title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/12/EK ( 2006. gada 5. aprīlis ), par atkritumiem   (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               27.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 114/9

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2006/12/EK
   (2006. gada 5. aprīlis)
   par atkritumiem
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 175. pantu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   apspriedušies ar Reģionu komiteju,
   saskaņā ar Līguma 251. pantā paredzēto procedūru (2),
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 75/442/EEK (1975. gada 15. jūlijs) par atkritumiem (3) ir vairākas reizes būtiski grozīta (4). Skaidrības un lietderības dēļ minētā direktīva būtu jākodificē.

               (2)

               Atkritumu apsaimniekošanas noteikumu galvenajiem mērķiem ir jābūt cilvēku veselības aizsardzībai un vides aizsardzībai pret kaitējumiem, ko rada atkritumu savākšana, pārvadāšana, apstrāde, uzglabāšana un noglabāšana.

               (3)

               Vajadzīga kopīga terminoloģija un atkritumu definīcija, lai uzlabotu atkritumu apsaimniekošanas efektivitāti Kopienā.

               (4)

               Efektīvi un saskanīgi atkritumu apglabāšanas noteikumi un atkritumu vērtības palielināšanas noteikumi, būtu jāattiecina – ar dažiem izņēmumiem – uz kustamu mantu, no kuras tās īpašnieks grib atbrīvoties vai no kuras viņam ir jāatbrīvojas.

               (5)

               Lai saglabātu dabas resursus, būtu jāveicina atkritumu reģenerācija un to, lai reģenerētos materiālus atkārtoti izmantotu kā izejvielas. Var rasties vajadzība paredzēt speciālus noteikumus attiecībā uz atkārtoti izmantojamiem atkritumiem.

               (6)

               Augsta līmeņa vides aizsardzības nodrošināšanai dalībvalstīm papildus pasākumiem atkritumu iznīcināšanai un reģenerācijai jāveic pasākumi, lai ierobežotu atkritumu rašanos, jo īpaši veicinot bezatkritumu tehnoloģiju un otrreiz pārstrādājamu un atkārtoti izmantojamu produktu ražošanu, ņemot vērā esošās vai potenciālās tirgu iespējas reģenerētajiem atkritumiem.

               (7)

               Turklāt atšķirības starp dalībvalstu normatīvajiem aktiem par atkritumu apglabāšanu un reģenerāciju var ietekmēt vides kvalitāti un traucēt iekšējā tirgus darbību.

               (8)

               Kopienai kā tādai svarīgi kļūt saimnieciski patstāvīgai attiecībā uz atkritumu apglabāšanu, tāpēc katrai dalībvalstij individuāli būtu jātiecas uz šādu patstāvību.

               (9)

               Lai sasniegtu šos mērķus, dalībvalstīm jāsagatavo atkritumu apsaimniekošanas plāni.

               (10)

               Atkritumu aprite ir jāsamazina, un dalībvalstis savos apsaimniekošanas plānos var paredzēt atbilstīgus pasākumus.

               (11)

               Lai nodrošinātu augsta līmeņa vides aizsardzību un efektīvu kontroli, jāparedz atļauju sistēma un atkritumu apglabāšanas un reģenerācijas uzņēmumu inspicēšana.

               (12)

               Konkrētos apstākļos, pieņemot, ka tie atbilst vides aizsardzības prasībām, dažus uzņēmumus, kuri paši pārstrādā savus atkritumus vai veic reģenerāciju, var neiekļaut atļauju sistēmā; tā kā šādi uzņēmumi jāreģistrē.

               (13)

               Atkritumus var uzraudzīt, sākot ar to rašanos līdz galīgai apglabāšanai, citiem uzņēmumiem, kuri nodarbojas ar atkritumu savākšanu, pārvadāšanu vai starpniecību, arī jāizsniedz atļaujas vai tie jāreģistrē, kā arī jāveic atbilstīga inspicēšana.

               (14)

               Tā izmaksu daļa, ko nesedz ieņēmumi no atkritumu apstrādes, ir jākompensē, ievērojot principu “piesārņotājs maksā”.

               (15)

               Šīs direktīvas īstenošanai vajadzīgie pasākumi jāpieņem saskaņā ar Padomes Lēmumu 1999/468/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (5).

               (16)

               Šai direktīvai nevajadzētu skart dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem direktīvas transponēšanai valsts tiesību aktos, kā izklāstīts III pielikuma B daļā,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   1.   Šajā direktīvā:

               a)

               “atkritumi” ir jebkura viela vai priekšmets, kas iekļauts I pielikumā noteiktajās kategorijās, un no kā īpašnieks atbrīvojas, ir nodomājis atbrīvoties vai ir spiests atbrīvoties;

               b)

               “radītājs” ir ikviens, kura darbība rada atkritumus (“sākotnējais radītājs”) un/vai ikviens, kas nodarbojas ar atkritumu priekšapstrādi, sajaukšanu vai citām darbībām, kuru rezultātā mainās atkritumu īpašības vai sastāvs;

               c)

               “īpašnieks” ir atkritumu ražotājs vai fiziska vai juridiska persona, kuras īpašumā atrodas atkritumi;

               d)

               “apsaimniekošana” ir atkritumu savākšana, pārvadāšana, reģenerācija un apglabāšana, tostarp šādu darbību pārraudzība un apglabāšanas vietu aprūpe pēc to slēgšanas;

               e)

               “apglabāšana” ir jebkuras darbības, kas minētas II A pielikumā;

               f)

               “reģenerācija” ir jebkuras darbības, kas minētas II B pielikumā;

               g)

               “savākšana” ir atkritumu vākšana, šķirošana un/vai sajaukšana, lai atkritumus pārvadātu.

         2.   Panta 1. punkta a) apakšpunkta vajadzībām, Komisija, rīkojoties saskaņā ar 18. panta 3. punktā paredzēto procedūru, sagatavo to atkritumu sarakstu, kuri pieder I pielikumā minētajām kategorijām. Šo sarakstu periodiski pārskata un vajadzības gadījumā groza saskaņā ar minēto procedūru.
   2. pants
   1.   No šīs direktīvas darbības jomas izslēdz:

               a)

               gāzveida emisijas atmosfērā;

               b)

               ja uz tiem jau attiecas citi normatīvie akti, –

                           i)

                           radioaktīvos atkritumus;

                           ii)

                           atkritumus, kas radušies ģeoloģiskās izpētes, derīgo izrakteņu ieguves, apstrādes un glabāšanas rezultātā, kā arī karjeru izstrādes atkritumus;

                           iii)

                           dzīvnieku līķus un šādus lauksaimniecības atkritumus: kūtsmēslus un citas zemkopībā izmantojamas dabīgas, nekaitīgas vielas;

                           iv)

                           notekūdeņus, izņemot šķidros atkritumus;

                           v)

                           sprāgstvielas, kam beidzies derīguma termiņš.

         2.   Konkrētos gadījumos vai papildus šīs direktīvas noteikumiem atsevišķās direktīvās var paredzēt īpašus noteikumus attiecībā uz konkrētu atkritumu veidu apsaimniekošanu.
   3. pants
   1.   Dalībvalstis veic atbilstīgus pasākumus, lai mudinātu:

               a)

               pirmkārt, novērst vai samazināt radīto atkritumu daudzumu un bīstamību, jo īpaši:

                           i)

                           attīstot tīrās tehnoloģijas, kuras ļauj taupīt dabas resursus;

                           ii)

                           tehniski izstrādājot un laižot tirgū tādus produktus, kas veidoti tā, lai, tos ražojot, lietojot vai galīgi apglabājot, nepiesārņotu vidi vai radītu pēc iespējas mazāku vides piesārņojumu, nepalielinot atkritumu bīstamību un piesārņojuma draudus;

                           iii)

                           attīstot atbilstīgas metodes reģenerācijai paredzētajos atkritumos esošo bīstamo vielu galīgai apglabāšanai;

               b)

               otrkārt:

                           i)

                           reģenerēt atkritumus, tos atkārtoti pārstrādājot, atkārtoti izmantojot vai izmantojot jebkuras citas darbības, lai iegūtu otrreizējās izejvielas, vai

                           ii)

                           izmantot atkritumus kā enerģijas avotu.

         2.   Izņemot gadījumus, kad piemērojama Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 98/34/EK (1998. gada 22. jūnijs), ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (6), dalībvalstis informē Komisiju par pasākumiem, ko tās gatavojas paredzēt, lai sasniegtu 1. punktā minētos mērķus. Komisija par šiem pasākumiem informē citas dalībvalstis un 18. panta 1. punktā minēto komiteju.
   4. pants
   1.   Dalībvalstis paredz vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu atkritumu reģenerāciju vai apglabāšanu, neapdraudot cilvēka veselību un neizmantojot metodes vai darbības, kas varētu radīt kaitējumu videi un, jo īpaši:

               a)

               neapdraudot ūdeņus, gaisu, augsni, augus un dzīvniekus;

               b)

               neradot traucējošus trokšņus un smakas;

               c)

               neradot negatīvu ietekmi uz lauku vidi un īpaši aizsargājamām teritorijām.

         2.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai aizliegtu atkritumu izmešanu, izgāšanu un nekontrolētu apglabāšanu.
   5. pants
   1.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, sadarbojoties ar citām dalībvalstīm, ja tas ir vajadzīgs vai ieteicams, lai nodrošinātu integrētu un pietiekamu atkritumu apglabāšanas iekārtu tīklu, ņemot vērā labākās pieejamās tehnoloģijas, kurām nav nesamērīgi augstas izmaksas. Tīklam jānodrošina iespēja Kopienai kā tādai kļūt saimnieciski patstāvīgai atkritumu apglabāšanas ziņā un dalībvalstīm – individuāla virzība uz minēto mērķi, ņemot vērā ģeogrāfiskos apstākļus un speciālu iekārtu vajadzību atsevišķiem atkritumu veidiem.
   2.   Tīklam jānodrošina iespēja apglabāt atkritumus tuvākajās piemērotajās atkritumu apglabāšanas iekārtās, izmantojot piemērotākās metodes un tehnoloģijas, lai nodrošinātu augsta līmeņa vides un cilvēka veselības aizsardzību.
   6. pants
   Dalībvalstis izveido vai nozīmē kompetento iestādi vai iestādes, kuras atbild par šīs direktīvas īstenošanu.
   7. pants
   1.   Lai sasniegtu 3., 4. un 5. pantā minētos mērķus, 6. pantā minētajai kompetentajai iestādei vai iestādēm pēc iespējas drīz jāsagatavo viens vai vairāki atkritumu apsaimniekošanas plāni. Šādi plāni jo īpaši attiecas uz:

               a)

               reģenerējamo vai apglabājamo atkritumu veidu, daudzumu un izcelsmi;

               b)

               vispārīgām tehniskām prasībām;

               c)

               īpašām prasībām konkrētiem atkritumu veidiem;

               d)

               piemērotām apglabāšanas vietām vai iekārtām.

         2.   Panta 1. punktā minētie plāni, piemēram, var attiekties uz:

               a)

               fiziskām vai juridiskām personām, kas ir pilnvarotas apsaimniekot atkritumus;

               b)

               reģenerācijas un apglabāšanas paredzētajām izmaksām;

               c)

               atbilstīgiem pasākumiem, lai veicinātu atkritumu savākšanas, šķirošanas un apstrādes racionalizāciju.

         3.   Lai izstrādātu šādus plānus, dalībvalstis attiecīgi sadarbojas ar citām dalībvalstīm un Komisiju. Par tiem ziņo Komisijai.
   4.   Dalībvalstis var paredzēt pasākumus, kas vajadzīgi, lai novērstu tādu atkritumu pārvietošanu, kas neatbilst atkritumu apsaimniekošanas plāniem. Tās informē Komisiju un dalībvalstis par šādiem pasākumiem.
   8. pants
   Dalībvalstis veic atbilstīgus pasākumus, lai nodrošinātu, ka atkritumu īpašnieki:

               a)

               nodrošina, ka atkritumus pārņem privāts vai valsts atkritumu savācējs vai uzņēmums, kurš veic II A vai II B pielikumā minētās darbības, vai

               b)

               saskaņā ar šis direktīvas noteikumiem paši veic reģenerāciju vai apglabā atkritumus.

         9. pants
   1.   Lai īstenotu 4., 5. un 7. pantu, jebkuram uzņēmumam, kas nodarbojas ar II A pielikumā minētajām darbībām, jāsaņem 6. pantā minētās kompetentās iestādes atļauja.
   Šāda atļauja attiecas uz:

               a)

               atkritumu veidiem un daudzumiem;

               b)

               tehniskajām prasībām;

               c)

               vajadzīgajiem drošības pasākumiem;

               d)

               apglabāšanas vietu;

               e)

               apstrādes metodi.

         2.   Atļaujas var piešķirt uz noteiktu laika posmu, tās var būt atjaunojamas, tajās var paredzēt nosacījumus un pienākumus vai, ja iecerētā apglabāšanas metode no vides aizsardzības viedokļa nav pieņemama, atļauju var nepiešķirt.
   10. pants
   Lai piemērotu 4. pantu, jebkuram uzņēmumam, kas veic II B pielikumā paredzētās darbības, jāsaņem atļauja.
   11. pants
   1.   Neskarot Padomes Direktīvu 91/689/EEK (1991. gada 12. decembris) par bīstamajiem atkritumiem (7), var izdarīt šādus izņēmumus no 9. un 10. pantā paredzētās prasības attiecībā uz atļaujām:

               a)

               uzņēmumi, kas apglabā savus atkritumus to rašanās vietā,
               un

               b)

               uzņēmumi, kas veic atkritumu reģenerāciju.

         2.   Panta 1. punktā minētos izņēmumus piemēro tikai tad, ja:

               a)

               kompetentās iestādes ir paredzējušas vispārīgus noteikums katram darbības veidam, paredzot atkritumu daudzumus, veidus un nosacījumus ar kādiem konkrēto darbību var veikt, nepiemērojot prasības attiecībā uz atļaujām,
               un

               b)

               atkritumu veids un daudzums un reģenerācijas un apglabāšanas metodes ir tādas, kas atbilst 4. pantā noteiktajām prasībām.

         3.   Panta 1. punktā minēto uzņēmumu reģistrāciju veic kompetentās iestādes.
   4.   Dalībvalstis informē Komisiju par vispārējiem noteikumiem, kas pieņemti saskaņā ar 2. punkta a) apakšpunktu.
   12. pants
   Uzņēmumus, kuru profesionālā darbība ir saistīta ar atkritumu savākšanu vai transportēšanu, atkritumu reģenerācijas vai apglabāšanas organizēšanu citu vārdā (mākleri vai starpnieki), ja tiem nav jāiegūst atļauja, reģistrē kompetentajās iestādēs.
   13. pants
   Kompetentās iestādes regulāri inspicē uzņēmumus, kas veic 9. līdz 12. pantā minētās darbības.
   14. pants
   1.   Visi 9. un 10. pantā minētie uzņēmumi:

               a)

               reģistrē II A un II B pielikumā paredzētās darbības un I pielikumā minēto atkritumu daudzumu, raksturu, izcelsmi un, ja vajadzīgs, virzienu, savākšanas biežumu, transporta veidu un apstrādes metodi;

               b)

               pēc 6. pantā minēto kompetento iestāžu pieprasījuma sniedz šo informāciju.

         2.   Dalībvalstis var prasīt arī radītājiem ievērot 1. punktā paredzētos noteikumus.
   15. pants
   Saskaņā ar “piesārņotājs maksā” principu atkritumu apglabāšanas izmaksas sedz:

               a)

               īpašnieks, kura atkritumus savāc atkritumu savācējs vai 9. pantā minētais uzņēmums,
               un/vai

               b)

               iepriekšējie īpašnieki vai to produktu ražotāji, no kuriem radušies atkritumi.

         16. pants
   Reizi trijos gados dalībvalstis Komisijai nosūta nozares ziņojumu ar informāciju par šīs direktīvas īstenošanu, šis ziņojums attiecas arī uz citām piemērotām Kopienas direktīvām. Ziņojumu sagatavo, pamatojoties uz anketu vai formu, ko izstrādā Komisija saskaņā ar 18. panta 2. punktā paredzēto procedūru. Minēto anketu vai formu dalībvalstīm nosūta sešus mēnešus pirms ziņojumā aptvertā laikposma sākuma. Ziņojumu Komisijai iesniedz deviņu mēnešu laikā pēc tam, kad beidzies ziņojumā aptvertais trīs gadu laikposms.
   Kopienas ziņojumu par direktīvas īstenošanu Komisija nodod atklātībai deviņu mēnešu laikā pēc dalībvalstu ziņojumu saņemšanas.
   17. pants
   Grozījumus, kas vajadzīgi, lai pielāgotu šīs direktīvas pielikumus tehnikas un zinātnes attīstībai, veic saskaņā ar 18. panta 3. punktā minēto procedūru.
   18. pants
   1.   Komisijai palīdz komiteja.
   2.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 4. un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. pantu.
   Lēmuma 1999/468/EK 4. panta 3. punktā paredzētais termiņš ir viens mēnesis.
   3.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. pantu.
   Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais termiņš ir trīs mēneši.
   4.   Komiteja pieņem savu reglamentu.
   19. pants
   Dalībvalstis dara zināmus Komisijai savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   20. pants
   Direktīvu 75/442/EEK atceļ, neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem direktīvas transponēšanai valsts tiesību aktos, kā izklāstīts III pielikuma B daļā.
   Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu un lasa saskaņā ar IV pielikumā doto korelācijas tabulu.
   21. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   22. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Strasbūrā, 2006. gada 5. aprīlī

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. BORRELL FONTELLES

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         H. WINKLER

      (1)  OV C 112, 30.4.2004., 46. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta 2004. gada 9. marta Atzinums (OV C 102 E, 28.4.2004., 106. lpp.) un Padomes 2006. gada 30. janvāra Lēmums.

      (3)  OV L 194, 25.7.1975., 39. lpp. Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.).

      (4)  Skat. III pielikuma A daļu.

      (5)  OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.

      (6)  OV L 204, 21.7.1998., 37. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar 2003. gada Pievienošanās aktu.

      (7)  OV L 377, 31.12.1991., 20. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 94/31/EK (OV L 168, 2.7.1994., 28. lpp.).

      I PIELIKUMS
      ATKRITUMU KATEGORIJAS

                  Q1

                  Ražošanas vai patēriņa atliekas, kas turpmāk nav precizētas

                  Q2

                  Produkti, kas neatbilst specifikācijām

                  Q3

                  Produkti, kam beidzies derīguma termiņš

                  Q4

                  Nokrituši, izlijuši, pazuduši vai citādos starpgadījumos cietuši materiāli, ieskaitot jebkurus materiālus, aprīkojumu utt., kas piesārņots kāda neparedzēta gadījuma rezultātā.

                  Q5

                  Materiāli, kas piesārņoti vai notraipīti plānotas rīcības rezultātā (piem., tīrīšanas darbību atliekas, iepakojuma materiāls, tvertnes u.c.)

                  Q6

                  Nederīgas detaļas (piem., izlietotas baterijas, katalizatori u.c.)

                  Q7

                  Vielas, kuru īpašības ir zudušas (piem., piesārņotas skābes, šķīdinātāji, izlietoti rūdīšanas sāļi u.c.)

                  Q8

                  Rūpniecisko procesu atliekas (piem., izdedži, kuba atlikumi u.c.)

                  Q9

                  Piesārņojuma mazināšanas procesu atliekas (piem., skrūberu nogulsnes, gaisa filtru putekļi, izlietoti filtri u.c.)

                  Q10

                  Mehāniskās apstrādes/apdares atliekas (virpošanas skaidas, pārpalikumi u.c.)

                  Q11

                  Atliekas no izejvielu ieguves un apstrādes (piem., kalnrūpniecības atkritumi, naftas ieguves atkritumi, u.c.)

                  Q12

                  Piesārņoti materiāli (piem., ar polihlordifeniliem piesārņotas eļļas u.c.)

                  Q13

                  Jebkuri materiāli, vielas vai produkti, kuru lietošana ir aizliegta ar tiesību aktiem

                  Q14

                  Produkti, kas to īpašniekam vairs nav vajadzīgi (piem., lauksaimniecības, mājsaimniecības, biroja, uzņēmējdarbības, veikalu atkritumi u.c.)

                  Q15

                  Piesārņoti materiāli, vielas vai produkti, kas rodas, attīrot piesārņotu zemi

                  Q16

                  Jebkuri materiāli, vielas vai produkti, kas nav iekļauti iepriekšminētajās kategorijās

      II A PIELIKUMS
      ATKRITUMU APGLABĀŠANAS DARBĪBAS

         NB: Šajā pielikumā ir uzskaitītas praktiski izmantojamās atkritumu apglabāšanas darbības. Direktīvas 4. pants paredz, ka atkritumi apglabājami tā, lai netiktu apdraudēta cilvēku veselība un izmantojot paņēmienus un metodes, kas nevar nodarīt kaitējumu videi.

                  D 1

                  Noglabāšana virs vai zem zemes (piemēram, atkritumu poligonā u.tml.)

                  D 2

                  Iestrādāšana augsnē (piemēram, šķidru vai dūņainu atkritumu bioloģiskā sadalīšanās augsnē u.tml.)

                  D 3

                  Iesūknēšana zemes dzīlēs (piemēram, iesūknējamu atkritumu iesūknēšana šahtās, sālsalās vai dabīgi radušos apakšzemes dobumos u.tml.)

                  D 4

                  Izgāšana uz virsmas (piemēram, šķidru vai dūņainu atkritumu novietošana bedrēs, dīķos, lagūnās u.tml.)

                  D 5

                  Īpaši ierīkoti atkritumu poligoni (piemēram, atkritumu apglabāšana atsevišķās segtās kamerās, kas ir nošķirtas cita no citas un no apkārtējās vides, u.tml.)

                  D 6

                  Izgāšana ūdenstilpēs, izņemot jūras un okeānus

                  D 7

                  Izgāšana jūrā vai okeānā, arī apglabāšana jūras gultnē

                  D 8

                  Bioloģiskā apstrāde, kas nav minēta citur šajā pielikumā un kuras rezultātā iegūtos savienojumus vai maisījumus pakļauj kādam no D 1 līdz D 7 un D 9 līdz D 12 punktā minētajiem paņēmieniem

                  D 9

                  Fizikāli ķīmiskā apstrāde, kas nav minēta citur šajā pielikumā un kuras rezultātā iegūtos savienojumus vai maisījumus pakļauj kādam no D 1 līdz D 8 un D 10 līdz D 12 punktā minētajiem paņēmieniem (piemēram, iztvaicēšana, kaltēšana, kalcinēšana u.tml.)

                  D 10

                  Sadedzināšana uz sauszemes

                  D 11

                  Sadedzināšana jūrā

                  D 12

                  Pastāvīga glabāšana (piemēram, konteineru noglabāšana kalnraktuvēs u.tml.)

                  D 13

                  Sajaukšana pirms kādas no D 1 līdz D 12 punktā minētajām darbībām

                  D 14

                  Papildu apstrāde pirms atkritumus pakļauj kādam no D 1 līdz D 13 punktā minētajiem paņēmieniem

                  D 15

                  Glabāšana pirms atkritumus pakļauj kādai no D 1 līdz D 14 punktā minētajām darbībām (izņemot pagaidu glabāšanu pirms savākšanas teritorijā, kur rodas atkritumi)

      II B PIELIKUMS
      ATKRITUMU REĢENERĀCIJA

         NB: Šajā pielikumā ir uzskaitīti praktiski izmantojamie atkritumu reģenerācijas paņēmieni. Direktīvas 4. pants paredz, ka atkritumu reģenerējami tā, lai netiktu apdraudēta cilvēku veselība un izmantojot paņēmienus un metodes, kas nevar nodarīt kaitējumu videi.

                  R 1

                  Izmanto galvenokārt kā degvielu vai citu līdzekli enerģijas ražošanai

                  R 2

                  Šķīdinātāju reģenerācija

                  R 3

                  Organisko vielu otrreizējā pārstrāde/reģenerācija, izņemot šķīdinātājus (arī kompostēšana un citi bioloģiskās pārstrādes paņēmieni)

                  R 4

                  Metālu un to savienojumu otrreizējā pārstrāde/reģenerācija

                  R 5

                  Pārējo neorganisko materiālu otrreizējā pārstrāde/reģenerācija

                  R 6

                  Skābju vai sārmu reģenerācija

                  R 7

                  Tādu savienojumu reģenerācija, kuri kalpo piesārņojuma mazināšanai

                  R 8

                  Katalizatoru sastāvdaļu reģenerācija

                  R 9

                  Eļļu reģenerācija vai cita veida otrreizējs izmantojums

                  R 10

                  Iestrādāšana zemē par labu lauksaimniecībai vai ekoloģijai

                  R 11

                  Tādu atkritumu izmantošana, kuri iegūti pēc R 1 līdz R 10 punktā minēto paņēmienu piemērošanas

                  R 12

                  Atkritumu apmaiņa nolūkā tos pakļaut kādai no R 1 līdz R 11 punktā minētajām darbībām

                  R 13

                  Atkritumu glabāšana pirms kādas no R 1 līdz R 12 punktā minētajām darbībām (izņemot pagaidu glabāšanu pirms savākšanas ražošanas teritorijā)

      III PIELIKUMS
      A DAĻA
      ATCELTĀ DIREKTĪVA AR GROZĪJUMIEM

         (minēta 20. pantā)

                  Padomes Direktīva 75/442/EEK (OV L 194, 25.7.1975., 39. lpp.).

                  Padomes Direktīva 91/156/EEK (OV L 78, 26.3.1991., 32. lpp.).

                  Padomes Direktīva 91/692/EEK (OV L 377, 31.12.1991., 48. lpp.).

                  Tikai tās atsauces, kas VI pielikumā attiecas uz Direktīvu 75/442/EEK.

                  Komisijas Lēmums 96/350/EK (OV L 135, 6.6.1996., 32. lpp.)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.).

                  Tikai III pielikuma 1. punkts.

            B DALA
      TERMINI TRANSPONĒŠANAI VALSTS TIESĪBU AKTOS

         (minēti 20. pantā)

                  Direktīva

                  Termiņš transponēšanai

                  75/442/EEK

                  1977. gada 17. jūlijs

                  91/156/EEK

                  1993. gada 1. aprīlis

                  91/692/EEK

                  1995. gada 1. janvāris

      IV PIELIKUMS
      KORELĀCIJAS TABULA

                  Direktīva 75/442/EEK

                  Šī direktīva

                  1. panta ievadfrāze

                  1. panta 1. punkta ievadfrāze

                  1. panta a) punkta pirmā daļa

                  1. panta 1. punkta a) apakšpunkts

                  1. panta a) punkta otrā daļa

                  1. panta 2. punkts

                  1. panta b) – g) punkts

                  1. panta 1. punkta b) – g) apakšpunkts

                  2. pants

                  2. pants

                  3. panta 1. punkta ievadfrāze

                  3. panta 1. punkta ievadfrāze

                  3. panta 1. punkta a) apakšpunkta ievadfrāze

                  3. panta 1. punkta a) apakšpunkta ievadfrāze

                  3. panta 1. punkta a) apakšpunkts pirmais ievilkums

                  3. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) daļa

                  3. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrais ievilkums

                  3. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) daļa

                  3. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešais ievilkums

                  3. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) daļa

                  3. panta 1. punkta b) apakšpunkta ievadfrāze

                  3. panta 1. punkta b) apakšpunkta ievadfrāze

                  3. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) daļa

                  3. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) daļa

                  3. panta 1. punkta b) apakšpunkta ii) daļa

                  3. panta 1. punkta b) apakšpunkta ii) daļa

                  3. panta 2. punkts

                  3. panta 2. punkts

                  4. panta pirmās daļas ievadfrāze

                  4. panta 1. punkta ievadfrāze

                  4. panta pirmās daļas pirmais ievilkums

                  4. panta 1. punkta a) apakšpunkts

                  4. panta pirmās daļas otrais ievilkums

                  4. panta 1. punkta b) apakšpunkts

                  4. panta pirmās daļas trešais ievilkums

                  4. panta 1. punkta c) apakšpunkts

                  4. panta otrā daļa

                  4. panta 2. punkts

                  5. pants

                  5. pants

                  6. pants

                  6. pants

                  7. panta 1. punkta pirmās daļas ievadfrāze

                  7. panta 1. punkta ievadfrāze

                  7. panta 1. punkta pirmās daļas pirmais ievilkums

                  7. panta 1. punkta, a) apakšpunkts

                  7. panta 1. punkta pirmā daļas otrais ievilkums

                  7. panta 1. punkta b) apakšpunkts

                  7. panta 1. punkta pirmās daļas trešais ievilkums

                  7. panta 1. punkta c) apakšpunkts

                  7. panta 1. punkta pirmā daļas ceturtais ievilkums

                  7. panta 1. punkta d) apakšpunkts

                  7. panta 1. punkta otrās daļas ievadfrāze

                  7. panta 2. punkta ievadfrāze

                  7. panta 1. punkta otrā daļas pirmais ievilkums

                  7. panta 2. punkta a) apakšpunkts

                  7. panta 1. punkta otrās daļas otrais ievilkums

                  7. panta 2. punkta b) apakšpunkts

                  7. panta 1. punkta otrā daļas trešais ievilkums

                  7. panta 2. punkta c) apakšpunkts

                  7. panta 2. punkts

                  7. panta 3. punkts

                  7. panta 3. punkts

                  7. panta 4. punkts

                  8. panta ievadfrāze

                  8. panta ievadfrāze

                  8. panta pirmais ievilkums

                  8. panta a) punkts

                  8. panta otrais ievilkums

                  8. panta b) punkts

                  9. panta 1. punkta pirmā daļa

                  9. panta 1. punkta pirmā daļa

                  9. panta 1. punkta otrās daļas ievadfrāze

                  9. panta 1. punkta otrās daļas ievadfrāze

                  9. panta 1. punkta otrās daļas pirmais ievilkums

                  9. panta 1. punkta otrās daļas a) punkts

                  9. panta 1. punkta otrās daļas otrais ievilkums

                  9. panta 1. punkta otrās daļas b) punkts

                  9. panta 1. punkta otrās daļas trešais ievilkums

                  9. panta 1. punkta otrās daļas c) punkts

                  9. panta 1. punkta otrās daļas ceturtais ievilkums

                  9. panta 1. punkta otrās daļas d) punkts

                  9. panta 1. punkta otrās daļas piektais ievilkums

                  9. panta 1. punkta otrās daļas e) punkts

                  9. panta 2. punkts

                  9. panta 2. punkts

                  10. pants

                  10. pants

                  11. panta 1. punkta pirmā daļa

                  11. panta 1. punkts

                  11. panta 1. punkta otrās daļas ievadfrāze

                  11. panta 2. punkta ievadfrāze

                  11. panta 1. punkta otrās daļas pirmais ievilkums

                  11. panta 2. punkta a) apakšpunkts

                  11. panta 1. punkta otrās daļas otrais ievilkums

                  11. panta 2. punkta b) apakšpunkts

                  11. panta 2. punkts

                  11. panta 3. punkts

                  11. panta 3. punkts

                  11. panta 4. punkts

                  12. pants

                  12. pants

                  13. pants

                  13. pants

                  14. panta pirmās daļas ievadfrāze

                  14. panta 1. punkta ievadfrāze

                  14. panta pirmās daļas pirmais ievilkums

                  14. panta 1. punkta a) apakšpunkts

                  14. panta pirmās daļas otrais ievilkums

                  14. panta 1. punkta b) apakšpunkts

                  14. panta otrā daļa

                  14. panta 2. punkts

                  15. panta ievadfrāze

                  15. panta ievadfrāze

                  15. panta pirmais ievilkums

                  15. panta a) punkts

                  15. panta otrais ievilkums

                  15. panta b) punkts

                  16. panta pirmā daļa

                  16. panta pirmā daļa un 18. panta 2. punkts

                  16. panta otrā daļa

                  ___

                  16. panta trešā daļa

                  16. panta otrā daļa

                  17. pants

                  17. pants

                  18. panta 1. punkts

                  18. panta 1. punkts

                  18. panta 2. punkts

                  18. panta 3. punkts

                  18. panta 3. punkts

                  18. panta 4. punkts

                  19. pants

                  ___

                  20. pants

                  19. pants

                  ___

                  20. pants

                  ___

                  21. pants

                  21. pants

                  22. pants

                  I pielikums

                  I pielikums

                  II A pielikums

                  II A pielikums

                  II B pielikums

                  II B pielikums

                  ___

                  III pielikums

                  ___

                  IV pielikums


title: Padomes Direktīva (1979. gada 25. jūnijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz lauksaimniecības un mežsaimniecības riteņtraktoru apgāšanās aizsargkonstrukcijām (statiska testēšana)

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31979L0622

Oficiālais Vēstnesis L 179 , 17/07/1979 Lpp. 0001 - 0030 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 10 Lpp. 0010  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 13 Sējums 8 Lpp. 0147  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 10 Lpp. 0010  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 10 Lpp. 0108  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 10 Lpp. 0108

		Padomes Direktīva(1979. gada 25. jūnijs)par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz lauksaimniecības un mežsaimniecības riteņtraktoru apgāšanās aizsargkonstrukcijām (statiska testēšana)(79/622/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],tā kā tehniskās prasības, kurām traktoriem jāatbilst saskaņā ar dalībvalstu tiesību aktiem, inter alia attiecas uz apgāšanās aizsargkonstrukcijām un to stiprinājumu pie traktora;tā kā šīs prasības dažādās dalībvalstīs atšķiras; tā kā tāpēc visām dalībvalstīm jāpieņem vienādi noteikumi vai nu papildus esošajiem noteikumiem, vai arī to vietā, lai jo īpaši katram traktoru tipam varētu ieviest EEK tipa apstiprināšanas procedūru, kas bija Padomes Direktīvas 74/150/EEK (1974. gada 4. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz lauksaimniecības un mežsaimniecības riteņtraktoru tipa apstiprinājumu [3] mērķis;tā kā saskaņota detaļas tipa apstiprināšanas procedūra apgāšanās aizsargkonstrukcijām un to stiprinājumiem pie traktora ļauj katrai dalībvalstij pārbaudīt atbilstību kopīgajām uzbūves un testēšanas prasībām un informēt pārējās dalībvalstis par iegūtajiem datiem, nosūtot tām tāda detaļas tipa apstiprinājuma sertifikāta kopijas, kuru aizpilda katra tipa apgāšanās aizsargkonstrukcijām, kā arī to stiprinājumam pie traktora; tā kā EEK detaļas tipa apstiprinājuma zīme uz visām konstrukcijām, ko ražo atbilstīgi apstiprinātajam tipam, novērš vajadzību rīkot šo ierīču tehniskās pārbaudes pārējās dalībvalstīs;tā kā kopīgas prasības attiecībā uz pārējiem elementiem un parametriem apgāšanās aizsargkonstrukcijām, jo īpaši attiecībā uz izmēriem, durvīm, aizsargstikliem, ierīcēm, kas novērš ilgstošu velšanos, ja traktors ir apgāzies, kā arī ierīcēm pasažieru aizsardzībai noteiks vēlāk;tā kā saskaņotās prasības ir paredzētas galvenokārt, lai visā Kopienā nodrošinātu drošību uz ceļiem un darbā; tā kā tādēļ jāievieš pienākums aprīkot traktorus, uz ko attiecas šī direktīva, ar apgāšanās aizsargkonstrukcijām; tā kā līdz dienai, kas vēl jānosaka, traktorus, kas minēti Padomes Direktīvā 77/536/EEK (1977. gada 28. jūnijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz lauksaimniecības vai mežkopības riteņtraktoru apgāšanās aizsargkonstrukcijām [4], būtu jāspēj aprīkot ar apgāšanās aizsargkonstrukcijām, kas atbilst vai nu Direktīvai 77/536/EEK, vai šai direktīvai;tā kā valsts tiesību aktu tuvināšana attiecībā uz traktoriem, pamatojoties uz kopējām prasībām, ir saistīta ar katrā dalībvalstī veiktas pārbaudes savstarpēju atzīšanu citās dalībvalstīs,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Katra dalībvalsts piešķir EEK detaļas tipa apstiprinājumu tādām visu tipu apgāšanās aizsargkonstrukcijām un tādiem to stiprinājumiem pie traktora, kuri atbilst I līdz V pielikumā noteiktajām uzbūves un testēšanas prasībām.2. Dalībvalsts, kas piešķīrusi EEK detaļas tipa apstiprinājumu, veic vajadzīgos pasākumus, lai, vajadzības gadījumā sadarbībā ar pārējo dalībvalstu kompetentajām iestādēm, pārliecinātos, ka ražošanas paraugi atbilst apstiprinātajam tipam. Šāda pārliecināšanās notiek tikai pārbaudēs uz vietas.2. pantsDalībvalstis katra tipa apgāšanās aizsargkonstrukcijām, kā arī to stiprinājumiem pie traktora, ko tās apstiprina saskaņā ar 1. pantu, izsniedz traktora vai aizsardzības konstrukcijas ražotājam vai viņa pilnvarotajam pārstāvim EEK detaļas tipa apstiprinājuma zīmi, kura atbilst VI pielikumā parādītajam paraugam.Dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai novērstu tādu zīmju izmantošanu, kas varētu radīt iespēju sajaukt apgāšanās aizsargkonstrukcijas, kurām piešķirts detaļas tipa apstiprinājums saskaņā ar 1. pantu, ar citām ierīcēm.3. pants1. Neviena dalībvalsts nevar aizliegt laist tirgū apgāšanās aizsargkonstrukcijas vai to stiprinājumus pie traktora, pamatojoties uz to uzbūvi, ja uz tiem ir EEK detaļas tipa apstiprinājuma zīme.2. Dalībvalsts tomēr var aizliegt laist tirgū apgāšanās aizsargkonstrukcijas, uz kurām ir EEK detaļas tipa apstiprinājuma zīme, bet kuras pastāvīgi neatbilst apstiprinājuma tipam.Šī dalībvalsts tūlīt informē citas dalībvalstis un Komisiju par veiktajiem pasākumiem, precizējot sava lēmuma iemeslus.4. pantsKatras dalībvalsts kompetentās iestādes mēneša laikā nosūta citu dalībvalstu kompetentajām iestādēm tādu detaļas tipa apstiprinājuma sertifikātu kopijas, kuru paraugs sniegts VII pielikumā un kurus aizpilda katra tipa apgāšanās aizsargkonstrukcijai, ko tās apstiprina vai atsakās apstiprināt.5. pants1. Ja dalībvalsts, kas piešķīrusi EEK detaļas tipa apstiprinājumu, atklāj, ka daļa apgāšanās aizsargkonstrukciju un to stiprinājumu pie traktora, kam ir tā pati EEK detaļas tipa apstiprinājuma zīme, neatbilst apstiprinātajam tipam, tā veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu ražošanas paraugu atbilstību apstiprinātajam tipam. Šīs valsts kompetentās iestādes informē pārējo dalībvalstu kompetentās iestādes par veiktajiem pasākumiem, kas gadījumā, ja nopietnu neatbilstību atklāj atkārtoti, ja vajadzīgs, var novest pie EEK detaļas tipa apstiprinājuma anulēšanas. Minētās iestādes veic tādus pašus pasākumus, ja citas dalībvalsts kompetentās iestādes tās informē par šādu neatbilstību.2. Dalībvalstu kompetentās iestādes mēneša laikā informē cita citu par jebkuru EEK detaļas tipa apstiprinājumu anulēšanu un visu šādu pasākumu iemesliem.6. pantsVisos lēmumos, ko pieņem saskaņā ar šīs direktīvas īstenošanas noteikumiem, lai atteiktu vai anulētu detaļas tipa apstiprinājumu apgāšanās aizsargkonstrukcijām un to stiprinājumiem pie traktora vai lai aizliegtu tās laist tirgū vai lietot, sīki izklāsta iemeslus, kas ir to pamatā. Šādu lēmumu paziņo pusei, uz ko tas attiecas, reizē informējot to arī par tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, kas tai ir pieejami saskaņā ar dalībvalstīs spēkā esošiem tiesību aktiem, un par termiņiem, kuri paredzēti šādu līdzekļu izmantošanai.7. pantsNeviena dalībvalsts nevar atteikties piešķirt EEK tipa apstiprinājumu vai valsts tipa apstiprinājumu kādam traktoram, pamatojoties uz to apgāšanās aizsargkonstrukcijām vai to stiprinājumiem pie traktora, ja uz tiem ir EEK detaļas tipa apstiprinājuma zīme un ir izpildītas VIII pielikumā noteiktās prasības.8. pantsNeviena dalībvalsts nevar atteikties vai aizliegt pārdot, reģistrēt, laist ekspluatācijā vai lietot traktoru, pamatojoties uz tā apgāšanās aizsargkonstrukciju vai tās stiprinājumu pie traktora, ja uz tiem ir EEK detaļas tipa apstiprinājuma zīme un ir izpildītas VIII pielikumā noteiktās prasības.9. pantsŠī direktīva attiecas uz traktoriem, kas definēti Direktīvas 74/150/EEK 1. pantā un kam ir šādi parametri:- klīrenss zem pakaļējā tilta nepārsniedz 1000 mm,- viena piedziņas tilta nemainīgais vai mazākais pielāgojamais šķērsbāzes platums ir 1150 mm vai vairāk,- iespējamība aprīkot ar daudzpunktu sakabes ierīci noņemamām daļām un sakabes stieni,- masa 800 kg vai vairāk, kas atbilst nenoslogota traktora svaram, kā noteikts Direktīvas 74/150/EEK I pielikuma 2.4. iedaļā, ieskaitot apgāšanās aizsargkonstrukciju, kas piestiprināta saskaņā ar šo direktīvu, un ražotāja ieteiktā lielākā izmēra riepas.10. pantsEEK tipa apstiprinājuma mērķiem visi traktori, uz ko attiecas 9. pants, jāaprīko ar apgāšanās aizsargkonstrukcijām, kas atbilst I līdz IV pielikumā noteiktajām prasībām.Direktīvas 77/536/EEK 9. pantā noteiktos traktorus EEK tipa apstiprinājuma mērķiem tomēr var aprīkot ar apgāšanās aizsargkonstrukciju, kas atbilst minētās direktīvas I līdz IV pielikumā noteiktajām prasībām.11. pantsVisus grozījumus, kas vajadzīgi, lai pielāgotu šīs direktīvas pielikumu prasības tehnikas attīstībai, pieņem saskaņā ar Direktīvas 74/150/EEK 13. pantā noteikto procedūru.12. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā noteikumi, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības 18 mēnešos pēc tās paziņošanas, un dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis nodrošina, ka galvenos tiesību aktus, ko tās pieņem jomā, uz ko attiecas šī direktīva, dara zināmus Komisijai.13. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1979. gada 25. jūnijāPadomes vārdā -priekšsēdētājsJ. Le theule[1] OV C 296, 11.12.1978., 69. lpp.[2] OV C 128, 21.5.1979., 18. lpp.[3] OV L 84, 28.3.1974., 10. lpp.[4] OV L 220, 29.8.1977., 1. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMU SARAKSTSI pielikums. | EEK detaļas tipa apstiprinājuma nosacījumi. |II pielikums. | Izturības testēšanas nosacījumi aizsardzības konstrukcijām un to stiprinājumam pie traktora. |III pielikums. | Testa procedūras. |IV pielikums. | Attēli. |V pielikums. | Testa ziņojuma paraugs. |VI pielikums. | Zīmes. |VII pielikums. | EEK detaļas tipa apstiprinājuma sertifikāta paraugs. |VIII pielikums. | EEK tipa apstiprinājuma nosacījumi. |IX pielikums. | Traktora EEK tipa apstiprinājuma sertifikāta pielikums attiecībā uz aizsardzības konstrukciju un to stiprinājuma pie traktora izturību (statiski testi). |--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva (1991. gada 10. jūnijs) par to, kā novērst finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtas naudas legalizēšanai (naudas atmazgāšanai)

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31991L0308

Oficiālais Vēstnesis L 166 , 28/06/1991 Lpp. 0077 - 0083 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 10 Sējums 1 Lpp. 0068  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 10 Sējums 1 Lpp. 0068

		Padomes Direktīva(1991. gada 10. jūnijs)par to, kā novērst finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtas naudas legalizēšanai (naudas atmazgāšanai)(91/308/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši 57. panta 2. punkta pirmo un trešo teikumu, kā arī 100.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā kredītiestāžu un finanšu iestāžu izmantošana noziedzīgā darbībā gūtas peļņas legalizēšanai (turpmāk — "naudas atmazgāšana") apdraud attiecīgās iestādes solīdumu un stabilitāti, kā arī visas finanšu sistēmas uzticamību, šī sistēma tā zaudētu arī sabiedrības uzticību;tā kā tas, ka nepastāv Kopienas rīcība pret naudas atmazgāšanu, varētu likt dalībvalstīm savu finanšu sistēmu aizsardzībai pieņemt pasākumus, kas var būt nesaderīgi ar vienota tirgus izveidi; tā kā savas noziedzīgās darbības atvieglināšanai naudas atmazgātāji var mēģināt izmantot kapitāla aprites brīvību un brīvību sniegt finanšu pakalpojumus, ko paredz vienotā finanšu telpa, ja Kopienas līmenī netiks ieviesti attiecīgi koordinējoši pasākumi;tā kā naudas atmazgāšana acīm redzami ietekmē visas organizētās noziedzības, un jo īpaši narkotisko vielu tirdzniecības, pieaugumu; tā kā arvien vairāk nostiprinās pārliecība, ka naudas atmazgāšanas apkarošana ir viens no visefektīvākajiem līdzekļiem cīņā pret šo noziedzīgās darbības veidu, kas īpaši apdraud dalībvalstu sabiedrības;tā kā naudas atmazgāšana ir jāapkaro galvenokārt ar krimināltiesiskiem pasākumiem un starptautiski sadarbojoties tiesu iestādēm un citām tiesībaizsardzības iestādēm, kā tas narkotisko vielu jomā uzsākts ar 1988. gada 19. decembrī Vīnē pieņemto Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju pret narkotisko un psihotropo vielu nelikumīgu tirdzniecību (turpmāk — "Vīnes Konvencija") un — attiecībā uz visu veidu noziedzīgām darbībām — ar Eiropas Padomes Konvenciju, kas attiecas uz noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, meklēšanu, arestu un konfiscēšanu, kas atklāta parakstīšanai 1990. gada 8. novembrī Strasbūrā;tā kā darbs krimināltiesību jomā nedrīkst būt vienīgais veids, kā apkarot naudas atmazgāšanu, ņemot vērā to, ka finanšu sistēmai var būt ļoti efektīva loma; tā kā šajā sakarā ir jāatsaucas uz Eiropas Padomes 1980. gada 27. jūnija ieteikumu un uz Principu deklarāciju, ko 1988. gada decembrī Bāzelē pieņēma Desmit valstu grupas banku pārraudzības iestādes, abi dokumenti ir būtisks solis ceļā uz to, lai novērstu finanšu sistēmas izmantošanu naudas atmazgāšanai;tā kā naudas atmazgāšanu parasti izdara starptautiskā līmenī, lai labāk varētu slēpt naudas līdzekļu noziedzīgo izcelsmi; tā kā tikai valsts līmenī, neņemot vērā starptautisko koordināciju un sadarbību, pieņemtu pasākumu efektivitāte būtu ļoti nosacīta;tā kā visiem pasākumiem, ko Kopiena pieņem šajā jomā, ir jābūt saderīgiem ar darbībām, kas veiktas citos starptautiskos forumos; tā kā šajā sakarā, veicot jebkuras Kopienas darbības, jo īpaši būtu jāņem vērā ieteikumi, ko pieņēmusi finanšu darba grupa naudas atmazgāšanas jomā, kas izveidota septiņu attīstītāko valstu augstākā līmeņa sanāksmē 1989. gada jūlijā Parīzē;tā kā Eiropas Parlaments vairākās rezolūcijās ir prasījis visaptverošas Kopienas programmas izveidi, kura paredzēta narkotisko vielu tirdzniecības apkarošanai un kurā ietilpst noteikumi attiecībā uz naudas atmazgāšanas novēršanu;tā kā naudas atmazgāšanas definīcija šajā direktīvā balstās uz Vīnes Konvencijā pieņemto definīciju; tā kā, ņemot vērā to, ka naudas atmazgāšana tomēr notiek ne tikai attiecībā uz ienākumiem, kas gūti noziedzīgos nodarījumos, kas saistīti ar narkotiskajām vielām, bet arī uz ienākumiem, kas gūti citās noziedzīgās darbībās (tādās kā organizētā noziedzība un terorisms), dalībvalstīm ar savu tiesību aktu palīdzību ir jāattiecina šī direktīva arī uz ienākumiem, kas gūti šādās darbībās, ja var tikt izdarītas šo ienākumu "atmazgāšanas" darbības, kas pamato sankcijas šajā sakarā;tā kā naudas atmazgāšanas aizliegums dalībvalstu tiesību aktos, kas balstās uz attiecīgiem pasākumiem un sodiem, ir nepieciešams nosacījums šīs parādības apkarošanai;tā kā, lai izvairītos no tā, ka naudas atmazgātāji izmanto anonimitāti savu noziedzīgo darbību veikšanai, ir jānodrošina, ka kredītiestādes un finanšu iestādes prasa savu klientu identifikāciju, uzsākot darījumu attiecības vai izpildot darījumus, kas pārsniedz noteiktas robežas; tā kā šādi noteikumi ir jāattiecina, cik iespējams, arī uz īpašuma beneficiāriem;tā kā kredītiestādēm un finanšu iestādēm vismaz piecus gadus ir jāglabā vajadzīgo identifikācijas dokumentu kopijas vai ziņas par šiem dokumentiem, kā arī uz darījumiem attiecošos apstiprinošu dokumentu vai ierakstu oriģināli vai to kopijas, kas tāpat var kalpot par pierādījumu saskaņā ar valsts tiesībām, lai tos izmantotu par pierādījumu visās lietās, kad tiek izmeklēta naudas atmazgāšana;tā kā, lai saglabātu finanšu sistēmas stabilitāti un viengabalainību, kā arī lai sekmētu naudas atmazgāšanas apkarošanu, ir jānodrošina tas, ka kredītiestādes un finanšu iestādes īpaši uzmanīgi izskata ikvienu darījumu, ko pēc tā pazīmēm tās uzskata par, ļoti iespējams, saistītu ar naudas atmazgāšanu; tā kā šajā nolūkā īpaša uzmanība tām ir jāvelta darījumiem ar trešām valstīm, kas naudas atmazgāšanas apkarošanas jomā nepiemēro noteikumus, kas ir pielīdzināmi Kopienas noteikumiem, vai citus līdzvērtīgus noteikumus, kuri noteikti starptautiskos forumos un kurus Kopiena padarījusi par saviem;tā kā minētajos nolūkos dalībvalstis var prasīt no kredītiestādēm un finanšu iestādēm, lai tās rakstiski reģistrētu attiecīgās izmeklēšanas rezultātus, kas tām ir jāveic, un nodrošinātu, ka minētie rezultāti ir pieejami iestādēm, kas atbild par naudas atmazgāšanas apkarošanu;tā kā, lai sekmīgi novērstu finanšu sistēmas izmantošanu naudas atmazgāšanai, par šīs parādības apkarošanu atbildīgai iestādei ir jāsadarbojas ar kredītiestādēm un finanšu iestādēm un to pārraudzības iestādēm; tā kā bankas noslēpums šādos gadījumos ir jāatceļ; tā kā obligāta aizdomīgu darījumu ziņošanas sistēma, kas nodrošina, ka iepriekšminētajām iestādēm tiek nosūtīta informācija, nebrīdinot attiecīgos klientus, ir visefektīvākais veids, kā īstenot šādu sadarbību; tā kā ir vajadzīga īpaša aizsardzības klauzula, lai atbrīvotu kredītiestādes un finanšu iestādes, to direktorus un darbiniekus no atbildības par informācijas izpaušanas ierobežojumu pārkāpumu;tā kā informāciju, ko iestādes saņēmušas saskaņā ar šo direktīvu, var izmantot tikai sakarā ar naudas atmazgāšanas apkarošanu; tā kā dalībvalstis tomēr var noteikt, ka šo informāciju var izmantot citiem nolūkiem;tā kā kredītiestāžu un finanšu iestāžu ieviestas iekšējās kontroles programmas un mācību programmas šajā jomā ir papildu pasākumi, bez kuriem pārējie pasākumi, kas paredzēti šajā direktīvā, varētu zaudēt efektivitāti;tā kā, ņemot vērā to, ka naudas atmazgāšanu var izdarīt ne tikai ar kredītiestāžu un finanšu iestāžu starpniecību, bet arī cita tipa profesiju un uzņēmumu veidu starpniecību, dalībvalstīm šīs direktīvas noteikumi vai daļa noteikumu ir jāattiecina arī uz tām profesijām un uzņēmumiem, kuru darbību īpaši var izmantot naudas atmazgāšanas nolūkiem;tā kā ir svarīgi, ka dalībvalstis īpaši gādā, lai Kopienā tiktu veikti koordinēti pasākumi gadījumā, kad ir nopietns pamats domāt, ka profesijas vai darbības, kuru veikšanu reglamentējoši nosacījumi ir saskaņoti Kopienas līmenī, izmanto naudas atmazgāšanai;tā kā tas, cik efektīvi ir centieni izskaust naudas atmazgāšanu, īpaši ir atkarīgs no valsts īstenošanas pasākumu ciešas koordinācijas un saskaņošanas; tā kā šāda koordinācija un saskaņošana, ko veic dažādos starptautiskos veidojumos, Kopienas līmenī prasa dalībvalstu un Komisijas sadarbību kontaktkomitejā;tā kā katrai dalībvalstij ir pienākums pieņemt piemērotas normas un attiecīgi sodīt šo normu pārkāpumus, lai nodrošinātu šīs direktīvas pilnīgu piemērošanu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠajā direktīvā:- "kredītiestāde" ir kredītiestāde, kas definēta 1. panta pirmajā ievilkumā Direktīvā 77/780/EEK [4], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 89/646/EEK [5], ieskaitot tādas kredītiestādes, kuras vadība (sēdeklis) atrodas ārpus Kopienas, filiāles minētā panta trešā ievilkuma nozīmē, kas atrodas Kopienā,- "finanšu iestāde" ir uzņēmums, kas nav kredītiestāde, kura galvenā darbība ir izpildīt vienu vai vairākus darījumus, kas minēti 2. līdz 12. punktā un 14. punktā sarakstā, kurš pievienots Direktīvas 89/646/EEK pielikumā, vai apdrošināšanas sabiedrība, kas pienācīgi licencēta saskaņā ar Direktīvu 79/267/EEK [6], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 90/619/EEK [7], ciktāl tā veic darbības, ko aptver minētā direktīva; šī definīcija aptver tādu finanšu iestāžu, kuru vadība (sēdeklis) atrodas ārpus Kopienas, filiāles, kas atrodas Kopienā,- "naudas atmazgāšana" ir šādas darbības, kad tās izdarītas tīši:- mantas konversija vai nodošana, zinot, ka šī manta ir iegūta ar noziedzīgu darbību vai piedaloties šādā darbībā, lai slēptu vai maskētu šīs mantas nelikumīgo izcelsmi vai palīdzētu kādai personai, kas iesaistīta šādas darbības izdarīšanā, izvairīties no savas rīcības juridiskajām sekām,- mantas patiesā rakstura, izcelsmes, atrašanās vietas, izvietojuma, aprites, kā arī faktiskā īpašnieka un ar mantu saistīto tiesību slēpšana vai maskēšana, zinot, ka šī manta ir iegūta noziedzīgā darbībā vai piedaloties šādā darbībā,- mantas iegūšana, valdījums vai lietošana, mantas saņemšanas brīdī zinot, ka šī manta iegūta noziedzīgā darbībā vai piedaloties šādā darbībā,- piedalīšanās kādā no darbībām, kas minētas iepriekšējās trīs daļās, apvienošanās kādas iepriekš minētas darbības izdarīšanai, izdarīšanas mēģinājums, palīdzība noziedzīgas darbības veikšanā, pamudināšana uz noziedzīgu darbību, padomu došana vai noziedzīgas darbības izpildes atvieglošana.Zināšanu, nodomu vai motīvu, kas ir šajā ievilkumā paredzēto darbību elements, var konstatēt, pamatojoties uz objektīviem faktiskiem apstākļiem.Naudas atmazgāšanu uzskata par tādu arī tad, kad darbības, kas rada mantu, kuras atmazgāšana notiek, izdarītas citas dalībvalsts teritorijā vai kādas trešās valsts teritorijā,- "manta" ir jebkura veida mantiski labumi, ķermeniskas un bezķermeniskas, kustamas un nekustamas lietas, kā arī juridiski dokumenti, kas apliecina šīs mantas īpašumu vai tiesības attiecībā uz šo mantu,- "noziedzīga darbība" ir noziedzīgs nodarījums, kas definēts Vīnes Konvencijas 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā, kā arī visas citas noziedzīgas darbības, kuras kā tādas katra dalībvalsts definē šīs direktīvas nolūkā,- "kompetentas iestādes" ir valsts iestādes, ko likums vai noteikumi pilnvaro pārraudzīt kredītiestādes vai finanšu iestādes.2. pantsDalībvalstis nodrošina, ka naudas atmazgāšana, kas definēta šajā direktīvā, ir aizliegta.3. pants1. Dalībvalstis nodrošina, ka kredītiestādes un finanšu iestādes prasa savu klientu identifikāciju, izmantojot apliecinošus dokumentus, uzsākot darījumu attiecības, jo īpaši atverot kontu vai krājkontu, vai piedāvājot seifa pakalpojumus.2. Identifikācijas prasība attiecas arī uz visiem darījumiem ar klientiem, kas nav minēti 1. punktā, ja darījumu summa sasniedz vai pārsniedz EUR 15000, neatkarīgi no tā, vai darījumu veic ar vienu darbību vai ar vairākām darbībām, kuras šķiet savstarpēji saistītas. Kad summa nav zināma darījuma sākšanas brīdī, attiecīgā iestāde veic identifikāciju, līdzko tā uzzina summu un konstatē, ka robežvērtība ir sasniegta.3. Atkāpjoties no 1. un 2. punkta, netiek izvirzītas identifikācijas prasības attiecībā uz apdrošināšanas līgumiem, kurus noslēguši apdrošināšanas uzņēmumi, kas licencēti uz Direktīvas 79/267/EEK pamata, kad tie veic darbības, uz ko attiecas minētā direktīva, ja periodiskās prēmijas summa vai summas, kas ir jāsamaksā attiecīgā gadā, nepārsniedz EUR 1000 vai ja vienreizējas prēmijas maksājums ir EUR 2500 vai mazāk. Ja periodiskās prēmijas summa vai summas, kas ir jāsamaksā kādā konkrētā gadā, palielina tā, ka tās pārsniedz EUR 1000 robežu, identifikācija ir vajadzīga.4. Dalībvalstis var noteikt, ka identifikācijas prasība nav obligāta pensiju apdrošināšanas līgumiem, kuru noslēgšanas pamatā ir darba līgums vai apdrošinātā profesija, ar nosacījumu, ka šajos apdrošināšanas līgumos nav atkāpšanās klauzulu un tos nevar izmantot par aizņēmuma nodrošinājumu.5. Gadījumā, ja ir šaubas, vai iepriekšējos punktos minētie klienti darbojas uz sava rēķina, vai ja ir skaidrs, ka tie nerīkojas uz sava rēķina, kredītiestādes un finanšu iestādes veic pamatotus pasākumus, lai iegūtu informāciju par to personu faktisko identitāti, uz kuru rēķina minētie klienti darbojas.6. Kredītiestādes un finanšu iestādes veic šādu identifikāciju arī, ja darījuma summa ir zemāka par noteikto robežvērtību, tiklīdz tām ir aizdomas par naudas atmazgāšanu.7. Uz kredītiestādēm un finanšu iestādēm neattiecas šajā pantā paredzētās identifikācijas prasības, ja klients arī ir kredītiestāde vai finanšu iestāde, uz ko attiecas šī direktīva.8. Dalībvalstis var paredzēt, ka identifikācijas prasības attiecībā uz 3. un 4. punktā minētajiem darījumiem ir izpildītas, kad ir konstatēts, ka darījuma maksājums ir jādebetē no konta, kas klienta vārdā atvērts kredītiestādē, uz ko attiecas 1. punkta prasības.4. pantsDalībvalstis nodrošina, ka izmantošanai par pierādījumu visās lietās sakarā ar naudas atmazgāšanu kredītiestādes un finanšu iestādes glabā šādus dokumentus:- attiecībā uz identifikāciju — vajadzīgo dokumentu kopijas vai ziņas par šiem dokumentiem vismaz piecus gadus pēc tam, kad izbeigtas attiecības ar klientu,- attiecībā uz darījumiem — apliecinošu dokumentu vai ierakstu oriģinālus vai kopijas, kas saskaņā ar valsts tiesībām tāpat var kalpot par pierādījumu, vismaz piecus gadus pēc brīža, kad darījums veikts.5. pantsDalībvalstis nodrošina, ka kredītiestādes un finanšu iestādes īpaši uzmanīgi izskata visus darījumus, ko tās uzskata to pazīmju dēļ par, ļoti iespējams, saistītiem ar naudas atmazgāšanu.6. pantsDalībvalstis nodrošina, ka kredītiestādes un finanšu iestādes, kā arī to direktori un darbinieki pienācīgi sadarbojas ar iestādēm, kas atbild par naudas atmazgāšanas apkarošanu:- pēc savas iniciatīvas informējot minētās iestādes par visiem faktiem, kas varētu liecināt par naudas atmazgāšanu,- pēc šo iestāžu pieprasījuma sniedzot minētajām iestādēm visu vajadzīgo informāciju attiecīgajos tiesību aktos paredzētajā kārtībā.Informāciju, kas minēta pirmajā daļā, nosūta tās dalībvalsts iestādēm, kas ir atbildīgas par naudas atmazgāšanas apkarošanu, kuras teritorijā atrodas iestāde, kas nosūta informāciju. Šo informāciju parasti nosūta persona vai personas, ko kredītiestāde vai finanšu iestāde iecēlusi 11. panta 1. punktā paredzētajā kārtībā.Informāciju, kas attiecīgajām iestādēm sniegta saskaņā ar pirmo daļu, var izmantot tikai sakarā ar naudas atmazgāšanas apkarošanu. Tomēr dalībvalstis var noteikt, ka šādu informāciju var izmantot arī citiem nolūkiem.7. pantsDalībvalstis nodrošina, ka kredītiestādes un finanšu iestādes atturas izpildīt darījumus, par kuriem tās zina vai par kuriem ir aizdomas, ka tie ir saistīti ar naudas atmazgāšanu, kamēr par to nav informētas 6. pantā minētās iestādes. Šīs iestādes var saskaņā ar nosacījumiem, kas noteikti valsts tiesību aktos, dot norādi neizpildīt attiecīgo darījumu. Kad ir aizdomas, ka šāds darījums saistās ar naudas atmazgāšanu, un kad šādi atturēties nav iespējams vai tas sarežģītu to personu vajāšanu, kas ir ieguvēji varbūtējā naudas atmazgāšanas operācijā, attiecīgās iestādes informēšanas pienākumu izpilda tūlīt pēc darījuma izpildes.8. pantsKredītiestādes un finanšu iestādes, kā arī to direktori un darbinieki attiecīgajam klientam vai trešajām personām neizpauž to, ka attiecīgajām iestādēm nosūtīta informācija saskaņā ar 6. un 7. pantu, vai to, ka tiek veikta naudas atmazgāšanas izmeklēšana.9. pantsDirektīvas 6. un 7. pantā minētā informācija, ko par naudas atmazgāšanas apkarošanu atbildīgajām iestādēm labticīgi sniedzis kādas kredītiestādes vai finanšu iestādes darbinieks vai direktors, nekādā gadījumā nav kādu informācijas izpaušanas ierobežojumu pārkāpums, kuri noteikti līgumā vai likumos, noteikumos vai citos tiesību aktos, un kredītiestādes vai finanšu iestādes darbiniekiem vai direktoram neuzliek nekādu atbildību.10. pantsDalībvalstis nodrošina to, ka kompetentās iestādes informē par naudas atmazgāšanas apkarošanu atbildīgās iestādes, ja, veicot pārbaudes kredītiestādēs vai finanšu iestādēs vai kā citādi, atklāj faktus, kas varētu būt pierādījums kādam naudas atmazgāšanas gadījumam.11. pantsDalībvalstis nodrošina, ka kredītiestādes vai finanšu iestādes:1) iedibina pienācīgas iekšējās kontroles un saziņas procedūras, lai nepieļautu un novērstu darbības, kas saistās ar naudas atmazgāšanu;2) veic attiecīgus pasākumus, lai darbinieki zinātu šīs direktīvas noteikumus. Šajos pasākumos ietilpst attiecīgo darbinieku piedalīšanās īpašās mācību programmās, lai viņiem palīdzētu pazīt darbības, kas var būt saistītas ar naudas atmazgāšanu, kā arī lai instruētu par to, kā rīkoties šādos gadījumos.12. pantsDalībvalstis nodrošina, ka šīs direktīvas noteikumus vai daļu šo noteikumu attiecina uz profesijām un uzņēmumu kategorijām, kas nav 1. pantā minētās kredītiestādes un finanšu iestādes un kas ir saistītas ar darbībām, kuras jo īpaši var tikt izmantotas naudas atmazgāšanas nolūkiem.13. pants1. Tiek izveidota kontaktkomiteja, kas piesaistīta Komisijai (turpmāk — "Komiteja"). Tās uzdevumi ir šādi:a) neietekmējot Līguma 169. un 170. pantu, veicināt saskaņotu šīs direktīvas īstenošanu, izmantojot regulāras apspriedes par praktiskiem jautājumiem, kuri rodas sakarā ar tās piemērošanu un attiecībā uz kuriem domu apmaiņu uzskata par lietderīgu;b) sekmēt dalībvalstu apspriedes par stingrākiem vai papildu noteikumiem un pienākumiem, kurus tās var noteikt valsts līmenī;c) dot padomus Komisijai vajadzības gadījumā par papildinājumiem vai grozījumiem, kas izdarāmi šajā direktīvā, vai par visiem grozījumiem, kurus uzskata par vajadzīgiem, jo īpaši lai saskaņotu 12. panta iedarbību;d) izvērtēt, vai kāda profesija vai uzņēmumu kategorija ir jāiekļauj 12. panta piemērojuma jomā gadījumā, ja ir konstatēts, ka kādā dalībvalstī šāda profesija vai uzņēmumu kategorija ir izmantota naudas atmazgāšanai.2. Komitejas uzdevums nav vērtēt lēmumu pamatotību, ko kompetentās iestādes pieņēmušas atsevišķos gadījumos.3. Komiteju veido dalībvalstu ieceltas personas un Komisijas pārstāvji. Sekretariātu nodrošina Komisija. Komitejas priekšsēdētājs ir Komisijas pārstāvis. Komitejas sanāksmes sasauc tās priekšsēdētājs pats pēc savas iniciatīvas vai pēc kādas dalībvalsts delegācijas lūguma.14. pantsKatra dalībvalsts veic attiecīgus pasākumus, lai nodrošinātu šīs direktīvas visu noteikumu pilnīgu piemērošanu, un jo īpaši nosaka sodus, kas ir jāpiemēro gadījumā, kad pārkāptas normas, kas pieņemtas saskaņā ar šo direktīvu.15. pantsLai nepieļautu naudas atmazgāšanu, dalībvalstis šīs direktīvas regulētajā jomā var pieņemt vai paturēt stingrākus noteikumus.16. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā likumi, noteikumi un citi tiesību akti, kas vajadzīgi, lai vēlākais 1993. gada 1. janvārī izpildītu šīs direktīvas prasības.2. Pieņemot šīs normas, dalībvalstis tajās ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarīt šādas atsauces.3. Dalībvalstis paziņo Komisijai tos savu likumu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, kuru regulē šī direktīva.17. pantsVienu gadu pēc 1993. gada 1. janvāra un pēc tam, cik bieži vajadzīgs, bet vismaz reizi trīs gados, Komisija sastāda ziņojumu par šīs direktīvas īstenošanu un iesniedz to Eiropas Parlamentam un Padomei.18. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1991. gada 10. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsJ.-C. Juncker[1] OV C 106, 28.4.1990., 6. lpp., unOV C 319, 19.12.1990., 9. lpp.[2] OV C 324, 24.12.1990., 264. lpp., unOV C 129, 20.5.1991.[3] OV C 332, 31.12.1990., 86. lpp.[4] OV L 322, 17.12.1977., 30. lpp.[5] OV L 386, 30.12.1989., 1. lpp.[6] OV L 63, 13.3.1979., 1. lpp.[7] OV L 330, 29.11.1990., 50. lpp.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2004/55/EK (2004. gada 20. aprīlis), ar ko groza Padomes Direktīvu 66/401/EEK par lopbarības augu sēklu tirdzniecībuDokuments attiecas uz EEZ

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32004L0055

Oficiālais Vēstnesis L 114 , 21/04/2004 Lpp. 0018 - 0018

		Komisijas Direktīva 2004/55/EK(2004. gada 20. aprīlis),ar ko groza Padomes Direktīvu 66/401/EEK par lopbarības augu sēklu tirdzniecību(Dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1966. gada 14. jūnija Direktīvu 66/401/EEK par lopbarības augu sēklu tirdzniecību [1], un jo īpaši tās 2. panta 1.a punktu un 21.a pantu,tā kā:(1) Direktīvā 66/401/EEK iekļauts to augu ģinšu un sugu saraksts, kurus uzskata par lopbarības augiem minētās direktīvas nozīmē. Minētajā sarakstā iekļauti hibrīdi, kas radušies, krustojot pļavas auzeni (Festuca pratensis Hudson) ar daudzziedu aireni (Lolium multiflorum Lam).(2) Direktīvas 66/401/EEK joma jāpaplašina, attiecinot to uz Festuca spp. un Lolium spp. krustojumiem.(3) Iepriekš minētajā direktīvā to nosacījumu starpā, kam jāatbilst sēklām, ir noteikta minimālā dīgtspēja ( % no tīrām sēklām) lauka pupu (Vicia faba L.) sēklām.(4) Kopienā pašreiz panāktā lauka pupu (Vicia faba L.) sēklu minimālā dīgtspēja ir mazāka, nekā prasīts Direktīvā 66/401/EEK.(5) Tādēļ attiecīgi jāgroza Direktīva 66/401/EEK.(6) Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pastāvīgās lauksaimniecības, dārzkopības un mežsaimniecības sēklu un pavairošanas materiāla komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 66/401/EEK groza šādi.1. Direktīvas 2. panta 1. punkta A daļas a) punktā vārdus"Festuca pratensis Hudson x Lolium multiflorum Lam.  Hibrīds, kas radies, krustojot pļavas auzeni ar daudzziedu aireni (arī viengadīgo daudzziedu aireni) (x Festulolium)"aizstāj ar vārdiem"Festuca spp. x olium spp.  Hibrīdi, kas radušies, krustojot Festuca ìints sugu ar Lolium gints sugu (x Festulolium)"2. Direktīvas II un IV pielikumu groza šādi:a) direktīvas II pielikuma I.2.A iedaļas tabulas 2. slejā ierakstā, kas attiecas uz Vicia faba, "85" aizstāj ar "80";b) direktīvas IV pielikuma A iedaļas I punkta a) apakšpunkta 4. daļā un c) apakšpunkta 4. daļā pievieno šādu teikumu:"Attiecībā uz x Festololium norāda Festuca un Lolium ģints sugu nosaukumus."2. pants1. Dalībvalstīs vēlākais līdz 2004. gada 30. septembrim stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara Komisijai zināmus minēto tiesību aktu noteikumus un minēto aktu un šīs direktīvas korelācijas tabulu.Kad dalībvalstis pieņem minētos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāmas šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu svarīgākos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2004. gada 20. aprīlīKomisijas vārdā —Komisijas loceklisDavid Byrne[1] OV 125, 11.7.1966., 2298./66. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2003/61/EK (OV L 165, 3.7.2003., 23. lpp.).--------------------------------------------------


title: Padomes direktīva (1989. gada 21. decembris) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31989L0665

Oficiālais Vēstnesis L 395 , 30/12/1989 Lpp. 0033 - 0035 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 6 Sējums 3 Lpp. 0048  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 6 Sējums 3 Lpp. 0048

		Padomes direktīva(1989. gada 21. decembris)par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām(89/665/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Kopienas direktīvās par valsts pasūtījumu, jo īpaši Padomes 1971. gada 26. jūlija Direktīvā 71/305/EEK par procedūru koordinēšanu, piešķirot uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām [4], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 89/440/EEK [5], un Padomes 1976. gada 21. decembra Direktīvā 77/62/EEK, kura koordinē procedūras piegādes līgumu piešķiršanai valsts vajadzībām [6] un kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 88/295/EEK [7], nav īpašu noteikumu, kas nodrošinātu to efektīvu piemērošanu;tā kā pašreizējie pasākumi, kas nodrošina to piemērošanu, gan valstīs, gan Kopienā ne vienmēr ir pietiekami, lai nodrošinātu atbilstību attiecīgiem Kopienas noteikumiem, īpaši stadijā, kad pārkāpumus var izlabot;tā kā Kopienas mēroga konkurence valsts pasūtījumu jomā rada vajadzību būtiski palielināt caurskatāmības un vienlīdzības garantijas; tā kā, lai to reāli panāktu, ir jābūt pieejamiem efektīviem un operatīviem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, ja ir pārkāpti Kopienas tiesību akti valsts pasūtījuma jomā vai valstu noteikumi, kas īsteno šos tiesību aktus;tā kā dažās dalībvalstīs efektīvu tiesiskās aizsardzības līdzekļu trūkums vai esošo līdzekļu neatbilstība attur Kopienas uzņēmumus iesniegt pieteikumus dalībvalstī, kurā ir izveidota līgumslēdzēja iestāde; tā kā tādēļ attiecīgām dalībvalstīm šis stāvoklis ir jālabo;tā kā valsts pasūtījumu piešķiršanas procedūras ir tik īsas, kompetentām izskatīšanas iestādēm, cita starpā, jābūt pilnvarotām veikt pagaidu pasākumus, kuru mērķis ir pārtraukt procedūru vai jebkuru lēmumu ieviešanu, kurus varētu pieņemt līgumslēdzēja iestāde; tā kā procedūru īsuma dēļ ir jārīkojas ātri, ja notiek iepriekš minētie pārkāpumi;tā kā ir jānodrošina, lai visās dalībvalstīs būtu atbilstošas procedūras, kas ļautu atcelt nelikumīgi pieņemtus lēmumus un atlīdzināt personām pārkāpuma dēļ nodarīto kaitējumu;tā kā, ja uzņēmumi necenšas panākt izskatīšanu, dažus pārkāpumus nevar izlabot, kamēr nav ieviests īpašs mehānisms;tā kā tādēļ Komisijai, ja tā uzskata, ka līguma piešķiršanas procedūras laikā ir noticis skaidrs un nepārprotams pārkāpums, būtu jāspēj tam pievērst dalībvalstu kompetentu iestāžu un attiecīgās līgumslēdzējas iestādes uzmanību, lai veiktu attiecīgus pasākumus šā varbūtējā pārkāpuma ātrai labošanai;tā kā šīs direktīvas noteikumu praktiska piemērošana būtu vēlreiz jāpārbauda četru gadu laikā pēc tās ieviešanas, pamatojoties uz informāciju, kas dalībvalstīm jāsniedz sakarā ar valstu izskatīšanas procedūru darbību,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka attiecībā uz līgumu piešķiršanas procedūrām, uz ko attiecas direktīvas 71/305/EEK un 77/62/EEK, līgumslēdzēju iestāžu lēmumus var efektīvi un, jo īpaši, iespējami ātri izskatīt saskaņā ar nākamajos pantos un, jo īpaši, 2. panta 7. punktā izklāstītajiem nosacījumiem, pamatojoties uz to, ka šādos lēmumos ir pārkāpti Kopienas tiesību akti valsts pasūtījuma jomā vai valstu noteikumi, kas īsteno šos tiesību aktus.2. Dalībvalstis nodrošina, lai tādēļ, ka šajā direktīvā ir nošķirti valstu noteikumi, kas īsteno Kopienas tiesību aktus, no citiem valstu noteikumiem, nerastos diskriminācija starp uzņēmumiem, kas saistībā ar līguma piešķiršanas procedūru iesniedz prasību sakarā ar kaitējumu.3. Dalībvalstis nodrošina to, lai saskaņā ar sīki izstrādātiem noteikumiem, ko dalībvalstis var pieņemt, izskatīšanas procedūras būtu pieejamas vismaz katrai tādai personai, kura ir vai ir bijusi ieinteresēta iegūt tiesības noslēgt konkrētu piegādes vai uzņēmuma līgumu valsts vajadzībām un kurai ir nodarīts kaitējums vai ir iespējams, ka tiks nodarīts kaitējums varbūtēja pārkāpuma dēļ. Konkrēti, dalībvalstis var prasīt, ka personai, kas cenšas panākt izskatīšanu, iepriekš jāpaziņo līgumslēdzējai iestādei par varbūtējo pārkāpumu un par savu nodomu censties panākt izskatīšanu.2. pants1. Dalībvalstis nodrošina to, lai tiesību aktos, kas pieņemti sakarā ar 1. pantā noteikto izskatīšanas procedūru, būtu paredzēts pilnvarojums:a) tiklīdz rodas izdevība, panākot vienošanos, veikt pagaidu pasākumus, lai labotu varbūtējo pārkāpumu vai novērstu turpmāku kaitējumu attiecīgām interesēm, ieskaitot pasākumus, kas paredz pārtraukt valsts pasūtījuma piešķiršanas procedūru vai nodrošināt tās pārtraukšanu, vai pārtraukt jebkuras līgumslēdzējas iestādes lēmuma īstenošanu;b) atcelt nelikumīgi pieņemtus lēmumus vai nodrošināt to atcelšanu, ieskaitot diskriminējošu tehnisku, ekonomisku vai finanšu norādījumu atcelšanu uzaicinājumā iesniegt piedāvājumu, līguma dokumentos vai jebkurā citā dokumentā, kas attiecas uz līguma piešķiršanas procedūru;c) atlīdzināt zaudējumus personām, kam pārkāpuma dēļ nodarīts kaitējums.2. Pilnvaras, kas minētas 1. punktā, var piešķirt atsevišķām iestādēm, kas ir atbildīgas par dažādiem izskatīšanas procedūras aspektiem.3. Izskatīšanas procedūrām vien nav automātiski jāpārtrauc līgumu piešķiršanas procedūras, uz kurām tās attiecas.4. Dalībvalstis var noteikt, ka, apsverot, vai jānosaka pagaidu pasākumi, atbildīgā iestāde var ņemt vērā gan pasākumu iespējamās sekas attiecībā uz visām interesēm, kurām tie varētu kaitēt, kā arī sabiedrības intereses, un var nolemt neveikt šādus pasākumus, ja to negatīvās sekas var būt lielākas par ieguvumiem. Lēmums neveikt pagaidu pasākumus neietekmē citas prasības, ko izteikusi persona, kas lūdz veikt šos pasākumus.5. Dalībvalstis var paredzēt, ka, ja zaudējumu atlīdzināšanu pieprasa, pamatojoties uz to, ka lēmums ir pieņemts nelikumīgi, iestādei, kurai ir vajadzīgās pilnvaras, vispirms ir jāatceļ apstrīdētais lēmums.6. Šā panta 1. punktā minēto pilnvaru īstenošanas ietekmi uz līgumu, kas noslēgts pēc lēmuma par tā piešķiršanu, nosaka valstu likumi.Turklāt, izņemot gadījumus, kad lēmums ir jāatceļ pirms lēmuma par zaudējumu atlīdzināšanu, dalībvalsts var paredzēt, ka pēc līguma noslēgšanas, kas notiek pēc lēmuma par tā piešķiršanu, par izskatīšanu atbildīgā iestāde ir pilnvarota pieņemt lēmumu tikai par zaudējumu atlīdzināšanu jebkurai personai, kam pārkāpuma dēļ ir nodarīts kaitējums.7. Dalībvalstis nodrošina to, lai par izskatīšanas procedūru atbildīgo iestāžu lēmumus varētu efektīvi izpildīt.8. Tā kā iestādes, kas atbild par izskatīšanas procedūru, nav tiesu iestādes, to lēmumiem vienmēr dod rakstisku pamatojumu. Turklāt šādā gadījumā jāgarantē procedūras, ar kurām jebkurus nelikumīgus pasākumus, ko varētu būt veikusi izskatīšanas iestāde, vai jebkuru varbūtēju trūkumu tai piešķirto pilnvaru īstenošanā var nodot izskatīšanai tiesā vai citā iestādē, kas ir tiesa vai tribunāls EEK Līguma 177. panta nozīmē un kas nav atkarīga ne no līgumslēdzējas iestādes, ne no izskatīšanas iestādes.Šādas neatkarīgas iestādes darbiniekus ieceļ amatā un atceļ no amata saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem kā tiesu iestāžu darbiniekus, ciktāl šie nosacījumi attiecas uz iestādi, kas atbildīga par viņu iecelšanu amatā, pilnvaru laiku un atcelšanu. Vismaz šīs neatkarīgās iestādes vadītājam ir tāda pati juridiskā un profesionālā kvalifikācija kā tiesu iestāžu darbiniekiem. Neatkarīgā iestāde pieņem lēmumus saskaņā ar procedūru, kurā uzklausa abas puses, un šie lēmumi ar līdzekļiem, ko nosaka katra dalībvalsts, uzliek juridiskas saistības.3. pants1. Komisija var izmantot šajā pantā paredzētās procedūras, ja pirms līguma noslēgšanas tā uzskata, ka ir noticis skaidrs un nepārprotams Kopienas noteikumu par valsts pasūtījumu pārkāpums, veicot līguma piešķiršanas procedūru, uz kuru attiecas Direktīva 71/305/EEK un Direktīva 77/62/EEK.2. Komisija dalībvalstīm un attiecīgajai līgumslēdzējai iestādei paziņo iemeslus, kuru dēļ tā ir secinājusi, ka izdarīts skaidrs un nepārprotams pārkāpums, un lūdz to labot.3. Attiecīgā dalībvalsts 21 dienā pēc 2. punktā minētā paziņojuma saņemšanas Komisijai iesniedz:a) apstiprinājumu, ka pārkāpums ir izlabots; vaib) argumentētu iesniegumu par to, kādēļ labojums nav izdarīts; vaic) paziņojumu, ka līguma piešķiršanas procedūru ir pārtraukusi līgumslēdzēja iestāde pēc savas ierosmes vai arī pamatojoties uz pilnvarojumu, kas noteikts 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā.4. Argumentētu iesniegumu saskaņā ar 3. punkta b) apakšpunktu cita starpā var pamatot arī ar to, ka uz varbūtējo pārkāpumu jau attiecas tiesvedība vai cita izskatīšana, vai 2. panta 8. punktā minētā izskatīšana. Tādā gadījumā dalībvalsts informē Komisiju par šā procesa iznākumu, tiklīdz tas kļūst zināms.5. Ja ir iesniegts paziņojums, ka līguma piešķiršanas procedūra ir pārtraukta saskaņā ar 3. punkta c) apakšpunktu, dalībvalsts paziņo Komisijai, kad pārtraukums ir beidzies vai sākta cita ar līgumu saistīta procedūra, kas pilnīgi vai daļēji attiecas uz to pašu jautājumu. Šajā jaunajā paziņojumā apstiprina, ka varbūtējais pārkāpums ir izlabots, vai ietver argumentētu iesniegumu, kāpēc labojums nav izdarīts.4. pants1. Ne vēlāk kā četrus gadus pēc šīs direktīvas piemērošanas Komisija, apspriežoties ar Valsts pasūtījumu padomdevēju komiteju, izskata šīs direktīvas noteikumu piemērošanu un vajadzības gadījumā iesniedz grozījumu priekšlikumus.2. Ik gadu līdz 1. martam dalībvalstis Komisijai dara zināmu informāciju par savu valstu izskatīšanas procedūru darbību iepriekšējā kalendāra gadā. Informācijas būtību nosaka Komisija, apspriežoties ar Valsts pasūtījumu padomdevēju komiteju.5. pantsLīdz 1991. gada 1. decembrim dalībvalstīs stājas spēkā tiesību akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis dara zināmus Komisijai tos savu normatīvo un administratīvo aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.6. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1989. gada 21. decembrīPadomes vārdā –priekšsēdētājaÉ. Cresson[1] OV C 230, 28.8.1987., 6. lpp. un OV C 15, 19.1.1989., 8. lpp.[2] OV C 167, 27.6.1988., 77. lpp. un OV C 323, 27.12.1989.[3] OV C 347, 22.12.1987., 23. lpp.[4] OV L 185, 16.8.1971., 5. lpp.[5] OV L 210, 21.7.1989., 1. lpp.[6] OV L 13, 15.1.1977., 1. lpp.[7] OV L 127, 20.05.1988., 1. lpp.--------------------------------------------------