attiecas uz pielikuma A daļā definētajiem produktiem.Tomēr šī direktīva neattiecas uz produktiem, kas definēti pielikuma A daļā, ja tie ir šādos veidos: cukurs glazūrā, lielkristālu cukurs, graudu cukurs.2. pantsDirektīva 2000/13/EK attiecas uz produktiem, kas definēti šīs regulas pielikuma A daļā, ievērojot šādus nosacījumus un atkāpes:1. Neskarot šā panta 5. punktu, produktu nosaukumus, kas uzskaitīti pielikuma A daļā, attiecina tikai uz tajā minētajiem produktiem un lieto tirdzniecībā, lai apzīmētu šos produktus.Produkta nosaukumu, kas minēts pielikuma A daļas 2. punktā, var lietot arī, lai apzīmētu tās 3. punktā minēto produktu.Tomēr:- uz pielikuma A daļā definētajiem produktiem papildus obligātajam produkta nosaukumam var norādīt arī aprakstošus terminus, ko parasti lieto dažādās dalībvalstīs,- šos produktu nosaukums saskaņā ar tradīciju var lietot arī produktu nosaukumos, kas veidoti, lai apzīmētu citus produktus, ar noteikumu, ka šādi nosaukumi nevar maldināt patērētāju.2. Fasētiem produktiem, kas sver mazāk par 20 g, uz etiķetējuma nav jānorāda tīrsvars.3. Uz etiķetējuma norāda sausnas un invertcukura saturu cukura šķīdumā, invertcukura šķīdumā un invertcukura sīrupā.4. Invertcukura sīrupam, kura šķīdumā ir kristāli, uz etiķetējuma iekļauj aprakstošo terminu "kristalizēts".5. Ja pielikuma A daļas 7. un 8. punktā minēto produktu sastāvā ir fruktoze lielākā attiecībā nekā 5 % sausnā, uz etiķetējuma kā produkta nosaukumu vai kā sastāvdaļu tos apzīmē attiecīgi "glikozes-fruktozes sīrups" vai "fruktozes-glikozes sīrups" un "sausais glikozes-fruktozes sīrups" vai "sausais fruktozes-glikozes sīrups", tādējādi norādot, vai sastāvā pārsvarā ir glikoze vai fruktoze.3. pantsAttiecībā uz pielikumā definētajiem produktiem dalībvalstis nepieņem savus noteikumus, kas nav paredzēti šajā direktīvā.4. pantsPasākumus, kas vajadzīgi, lai ieviestu šo direktīvu saistībā ar turpmāk minētajiem jautājumiem, pieņem saskaņā ar 5. panta 2. punktā paredzēto regulatīvo procedūru:- šīs direktīvas saskaņošana ar vispārīgajiem Kopienas tiesību aktiem pārtikas produktu nozarē,- pielāgošana tehnikas attīstībai.5. pants1. Komisijai palīdz Pārtikas produktu pastāvīgā komiteja (turpmāk "Komiteja"), kas izveidota ar Lēmuma 69/414/EEK [8] 1. pantu.2. Ja izdarīta atsauce uz šo punktu, tad piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pantu.Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais termiņš ir trīs mēneši.3. Komiteja pieņem savu reglamentu.6. pantsAr šo no 2003. gada 12. jūlija atceļ Direktīvu 73/437/EEK.Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu.7. pantsLīdz 2003. gada 12. jūlijam dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Šos pasākumus piemēro tā, lai:- no 2003. gada 12. jūlija atļautu pielikuma A daļā definēto produktu tirdzniecību, ja tie atbilst šajā direktīvā paredzētajām definīcijām un noteikumiem,- no 2004. gada 12. jūlija aizliegtu to produktu tirdzniecību, kuri neatbilst šīs direktīvas prasībām.Tomēr to produktu tirdzniecība, kuri neatbilst šīs direktīvas prasībām un ir etiķetēti pirms 2004. gada 12. jūlija saskaņā ar Direktīvu 73/437/EEK, ir atļauta, līdz beidzas to krājumi.Kad dalībvalstis pieņem minētos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.8. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad tā publicēta Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.9. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2001. gada 20. decembrīPadomes vārdā –priekšsēdētājsC. PicquÉ[1] OV C 231, 9.8.1996., 6. lpp.[2] OV C 279, 1.10.1999., 90. lpp.[3] OV C 56, 24.2.1997., 20. lpp.[4] OV L 356, 27.12.1973., 71. lpp. Direktīva grozīta ar 1985. gada Pievienošanās aktu.[5] OV L 51, 25.2.1980., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 87/356/EEK (OV L 192, 11.7.1987., 48. lpp.).[6] OV L 109, 6.5.2000., 29. lpp.[7] OV L 184, 7.7.1999., 23. lpp.[8] OV L 291, 19.11.1969., 9. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSA. PRODUKTU NOSAUKUMI UN DEFINĪCIJAS1. Otrās šķiras baltais cukursAttīrīta un kristalizēta pienācīgas un atbilstīgas tirdzniecības kvalitātes saharoze ar šādām īpašībām:a) polarizācija | ne mazāk kā 99,5oZ |b) invertcukura saturs | ne vairāk kā 0,1 % no svara |c) zudumi žāvējot | ne vairāk kā 0,1 % no svara. |2. Cukurs jeb baltais cukursAttīrīta un kristalizēta pienācīgas un atbilstīgas tirdzniecības kvalitātes saharoze ar šādām īpašībāma) polarizācija | ne mazāk kā 99,7oZ |b) invertcukura saturs | ne vairāk kā 0,04 % no svara |c) zudumi žāvējot | ne vairāk kā 0,06 % no svara |d) krāsas tips | ne vairāk kā deviņi punkti, nosakot saskaņā ar B daļas a) apakšpunktu. |3. Augstākā labuma baltais cukursProdukts ar 2. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētajām īpašībām un kam kopējais punktu skaits, kuru nosaka saskaņā ar B daļas noteikumiem, nepārsniedz astoņus un nav vairāk kā:- četri attiecībā uz krāsas tipu,- seši attiecībā uz pelnvielu saturu,- trīs attiecībā uz šķīduma krāsainību.[1]Saharozes šķīdums ūdenī ar šādām īpašībām:a) sausna | ne mazāk kā 62 % no svara |b) invertcukura saturs (fruktozes un dekstrozes attiecība: 1,0 ± 0, 2) | ne vairāk kā 3 % no sausnas svara |c) konduktīvi pelni | ne vairāk kā 0,1 % no sausnas svara, kas noteikts saskaņā ar B daļas b) apakšpunktu. |d) šķīduma krāsainība | ne vairāk kā 45 ICUMSA vienības |[2]Daļēji ar hidrolīzi invertētas saharozes šķīdums ūdenī, kurā invertcukurs nav pārsvarā, ar šādām īpašībām:a) sausna | ne mazāk kā 62 % no svara |b) invertcukura saturs (fruktozes un dekstrozes attiecība: 1,0 ± 0, 1) | vairāk nekā 3 %, tomēr ne vairāk kā 50 % no sausnas svara |c) konduktīvi pelni | ne vairāk kā 0,4 % no sausnas svara, nosakot atbilstīgi B daļas b) apakšpunktam. |[3]Daļēji ar hidrolīzi invertētas saharozes šķīdums ūdenī, kurš, iespējams, ir kristalizēts un kurā invertcukura saturam (fruktozes/dekstrozes attiecība 1,0 ± 0, 1) jāpārsniedz 50 % sausnas svara, tomēr citādi tam jāatbilst 5. punkta a) un c) apakšpunktā noteiktajām prasībām.7. Glikozes sīrupsAttīrīts un koncentrēts no cietes un/vai inulīna iegūtu barojošu saharīdu šķīdums ūdenī ar šādām īpašībām:a) sausna | ne mazāk kā 70 % no svara |b) dekstrozes ekvivalents | ne mazāk kā 20 % no sausnas svara, izsakot kā D-glikozi |c) sulfātpelni | ne vairāk kā 1 % no sausnas svara. |8. Sausais glikozes sīrupsDaļēji dehidratēts glikozes sīrups, vismaz 93 % no sausnas svara, tomēr citādi tam jāatbilst 7. punkta b) un c) apakšpunktā noteiktajām prasībām.9. Dekstroze jeb dekstrozes monohidrātsAttīrīta un kristalizēta D-glikoze, kas satur vienu kristalizācijas ūdens molekulu, ar šādām īpašībām:a) dekstroze (D-glikoze) | ne mazāk kā 99,5 % no sausnas svara |a) sausna | ne mazāk kā 90 % no svara |c) sulfātpelni | ne vairāk kā 0,25 % no sausnas svara. |10. Dekstroze jeb bezūdens dekstrozeAttīrīta un kristalizēta D-glikoze, kas nesatur kristalizācijas ūdeni, vismaz 98 % no sausnas svara, tomēr citādi tai jāatbilst 9. punkta a) un c) apakšpunktā noteiktajām prasībām.11. FruktozeAttīrīta kristalizēta D-fruktoze ar šādām īpašībām:fruktozes saturs | vismaz 98 % |glikozes saturs | lielākais 0,5 |zudumi žāvējot | ne vairāk kā 0,5 % no svara. |konduktīvi pelni | ne vairāk kā 0,1 % no svara, nosakot saskaņā ar B daļas b) apakšpunktu. |B. PIELIKUMA A DAĻAS 2. UN 3. PUNKTĀ DEFINĒTĀ (BALTĀ) CUKURA UN AUGSTĀKĀ LABUMA BALTĀ CUKURA ŠĶĪDUMA KRĀSAS TIPA, KONDUKTĪVO PELNU SATURA UN KRĀSAINĪBAS NOTEIKŠANAS METODE"Punkts" atbilst:a) attiecībā uz krāsas tipu — 0,5 vienībām, kuras aprēķinātas ar Brunsvikas Zemkopības un cukura rūpniecības tehnoloģijas institūta metodi, kā noteikts Komisijas 1969. gada 1. jūlija Regulas (EEK) Nr. 1265/69, ar ko paredz metodes intervences aģentūru iepirktā cukura kvalitātes noteikšanai [4], pielikuma A daļas 2. punktā;b) attiecībā uz pelnu saturu — 0,0018 %, ko aprēķina ar Starptautiskās cukura analīzes vienotu metožu komisijas (ICUMSA) metodi, kā noteikts Regulas (EEK) Nr. 1265/69 pielikuma A daļas 1. punktā;c) attiecībā uz šķīduma krāsainību — 7,5 vienībām, kas aprēķinātas ar ICUMSA metodi, kā noteikts Regulas (EEK) Nr. 1265/69 pielikuma A daļas 3. punktā.[1] invertcukura šķīdumu un invertcukura sīrupu, kurā:konduktīvo pelnu saturs nepārsniedz 0,1 %,šķīduma krāsainība nepārsniedz 25 ICUMSA vienības, kas noteiktas saskaņā ar B daļas c) apakšpunktā precizēto metodi.[2] invertcukura šķīdumu un invertcukura sīrupu, kurā:konduktīvo pelnu saturs nepārsniedz 0,1 %,šķīduma krāsainība nepārsniedz 25 ICUMSA vienības, kas noteiktas saskaņā ar B daļas c) apakšpunktā precizēto metodi.[3] invertcukura šķīdumu un invertcukura sīrupu, kurā:konduktīvo pelnu saturs nepārsniedz 0,1 %,šķīduma krāsainība nepārsniedz 25 ICUMSA vienības, kas noteiktas saskaņā ar B daļas c) apakšpunktā precizēto metodi.[4] OV L 163, 1.7.1969., 1. lpp.--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32003L0088

Oficiālais Vēstnesis L 299 , 18/11/2003 Lpp. 0009 - 0019

		Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/88/EK(2003. gada 4. novembris)par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiemEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 137. panta 2. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [1],pēc apspriešanās ar Reģionu komiteju,rīkojoties saskaņā ar Līguma 251. pantā minēto procedūru [2],tā kā:(1) Padomes 1993. gada 23. novembra Direktīva 93/104/EK par dažiem darba laika organizēšanas aspektiem [3], kuri nosaka minimālās drošības un veselības prasības darba laika organizēšanā attiecībā uz laiku ikdienas atpūtai, pārtraukumiem, iknedēļas atpūtai, maksimālo darba laiku nedēļā, ikgadējo atvaļinājumu un attiecībā uz nakts darba, maiņu darba aspektiem un darba struktūru veidiem, ir būtiski grozīta. Lai noskaidrotu jautājumus, jāsastāda attiecīgās kodifikācijas normas.(2) Līguma 137. pants paredz, ka Kopienai ir jāatbalsta un jāpapildina dalībvalstu darbības, lai uzlabotu darba vidi, lai aizsargātu darba ņēmēju veselību un drošību. Direktīvās, kas pieņemtas, ņemot vērā minēto pantu, jāvairās uzlikt tādus administratīvus, finanšu un juridiskus ierobežojumus, kas traucē izveidoties un attīstīties maziem un vidējiem uzņēmumiem.(3) Padomes 1989. gada 12. jūnija Direktīvas 89/391/EEK noteikumus par to, kā ieviest pasākumus, lai veicinātu uzlabojumus attiecībā uz darba ņēmēju drošību un veselību darbā [4], turpina pilnībā piemērot jomās, uz ko attiecas šī direktīva, neierobežojot stingrākus un/vai īpašus noteikumus, kas tajā iekļauti.(4) Darba ņēmēju darba drošības, higiēnas un veselības aizsardzības uzlabošana ir mērķis, ko nedrīkstētu pakārtot ekonomiskiem apsvērumiem.(5) Visiem darba ņēmējiem jābūt pietiekamam atpūtas laikam. Jēdzienam "atpūta" jābūt izteiktam laika vienībās, t.i., dienās, stundās un/vai to daļās. Kopienā strādājošiem jāpiešķir obligāts laiks ikdienas, iknedēļas un ikgadējai atpūtai, kā arī atbilstīgi pārtraukumi. Šajā sakarā ir arī jānosaka maksimālais darba stundu skaits nedēļā.(6) Jāņem vērā Starptautiskās darba organizācijas principi attiecībā uz darba laika organizēšanu, to skaitā tie, kas attiecas uz darbu naktīs.(7) Pētījumi liecina, ka naktī cilvēka organisms ir jūtīgāks pret apkārtējās vides ietekmi un arī pret dažiem apgrūtinošiem darba organizācijas veidiem un ka garas nakts darba stundas var kaitēt darba ņēmēju veselībai un apdraudēt viņu drošību darba vietā.(8) Jāierobežo nakts darba ilgums, kā arī virsstundas, un jānosaka, ka darba devēji, kas regulāri nodarbina darba ņēmējus nakts darbā, šo informāciju dara zināmu kompetentām iestādēm, ja tās to pieprasa.(9) Ir svarīgi, ka nakts darba ņēmējiem ir jābūt tiesībām uz bezmaksas veselības pārbaudi pirms norīkošanas nakts darbā un regulāri laiku pa laikam pēc tam, un, ja vien iespējams, ja viņiem ir veselības problēmas, viņi ir jāpārceļ darbā dienā, kam viņi ir piemēroti.(10) Stāvoklis, kādā ir nakts darba ņēmēji un maiņu darba ņēmēji, prasa, lai drošības un veselības aizsardzības līmenis būtu pielāgots viņu darba raksturam un ka aizsardzības un profilakses dienestu un resursu organizācijai un darbībai jābūt efektīvai.(11) Specifisku darba apstākļu ietekme var būt kaitīga darba ņēmēju drošībai un veselībai. Darba organizācijai saskaņā ar noteiktu veidu jāievēro vispārīgie principi darba pielāgošanai darba ņēmējam.(12) Eiropas Līgums attiecībā uz jūrasbraucēju darba laiku ir ieviests ar Padomes 1999. gada 21. jūnija Direktīvu 1999/63/EK par līgumu par jūrnieku darba organizēšanu, kas noslēgts starp Eiropas Kopienas kuģu īpašnieku asociāciju (EKKĪA) un Eiropas Savienības transporta darba ņēmēju arodbiedrību federāciju (ESTDAF) [5], kura pamatā ir Līguma 139. panta 2. punkts. Tāpēc šīs direktīvas noteikumiem nevajadzētu attiekties uz jūrasbraucējiem.(13) To zvejnieku gadījumā, kuru atlīdzību nosaka nozvejas apjoms un kuri ir darba ņēmēji, ievērojot šo direktīvu, dalībvalstīm jānosaka nosacījumi, kuri dod tiesības uz ikgadējo atvaļinājumu un saskaņā ar ko to piešķir, to skaitā maksājumu kārtību.(14) Īpašiem standartiem, kas noteikti citos Kopienas dokumentos, kuri attiecas, piemēram, uz atpūtas laikiem, darba laiku, ikgadējo atvaļinājumu un nakts darbu konkrētai darba ņēmēju kategorijai, jābūt prioritāriem pār šās direktīvas noteikumiem.(15) Ņemot vērā jautājumus, kas var rasties organizējot uzņēmuma darba laiku, ir vēlams nodrošināt elastību šās direktīvas dažu noteikumu piemērošanā, kamēr tiek nodrošināta atbilstība darba ņēmēju veselības un drošības aizsardzības principiem.(16) Jāparedz, ka dažiem noteikumiem var būt atkāpes, kuras attiecīgi īsteno dalībvalstis vai darba devēji un darba ņēmēji. Šādu atkāpju gadījumā attiecīgajiem darba ņēmējiem parasti jāpiešķir līdzvērtīgs kompensējošs atpūtas laikposms.(17) Šai direktīvai nevajadzētu ietekmēt dalībvalstu saistības attiecībā uz I pielikuma B daļā noteikto direktīvu transponēšanas termiņiem,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. NODAĻADARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS1. pantsMērķis un darbības joma1. Šī direktīva nosaka minimālās drošības un veselības prasības darba laika organizēšanai.2. Šī direktīva attiecas uz:a) obligātiem ikdienas, iknedēļas un ikgadējiem atpūtas laikposmiem, pārtraukumiem un maksimālo nedēļas darba laiku; unb) dažiem nakts darba, maiņu darba un darba struktūras veidiem.3. Šo direktīvu piemēro visām darbību nozarēm, gan valsts, gan privātajām, Direktīvas 89/391/EEK 2. panta nozīmē, neskarot šīs direktīvas 14., 17., 18. un 19. pantu.Šī direktīva neattiecas uz jūrniekiem, kā noteikts Direktīvā 1999/63/EK, neskarot šīs direktīvas 2. panta 8. punktu.4. Direktīvas 89/391/EEK noteikumi ir pilnībā piemērojami 2. punktā minētajiem jautājumiem, neskarot stingrākus un/vai īpašus šīs direktīvas noteikumus.2. pantsDefinīcijasŠajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:1) "darba laiks" ir jebkurš laikposms, kurā darba ņēmējs strādā darba devēja labā un veic savu darbu vai pilda pienākumus saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi;2) "atpūtas laiks" ir jebkurš laikposms, kas nav darba laiks;3) "nakts laiks" ir jebkurš laikposms, kas nav īsāks par septiņām stundām un kam jebkurā gadījumā jāietver laikposms starp pusnakti un 05.00, kā noteikts valsts tiesību aktos;4) "nakts darba ņēmējs" ir:a) no vienas puses, jebkurš darba ņēmējs, kas naktī strādā vismaz trīs stundas no viņa normālā ikdienas darba laika; unb) no otras puses, jebkurš darba ņēmējs, kas nakts laikā, iespējams, strādā noteiktu laiku no viņa gada darba laika, kā noteikts pēc attiecīgās dalībvalsts izvēles:i) saskaņā ar valsts tiesību aktiem pēc apspriešanās ar darba devējiem un darba ņēmējiem nozarē; vaiii) ar koplīgumiem vai līgumiem, kas noslēgti starp darba devējiem un darba ņēmējiem valsts vai reģionālā līmenī;5) "darbs maiņās" ir jebkāds maiņu darba organizēšanas paņēmiens, kad darba ņēmēji nomaina viens otru tajās pašās darba vietās saskaņā ar noteiktu veidu, ietverot rotējošo maiņu darbu, kas var būt nepārtraukts vai ar pārtraukumiem, radot vajadzību pēc darba ņēmējiem, kuri var strādāt norādītā laikposma dažādos laikos dienā vai naktī;6) "maiņu darba ņēmējs" ir jebkurš darba ņēmējs, kura darba grafikā ir ietverts darbs maiņās;7) "mobils darba ņēmējs" ir jebkurš darba ņēmējs, kas kā ceļojumu vai lidojumu personāla pārstāvis nodarbināts uzņēmumā, kurš sniedz pasažieru vai kravu pārvadājumu pakalpojumus pa sauszemi, gaisu vai iekšzemes ūdensceļiem;8) "ārzonas darbs" nozīmē darbu, kas tiek veikts galvenokārt ārzonas iekārtās (ietverot urbšanas platformas) vai no tām, kas tieši vai netieši saistīts ar minerālu resursu, ietverot ogļūdeņradi, meklēšanu, ieguvi vai izmantošanu, kā arī ar niršanu, kas saistīta ar šādām darbībām, vai nu to veic no ārzonas iekārtas, vai no kuģa;9) "pietiekama atpūta" nozīmē to, ka darba ņēmējiem ir regulāri atpūtas laiki, kuru ilgums ir izteikts laika vienībās un kuri ir pietiekami gari un nepārtraukti, lai nodrošinātu, ka nogurdinoša vai cita neregulāra darba veida dēļ viņi negūst ievainojumus sev, darba biedriem vai citiem un ka viņi nesabojā savu veselību vai nu īsākā, vai garākā laikposmā.2. NODAĻAMINIMĀLAIS ATPŪTAS LAIKS – CITI DARBA LAIKA ORGANIZĒŠANAS ASPEKTI3. pantsIkdienas atpūtaDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka katram darba ņēmējam ir tiesības uz obligātu nepārtrauktu 11 stundu atpūtas laiku katrā 24 stundu laikposmā.4. pantsPārtraukumiDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka, ja darbdiena ir garāka nekā sešas stundas, katram darba ņēmējam ir tiesības uz pārtraukumu atpūtai, par ko sīkāka informācija, ietverot ilgumu un noteikumus, ar kādiem tas ir piešķirts, ir sniegta koplīgumos vai līgumos starp darba devējiem un darba ņēmējiem nozarē vai, ja tā nav, valsts tiesību aktos.5. pantsNedēļas atpūtas laiksDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka katrās septiņās dienās katrs darba ņēmējs ir tiesīgs uz 24 stundu obligātu nepārtrauktu atpūtas laikposmu plus 11 stundu ikdienas atpūtu, kā minēts 3. pantā.Ja objektīvi, tehniski vai darba organizācijas apstākļi to pamato, var piemērot obligāto 24 stundu atpūtas laikposmu.6. pantsMaksimālais nedēļas darba laiksDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka tiek ievērota vajadzība aizsargāt darba ņēmēju drošību un veselību:a) iknedēļas darba laiks ir ierobežots ar normatīvajiem vai administratīvajiem aktiem vai ar koplīgumiem vai līgumiem starp darba devējiem un darba ņēmējiem nozarē;b) vidējais darba laiks katram septiņu darba dienu laikposmam, ietverot virsstundu darba laiku, nepārsniedz 48 stundas.7. pantsGadskārtējais atvaļinājums1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka katram darba ņēmējam ir tiesības uz apmaksātu ikgadēju, vismaz četras nedēļas ilgu, atvaļinājumu saskaņā ar nosacījumiem par tiesībām uz šāda atvaļinājuma piešķiršanu, ko nosaka valsts tiesību akti un/vai prakse.2. Obligāto apmaksāto ikgadējā atvaļinājuma laikposmu nevar aizstāt ar finansiālu atlīdzību, izņemot gadījumus, kad pārtrauc darba attiecības.3. NODAĻADARBS NAKTĪS – DARBS MAIŅĀS – DARBA VEIDI8. pantsNakts darba ilgumsDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka:a) parastais darba laiks nakts darba ņēmējiem nepārsniedz vidēji astoņas stundas jebkurā 24 stundu laikposmā;b) nakts darba ņēmēji, kuru darbs saistīts ar īpašu apdraudējumu vai smagu fizisku vai garīgu piepūli, nestrādā vairāk nekā astoņas stundas jebkurā 24 stundu laikposmā, kad viņi veic nakts darbu.Šajā b) punktā darbu, kas saistīts ar īpašu apdraudējumu vai smagu fizisku vai garīgu piepūli, nosaka valsts tiesību akti un/vai prakse, vai koplīgumi vai līgumi, kas noslēgti starp darba devējiem un darba ņēmējiem nozarē, ņemot vērā nakts darba īpašo ietekmi vai apdraudējumu.9. pantsVeselības novērtējums un nakts darba ņēmēju pārcelšana darbā pa dienu1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka:a) nakts darba ņēmējiem pirms norīkošanas darbā un pēc tam regulāri ir tiesības uz bezmaksas veselības pārbaudi;b) nakts darba ņēmēji, kam rodas veselības problēmas, kuru cēloņi ir saistīti ar darbu naktīs, ja vien iespējams, jāpārceļ uz viņiem piemērotu darbu dienā.2. Bezmaksas veselības pārbaudei, kas minēta 1. punkta a) apakšpunktā, jāatbilst ārsta noslēpumam.3. Bezmaksas veselības pārbaudi, kas minēta 1. punkta a) apakšpunktā, var veikt valsts veselības aizsardzības sistēmā.10. pantsGarantijas darbam naktīsDalībvalstis var attiecināt uz dažu kategoriju nakts darba ņēmēju darbu noteiktas garantijas saskaņā ar nosacījumiem, kas izklāstīti valsts tiesību aktos un/vai praksē, gadījumos, kad darba ņēmēju drošība un veselība ir apdraudēta saistībā ar darbu naktīs.11. pantsPaziņojums par nakts darba ņēmēju regulāru nodarbināšanuDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka darba devēji, kas regulāri nodarbina darba ņēmējus pa nakti, tādu informāciju darītu zināmu kompetentām iestādēm, ja tās to pieprasa.12. pantsDrošība un veselības aizsardzībaDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka:a) nakts darba ņēmēji un maiņu darba ņēmēji saņem tādu drošības un veselības aizsardzību, kāda atbilst viņu darba apstākļiem;b) atbilstīgi aizsardzības un profilakses pakalpojumi un iespējas attiecībā uz nakts darba ņēmēju un maiņu darba ņēmēju drošību un veselību ir līdzvērtīgi tiem, kurus piemēro citiem darba ņēmējiem un kas ir pieejami visu laiku.13. pantsDarba veidsDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka darba devējs, kurš ir paredzējis organizēt darbu noteiktā veidā, ievēro vispārējos principus darba pielāgošanai darba ņēmējiem, jo īpaši, lai atvieglotu monotonu darbu un darbu normētā tempā atkarībā no darbības veida, kā arī drošības un veselības prasībām, īpaši attiecībā uz pārtraukumiem darba laikā.4. NODAĻADAŽĀDI NOTEIKUMI14. pantsĪpašāki Kopienas noteikumiŠo direktīvu nepiemēro gadījumos, kur Kopienas dokumentos ietvertas īpašākas prasības attiecībā uz darba laika organizēšanu noteiktām profesijām vai profesionālām darbībām.15. pantsLabvēlīgāki noteikumiŠī direktīva neskar dalībvalstu tiesības piemērot vai ieviest normatīvus un administratīvus aktus, kas ir labvēlīgāki darba ņēmēju veselības un drošības aizsardzībai vai kas veicina vai atļauj piemērot koplīgumus vai citus līgumus starp darba devējiem un darba ņēmējiem nozarē, kuri ir labvēlīgāki darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzībai.16. pantsBāzes laikposmiDalībvalstis var noteikt:a) bāzes laikposmu, kas nepārsniedz 14 dienas, lai piemērotu 5. pantu (atpūtas laiks nedēļā);b) bāzes laikposmu, kas nepārsniedz četrus mēnešus, lai piemērotu 6. pantu (maksimālais darba laiks nedēļā).Apmaksātos ikgadējā atvaļinājuma laikposmus, kas piešķirti saskaņā ar 7. pantu, bet slimības atvaļinājuma laikposmus neietver, un tie ir neitrāli, kad aprēķina vidējo rādītāju;c) lai piemērotu 8. pantu (nakts darba ilgums), bāzes laikposmu, kas noteikts pēc apspriešanās ar nozares darba devējiem vai darba ņēmējiem vai ar koplīgumiem vai līgumiem, kas noslēgti starp nozares darba devējiem un darba ņēmējiem valsts vai reģionālā līmenī.Ja atbilstīgi 5. panta prasībām minimālais 24 stundu atpūtas laiks nedēļā sakrīt ar šo bāzes laikposmu, tad, aprēķinot vidējo rādītāju, to neietver.5. NODAĻAATKĀPES UN IZŅĒMUMI17. pantsAtkāpes1. Pienācīgi ievērojot darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzības principus, dalībvalstis var atkāpties no 3. līdz 6. pantam, kā arī no 8. un 16. pantam, kad attiecīgās darbības īpašo iezīmju dēļ darba laika ilgums netiek mērīts un/vai iepriekš noteikts, vai to var noteikt paši darba ņēmēji, jo īpaši šādos gadījumos:a) vadošiem administratīviem darba ņēmējiem vai citām personām, kam ir autonomas lēmumu pieņemšanas pilnvaras;b) ģimenē strādājošiem; vaic) darba ņēmējiem, kas pilda pienākumus reliģiskās ceremonijās baznīcās un reliģiskās kopienās.2. Atkāpes no 3., 4. un 5. punkta var pieņemt ar normatīviem vai administratīviem aktiem vai ar koplīgumiem vai līgumiem starp darba devējiem un darba ņēmējiem nozarē, ar noteikumu, ka attiecīgiem darba ņēmējiem piešķir līdzvērtīgus kompensējošus atpūtas laikposmus vai izņēmuma gadījumos, kad objektīvu iemeslu dēļ nav iespējams piešķirt līdzvērtīgus kompensējošus atpūtas laikposmus, attiecīgajiem darba ņēmējiem tiek nodrošināta pienācīga aizsardzība.3. Saskaņā ar šā panta 2. punktu var tikt pieļautas atkāpes no 3., 4., 5., 8. un 16. panta:a) tādu darbību gadījumā, ja darba ņēmēja darba vieta un viņa dzīvesvieta atrodas tālu viena no otras, ietverot ārzonas darbu, vai kur dažādas darba ņēmēja darba vietas atrodas tālu cita no citas;b) tādu drošības un novērošanas darbību gadījumā, kas pieprasa pastāvīgu klātbūtni, lai aizsargātu īpašumu un personas, jo īpaši bruņotā apsardze un uzraugi vai apsardzes firmas;c) tādu darbību gadījumā, kurās ir vajadzīga nepārtraukta apkalpošana vai ražošana, jo īpaši:i) pakalpojumi, kas attiecas uz uzņemšanu, ārstēšanu un/vai aprūpi, ko sniedz slimnīcas vai līdzīgas iestādes, to skaitā mācībās esošu ārstu darbības, dzīvojamo iestāžu un cietumu darbības;ii) doku vai lidostu darba ņēmēji;iii) prese, radio, televīzija, kinematogrāfijas ražojumi, pasta un telekomunikāciju pakalpojumi, ambulatorie, ugunsdzēsības un civilās aizsardzības pakalpojumi;iv) gāzes, ūdens un elektrības ražošanas, pārvades un izplatīšanas, saimju atkritumu savākšanas un dedzināšanas iekārtas;v) ražošanas nozares, kurās darbu nedrīkst pārtraukt tehnisku iemeslu dēļ;vi) pētniecības un attīstības darbības;vii) lauksaimniecība;viii) darba ņēmēji, kas saistīti ar pasažieru pārvadāšanu, sniedzot regulārus pilsētas transporta pakalpojumus;d) ja ir paredzams aktivitātes pieaugums, jo īpaši:i) zemkopībā;ii) tūrismā;iii) pasta pakalpojumos;e) attiecībā uz personām, kas strādā dzelzceļa transportā:i) kuru darbs ir neregulārs;ii) kuri pavada savu darba laiku vilcienā; vaiiii) kuru darbs ir saistīts ar transporta laika grafikiem un satiksmes nepārtrauktības un regularitātes nodrošināšanu;f) apstākļos, kas aprakstīti Direktīvas 89/391/EEK 5. panta 4. punktā;g) negadījumos vai ja negadījums var radīt būtisku kaitējumu.4. Saskaņā ar šā panta 2. punktu var tikt pieļautas atkāpes no 3. un 5. panta:a) maiņu darbu gadījumā, katru reizi, kad darba ņēmējs izmaina maiņu un nevar saņemt ikdienas un/vai iknedēļas atpūtu laikā starp vienas maiņas beigām un otras maiņas sākumu;b) tādu darbību gadījumā, kas saistītas ar dienas laikā sadalītiem darba posmiem, jo īpaši attiecībā uz uzkopšanas darbu.5. Saskaņā ar šā panta 2. punktu var pieļaut atkāpes no 6. panta un 16. panta b) apakšpunkta attiecībā uz ārstiem mācībās, saskaņā ar šā punkta no otrā līdz septītajam apakšpunktam izklāstītajiem noteikumiem.Ievērojot 6. panta pirmajā daļā minētās atkāpes, tiek atļauts piecu gadu pārejas laiks no 2004. gada 1. augusta.Dalībvalstis vajadzības gadījumā var izmantot līdz diviem gadiem ilgu laiku, lai apzinātu grūtības, izpildot darba laika noteikumus attiecībā uz to atbildību par veselības pakalpojumu un medicīniskās aprūpes organizēšanu un sniegšanu. Vismaz sešus mēnešus pirms pārejas laika beigām attiecīgā dalībvalsts informē Komisiju, norādot iemeslus, lai Komisija pēc attiecīgas apspriedes veikšanas varētu sniegt atzinumu trīs mēnešu laikā pēc šādas informācijas saņemšanas. Ja dalībvalsts neievēro Komisijas atzinumu, tai jāpamato šāds lēmums. Dalībvalsts paziņojumu un pamatojumu, kā arī Komisijas atzinumu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī un nosūta Eiropas Parlamentam.Dalībvalstis vajadzības gadījumā var izmantot papildu laiku līdz vienam gadam, lai apzinātu īpašās grūtības, izpildot trešajā daļā minētās saistības. Tās ievēro šajā daļā paredzēto procedūru.Dalībvalstis nodrošina, ka nekādā gadījumā iknedēļas darba stundu skaits nepārsniedz vidēji 58 stundas pirmajos trīs gados pārejas laikposmā, vidēji 56 stundas nākamajos divos gados un vidēji 52 stundas jebkurā atlikušajā laikposmā.Darba devējs laikus apspriežas ar darba ņēmēju pārstāvjiem, lai panāktu vienošanos, kad vien tas ir iespējams, par pasākumiem, kas attiecas uz pārejas laikposmu. Ievērojot ierobežojumus, kas paredzēti piektajā daļā, šādai vienošanās jābūt par šo:a) vidējo darba stundu skaitu nedēļā pārejas laikposmā; unb) veicamos pasākumus, lai samazinātu iknedēļas darba stundu skaitu līdz vidēji 48 stundām līdz pārejas laikposma beigām.Ievērojot 16. panta b) apakšpunktu, pirmajā daļā minētās atkāpes tiek pieļautas ar noteikumu, ka atsauces laikposms nepārsniedz 12 mēnešus pārejas laikposma pirmās daļas laikā, kas norādīts piektajā daļā, un sešus mēnešus pēc tam.18. pantsAtkāpes no koplīgumiemAtkāpes no 3., 4., 5., 8. un 16. panta var pieļaut ar koplīgumiem vai līgumiem, kas noslēgti starp darba devējiem un darba ņēmējiem nozarē valsts vai reģionālā līmenī, vai saskaņā ar to noteiktajām normām, kā arī ar koplīgumiem vai līgumiem, kas noslēgti starp darba devējiem un darba ņēmējiem nozarē zemākajā līmenī.Dalībvalstis, kurās nav tiesību aktos noteiktas sistēmas, kas nodrošina koplīgumu vai līgumu noslēgšanu starp darba devējiem un darba ņēmējiem nozarē valsts vai reģionālā līmenī, jautājumos, uz ko attiecas šī direktīva, vai tās dalībvalstis, kurās ir īpašs likumīgs pamats šim nolūkam un tā robežās, saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi, var pieļaut atkāpes no 3., 4., 5., 8. un 16. panta ar koplīgumiem vai līgumiem, kas noslēgti starp darba devējiem un darba ņēmējiem nozarē valsts vai reģionālā līmenī.Pirmajā un otrajā daļā paredzētās atkāpes pieļauj ar nosacījumu, ka attiecīgajiem darba ņēmējiem piešķir līdzvērtīgus kompensējošus atpūtas laikposmus, vai izņēmuma gadījumos, kad objektīvu iemeslu dēļ nav iespējams piešķirt šādus laikposmus, attiecīgajiem darba ņēmējiem tiek nodrošināta pienācīga aizsardzība.Dalībvalstis var noteikt normas:a) lai darba devēji un darba ņēmēji piemērotu šo pantu; unb) lai attiecinātu koplīgumu vai nolīgumu noteikumus, kas noslēgti saskaņā ar šo pantu, uz citiem darba ņēmējiem saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi.19. pantsIerobežojumi atkāpēm no bāzes laikposmiemIespēja atkāpties no 16. panta b) apakšpunkta, kas noteikta 17. panta 3. punktā un 18. pantā, nedrīkst noteikt tādu atsauces laikposmu, kas pārsniedz sešus mēnešus.Tomēr dalībvalstīm ir iespēja, ievērojot vispārējos principus, kas attiecas uz darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību, objektīvu un tehnisku iemeslu dēļ vai tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar darba organizēšanu, koplīgumiem vai līgumiem, kas noslēgti starp darba devējiem un darba ņēmējiem nozarē, atļaut noteikt bāzes laikposmus, kas nekādā gadījumā nepārsniedz 12 mēnešus.Pirms 2003. gada 23. novembra Padome, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu, kam pievienots novērtējuma pārskats, pārskata šā panta noteikumus un nolemj, kā rīkoties.20. pantsMobilie darba ņēmēji un ārzonas darbs1. Uz mobilajiem darba ņēmējiem neattiecas 3., 4., 5. un 8. pants.Dalībvalstis tomēr veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka šādiem mobiliem darba ņēmējiem ir tiesības uz pietiekamu atpūtu, izņemot apstākļos, kas minēti 17. panta 3. punkta f) un g) apakšpunktos.2. Ievērojot vispārējos principus, kas attiecas uz darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību, un ar noteikumu, ka tiek veikta darba devēja un attiecīgo darba ņēmēju pārstāvju apspriede un ka tiek pieliktas pūles, lai veicinātu visas attiecīgās sociālā dialoga formas, ietverot pārrunas, ja puses to vēlas, dalībvalstis objektīvu un tehnisku iemeslu dēļ vai tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar darba organizēšanu, var pagarināt 16. panta b) apakšpunktā minēto bāzes laikposmu līdz 12 mēnešiem attiecībā uz darba ņēmējiem, kuri galvenokārt veic darbu ārzonā.3. Pēc apspriešanās ar dalībvalstīm un vadību, un darba ņēmējiem Eiropas līmenī Komisija ne vēlāk kā 2005. gada 1. augustā pārskatīs noteikumus attiecībā uz ārzonas darba ņēmējiem no veselības un drošības viedokļa, lai vajadzības gadījumā veiktu tajos grozījumus.21. pantsDarba ņēmēji uz jūras zvejas kuģiem1. Šīs direktīvas 3. līdz 6. un 8. pants neattiecas ne uz vienu darba ņēmēju uz jūras zvejas kuģa, kas peld ar dalībvalsts karogu.Dalībvalstis tomēr nodrošina, lai visiem darba ņēmējiem uz jūras zvejas kuģa, kas peld ar dalībvalsts karogu, būtu tiesības uz pietiekamu atpūtu un lai ierobežotu darba stundu skaitu līdz 48 stundām nedēļā, ņemot par pamatu to vidējo skaitu bāzes laikposmā, kas nepārsniedz 12 mēnešus.2. Ievērojot 1. punkta otrā daļā un 3. un 4. punktā noteiktās robežas, dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka, ņemot vērā vajadzību aizsargāt šo darba ņēmēju drošību un veselību:a) darba stundu skaits ir ierobežots līdz stundu skaita maksimumam, kuru nepārsniedz noteiktā laikposmā; vaib) noteiktā laikposmā ir nodrošināts minimālais atpūtas stundu skaits.Maksimālo darba stundu skaitu vai minimālo atpūtas stundu skaitu nosaka ar normatīviem vai administratīviem aktiem vai ar koplīgumiem vai līgumiem starp darba devējiem un darba ņēmējiem nozarē.3. Darba vai atpūtas stundu skaita robeža ir vai nu:a) maksimālais darba stundu skaits, kas nepārsniedz:i) 14 stundas jebkurā 24 stundu laikposmā; unii) 72 stundas jebkurā septiņu dienu posmā;vaib) minimālais atpūtas stundu skaits, kas nav mazāks par:i) 10 stundām jebkurā 24 stundu laikposmā; unii) 77 stundām jebkurā septiņu dienu laikposmā.4. Atpūtas stundu skaitu nedrīkst sadalīt vairāk nekā divos laikposmos, no kuriem vienam jābūt vismaz sešas stundas garam, un intervāls starp atpūtas posmiem nedrīkst pārsniegt 14 stundas.5. Saskaņā ar vispārējiem darba ņēmēju veselības aizsardzības un drošības principiem un objektīvu vai tehnisku iemeslu dēļ vai ar darba organizāciju saistītu iemeslu dēļ dalībvalstis var pieļaut izņēmumus 1. punkta otrajā daļā un 3. un 4. punktā noteiktajās robežās, to skaitā attiecībā uz bāzes laikposmu izveidošanu. Šādi izņēmumi, cik iespējams, atbilst noteiktajiem standartiem, bet tie var attiekties uz biežākiem vai garākiem atvaļinājuma laikiem vai uz kompensācijas brīvdienu piešķiršanu darba ņēmējiem. Šos izņēmumus var noteikt šādi:a) ar normatīviem un administratīviem aktiem ar noteikumu, ka, kad vien iespējams, starp darba devēju un attiecīgo darba ņēmēju pārstāvjiem notiek apspriede un tiek pieliktas pūles, lai veicinātu visas attiecīgās sociālā dialoga formas; vaib) ar koplīgumiem vai līgumiem starp darba devējiem un darba ņēmējiem nozarē.6. Jūras zvejas kuģa kapteinim ir tiesības pieprasīt uz kuģa esošajiem darba ņēmējiem strādāt jebkuru darba stundu skaitu, lai nodrošinātu tūlītēju kuģa, uz klāja esošo cilvēku vai kravas drošību vai lai sniegtu palīdzību citiem briesmās esošiem kuģiem vai cilvēkiem jūrā.7. Dalībvalstis var paredzēt, ka uz tiem jūras zvejas kuģiem esošie darba ņēmēji, attiecībā uz kuriem valstu tiesību akti vai prakse nosaka, ka šiem kuģiem nav atļauts darboties konkrētā kalendārā gada laikposmā, kas pārsniedz vienu mēnesi, šajā laikposmā dodas atvaļinājumā saskaņā ar 7. pantu.22. pantsDažādi noteikumi1. Dalībvalstij ir iespēja nepiemērot 6. pantu, ievērojot darba ņēmēju veselības aizsardzības un drošības vispārējos principus, ar noteikumu, ka tā veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu:a) ka neviens darba devējs nepieprasa darba ņēmējam strādāt vairāk nekā 48 stundas septiņu dienu laikposmā, kas aprēķinātas vidēji 16. punkta b) apakšpunktā minētajam bāzes laikposmam, ja vien viņš nav saņēmis darba ņēmēja piekrišanu veikt šādu darbu;b) ka neviens darba ņēmējs nav pakļauts kaitējumam, ko rada darba devējs, ja viņš nevēlas veikt šādu darbu;c) ka darba devējs veic jaunāko datu uzskaiti par visiem darba ņēmējiem, kas veic šādu darbu;d) ka dokumentāciju glabā pieejamu kompetentajām iestādēm, kuras darba ņēmēju drošības un/vai veselības dēļ aizliedz vai ierobežo iespēju pārsniegt maksimālo nedēļas darba stundu skaitu;e) ka darba devējs pēc kompetento iestāžu pieprasījuma sniedz informāciju par gadījumiem, kad darba ņēmēji ir piekrituši veikt darbu, kas pārsniedz 48 stundas septiņās dienās, kas aprēķinātas kā vidējais stundu skaits bāzes laikposmam, kas minēts 16. punkta b) apakšpunktā.Pirms 2003. gada 23. novembra Padome, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu, kam pievienots novērtējuma pārskats, pārskata šā punkta noteikumus un nolemj, kā rīkoties.2. Dalībvalstīm ir iespēja attiecībā uz 7. panta piemērošanu izmantot pārejas laiku ne ilgāk kā trīs gadus no 1996. gada 23. novembra, ar noteikumu, ka pārejas laikā:a) katrs darba ņēmējs saņem trīs nedēļas ilgu apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu saskaņā ar nosacījumiem par tiesībām uz šādu atvaļinājumu un šāda atvaļinājuma piešķiršanu, ko nosaka valsts tiesību akti un/vai prakse; unb) trīs nedēļas ilgu apmaksāto ikgadējā atvaļinājuma laikposmu nevar aizstāt ar finansiālu atlīdzību, izņemot gadījumus, kad pārtrauc darba attiecības.3. Ja dalībvalstis izmanto šajā pantā noteiktās iespējas, tās par to tūlīt informē Komisiju.6. NODAĻANOBEIGUMA NOTEIKUMI23. pantsAizsardzības līmenisNeskarot dalībvalstu tiesības izstrādāt dažādus normatīvos vai līgumiskos noteikumus attiecībā uz darba laiku, ņemot vērā mainīgos apstākļus, ciktāl ir ievērotas minimālās prasības, kas paredzēts šai direktīvā, šīs direktīvas īstenošana nerada pietiekamu pamatu, lai samazinātu vispārējo darba ņēmēju aizsardzības līmeni.24. pantsZiņojumi1. Dalībvalstis Komisijai dara zināmus tos valsts tiesību aktu tekstus, ko tās ir jau pieņēmušas vai pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.2. Reizi piecos gados dalībvalstis ziņo Komisijai par šīs direktīvas noteikumu praktisko īstenošanu, norādot darba devēju un darba ņēmēju viedokļus nozarē.Komisija informē Eiropas Parlamentu, Padomi, Ekonomikas un sociālo lietu komiteju un Darba drošības, higiēnas un veselības aizsardzības padomdevēju komiteju.3. Ik pēc pieciem gadiem no 1996. gada 23. novembra Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei un Ekonomikas un sociālo lietu komitejai ziņojumu par to, kā tiek piemērota šī direktīva, ņemot vērā 22. un 23. pantu un šā panta 1. un 2. punktu.25. pantsPārskats par noteikumu darbību attiecībā uz darba ņēmējiem uz jūras zvejas kuģiemNe vēlāk kā 2009. gada 1. augustā, pēc apspriešanās ar dalībvalstīm un darba devējiem un darba ņēmējiem Eiropas līmenī, Komisija pārskatīs noteikumus attiecībā uz darba ņēmējiem uz jūras zvejas kuģiem un jo īpaši pārbaudīs, vai šie noteikumi ir joprojām piemēroti, jo īpaši ciktāl tie attiecas uz veselību un drošību, lai vajadzības gadījumā ierosinātu piemērotus grozījumus.26. pantsPārskats par noteikumu darbību attiecībā uz darba ņēmējiem, kas saistīti ar pasažieru pārvadāšanuNe vēlāk kā 2005. gada 1. augustā pēc apspriešanās ar dalībvalstīm un darba devējiem un darba ņēmējiem Eiropas līmenī, Komisija pārskatīs noteikumus attiecībā uz darba ņēmējiem, kas saistīti ar pasažieru pārvadāšanu, sniedzot regulārus pilsētas transporta pakalpojumus, lai vajadzības gadījumā izdarītu tajos grozījumus, nodrošinot saskaņotu un piemērotu pieeju nozarē.27. pantsAtcelšana1. Direktīvu 93/104/EK, kas grozīta ar I pielikuma A daļā minēto direktīvu, atceļ, neskarot dalībvalstu saistības, kas attiecas uz I pielikuma B daļā noteiktajiem pārņemšanas termiņiem.2. Atsauces uz minēto atcelto direktīvu uzskatāmas par atsaucēm uz šo direktīvu un būtu jālasa saskaņā ar II pielikumā ievietoto korelācijas tabulu.28. pantsStāšanās spēkāŠī direktīva stājas spēkā 2004. gada 2. augustā.29. pantsAdresātiŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2003. gada 4. novembrīEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsP. CoxPadomes vārdā —priekšsēdētājsG. Tremonti[1] OV C 61, 14.3.2003., 123. lpp.[2] Eiropas Parlamenta 2002. gada 17. decembra atzinums (vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī) un Padomes 2003. gada 22. septembra lēmums.[3] OV L 307, 13.12.1993., 18. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/34/EK (OV L 195, 1.8.2000., 41. lpp.).[4] OV L 183, 26.6.1989., 1. lpp.[5] OV L 167, 2.7.1999., 33. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSA DAĻA ATCELTĀ DIREKTĪVA UN TĀS GROZĪJUMI(27. pants)Padomes Direktīva 93/104/EK | (OV L 307, 13.12.1993., 18. lpp.) |Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/34/EK | (OV L 195, 1.8.2000., 41. lpp.) |B DAĻA TERMIŅI PĀRŅEMŠANAI VALSTU TIESĪBU AKTOS(27.pants)Direktīva | Pārņemšanas termiņš |93/104/EK | 1996. 23. novembris |2000/34/EK | 2003. 1. augusts |--------------------------------------------------II PIELIKUMSKORELĀCIJAS TABULADirektīvā 93/104/EK | Šajā direktīvā |1. līdz 5. pants | 1. līdz 5. pants |6. pants, ievadvārdi | 6. pants, ievadvārdi |6. panta 1. punkts | 6. panta a) apakšpunkts |6. panta 2. punkts | 6.b pants |7. pants | 7. pants, |8. pants, ievadvārdi | 8. panta ievadvārdi. |8. panta 1. punkts | 8. panta a) apakšpunkts |8. panta 2. punkts | 8. panta b) apakšpunkts |9., 10. un 11. pants | 9., 10. un 11. pants |12. pants, ievadvārdi | 12. pants, ievadvārdi |12. panta 1. punkts | 12. panta a) apakšpunkts |12. panta 2. punkts | 12. panta b) apakšpunkts |13., 14. un 15. pants | 13., 14. un 15. pants |16. pants, ievadvārdi | 16. pants, ievadvārdi |16. panta 1. punkts | 16. panta a) apakšpunkts |16. panta 2. punkts | 16. panta b) apakšpunkts |16. panta 3. punkts | 16. panta c) apakšpunkts |17. panta 1. punkts | 17. panta 1. punkts |17. panta 2. punkts, ievadvārdi | 17. panta 2. punkts |17. panta 2. punkta 1) apakšpunkts | 17. panta 3. punkta a) līdz e) apakšpunkts |17. panta 2. punkta 2) apakšpunkts | 17. panta 3. punkta f) līdz g) apakšpunkts |17. panta 2. punkta 3) apakšpunkts | 17. panta 4. punkts |17. panta 2. punkta 4) apakšpunkts | 17. panta 5. punkts |17. panta 3. punkts | 18. pants |17. panta 4. punkts | 19. pants |17.a panta 1. punkts | 20. panta 1. punkta pirmā daļa |17.a panta 2. punkts | 20. panta 1. punkta otrā daļa |17.a panta 3. punkts | 20. panta 2. punkts |17.a panta 4. punkts | 20. panta 3. punkts |17.b panta 1. punkts | 21. panta 1. punkta pirmā daļa |17.b panta 2. punkts | 21. panta 1. punkta otrā daļa |17.b panta 3. punkts | 21. panta 2. punkts |17.b panta 4. punkts | 21. panta 3. punkts |17.b panta 5. punkts | 21. panta 4. punkts |17.b panta 6. punkts | 21. panta 5. punkts |17.b panta 7. punkts | 21. panta 6. punkts |17.b panta 8. punkts | 21. panta 7. punkts |18. panta 1. punkta a) apakšpunkts | — |18. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) daļa | 22. panta 1. punkts |18. panta 1. punkta b) apakšpunkta ii) daļa | 22. panta 2. punkts |18. panta 1. punkta c) apakšpunkts | 22. panta 3. punkts |18. panta 2. punkts | — |18. panta 3. punkts | 23. pants |18. panta 4. punkts | 24. panta 1. punkts |18. panta 5. punkts | 24. panta 2. punkts |18. panta 6. punkts | 24. panta 3. punkts |— | 25. panta |— | 26. panta |— | 27. pants |— | 28. pants |19. pants | 29. pants |— | I pielikums |— | II pielikums |--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 98/54/EK (1998. gada 16. jūlijs), ar ko groza Direktīvas 71/250/EEK, 72/199/EEK, 73/46/EEK un atceļ Direktīvu 75/84/EEKDokuments attiecas uz EEZ

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31998L0054

Oficiālais Vēstnesis L 208 , 24/07/1998 Lpp. 0049 - 0050

		Komisijas Direktīva 98/54/EK(1998. gada 16. jūlijs),ar ko groza Direktīvas 71/250/EEK, 72/199/EEK, 73/46/EEK un atceļ Direktīvu 75/84/EEK(Dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1970. gada 20. jūlija Direktīvu 70/373/EEK par paraugu ņemšanas un analīžu Kopienas metožu ieviešanu barības oficiālajai kontrolei [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Austrijas, Somijas un Zviedrijas Pievienošanās aktu, un jo īpaši tās 2. pantu,tā kā Direktīva 70/373/EEK izvirza noteikumu, ka, lai pārbaudītu lopbarības atbilstību prasībām, kas izriet no normatīvajiem un administratīvajiem aktiem, kuri reglamentē tās kvalitāti un sastāvu, oficiālā kontrole jāveic, izmantojot paraugu ņemšanas un analīžu Kopienas metodes;tā kā Komisijas 1971. gada 15. jūnija Pirmajā Direktīvā 71/250/EEK, ar ko izveido Kopienas analīžu metodes barības oficiālajai kontrolei [2], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 81/680/EEK [3], noteiktas analīžu metodes, inter alia, lupīnas alkaloīdu noteikšanai; tā kā Padomes 1973. gada 17. decembra Direktīvā 74/63/EEK, ar ko nosaka nevēlamu vielu un produktu maksimāli pieļaujamo līmeni lopbarībā [4], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 97/8/EK [5], nav prasīts oficiāli kontrolēt to, vai lopbarībā ir lupīnas alkaloīdi; tā kā tādēļ Kopienas analīžu metode oficiālai lupīnas alkaloīdu kontrolei nav vajadzīga un šī metode jāatceļ;tā kā Komisijas 1972. gada 27. aprīļa Trešajā Direktīvā 72/199/EEK, ar ko izveido Kopienas analīžu metodes lopbarības oficiālajai kontrolei [6], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 93/28/EK [7], noteiktas analīžu metodes, inter alia, tetraciklīna grupas antibiotiku noteikšanai un identifikācijai, hlortetraciklīna, oksitetraciklīna un tetraciklīna, kā arī oleandomicīna noteikšanai; tā kā šīs metodes vairs nav vajadzīgas mērķiem, kas paredzēti Padomes 1970. gada 23. novembra Direktīvā70/524/EEK par piedevām barībā [8], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 98/19/EK [9]; tā kā, ņemot vērā zinātnes un tehnikas attīstību, minētās metodes izmantošanai citiem mērķiem ir kļuvušas nepiemērotas; tā kā tādēļ šīs metodes jāatceļ;tā kā Komisijas 1972. gada 5. decembra Ceturtajā Direktīvā 73/46/EEK, ar ko izveido Kopienas analīžu metodes lopbarības oficiālajai kontrolei [10], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 92/89/EK [11], noteiktas analīžu metodes, inter alia, tiamīna (B1 vitamīna, eneirīna), kā arī askorbīnskābes un dehidroaskorbīnskābes (C vitamīna) noteikšanai; tā kā, ņemot vērā zinātnes un tehnikas attīstību, minētās metodes šim nolūkam ir kļuvušas nepiemērotas un ir novecojušas; tā kā tādēļ šīs metodes jāatceļ;tā kā Komisijas 1974. gada 20. decembra Sestajā Direktīvā 75/84/EEK, ar ko nosaka Kopienas analīžu metodes lopbarības oficiālajai kontrolei [12], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 81/680/EEK, noteiktas analīžu metodes buhinolāta, sulfahinoksalīna un furazolidona noteikšanai; tā kā šīs metodes Direktīvas 70/524/EEK mērķiem vairs nav vajadzīgas; tā kā, ņemot vērā zinātnes un tehnikas attīstību, ir pamats pieņemt, ka šīs metodes dod kļūdainus rezultātus; tā kā labāk ir, ja nav nevienas analīžu metodes, nekā ja ir tāda, kas dod nepareizus rezultātus; tā kā tādēļ šīs metodes jāatceļ;tā kā saskaņā ar Padomes 1995. gada 25. oktobra Direktīvu 95/53/EK, ar ko nosaka principus, kuri reglamentē oficiālo pārbaužu organizēšanu dzīvnieku barošanas jomā [13], un jo īpaši tās 18. pantu, dalībvalstīm, ja nav Kopienas paraugu ņemšanas un analīžu metožu, jānodrošina, lai analīžu metodes tiktu izmantotas atbilstoši standartiem, ko ir atzinušas starptautiskas organizācijas, vai, ja šādu standartu nav, tad atbilstoši zinātniski atzītiem noteikumiem;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Barības pastāvīgās komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 71/250/EEK groza šādi:1. Direktīvas 1. pantā svītro vārdus "un lupīnas alkaloīdu noteikšanai";2. Direktīvas pielikumā svītro 15. punktu – "Lupīnas alkaloīdu noteikšana".2. pantsDirektīvu 72/199/EEK groza šādi:1. Direktīvas 2. pantā svītro vārdus – "lai noteiktu un identificētu tetraciklīna grupas antibiotikas un arī" un "hlortetraciklīna, oksitetraciklīna, tetraciklīna, oleandomicīna."2. Direktīvas II pielikumā svītro 1. punktu – "Tetraciklīna grupas antibiotiku noteikšana un identifikācija", 2. punktu – "Hlortetraciklīna, oksitetraciklīna un tetraciklīna noteikšana" un 3. punktu – "Oleandomicīna noteikšana."3. pantsDirektīvu 73/46/EEK groza šādi:1. Direktīvas 2. pantā svītro vārdus – "tiamīna (eneirīna, B1 vitamīna), askorbīnskābes un dehidroaskorbīnskābes (C vitamīna)."2. Direktīvas II pielikumā svītro 2. punktu – "Tiamīna (B1 vitamīna, eneirīna) noteikšana" – un 3. punktu – "Askorbīnskābes un dehidroaskorbīnskābes (C vitamīna) noteikšana."4. pantsAtceļ Direktīvu 75/84/EEK.5. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas noteikumus, ne vēlāk kā deviņus mēnešus pēc tās stāšanās spēkā. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos noteikumus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka šādu atsauču izdarīšanas kārtību.6. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1998. gada 16. jūlijāKomisijas vārdā —Komisijas loceklisFranz Fischler[1] OV L 170, 3.8.1970., 2. lpp.[2] OV L 155, 12.7.1971., 13. lpp.[3] OV L 246, 29.8.1981., 32. lpp.[4] OV L 38, 11.2.1974., 31. lpp.[5] OV L 48, 19.2.1997., 22. lpp.[6] OV L 123, 29.5.1972., 6. lpp.[7] OV L 179, 22.7.1993., 8. lpp.[8] OV L 270, 14.12.1970., 1. lpp.[9] OV L 96, 28.3.1998., 39. lpp.[10] OV L 83, 30.3.1973., 21. lpp.[11] OV L 344, 26.11.1992., 35. lpp.[12] OV L 32, 5.2.1975., 27. lpp.[13] OV L 265, 8.11.1995., 17. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 92/60/EEK (1992. gada 30. jūnijs), ar ko groza Direktīvu 90/425/EEK par veterinārajām un zootehniskajām pārbaudēm, kas piemērojamas Kopienā iekšējā tirdzniecībā ar noteiktiem dzīviem dzīvniekiem un produktiem, lai izveidotu iekšējo tirgu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31992L0060

Oficiālais Vēstnesis L 268 , 14/09/1992 Lpp. 0075 - 0076 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 45 Lpp. 0074  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 45 Lpp. 0074

		Padomes Direktīva 92/60/EEK(1992. gada 30. jūnijs),ar ko groza Direktīvu 90/425/EEK par veterinārajām un zootehniskajām pārbaudēm, kas piemērojamas Kopienā iekšējā tirdzniecībā ar noteiktiem dzīviem dzīvniekiem un produktiem, lai izveidotu iekšējo tirguEIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 43. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],tā kā Kopienai jāpieņem pasākumi, kuru mērķis ir laika posmā, kas beidzas 1992. gada 31. decembrī, pakāpeniski izveidot iekšējo tirgu;tā kā Direktīvā 90/425/EEK [3] ir paredzēts, ka pie Kopienas iekšējām robežām vairs nav jāveic noteiktu dzīvu dzīvnieku un dzīvnieku produktu veterinārās pārbaudes;tā kā pēc Direktīvas 90/425/EEK pieņemšanas Padome ir noteikusi principus, kas reglamentē Kopienā no trešām valstīm ievesto dzīvo dzīvnieku un dzīvnieku produktu veterināro pārbaužu organizēšanu; tā kā tādēļ jāņem vērā Padomes 1990. gada 10. decembra Direktīva 70/675/EEK, ar ko nosaka principus, kuri reglamentē Kopienā no trešām valstīm ievesto produktu veterināro pārbaužu organizēšanu [4], un Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīva 91/496/EEK, ar ko nosaka principus, kuri reglamentē Kopienā no trešām valstīm ievestu dzīvnieku veterināro pārbaužu organizēšanu, un ar ko groza Direktīvas 89/662/EEK, 90/425/EEK un 90/675/EEK [5];tā kā Direktīvas 90/452/EEK 21. panta ceturtajā daļā ir paredzēts minēto direktīvu, kā arī Padomes 1989. gada 11. decembra Direktīvu 89/662/EEK par tām veterinārajām pārbaudēm Kopienas iekšējā tirdzniecībā, ko veic, lai izveidotu iekšējo tirgu [6], attiecināt uz dzīviem dzīvniekiem un dzīvnieku izcelsmes produktiem, uz kuriem minētās direktīvas neattiecas;tā kā Direktīvas 90/425/EEK 25. pantā ir paredzēts noteikt režīmu, kas piemērojams, beidzoties 24. pantā paredzēto pārejas noteikumu termiņam; tā kā tādēļ jāņem vērā Kopienā gūtās sekmes attiecībā gan uz to noteikumu pieņemšanu, kas attiecas uz dzīviem dzīvniekiem un dzīvnieku produktiem no trešām valstīm, gan uz mutes un nagu sērgas un cūku mēra kontroles pasākumu saskaņošanu, jo īpaši Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīva 90/423/EEK, ar kuru groza Direktīvu 85/511/EEK, ar ko ievieš Kopienas pasākumus mutes un nagu sērgas kontrolei, Direktīvu 64/432/EEK par dzīvnieku veselības problēmām, kas ietekmē liellopu un cūku tirdzniecību Kopienā, un Direktīvu 72/462/EEK par veselības un veterināro pārbaužu problēmām, kas rodas, no trešām valstīm ievedot liellopus un cūkas, un svaigu gaļu vai gaļas produktus [7], un Padomes 1991. gada 11. decembra Direktīva 91/685/EEK, ar kuru groza Direktīvu 80/217/EEK, ar ko ievieš Kopienas pasākumus klasiskā cūku mēra kontrolei [8];tā kā, jo īpaši ņemot vērā veterināro noteikumu saskaņošanā gūtās sekmes, jāparedz no 1992. gada 1. jūlija atcelt visu dzīvo dzīvnieku un dzīvnieku produktu veterinārās pārbaudes pie iekšējām robežām;tā kā tomēr jāparedz īpaši noteikumi attiecībā uz veterinārajām pārbaudēm, kas piemērojamas tādu lolojumdzīvnieku pārvietošanai, ko pavada un par ko atbild fiziska persona, ja šāda pārvietošana nav saistīta ar tirdzniecības darījumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 90/425/EEK ar šo groza šādi:1. Direktīvas 1. pantu papildina ar šādu daļu:"Šī direktīva neattiecas uz veterinārajām pārbaudēm, kurās pārbauda tādu lolojumdzīvnieku pārvietošanu no vienas dalībvalsts uz citu, ko pavada un par ko atbild fiziska persona, ja šāda pārvietošana nav saistīta ar tirdzniecības darījumu.";2. Direktīvas 7. panta 2. punktā vārdus "no 1993. gada 1. janvāra" aizstāj ar "no 1992. gada 1. jūlija".3. Direktīvas 21. panta pirmajā daļā svītro vārdus "līdz 1992. gada 31. decembrim".4. Direktīvas 21. panta otro daļu aizstāj ar šādu:"Dalībvalstis paziņo Komisijai un pārējām dalībvalstīm nosacījumus un procedūras, kas jāpiemēro tirdzniecībā ar pirmajā daļā minētajiem dzīvniekiem un produktiem.";5. Direktīvas 21. panta ceturtās daļas pēdējo teikumu svītro.6. Direktīvas 22. pantu aizstāj ar šādu:"22. pants1. Dalībvalstis, izmantojot saskaņotu paraugu, iesniedz Komisijai būtisko informāciju par pārbaudēm, kas veiktas, ievērojot šo direktīvu.2. Komisija Pastāvīgajā veterinārijas komitejā izskata 1. punktā minēto informāciju. Tā var pieņemt attiecīgus pasākumus saskaņā ar 18. pantā noteikto procedūru.3. Sīki izstrādātus šā panta piemērošanas noteikumus, jo īpaši informācijas paziņošanas biežumu, izmantojamo paraugu un prasīto informācijas veidu nosaka saskaņā ar 18. pantā paredzēto procedūru.";7. Direktīvas 24. pantu aizstāj ar šādu:"24. pantsLai atļautu pakāpenisku šajā direktīvā noteiktā pārbaudes režīma īstenošanu, līdz 1992. gada 31. decembrim dalībvalstis var izdarīt:- dokumentu pārbaudes to dzīvnieku un produktu pārvadāšanas laikā, uz ko attiecas A un B pielikums vai ko ieved no trešām valstīm,- nediskriminējošas veterinārās pārbaudes izlases veidā to dzīvnieku un produktu pārvadāšanas laikā, uz ko attiecas B pielikums.";8. Direktīvas 25. pantu svītro.9. Direktīvas B pielikuma A daļu aizstāj ar šādu:"A. Tiesību akti veterinārijas jomā – Citi dzīvi dzīvnieki, uz ko neattiecas A.I. pielikums";10. Direktīvas B pielikuma B daļu aizstāj ar šādu:"B. Veterinārā likumdošana – Sperma, olšūnas un embriji, uz ko neattiecas A.I. pielikums".2. pants1. Dalībvalstīs līdz 1992. gada 1. jūlijam stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu svarīgākos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1992. gada 30. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsArlindo Marques Cunha[1] OV C 122, 14.5.1992., 18. lpp.[2] OV C 176, 13.7.1992.[3] OV L 224, 18.8.1990., 29. lpp. Jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/628/EEK (OV L 340, 11.12.1991., 17. lpp.).[4] OV L 373, 31.12.1990., 1. lpp.[5] OV L 268, 24.9.1991., 56. lpp.[6] OV L 395, 30.12.1989., 13. lpp.[7] OV L 224, 18.8.1990., 13. lpp.[8] OV L 377, 31.12.1991., 1. lpp.--------------------------------------------------


Svarīgs juridisks paziņojums

|

32000L0007

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/7/EK (2000. gada 20. marts), kas attiecas uz divriteņu vai trīsriteņu mehāniskajiem transportlīdzekļiem paredzētiem spidometriem un ar ko groza Padomes Direktīvu 92/61/EEK par divriteņu vai trīsriteņu mehānisko transportlīdzekļu tipa apstiprināšanu

Oficiālais Vēstnesis L 106 , 03/05/2000 Lpp. 0001 - 0006 CS.ES Nodaļa 13 Sējums 25 Lpp. 123  - 128 ET.ES Nodaļa 13 Sējums 25 Lpp. 123  - 128 HU.ES Nodaļa 13 Sējums 25 Lpp. 123  - 128 LT.ES Nodaļa 13 Sējums 25 Lpp. 123  - 128 LV.ES Nodaļa 13 Sējums 25 Lpp. 123  - 128 MT.ES Nodaļa 13 Sējums 25 Lpp. 123  - 128 PL.ES Nodaļa 13 Sējums 25 Lpp. 123  - 128 SK.ES Nodaļa 13 Sējums 25 Lpp. 123  - 128 SL.ES Nodaļa 13 Sējums 25 Lpp. 123  - 128

		Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/7/EK(2000. gada 20. marts),kas attiecas uz divriteņu vai trīsriteņu mehāniskajiem transportlīdzekļiem paredzētiem spidometriem un ar ko groza Padomes Direktīvu 92/61/EEK par divriteņu vai trīsriteņu mehānisko transportlīdzekļu tipa apstiprināšanuEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 95. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru [3],tā kā:(1) Ceļu satiksmes drošība ir viens no Kopienas pamatmērķiem, saskaņā ar kuru ātrums jāuzrauga un jākontrolē ar spidometru, lai paaugstinātu, īpaši jaunu cilvēku, izpratni par ceļa pareizu izmantošanu.(2) Tehniskie tiesību akti par ceļu satiksmes drošību jāpieņem vienoti, direktīvu "paketes" veidā, lai paaugstinātu sabiedrības izpratni par Eiropas Savienības ieguldījumu ceļu satiksmes drošības uzlabošanā.(3) Visās dalībvalstīs divriteņu un trīsriteņu mehāniskajiem transportlīdzekļiem attiecībā uz spidometriem jābūt dažiem tehniskiem parametriem, kas ir noteikti obligātās prasībās, kuras dažādās dalībvalstīs atšķiras; šāda atšķirība ir šķērslis Kopienas iekšējā tirdzniecībā.(4) Šādus šķēršļus iekšējā tirgus darbībai var likvidēt, visās dalībvalstīs spēkā esošo noteikumu vietā pieņemot vienādas prasības.(5) Šī direktīva jāpievieno atsevišķajām direktīvām, kuru prasībām atbilstība jānodrošina saskaņā ar 4. pantu Padomes Direktīvā 92/61/EEK (1992. gada 30. jūnijs) par divriteņu vai trīsriteņu mehānisko transportlīdzekļu tipa apstiprināšanu [4].(6) Saskaņotas prasības divriteņu un trīsriteņu mehānisko transportlīdzekļu spidometriem jāievieš, lai visu minēto tipu transportlīdzekļiem var piemērot tipa apstiprinājumu un apstiprināšanas procedūras, kas noteiktas Direktīvā 92/61/EEK.(7) Saskaņā ar subsidiaritātes un proporcionalitātes principu, kā noteikts Līguma 5. pantā, paredzētās darbības mērķi, proti, ieviest Kopienas tipa apstiprinājumu pēc transportlīdzekļa tipa, dalībvalstis nevar attiecīgi panākt, tāpēc, ņemot vērā iecerētās darbības vērienu un ietekmi, to var labāk sasniegt Kopienā. Šī direktīva ierobežojas ar minimumu, kurš vajadzīgs minētā mērķa sasniegšanai, un nepārsniedz to, kas vajadzīgs šādam nolūkam.(8) Lai atvieglotu piekļuvi trešo valstu tirgiem, skaidri jānosaka šīs direktīvas prasību atbilstība Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisijas Noteikumu Nr. 39 (turpmāk ANO/EEK Noteikumi Nr. 39) prasībām.(9) Iespējami ātrāk Eiropas Savienības dalībvalstīm jāapspriež grozījums ANO/EEK Noteikumos Nr. 39, lai tos saskaņotu ar šīs direktīvas noteikumiem.(10) Tāpēc attiecīgi jāgroza Direktīva 92/61/EEK,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Šo direktīvu piemēro visu tādu tipu transportlīdzekļu spidometriem, kas aprakstīti Direktīvas 92/61/EEK 1. pantā.2. Visiem transportlīdzekļiem, uz ko attiecas Direktīva 92/61/EEK, jāuzstāda spidometrs, kurš atbilst šīs direktīvas pielikumam.2. pantsDetaļas tipa apstiprināšanas procedūras, kas attiecas uz divriteņu vai trīsriteņu mehānisko transportlīdzekļu spidometru, un nosacījumi, ar kuriem reglamentē šādu transportlīdzekļu brīvu apriti, ir izklāstīti attiecīgi Direktīvas 92/61/EEK II un III nodaļā.3. pantsSaskaņā ar Direktīvas 92/61/EEK 11. pantu ar šo direktīvu atzīst šajā direktīvā un ANO/EEK Noteikumos Nr. 39 noteiktās prasības jaunākajā redakcijā, kuru pieņēmusi Kopiena.Dalībvalstu iestādes, kas piešķir tipa apstiprinājumu, pieņem apstiprinājumus un tipa apstiprinājuma zīmes, kuras piešķir saskaņā ar Noteikumu Nr. 39 prasībām minēto noteikumu piemērošanas jomā, kā aizstājēju tādiem attiecīgajiem apstiprinājumiem un apstiprinājuma zīmēm, ko piešķir saskaņā ar šīs direktīvas prasībām.4. pantsGrozījumus, kas ir būtiski, lai ņemtu vērā ANO/EEK Noteikumu Nr. 39 grozījumus un pielāgotu pielikumu tehnikas attīstībai, pieņem saskaņā ar procedūru, kura minēta 13. pantā Padomes Direktīvā 70/156/EEK (1970. gada 6. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu [5].5. pantsDirektīvu 92/61/EEK groza šādi:1. Direktīvas I pielikuma 45. pozīcijā tekstu "spidometrs un hodometrs motocikliem, tricikliem un kvadricikliem" aizstāj ar vārdu "spidometrs" un terminu "CONF" aizstāj ar "SD".2. Direktīvas II pielikuma A daļu groza šādi:a) pielikuma 4.7. punktā tekstu "spidometrs un hodometrs — ir/nav" (1) aizstāj ar vārdu "spidometrs";b) iekļauj šādus punktus:"4.7.3. Visas sistēmas fotoattēli un/vai rasējumi4.7.4. Uzrādīto ātrumu diapazons4.7.5. Spidometra mērierīces pielaide4.7.6. Spidometra tehniskā konstante4.7.7. Darbības veids un piedziņas mehānisma apraksts4.7.8. Piedziņas mehānisma kopējais transmisijas koeficients".3. Direktīvas III pielikuma B daļas 10.12. pozīcijā tekstu "spidometrs un hodometrs motocikliem, tricikliem un kvadricikliem" aizstāj ar vārdu "spidometrs" un terminu "CONF" aizstāj ar "SD".6. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2001. gada 1. janvārim izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem minētos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka procedūru, kas jāievēro, izdarot šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. No 2001. gada 1. janvāra dalībvalstis vairs nedrīkst, pamatojoties uz spidometriem, aizliegt pirmo reizi nodot ekspluatācijā transportlīdzekļus, kuri atbilst šīs direktīvas prasībām.4. Prasības, kas noteiktas 1. punkta pirmajā daļā, dalībvalstīs piemēro no 2001. gada 1. jūlija, izņemot mopēdus, kuriem minētās prasības piemēro no 2002. gada 1. jūlija.7. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.8. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2000. gada 20. martāEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsN. FontainePadomes vārdā —priekšsēdētājsJ. Gama[1] OV C 212, 8.7.1998., 7. lpp.[2] OV C 40, 15.2.1999., 1. lpp.[3] Eiropas Parlamenta 1999. gada 12. janvāra Atzinums (OV C 104, 14.4.1999., 19. lpp.), kas apstiprināts 1999. gada 27. oktobrī; Padomes 1999. gada 20. maija Kopējā nostāja (OV C 232, 13.8.1999., 1. lpp.) un Eiropas Parlamenta 1999. gada 27. oktobra Lēmums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).[4] OV L 225, 10.8.1992., 72. lpp. Direktīva grozīta ar 1994. gada Pievienošanās aktu.[5] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 98/91/EK (OV L 11, 16.1.1999., 25. lpp.).--------------------------------------------------PIELIKUMS1. DefinīcijasŠajā direktīvā:1.1. "Transportlīdzekļa tips attiecībā uz tā spidometru" 1.1.1. izmēra apzīmējuma riepām, ko izvēlas no parasti uzstādāmām riepām;1.1.2. spidometra kopējās pārnesuma attiecības, ieskaitot jebkuru adaptera redukcijas piedziņu;1.1.3. spidometra tipa, ko raksturo ar:1.1.3.1. spidometra mērierīces pielaidi;1.1.3.2. spidometra tehnisko konstanti;1.1.3.3. uzrādīto ātrumu diapazonu.1.2. "Parasti uzstādāmās riepas"  ir tāda tipa riepas, ko izgatavotājs paredzējis attiecīgā tipa transportlīdzeklim un kas ierakstītas informācijas dokumentā, kurš minēts Direktīvas 92/61/EEK II pielikumā.Ziemas riepas neuzskata par parasti uzstādāmām riepām.1.3. "Parastais gaisa spiediens riepās"  ir gaisa spiediens aukstās riepās, ko norāda transportlīdzekļa izgatavotājs, plus 0,2 bar.1.4. "Spidometrs"  ir aprīkojuma daļa, kas paredzēta, lai jebkurā laikā informētu vadītāju par viņa vadītā transportlīdzekļa ātrumu.1.4.1. "Spidometra mērierīces pielaide"  ir pašas spidometra ierīces precizitāte, ko izsaka ar augšējo un apakšējo ātruma rādījuma robežu kādā ātruma ievada diapazonā.1.4.2. "Spidometra tehniskā konstante"  ir attiecība starp ievadītajiem apgriezieniem vai impulsiem minūtē un norādīto ātrumu, ko rāda spidometrs.1.5. "Transportlīdzekļa masa braukšanas kārtībā"  ir masa, kas noteikta Direktīvas 92/61/EEK II pielikuma 2. d) piezīmē.2. Prasības2.1. Spidometra skalai jābūt vadītāja tiešajā redzes laukā un skaidri salasāmai gan dienas, gan nakts režīmā. Uzrādīto ātrumu diapazonam jābūt pietiekami lielam, lai tajā iekļautu attiecīgā tipa transportlīdzekļa maksimālo ātrumu, ko noteicis izgatavotājs.2.2. Ja spidometram ir skala, nevis ciparu nolasīšanas ierīce, tad skalai jābūt skaidri sadalītai iedaļās.2.2.1. Spidometriem, kas paredzēti motocikliem vai tricikliem, skalai jābūt sadalītai iedaļās atbilstīgi 1, 2, 5 vai 10 km/h. Ātrums jāuzrāda šādi:2.2.1.1. ja maksimālais ātrums uz skalas nepārsniedz 200 km/h, tad atzīmētie skaitlisko vērtību intervāli nedrīkst pārsniegt 20 km/h;2.2.1.2. ja maksimālais ātrums uz skalas pārsniedz 200 km/h, tad atzīmētie skaitlisko vērtību intervāli uz skalas nedrīkst pārsniegt 30 km/h.2.2.2. Spidometriem, kas paredzēti mopēdiem, maksimālais ātrums, kas norādīts uz skalas, nedrīkst pārsniegt 80 km/h; skalai jābūt sadalītai iedaļās atbilstīgi 1, 2, 5 vai 10 km/h, un atzīmētie skaitlisko vērtību intervāli uz skalas nedrīkst pārsniegt 10 km/h.Turklāt uz skalas jābūt skaidri norādītam ātrumam 45 km/h (vai 25 km/h mazas jaudas mopēdiem).2.2.3. Ja transportlīdzeklis ir paredzēts pārdošanai dalībvalstī, kurā izmanto angļu lineārās mērvienības, spidometram jābūt sadalītam iedaļās arī mph (jūdzes stundā) ar 1, 2, 5 vai 10 mph iedaļu. Atzīmētie skaitlisko vērtību intervāli uz skalas nedrīkst pārsniegt 20 mph un tiem jāsākas ar 10 mph vai 20 mph.2.2.4. Ātruma skaitliskajām vērtībām nav jābūt atzīmētām ar vienādiem intervāliem.2.3. Spidometra rādījumu precizitāti pārbauda saskaņā ar šādu procedūru:2.3.1. transportlīdzekli aprīko ar kāda 1.2. punktā noteiktā tipa parasti uzstādāmajām riepām. Tests jāizdara visu tipu spidometriem, ko izgatavotājs paredzējis aprīkojumam;2.3.2. slodzei uz riteņa vārpstu, ar ko piedzen spidometru, jāatbilst masai braukšanas kārtībā;2.3.3. standarta temperatūrai spidometra atrašanās vietā jābūt 296 K ± 5 K;2.3.4. visos testos jābūt parastam gaisa spiedienam riepās, kas noteikts 1.3. punktā;2.3.5. transportlīdzekli testē ar šādiem ātrumiem:Maksimālais ātrums (Vmax), ko nosaka izgatavotājs (km/h) | Testa ātrums (km/h) |Vmax ≤ 45 | 80 % Vmax |45 < Vmax ≤ 100 | 40 un 80 % Vmax (ja galīgais testa ātrums ≥ 55) |100 < Vmax ≤ 150 | 40, 80 un 80 % Vmax (ja galīgais testa ātrums ≥ 100) |150 < Vmax | 40, 80 un 120 |2.3.6. testa ierīcei, ko pielieto transportlīdzekļa faktiskā ātruma mērīšanai, jābūt ar precizitāti līdz ± 0, 5 %:2.3.6.1. ja testē uz ceļa, tad tā virsmai jābūt plakanai un sausai un jānodrošina pietiekama saķere;2.3.6.2. ja testē ar ritošā ceļa dinamometru, tad skrituļu diametram jābūt vismaz 2 m. Mopēdiem paredzētus spidometrus var testēt uz skrituļiem, kuru diametrs ir vismaz 400 mm;2.3.7. uzrādītais ātrums nekad nedrīkst būt mazāks kā faktiskais ātrums. Starp ātrumu V1, ko rāda spidometrs, un faktisko ātrumu V2 jābūt šādai attiecībai ar testa vērtībām, kuras norādītas 2.3.5. punktā un starp šādām vērtībām:0 ≤ (V1 – V2) ≤ 0,1 · V2 + 4 km/h.3. Ražojumu atbilstība3.1. Ražojumu atbilstību pārbauda, pamatojoties uz Direktīvas 92/61/EEK VI pielikuma noteikumiem.3.2. Uzskata, ka ražotie paraugi atbilst šīs direktīvas prasībām, ja nosacījumos, kas minēti 2.3.1. līdz 2.3.6. punktā, attiecība starp ātrumu V1, ko uzrāda spidometrs, un faktisko ātrumu V2 ir šāda:0 ≤ (V1 – V2) ≤ 0,1 · V2 + 4 km/h mopēdiemun0 ≤ (V1 – V2) ≤ 0,1 · V2 + 8 km/h motocikliem un tricikliem.--------------------------------------------------1. papildinājumsINFORMĀCIJAS DOKUMENTSpar spidometra uzstādīšanu kāda tipa divriteņu vai trīsriteņu mehāniskajiem transportlīdzekļiem(jāpievieno apstiprinājuma pieteikumam, ja to neiesniedz kopā ar transportlīdzekļa tipa apstiprinājuma pieteikumu)Kārtas Nr. (piešķir pieteikuma iesniedzējs)Apstiprinājuma pieteikumā, kas attiecas uz spidometra uzstādīšanu divriteņu vai trīsriteņu mehāniskajiem transportlīdzekļiem, jāiekļauj informācija, kura minēta šādos Direktīvas 92/61/EEK II pielikuma A iedaļas punktos:0.1.0.2.0.5.0.6.2.1.2.1.1.4.7. līdz 4.7.8.5.2.5.2.2.--------------------------------------------------2. papildinājumsTIPA ARSTIPRINĀJUMA SERTIFIKĀTSpar spidometra uzstādīšanu kāda tipa divriteņu vai trīsriteņu mehāniskajam transportlīdzeklimPARAUGS+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2011/90/ES ( 2011. gada 14. novembris ), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK I pielikuma II daļu, nosakot papildu pieņēmumus gada procentu likmes aprēķināšanai Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               15.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 296/35

         KOMISIJAS DIREKTĪVA 2011/90/ES
   (2011. gada 14. novembris),
   ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK I pielikuma II daļu, nosakot papildu pieņēmumus gada procentu likmes aprēķināšanai
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīvu 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (1) (Patēriņa kredītu direktīva) un jo īpaši tās 19. panta 5. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Pieredze, ko dalībvalstis ieguvušas, īstenojot Direktīvu 2008/48/EK, liecina, ka minētās direktīvas I pielikuma II daļā izklāstītie pieņēmumi nav pietiekami, lai aprēķinātu gada procentu likmi pēc vienota parauga, un tie vairs nav pielāgoti komerciālajai situācijai tirgū.

               (2)

               Šie pieņēmumi ir jāpapildina, atkārtoti nosakot jaunus pieņēmumus attiecībā uz beztermiņa kredītu vai pilnībā atmaksājamo kredītu gada procentu likmes aprēķināšanas standartiem. Tāpat būtu jānosaka standarti attiecībā uz sākotnējās kredīta izņemšanas un patērētāja veicamo maksājumu termiņiem.

               (3)

               Tāpēc attiecīgi būtu jāgroza Direktīvas 2008/48/EK I pielikuma II daļa.

               (4)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi komiteja, kas izveidota saskaņā ar Direktīvas 2008/48/EK 25. panta 1. punktu, un Eiropas Parlaments un Padome pret tiem nav iebildusi,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 2008/48/EK I pielikuma II daļu groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.
   2. pants
   1.   Dalībvalstis vēlākais līdz 2012. gada 31. decembrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.
   Tās piemēro minētos noteikumus no 2013. gada 1. janvāra.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2011. gada 14. novembrī

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētājs

         José Manuel BARROSO

      (1)  OV L 133, 22.5.2008., 66. lpp.

      PIELIKUMS
      Direktīvas 2008/48/EK I pielikuma II daļu aizstāj ar šādu:

                     “II.

                     Papildu pieņēmumi gada procentu likmes aprēķināšanai ir šādi:

                                 a)

                                 ja kredītlīgumā patērētājam paredzētas iespējas brīvi izņemt kredītu, kopējo kredīta summu uzskata par izņemtu nekavējoties un pilnībā;

                                 b)

                                 ja kredītlīgumā patērētājam paredzētas iespējas brīvi izņemt kredītu, taču starp dažādajiem kredīta izņemšanas veidiem paredzēts ierobežojums attiecībā uz summu un laika periodu, kopējo kredīta summu uzskata par izņemtu tuvākajā datumā, kas norādīts kredītlīgumā, un saskaņā ar minētajiem kredīta izņemšanas ierobežojumiem;

                                 c)

                                 ja kredītlīgumā ir paredzēti dažādi kredīta izņemšanas veidi ar dažādām maksām vai aizņēmuma likmēm, kopējo kredīta summu uzskata par izņemtu ar visaugstāko maksu un aizņēmuma likmi, ko piemēro izņemšanas mehānismiem, kurus visbiežāk izmanto saistībā ar šā veida kredītlīgumiem;

                                 d)

                                 pārtēriņa iespējas gadījumā kopējo kredīta summu uzskata par izņemtu pilnībā un par visu kredītlīguma darbības termiņu. Ja pārtēriņa iespējas ilgums nav zināms, aprēķinot gada procentu likmi, pieņem, ka kredīta ilgums ir trīs mēneši;

                                 e)

                                 beztermiņa kredītlīgumu gadījumā, izņemot pārtēriņa iespēju, pieņem, ka:

                                             i)

                                             kredīts ir piešķirts uz gadu, skaitot no sākotnējās izņemšanas dienas, un patērētāja pēdējais maksājums dzēš iespējamo kapitāla, procentu un citu maksu atlikumu;

                                             ii)

                                             patērētājs atmaksā kapitālu, veicot vienādus ikmēneša maksājumus, atmaksu sākot mēnesi pēc sākotnējās izņemšanas dienas. Tomēr gadījumos, kad katrā maksājuma periodā kapitāls ar vienu maksājumu jāatmaksā pilnībā, pieņem, ka turpmākas visa kapitāla izņemšanas un atmaksas, ko veic patērētājs, notiek gada laikā. Procentu un citas maksas piemēro saskaņā ar minētajām kapitāla izņemšanām un kapitāla atmaksām un saskaņā ar kredītlīguma nosacījumiem.

                                       Šā punkta izpratnē beztermiņa kredītlīgums ir kredītlīgums, kuram nav noteikts termiņš un saskaņā ar kuru kredīti noteiktā termiņā vai pēc noteikta laika jāatmaksā pilnā apmērā, taču pēc atmaksas tos var atkārtoti izņemt;

                                 f)

                                 attiecībā uz kredītlīgumiem, izņemot pārtēriņus un beztermiņa kredītus, kas minēti d) un e) punktā paredzētajos pieņēmumos, spēkā ir šādi nosacījumi:

                                             i)

                                             ja nevar noteikt datumu vai patērētāja veicamā kapitāla maksājuma apjomu, pieņem, ka atmaksa veicama agrākajā kredītlīgumā norādītajā datumā un tās apjoms atbilst mazākajai kredītlīgumā noteiktajai summai;

                                             ii)

                                             ja nav zināms kredītlīguma noslēgšanas datums, pieņem, ka kredīts pirmo reizi izņemts dienā, kas atbilst īsākajam intervālam starp to dienu un dienu, kad patērētājam jāveic pirmais maksājums;

                                 g)

                                 ja, pamatojoties uz kredītlīgumu vai pieņēmumiem, kas izklāstīti d), e) vai f) punktā, nevar noteikt patērētāja veicamā maksājuma dienu vai apjomu, pieņem, ka maksājums veicams saskaņā ar kreditora noteiktajiem termiņiem un nosacījumiem; ja tie nav zināmi, tad:

                                             i)

                                             procentus atmaksā reizē ar kapitālu;

                                             ii)

                                             kredītlīguma noslēgšanas dienā veic bezprocentu maksājumu, kas izteikts kā viena summa;

                                             iii)

                                             sākot no pirmās kapitāla iemaksas dienas, regulāri veic vairākus bezprocentu maksājumus un, ja šādu maksājumu apjoms nav zināms, pieņem, ka tie ir vienāda apmēra;

                                             iv)

                                             ar pēdējo maksājumu tiek dzēsts iespējamais kapitāla, procentu un citu maksu atlikums;

                                 h)

                                 ja kredītam piemērojamā maksimālā summa nav vēl nolīgta, par maksimālo summu uzskata EUR 1 500;

                                 i)

                                 ja uz ierobežotu laikposmu vai summu piedāvā atšķirīgas aizņēmuma likmes un maksas, par aizņēmuma likmi un maksām uzskata augstāko likmi visa kredītlīguma darbības laikā;

                                 j)

                                 patēriņa kredītlīgumiem, kuriem fiksētā aizņēmuma likme ir noteikta attiecībā uz sākotnējo laikposmu, kura beigās nosaka jaunu aizņēmuma likmi un to turpmāk periodiski pielāgo atbilstīgi saskaņotam rādītājam, gada procentu likmi aprēķina, pamatojoties uz pieņēmumu, ka fiksētā aizņēmuma likmes laikposma beigās aizņēmuma likme ir tāda pati kā gada procentu likmes aprēķināšanas laikā, pamatojoties uz saskaņotā rādītāja vērtību attiecīgā laikā.”