title: Komisijas Direktīva 2008/43/EK ( 2008. gada 4. aprīlis), ar ko izveido sistēmu civilām vajadzībām paredzētu sprāgstvielu marķēšanai un izsekojamībai saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/15/EEK (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               5.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 94/8

      KOMISIJAS DIREKTĪVA 2008/43/EK
   (2008. gada 4. aprīlis),
   ar ko izveido sistēmu civilām vajadzībām paredzētu sprāgstvielu marķēšanai un izsekojamībai saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/15/EEK
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvu 93/15/EEK par noteikumu saskaņošanu attiecībā uz civilām vajadzībām paredzēto sprāgstvielu laišanu tirgū un pārraudzību (1) un jo īpaši tās 14. panta otrās daļas otro teikumu,
   tā kā:

               (1)

               Direktīva 93/15/EEK paredz noteikumus drošai un neapdraudētai sprāgstvielu apritei Kopienas tirgū.

               (2)

               Kā noteikts minētajā direktīvā, lai jebkurā laikā varētu noteikt sprāgstvielu īpašnieku, ir jānodrošina, ka sprāgstvielu nozares uzņēmumiem ir attiecīga sprāgstvielu uzraudzības sistēma.

               (3)

               Lai visā piegādes ķēdē veiktu precīzu un pilnīgu sprāgstvielu uzskaiti, būtisks ir īpašs sprāgstvielu marķējums. Tādējādi būs iespējams marķēt un uzraudzīt sprāgstvielas no ražošanas vietas un pirmo reizi laižot tirgū līdz galalietotājam un izvairīties no tāda sprāgstvielu lietojuma, kas nav paredzēts, kā arī no sprāgstvielu zādzības, un palīdzēt tiesībsargājošām iestādēm noteikt pazudušu vai zagtu sprāgstvielu izcelsmi.

               (4)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi Pārvaldības komiteja, kura izveidota saskaņā ar Direktīvas 93/15/EEK 13. panta 1. punktu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1.   NODAĻA
   VISPĀRĪGI NOTEIKUMI
   1. pants
   Priekšmets
   Ar šo direktīvu izveido saskaņotu sistēmu civilām vajadzībām paredzētu sprāgstvielu īpašai marķēšanai un uzraudzībai.
   2. pants
   Darbības joma
   Šī direktīva neattiecas uz:

               a)

               sprāgstvielām, ko pārvadā un piegādā neiesaiņotā veidā vai transportlīdzeklī, no kura tās izsūknē un iepilda tieši spridzināšanas atverē;

               b)

               sprāgstvielām, ko izgatavo spridzināšanas vietās un ko izmanto nekavējoties pēc ražošanas (in situ ražošana);

               c)

               munīciju.

         2.   NODAĻA
   RAŽOJUMA MARĶĒŠANA
   3. pants
   Īpašs marķējums
   1.   Dalībvalstis nodrošina to, ka sprāgstvielu nozares uzņēmumi, kas ražo vai ieved sprāgstvielas vai samontē detonatorus, marķē sprāgstvielas un katru to sīkāko iepakojuma vienību ar īpašu marķējumu.
   Ja sprāgstvielu ir paredzēts turpmāk izmantot ražošanas procesā, ražotājiem nav jāuzliek uz sprāgstvielas jaunais īpašais marķējums, izņemot gadījumu, kad sākotnējais īpašais marķējums vairs neatbilst 4. panta prasībām.
   2.   Gadījumā, ja izgatavotā sprāgstviela ir paredzēta izvešanai un tai ir uzlikts marķējums, kas nodrošina sprāgstvielas izsekojamību un ir saskaņā ar ievedējvalsts prasībām, 1. punktu nepiemēro.
   3.   Īpašais marķējums sastāv no pielikumā minētajiem elementiem.
   4.   Tās dalībvalsts iestāde, kurā ražotne reģistrēta, katrai ražotnei piešķir 3 ciparu kodu.
   5.   Gadījumā, ja ražotne atrodas ārpus Eiropas Kopienas, ražotājs, kas veic uzņēmējdarbību Kopienā, sazinās ar ievedējas dalībvalsts iestādi, lai saņemtu kodu.
   Gadījumā, ja ražotne atrodas ārpus Eiropas Kopienas un ražotājs neveic uzņēmējdarbību Kopienā, attiecīgo sprāgstvielu ievedējs sazinās ar ievedējas dalībvalsts iestādi, lai ražotne saņemtu kodu.
   6.   Dalībvalstis nodrošina to, ka izplatītāji, kas pārsaiņo sprāgstvielas, uzliek īpašu marķējumu uz sprāgstvielas un uz katras tās sīkākās iepakojuma vienības.
   4. pants
   Marķējums un tā uzlikšana
   Īpašo marķējumu uz attiecīgā ražojuma marķē vai cieši piestiprina tam tādā veidā, lai tas būtu noturīgs un skaidri izlasāms.
   5. pants
   Patronu sprāgstvielas un sprāgstvielas maisos
   Patronu sprāgstvielām un sprāgstvielām maisos īpašais marķējums ir uzlīme vai tieša uzdruka uz katras patronas vai maisa. Atbilstošu uzlīmi piestiprina katrai patronu kastei.
   Turklāt uzņēmumi var izmantot pasīvu inertu elektronisku plāksnīti, ko piestiprina katrai patronai vai maisam, un atbilstošu elektronisku plāksnīti piestiprina katrai patronu kastei.
   6. pants
   Divkomponentu sprāgstvielas
   Iepakotām divkomponentu sprāgstvielām īpašais marķējums ir uzlīme vai tieša uzdruka uz katras sīkākās iepakojuma vienības, kurā ir divi komponenti.
   7. pants
   Vienkārši detonatori un degļi
   Vienkāršiem detonatoriem un degļiem īpašais marķējums ir uzlīme vai tieša uzdruka vai zīmogs uz detonatora apvāka. Atbilstošu uzlīmi piestiprina katrai detonatoru vai degļu kastei.
   Turklāt uzņēmumi var izmantot pasīvu inertu elektronisku plāksnīti, ko piestiprina katram detonatoram vai deglim, un atbilstošu plāksnīti piestiprina katrai detonatoru vai degļu kastei.
   8. pants
   Elektrodetonatori, neelektriski un elektroniski detonatori
   Elektrodetonatoriem, neelektriskiem un elektroniskiem detonatoriem īpašais marķējums ir vai nu uzlīme, ko piestiprina uz vadiem vai caurules, vai uzlīme vai tieša uzdruka vai zīmogs uz detonatora apvāka. Atbilstošu uzlīmi piestiprina katrai detonatoru kastei.
   Turklāt uzņēmumi var izmantot pasīvu inertu elektronisku plāksnīti, ko piestiprina katram detonatoram, un atbilstošu plāksnīti piestiprina katrai detonatoru kastei.
   9. pants
   Palaidēji un pastiprinātāji (primers and boosters)
   Palaidējiem (primers) un pastiprinātajiem (boosters) īpašais marķējums ir uzlīme vai tieša uzdruka uz katra palaidēja vai pastiprinātāja. Atbilstošu uzlīmi piestiprina katrai palaidēju vai pastiprinātāju kastei.
   Turklāt uzņēmumi var izmantot pasīvu inertu elektronisku plāksnīti, ko piestiprina katram palaidējam vai pastiprinātājam, un atbilstošu plāksnīti piestiprina katrai palaidēju vai pastiprinātāju kastei.
   10. pants
   Detonējošās auklas un Bikforda auklas
   Detonējošām auklām un Bikforda auklām īpašais marķējums ir uzlīme vai tieša uzdruka uz katras spoles. Īpašo marķējumu uzliek ik pēc 5 metriem vai nu uz detonējošās auklas vai Bikforda auklas ārējās virsmas, vai uz presētās iekšējās plastmasas kārtas tieši zem detonējošās auklas vai Bikforda auklas ārējām šķiedrām. Atbilstošu uzlīmi piestiprina katrai detonējošo auklu vai Bikforda auklu kastei.
   Turklāt uzņēmumi var izmantot pasīvu inertu elektronisku plāksnīti, ko iestiprina auklā, un atbilstošu plāksnīti piestiprina katrai detonējošo auklu vai Bikforda auklu kastei.
   11. pants
   Sprāgstvielas kārbās un mucās
   Kārbām un mucām, kurās atrodas sprāgstvielas, īpašais marķējums ir uzlīme vai tieša uzdruka uz kārbas vai mucas, kurā atrodas sprāgstvielas.
   Turklāt uzņēmumi var izmantot pasīvu inertu elektronisku plāksnīti, ko piestiprina katrai kārbai vai mucai.
   12. pants
   Oriģinālās uzlīmes kopijas
   Uzņēmumi klientu lietošanai uz sprāgstvielām var piestiprināt oriģinālās uzlīmes noņemamas kopijas. Šīs kopijas skaidri apzīmē, lai atšķirtu no oriģināla un izvairītos no to nepareiza lietojuma.
   3.   NODAĻA
   DATU VĀKŠANA UN GLABĀŠANA
   13. pants
   Datu vākšana
   1.   Dalībvalstis nodrošina to, ka sprāgstvielu nozares uzņēmumi ievieš datu vākšanas sistēmu par sprāgstvielām, tostarp īpašo sprāgstvielu marķēšanu, visā piegādes ķēdē un aprites ciklā.
   2.   Datu vākšanas sistēma ļauj uzņēmumiem uzraudzīt sprāgstvielas tādā veidā, lai jebkurā brīdī varētu noteikt to īpašnieku.
   3.   Dalībvalstis nodrošina to, ka savāktos datus, tostarp īpašo marķējumu, glabā 10 gadus pēc piegādes vai, ja zināms, pēc sprāgstvielas aprites cikla beigām pat tad, ja uzņēmums ir pārtraucis tirdzniecību.
   14. pants
   Uzņēmumu pienākumi
   Dalībvalstis nodrošina to, ka sprāgstvielu nozares uzņēmumi atbilst šādiem kritērijiem:

               a)

               tiem ir saraksts ar visiem sprāgstvielu marķējumiem un visa būtiskā informācija, tostarp sprāgstvielas tips, uzņēmuma vai personas nosaukums, kura valdījumā tā nodota;

               b)

               tiem ir uzskaite par katras sprāgstvielas atrašanās vietu laikā, kamēr sprāgstvielas ir to īpašumā vai valdījumā, līdz brīdim, kamēr tās tiek nodotas citam uzņēmumam vai izlietotas;

               c)

               tie regulāri pārbauda savu datu vākšanas sistēmu, lai nodrošinātu tās efektivitāti un savākto datu kvalitāti;

               d)

               tie glabā savāktos datus, tostarp īpašo marķējumu, 13. panta 3. punktā minētajā laikposmā;

               e)

               tie aizsargā datus pret nejaušu vai tīšu bojājumu vai iznīcināšanu;

               f)

               tie atbildīgajām iestādēm pēc pieprasījuma sniedz informāciju par katras sprāgstvielas izcelsmi vai atrašanās vietu visā to aprites cikla laikā un visā piegādes ķēdē;

               g)

               tie atbildīgajām dalībvalstu iestādēm sniedz tās personas vārdu un kontaktinformāciju, kura var sniegt f) apakšpunktā minēto informāciju pēc parastā darbalaika.

         Gadījumā, ja sprāgstvielas ražo vai ieved pirms 15. panta 1. punkta otrajā daļā minētā datuma, d) apakšpunkta nolūkos uzņēmums saglabā apliecinošus dokumentus saskaņā ar spēkā esošajiem dalībvalsts noteikumiem.
   4.   NODAĻA
   NOBEIGUMA NOTEIKUMI
   15. pants
   Transponēšana
   1.   Dalībvalstis vēlākais līdz 2009. gada 5. aprīlim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai minēto noteikumu tekstu, kā arī minēto noteikumu un šīs direktīvas atbilstības tabulu.
   Šos noteikumus dalībvalstis piemēro no 2012. gada 5. aprīļa.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   16. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā trešajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   17. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2008. gada 4. aprīlī

            Komisijas vārdā —

            priekšsēdētāja vietnieks

         Günter VERHEUGEN

      (1)  OV L 121, 15.5.1993., 20. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.).

      PIELIKUMS
      Īpašais marķējums sastāv no:

                  1)

                  cilvēkam izlasāmas daļas, kurā ietverts:

                              a)

                              ražotāja nosaukums;

                              b)

                              burtciparu kods, kas sastāv no:

                                          i)

                                          2 burtiem, kas atbilst dalībvalstij (ražošanas vieta vai ievešanas vieta Kopienas tirgū, piemēram, AT = Austrija);

                                          ii)

                                          3 cipariem, kas atbilst ražošanas vietas nosaukumam (piešķir dalībvalsts iestādes);

                                          iii)

                                          īpaša ražojuma koda un loģistikas informācijas, ko piešķir ražotājs;

                  2)

                  elektroniski lasāma marķējuma, kas tieši saistīts ar burtciparu kodu, svītrkoda vai matricas koda formātā.
                  Piemērs:

                  3)

                  izstrādājumiem, kas ir pārāk mazi, lai tiem piestiprinātu īpašo ražojuma kodu vai loģistikas informāciju, ko piešķir ražotājs, par pietiekamu uzskata 1. punkta b) apakšpunkta i) un ii) punktā un 2. punktā minēto informāciju.


title: Komisijas Direktīva 2011/19/ES ( 2011. gada 2. marts ), ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, lai tajā iekļautu taufluvalinātu kā darbīgo vielu, un groza Lēmumu 2008/934/EK  Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               3.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 58/41

         KOMISIJAS DIREKTĪVA 2011/19/ES
   (2011. gada 2. marts),
   ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, lai tajā iekļautu taufluvalinātu kā darbīgo vielu, un groza Lēmumu 2008/934/EK
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvu 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (1) un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Komisijas Regulā (EK) Nr. 451/2000 (2) un (EK) Nr. 1490/2002 (3) paredzēti sīki izstrādāti noteikumi Direktīvas 91/414/EEK 8. panta 2. punktā minētās darba programmas trešā posma īstenošanai un sniegts to darbīgo vielu saraksts, kuras jānovērtē attiecībā uz to iespējamo iekļaušanu Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā. Taufluvalināts ir iekļauts minētajā sarakstā.

               (2)

               Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1490/2002 11.e pantu iesniedzējs atsauca savu atbalstu šīs darbīgās vielas iekļaušanai Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā divu mēnešu laikā no novērtējuma ziņojuma projekta saņemšanas. Līdz ar to tika pieņemts Komisijas 2008. gada 5. decembra Lēmums 2008/934/EK par dažu darbīgo vielu neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā un tādu augu aizsardzības līdzekļu atļauju atsaukšanu, kuros ir minētās vielas (4), attiecībā uz taufluvalināta neiekļaušanu.

               (3)

               Sākotnējais iesniedzējs (turpmāk “pieteikuma iesniedzējs”) saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK 6. panta 2. punktu iesniedza jaunu pieteikumu, kurā pieprasīja piemērot paātrināto procedūru, kas paredzēta 14. un 19. pantā Komisijas 2008. gada 17. janvāra Regulā (EK) Nr. 33/2008, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus Padomes Direktīvas 91/414/EEK piemērošanai attiecībā uz parasto un paātrināto procedūru to darbīgo vielu novērtēšanai, kas veidoja darba programmas daļu, kura minēta norādītās direktīvas 8. panta 2. punktā, bet nav iekļautas I pielikumā (5).

               (4)

               Pieteikumu iesniedza Dānijai, kura ar Regulu (EK) Nr. 451/2000 bija izraudzīta par ziņotāju dalībvalsti. Tika ievērots paātrinātās procedūras termiņš. Darbīgās vielas specifikācija un atļautie lietošanas veidi ir tādi paši kā tie, uz kuriem attiecas Lēmums 2008/934/EK. Minētais pieteikums atbilst arī visām pārējām Regulas (EK) Nr. 33/2008 15. pantā minētajām pamatprasībām un procedūras prasībām.

               (5)

               Dānija izvērtēja pieteikuma iesniedzēja iesniegtos papildu datus un sagatavoja papildu ziņojumu. Tā minēto ziņojumu 2009. gada 1. oktobrī nosūtīja Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādei (turpmāk “iestāde”) un Komisijai. Iestāde papildu ziņojumu darīja zināmu pārējām dalībvalstīm un pieteikuma iesniedzējam, lai tie varētu izteikt piezīmes, un saņemtās piezīmes nosūtīja Komisijai. Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 33/2008 20. panta 1. punktu un pēc Komisijas pieprasījuma iestāde 2010. gada 17. jūnijā Komisijai iesniedza secinājumu par taufluvalinātu (6). Dalībvalstis un Komisija izskatīja novērtējuma ziņojuma projektu, papildu ziņojumu un iestādes secinājumu Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgajā komitejā, un 2011. gada 28. janvārī tas tika pabeigts kā Komisijas pārskata ziņojums par taufluvalinātu.

               (6)

               Dažādajās veiktajās pārbaudēs konstatēja, ka var uzskatīt, ka taufluvalinātu saturoši augu aizsardzības līdzekļi kopumā atbilst Direktīvas 91/414/EEK 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā noteiktajām prasībām, jo īpaši attiecībā uz izmantošanas veidiem, kas tika pārbaudīti un sīki izklāstīti Komisijas pārskata ziņojumā. Tādēļ ir lietderīgi iekļaut taufluvalinātu I pielikumā, lai atļaujas augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur šo darbīgo vielu, visās dalībvalstīs varētu piešķirt saskaņā ar minētās direktīvas noteikumiem.

               (7)

               Neskarot minēto secinājumu, ir lietderīgi iegūt papildu informāciju par dažiem konkrētiem jautājumiem. Direktīvas 91/414/EEK 6. panta 1. punktā noteikts, ka vielas iekļaušanai I pielikumā var paredzēt nosacījumus. Tādēļ ir lietderīgi pieprasīt, lai pieteikuma iesniedzējs, pamatojoties uz jaunākajām zinātnes atziņām, sniedz sīkāku informāciju, kas apstiprina riska novērtējuma rezultātus attiecībā uz ūdens organismu apdraudējumu, pie mērķa grupas nepiederošu posmkāju apdraudējumu un iespējamo ietekmi uz vidi saistībā ar potenciālu enantioselektīvu noārdīšanos vides sistēmās.

               (8)

               Pirms darbīgo vielu iekļauj I pielikumā, ir jāparedz pietiekami ilgs laikposms, lai dalībvalstis un ieinteresētās personas varētu sagatavoties šīs iekļaušanas radīto jauno prasību izpildei.

               (9)

               Neskarot Direktīvā 91/414/EEK noteiktos pienākumus, ko rada darbīgās vielas iekļaušana I pielikumā, pēc iekļaušanas dalībvalstīm jāatvēl sešu mēnešu laikposms pašreizējo atļauju pārskatīšanai attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļiem, kuri satur taufluvalinātu, lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 91/414/EEK, un jo īpaši tās 13. panta, prasībām un attiecīgajiem I pielikuma nosacījumiem. Dalībvalstīm saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK noteikumiem attiecīgi jāmaina, jāaizstāj vai jāatsauc spēkā esošās atļaujas. Atkāpjoties no iepriekš noteiktā termiņa, jāparedz ilgāks laikposms, lai iesniegtu un novērtētu visu III pielikuma dokumentāciju par katra augu aizsardzības līdzekļa katru paredzēto lietojuma veidu atbilstīgi Direktīvā 91/414/EEK noteiktajiem vienotajiem principiem.

               (10)

               Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā iekļaujot darbīgās vielas, kuras novērtētas saskaņā ar Komisijas 1992. gada 11. decembra Regulu (EEK) Nr. 3600/92, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus tās darba programmas pirmā posma īstenošanai, kas minēta 8. panta 2. punktā Padomes Direktīvā 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (7), gūtā pieredze liecina, ka var rasties grūtības, interpretējot pašreizējo atļauju turētāju tiesības attiecībā uz piekļuvi datiem. Lai izvairītos no turpmākām grūtībām, jāprecizē dalībvalstu pienākumi, galvenokārt pienākums pārbaudīt, vai atļaujas turētājam ir piekļuve dokumentācijai, kas atbilst minētās direktīvas II pielikuma prasībām. Tomēr šāds precizējums, salīdzinot ar līdzšinējām direktīvām par grozījumiem I pielikumā, neparedz jaunus pienākumus dalībvalstīm vai atļauju turētājiem.

               (11)

               Tāpēc ir lietderīgi attiecīgi grozīt Direktīvu 91/414/EEK.

               (12)

               Lēmumā 2008/934/EK ir paredzēts, ka taufluvalinātu neiekļauj minētajā pielikumā un līdz 2011. gada 31. decembrim atsauc tādu augu aizsardzības līdzekļu atļaujas, kuros ir minētā viela. Minētā lēmuma pielikumā ir nepieciešams svītrot rindu attiecībā uz taufluvalinātu.

               (13)

               Tādēļ ir lietderīgi attiecīgi grozīt Lēmumu 2008/934/EK.

               (14)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgās komitejas atzinumu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 91/414/EEK I pielikumu groza atbilstīgi šīs direktīvas pielikumam.
   2. pants
   Lēmuma 2008/934/EK pielikumā svītro rindu attiecībā uz taufluvalinātu.
   3. pants
   Dalībvalstis vēlākais līdz 2011. gada 30. novembrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai minēto aktu tekstus, kā arī minēto noteikumu un šīs direktīvas atbilstības tabulu.
   Tās piemēro minētos aktus no 2011. gada 1. decembra.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos normatīvos un administratīvos aktus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   4. pants
   1.   Dalībvalstis saskaņā ar Direktīvu 91/414/EEK līdz 2011. gada 30. novembrim vajadzības gadījumā groza vai atsauc pašreizējās tādu augu aizsardzības līdzekļu atļaujas, kuru sastāvā ir taufluvalināts kā darbīgā viela.
   Tās līdz minētajai dienai īpaši pārbauda, vai ir izpildīti minētās direktīvas I pielikuma nosacījumi attiecībā uz taufluvalinātu, izņemot nosacījumus, kas paredzēti attiecīgās darbīgās vielas ieraksta B daļā, un vai atļaujas turētājam ir dokumentācija vai piekļuve dokumentācijai atbilstīgi minētās direktīvas II pielikuma prasībām saskaņā ar tās 13. panta nosacījumiem.
   2.   Atkāpjoties no 1. punkta, attiecībā uz katru atļauto augu aizsardzības līdzekli, kas satur taufluvalinātu kā vienīgo vai vienu no vairākām darbīgajām vielām, kuras visas vēlākais līdz 2011. gada 31. maijam ir iekļautas Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā, dalībvalstis atkārtoti novērtē līdzekli saskaņā ar vienotajiem principiem, kuri noteikti Direktīvas 91/414/EEK VI pielikumā, pamatojoties uz dokumentāciju, kas atbilst minētās direktīvas III pielikuma prasībām, un ņemot vērā B daļu ierakstā par taufluvalinātu minētās direktīvas I pielikumā. Pamatojoties uz minēto novērtējumu, tās nosaka, vai līdzeklis atbilst Direktīvas 91/414/EEK 4. panta 1. punkta b), c), d) un e) apakšpunkta nosacījumiem.
   Pēc tam, kad tas ir noteikts, dalībvalstis rīkojas šādi:

               a)

               ja taufluvalināts ir vienīgā darbīgā viela līdzeklī, vajadzības gadījumā vēlākais līdz 2015. gada 31. maijam groza vai atsauc atļauju; vai

               b)

               ja līdzeklis satur taufluvalinātu kā vienu no vairākām darbīgajām vielām, vajadzības gadījumā groza vai atsauc atļauju vēlākais līdz 2015. gada 31. maijam vai termiņā, kas šādai grozīšanai vai atsaukšanai paredzēts attiecīgajā direktīvā vai direktīvās, ar kurām atbilstīgo vielu vai vielas iekļāva Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā, izvēloties vēlāko no šiem datumiem.

         5. pants
   Šī direktīva stājas spēkā 2011. gada 1. jūnijā.
   6. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2011. gada 2. martā

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētājs

         José Manuel BARROSO

      (1)  OV L 230, 19.8.1991., 1. lpp.

      (2)  OV L 55, 29.2.2000., 25. lpp.

      (3)  OV L 224, 21.8.2002., 23. lpp.

      (4)  OV L 333, 11.12.2008., 11. lpp.

      (5)  OV L 15, 18.1.2008., 5. lpp.

      (6)  Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde. Conclusion on the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance tau-fluvalinate. EFSA Journal
      2010; 8(7):1645. [70 pp.]. doi:10.2903/j.efsa.2010.1645. Pieejams tiešsaistē: www.efsa.europa.eu.

      (7)  OV L 366, 15.12.1992., 10. lpp.

      PIELIKUMS
      Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā tabulas beigās pievieno šādu ierakstu:

                     Nr.

                     Parastais nosaukums, identifikācijas numuri

                        IUPAC nosaukums

                     Tīrība (1)

                     Stāšanās spēkā

                     Iekļaušana ir spēkā līdz

                     Īpaši noteikumi

                     “335

                     Taufluvalināts

                        CAS Nr. 102851-06-9

                        CIPAC Nr. 786

                     (RS)-α-ciān-3-fenoksibenzil-N-(2-hloro- α,α α- trifluor-p-tolil)-D-valināts
                     (Izomēru attiecība 1:1)

                     ≥ 920 g/kg
                     (R-α-ciānizomēra un S-α-ciānizomēra attiecība 1:1)
                     Piemaisījumi:
                     toluols: ne vairāk kā 5 g/kg

                     2011. gada 1. jūnijs

                     2021. gada 31. maijs

                     A   DAĻA
                     Var atļaut izmantot tikai kā insekticīdu un akaricīdu.
                     B   DAĻA
                     Lai īstenotu VI pielikuma vienotos principus, ņem vērā pārskata ziņojuma secinājumus par taufluvalinātu un jo īpaši tā I un II papildinājumu, ko 2011. gada 28. janvārī pabeidza Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgajā komitejā.
                     Šajā vispārējā novērtējumā dalībvalstis īpašu uzmanību pievērš šādiem jautājumiem:

                                 a)

                                 apdraudējumam attiecībā uz ūdens organismiem un nodrošina, lai lietošanas nosacījumi ietvertu pienācīgus riska mazināšanas pasākumus;

                                 b)

                                 pie mērķa grupas nepiederošiem posmkājiem radītajam apdraudējumam un nodrošina, lai lietošanas nosacījumi ietvertu pienācīgus riska mazināšanas pasākumus;

                                 c)

                                 dokumentācijā par toksiskumu izmantoto testa materiālu salīdzina un pārbauda attiecībā pret rūpnieciski ražota tehniskā materiāla specifikācijām.

                           Attiecīgās dalībvalstis pieprasa iesniegt apstiprinošu informāciju:

                                 —

                                 par bioakumulācijas/bioloģiskās uzkrāšanās risku ūdens vidē,

                                 —

                                 par apdraudējumu posmkājiem, kas nav apstrādes mērķis.

                           Attiecīgās dalībvalstis nodrošina, lai pieteikuma iesniedzējs līdz 2013. gada 31. maijam iesniegtu minēto apstiprinošo informāciju Komisijai.
                     Attiecīgās dalībvalstis nodrošina, lai pieteikuma iesniedzējs divus gadus pēc īpašu vadlīniju pieņemšanas iesniegtu Komisijai šādu apstiprinošu informāciju:
                     par iespējamo ietekmi uz vidi saistībā ar potenciālu enantioselektīvu noārdīšanos vides sistēmās.”

         (1)  Sīkāka informācija par darbīgās vielas identitāti un specifikāciju ir sniegta pārskata ziņojumā.


title: Komisijas Direktīva 2011/100/ES ( 2011. gada 20. decembris ), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/79/EK par medicīnas ierīcēm, ko lieto in vitro diagnostikā  Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               22.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 341/50

         KOMISIJAS DIREKTĪVA 2011/100/ES
   (2011. gada 20. decembris),
   ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/79/EK par medicīnas ierīcēm, ko lieto in vitro diagnostikā
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 27. oktobra Direktīvu 98/79/EK par medicīnas ierīcēm, ko lieto in vitro diagnostikā (1), un jo īpaši tās 14. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar 14. panta 1. punkta a) apakšpunktu Direktīvā 98/79/EK Apvienotā Karaliste ir lūgusi, lai Komisija veiktu vajadzīgos pasākumus Kreicfelda-Jākoba slimības paveida (vCJD) testu iekļaušanai minētās direktīvas II pielikuma A sarakstā.

               (2)

               Lai nodrošinātu visaugstāko veselības aizsardzības līmeni un to, ka pilnvarotās iestādes pārbaudītu vCJD testu atbilstību Direktīvas 98/79/EK I pielikumā noteiktajām svarīgajām prasībām, Direktīvas 98/79/EK II pielikuma A sarakstā jāiekļauj vCJD asins skrīninga, diagnosticēšanas un apstiprināšanas testi.

               (3)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko pieņēmusi ar Padomes Direktīvas 90/385/EEK (2) 6. panta 2. punktu izveidotā komiteja, kura minēta Direktīvas 98/79/EK 7. panta 1. punktā,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 98/79/EK II pielikumu groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.
   2. pants
   1.   Dalībvalstis vēlākais līdz 2012. gada 30. jūnijam pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara Komisijai zināmus minēto noteikumu tekstus.
   Dalībvalstis piemēro minētos noteikumus no 2012. gada 1. jūlija.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2011. gada 20. decembrī

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētājs

         José Manuel BARROSO

      (1)  OV L 331, 7.12.1998., 1. lpp.

      (2)  OV L 189, 20.7.1990., 17. lpp.

      PIELIKUMS
      Direktīvas 98/79/EK II pielikuma A sarakstā iekļauj šādu ievilkumu:

                  “—

                  Kreicfelda-Jākoba slimības paveida (vCJD) asins skrīninga, diagnosticēšanas un apstiprināšanas testi.”


title: Padomes Direktīva 2011/97/ES ( 2011. gada 5. decembris ), ar ko Direktīvu 1999/31/EK groza attiecībā uz tāda metāliskā dzīvsudraba īpašiem glabāšanas kritērijiem, ko uzskata par atkritumiem

text:
               10.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 328/49

         PADOMES DIREKTĪVA 2011/97/ES
   (2011. gada 5. decembris),
   ar ko Direktīvu 1999/31/EK groza attiecībā uz tāda metāliskā dzīvsudraba īpašiem glabāšanas kritērijiem, ko uzskata par atkritumiem
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1102/2008 (2008. gada 22. oktobris) par metāliskā dzīvsudraba un noteiktu dzīvsudraba savienojumu un maisījumu eksporta aizliegumu un drošu glabāšanu (1) un jo īpaši tās 4. panta 3. punktu, kā arī Padomes Direktīvu 1999/31/EK (1999. gada 26. aprīlis) par atkritumu poligoniem (2) un jo īpaši tās 16. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   tā kā:

               (1)

               Regulā (EK) Nr. 1102/2008 noteikts, ka, atkāpjoties no Direktīvas 1999/31/EK 5. panta 3. punkta a) apakšpunkta, metālisko dzīvsudrabu, ko uzskata par atkritumiem, pienācīgi noslēgtu var ierobežotu laiku, kas pārsniedz vienu gadu, vai pastāvīgi glabāt konkrētu veidu atkritumu poligonos.

               (2)

               Par atkritumiem uzskatāma metāliskā dzīvsudraba glabāšana jau reglamentēta ar Savienības tiesību aktiem par atkritumu apsaimniekošanu.

               (3)

               Par atkritumiem uzskatāma metāliskā dzīvsudraba glabāšanai uz laiku līdz vienam gadam ir jāsaņem atļauja saskaņā ar 23. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2008/98/EK (2008. gada 19. novembris) par atkritumiem (3).

               (4)

               Direktīva 1999/31/EK un Padomes Lēmums 2003/33/EK (2002. gada 19. decembris), ar ko nosaka kritērijus un procedūras atkritumu pieņemšanai poligonos saskaņā ar Direktīvas 1999/31/EK 16. pantu un II pielikumu (4), attiecas uz iekārtām metāliska dzīvsudraba glabāšanai ilgāk par vienu gadu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1102/2008 3. panta 1. punktu.

               (5)

               Tas jo īpaši nozīmē, ka visām iekārtām metāliskā dzīvsudraba glabāšanai ilgāk par vienu gadu ir jāsaņem atļauja saskaņā ar Direktīvas 1999/31/EK 7., 8. un 9. pantu un ka uz šādām iekārtām attiecas minētās direktīvas 12. panta noteikumi par kontroles un monitoringa procedūrām, bet attiecībā uz pazemes glabātavām – arī Lēmuma 2003/33/EK A papildinājumā noteiktās prasības par drošības novērtējumu.

               (6)

               Uz šādām glabātavām attiecas arī Direktīvā 2008/98/EK noteiktās vispārīgās prasības par uzskaiti.

               (7)

               Turklāt uz virszemes iekārtām pagaidu glabāšanai saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1102/2008 3. panta 2. punktu attiecas Padomes Direktīva 96/82/EK (1996. gada 9. decembris) par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kuros iesaistītas bīstamas vielas (5).

               (8)

               Tomēr visi šie noteikumi pilnībā neatspoguļo metāliskajam dzīvsudrabam raksturīgās īpašības, un tāpēc ir nepieciešamas papildu prasības.

               (9)

               Šajās papildu prasībās būtu jāņem vērā pētījumi par metāliskā dzīvsudraba drošas glabāšanas iespējām, tostarp tā solidifikāciju. Videi drošu solidifikācijas paņēmienu izstrādē ir gūti zināmi panākumi, tomēr vēl ir priekšlaicīgi pieņemt lēmumus par to izmantošanas iespējām plašākā mērogā.

               (10)

               Drošu un zinātniski pamatotu pastāvīgas glabāšanas prasību noteikšanai vajadzīgi papildu pētījumi par pazemes glabāšanas iekārtās novietota metāliskā dzīvsudraba īpašībām ilgtermiņā. Tāpēc šajā direktīvā noteiktās prasības būtu jāatiecina tikai uz pagaidu glabāšanu, un tās ir uzskatāmas par piemērotām – un tādām, kas atbilst labākajiem pieejamiem tehniskajiem paņēmieniem, – metāliskā dzīvsudraba glabāšanai uz laiku, kas nepārsniedz piecus gadus.

               (11)

               Tāpēc Direktīva 1999/31/EK būtu attiecīgi jāgroza.

               (12)

               Direktīvas 1999/31/EK 16. pantā minētā komiteja nav sniegusi atzinumu. Tāpēc Padome var pieņemt šo direktīvu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Ar šo Direktīvas 1999/31/EK I, II un III pielikumu groza, kā noteikts šīs direktīvas pielikumā.
   2. pants
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2013. gada 15. martam izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai minēto noteikumu tekstus.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāmas šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā trešajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2011. gada 5. decembrī

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         W. PAWLAK

      (1)  OV L 304, 14.11.2008., 75. lpp.

      (2)  OV L 182, 16.7.1999., 1. lpp.

      (3)  OV L 312, 22.11.2008., 3. lpp.

      (4)  OV L 11, 16.1.2003., 27. lpp.

      (5)  OV L 10, 14.1.1997., 13. lpp.

      PIELIKUMS
      Direktīvas 1999/31/EK I, II un III pielikumu groza šādi:

                  1)

                  direktīvas I pielikumam pievieno šādu punktu:
                  “8.   Metāliskā dzīvsudraba pagaidu glabāšana
                  Attiecībā uz metāliskā dzīvsudraba pagaidu glabāšanu, kas ir ilgāka par vienu gadu, ievēro šādas prasības:

                              —

                              metālisko dzīvsudrabu glabā atsevišķi no citiem atkritumiem,

                              —

                              konteinerus glabā uzkrāšanas kolektoros, kuri ir pārklāti ar piemērotu aizsargpārklājumu, lai tajos nebūtu plaisu un spraugu un tie būtu metālisko dzīvsudrabu necaurlaidīgi, un kuru ierobežojošais tilpums ir atbilstošs glabājamā dzīvsudraba daudzumam,

                              —

                              glabātavās ir pietiekamas dabīgas vai mākslīgas barjeras, kas nodrošina vides aizsardzību pret dzīvsudraba emisijām, un to ierobežojošais tilpums ir atbilstošs glabāšanā novietotā dzīvsudraba kopējam daudzumam,

                              —

                              glabātavu grīdām ir hermētiķa klājums, kas ir izturīgs pret dzīvsudrabu; tām ir slīpums ar noteci uz kolektora aku,

                              —

                              glabātavas ir aprīkotas ar ugunsaizsardzības sistēmu,

                              —

                              glabātavas ir iekārtotas tā, lai visi konteineri no tām būtu viegli izņemami.”;

                  2)

                  direktīvas II pielikumam pievieno šādu punktu:
                  “6.   Īpašas prasības attiecībā uz metālisko dzīvsudrabu
                  Attiecībā uz metāliskā dzīvsudraba pagaidu glabāšanu, kas ir ilgāka par vienu gadu, ievēro šādas prasības:

                              A.

                              Dzīvsudraba sastāvs
                              Metāliskais dzīvsudrabs atbilst šādām specifikācijām:

                                          —

                                          dzīvsudraba saturs ir lielāks par 99,9 % masas,

                                          —

                                          tas nesatur piemaisījumus, kas var izraisīt oglekļa tērauda vai nerūsējošā tērauda koroziju (piemēram, slāpekļskābes šķīdumu, hlorīdu sāļu šķīdumus).

                              B.

                              Konteineri
                              Metāliskā dzīvsudraba glabāšanai izmantotie konteineri ir izturīgi pret koroziju un triecienizturīgi. Tāpēc tiem nav metinātu šuvju. Konteineri atbilst šādām konkrētām specifikācijām:

                                          —

                                          konteineru materiāls: oglekļa tērauds (vismaz ASTM A36) vai nerūsējošais tērauds (AISI 304, 316L),

                                          —

                                          konteineri ir hermētiski, gāzu un šķidrumu necaurlaidīgi,

                                          —

                                          konteineru ārējā virsma ir izturīga pret glabāšanas apstākļu iedarbību,

                                          —

                                          konteineru konstrukcijas tips iztur krišanas testu un hermētiskuma testu, kas aprakstīti testu un kritēriju rokasgrāmatas 6.1.5.3. un 6.1.5.4. nodaļā ANO rekomendācijās par bīstamo kravu pārvadājumiem (UN Recommendations on the Transport of Dangerous Goods, Manual of Tests and Criteria).

                                    Lai pastāvīgi nodrošinātu pietiekamu neaizpildīto tilpumu un lai, šķidrumam izplešoties līdz ar temperatūras paaugstināšanos, nerastos noplūdes vai konteinera neatgriezeniski bojājumi, maksimāli pieļaujamais konteinera tilpuma pildījuma koeficients ir 80 %.

                              C.

                              Pieņemšanas procedūras
                              Glabāšanā pieņem tikai konteinerus, kas atbilst šajā iedaļā noteiktajām prasībām.
                              Pieņemšanas procedūras atbilst šādām prasībām:

                                          —

                                          pieņem tikai iepriekš noteiktajiem minimālajiem pieņemšanas kritērijiem atbilstošu metālisko dzīvsudrabu,

                                          —

                                          pirms novietošanas glabāšanā konteineriem veic vizuālu pārbaudi. Glabāšanā nepieņem bojātus, nehermētiskus vai korodējušus konteinerus,

                                          —

                                          uz konteinera ir materiālā iekalts pastāvīgs marķējums, kurā norādīts konteinera identifikācijas numurs, konstrukcijas materiāls, taras masa, ražotājs un ražošanas datums,

                                          —

                                          uz konteineriem ir pastāvīgi piestiprināta uzraksta plāksne, kurā norādīts tā sertifikāta identifikācijas numurs.

                              D.

                              Sertifikāts
                              Iepriekš C iedaļā minētajā sertifikātā ir šādi elementi:

                                          —

                                          tā uzņēmuma nosaukums un adrese, kurā atkritumi radušies,

                                          —

                                          par konteinera piepildīšanu atbildīgās personas nosaukums un adrese,

                                          —

                                          piepildīšanas vieta un datums,

                                          —

                                          dzīvsudraba daudzums,

                                          —

                                          dzīvsudraba tīrības pakāpe un attiecīgos gadījumos piemaisījumu apraksts, pievienojot analīzes protokolu,

                                          —

                                          apliecinājums, ka konteinerus lieto tikai dzīvsudraba transportam/glabāšanai,

                                          —

                                          konteineru identifikācijas numuri,

                                          —

                                          īpašas piezīmes, ja ir.

                                    Sertifikātus izdod uzņēmums, kurā atkritumi radušies, bet, ja to nav, persona, kas ir atbildīga par to apsaimniekošanu.”;

                  3)

                  direktīvas III pielikumam pievieno šādu punktu:
                  “6   Īpašas prasības attiecībā uz metālisko dzīvsudrabu
                  Attiecībā uz metāliskā dzīvsudraba pagaidu glabāšanu, kas ir ilgāka par vienu gadu, ievēro šādas prasības:

                              A.

                              Monitoringa, inspekcijas un ārkārtas rīcības prasības
                              Glabātavā ir uzstādīta dzīvsudraba tvaiku koncentrācijas nepārtrauktu mērījumu monitoringa sistēma, kuras jutība ir vismaz 0,02 mg dzīvsudraba/m3. Sensori ir novietoti grīdas un griestu līmenī. Monitoringa sistēmā ietilpst skaņas un vizuāla avārijas signalizācija. Sistēmas apkopi veic katru gadu.
                              Pilnvarota persona vismaz vienu reizi mēnesī veic glabātavas un konteineru vizuālu pārbaudi. Gadījumos, kad tiek konstatētas noplūdes, glabātavas operators nekavējoties veic visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai novērstu dzīvsudraba emisijas vidē un atjaunotu dzīvsudraba glabāšanas drošību. Saskaņā ar 12. panta b) punktu uzskatāms, ka noplūdēm ir ievērojama kaitīga iedarbība uz vidi.
                              Glabāšanas objektā ir pieejami rīcības plāni ārkārtas situācijās un darbam ar metālisko dzīvsudrabu piemēroti aizsarglīdzekļi.

                              B.

                              Dokumentācijas glabāšana
                              Visu dokumentāciju, kas satur II pielikuma 6. punktā un šā punkta A iedaļā minēto informāciju, arī konteineriem pievienotos sertifikātus, kā arī uzskaites datus par metāliskā dzīvsudraba izņemšanu no glabāšanas, nosūtīšanu pēc pagaidu glabāšanas un datus par paredzēto galamērķi un paredzēto rīcību glabā vismaz trīs gadus pēc dzīvsudraba glabāšanas termiņa beigām.”


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/85/EK (2002. gada 5. novembris), ar ko groza Padomes Direktīvu 92/6/EEK par ātruma ierobežošanas ierīču uzstādīšanu un izmantošanu noteiktu kategoriju transportlīdzekļos Kopienā

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32002L0085

Oficiālais Vēstnesis L 327 , 04/12/2002 Lpp. 0008 - 0009

		Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/85/EK(2002. gada 5. novembris),ar ko groza Padomes Direktīvu 92/6/EEK par ātruma ierobežošanas ierīču uzstādīšanu un izmantošanu noteiktu kategoriju transportlīdzekļos KopienāEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 71. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],pēc apspriešanās ar Reģionu komiteju,saskaņā ar procedūru, kas noteikta Līguma 251. pantā [3],tā kā:(1) Satiksmes drošība un vides jautājumi saistībā ar transportu ir ļoti svarīgi pastāvīgas mobilitātes nodrošināšanai.(2) Ātruma ierobežošanas ierīču lietošana smagāko mehānisko automobiļu kategorijās ir labvēlīgi ietekmējusi satiksmes drošības uzlabošanu. Tā arī ir veicinājusi vides aizsardzību.(3) Padomes Direktīvā 92/6/EEK [4] ir paredzēts, ka, atkarībā no dalībvalstu tehniskajām iespējām un gūtās pieredzes, prasības uzstādīt un lietot ātruma ierobežošanas ierīces vēlāk varētu attiecināt arī uz vieglajiem kravas automobiļiem.(4) Direktīvas 92/6/EEK darbības jomas paplašināšana arī uz transportlīdzekļiem, kuru masa pārsniedz 3,5 tonnas un kuri paredzēti kravu vai pasažieru pārvadāšanai, ir bijis viens no pasākumiem, ko Padome ir ieteikusi savā 2000. gada 26. jūnija rezolūcijā par satiksmes drošības uzlabošanu [5] saskaņā ar Komisijas 2000. gada 20. marta komunikāciju par prioritātēm ES satiksmes drošībā.(5) Direktīvas 92/6/EEK darbības joma jāpaplašina, attiecinot to arī uz M2 kategorijas mehāniskajiem transportlīdzekļiem, M3 kategorijas transportlīdzekļiem, kuru maksimālā masa ir no 5 līdz 10 tonnām, kā arī N2 kategorijas transportlīdzekļiem.(6) Tā kā dalībvalstis nevar pietiekami sasniegt ierosinātās rīcības mērķus, proti, izmaiņu ieviešanu visas Kopienas režīmā attiecībā uz ātruma ierobežošanas ierīču uzstādīšanu un lietošanu zināmu kategoriju smagajiem transportlīdzekļiem, un tādēļ šīs rīcības mēroga un seku dēļ šo mērķi var labāk sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar subsidiaritātes principu, kā noteikts līguma 5. pantā. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu, ar šo direktīva nosaka tikai to, kas ir vajadzīgs minēto mērķu sasniegšanai.(7) Tāpēc ir atbilstīgi jāgroza Direktīva 92/6/EEK,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvu 92/6/EEK groza šādi.1. Direktīvas 1. līdz 5. pantu aizstāj ar šādiem pantiem:"1. pantsŠajā direktīvā "mehāniskais transportlīdzeklis" ir jebkurš transportlīdzeklis ar motoru, kas iekļaujas M2, M3, N2 vai N3 kategorijā, ir paredzēts lietošanai uz ceļa un kam ir vismaz četri riteņi un paredzētais maksimālais ātrums pārsniedz 25 km/h.M2, M3, N2 un N3 kategorijas atbilst definīcijai Direktīvas 70/156/EEK6 II pielikumā [6].2. pantsDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka 1. pantā minētos M2 un M3 kategoriju mehāniskos transportlīdzekļus ceļu satiksmē izmanto tikai tad, ja tie ir aprīkoti ar ātruma ierobežošanas ierīci, kas noregulēta tā, ka to ātrums nevar pārsniegt 100 kilometru stundā.Līdz 2005. gada 1. janvārim reģistrētus M3 kategorijas transportlīdzekļus, kuru masa pārsniedz 10 tonnu, var turpināt aprīkot ar ierīcēm, ar kurām maksimālais ātrums ir 100 kilometru stundā.3. pants1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka N2 un N3 kategoriju mehāniskos transportlīdzekļus ceļu satiksmē izmanto tikai tad, ja tie ir aprīkoti ar ātruma ierobežošanas ierīci, kas noregulēta tā, ka to ātrums nevar pārsniegt 90 kilometru stundā.2. Dalībvalstīm ir atļauts pieprasīt, lai ātruma ierobežošanas ierīce transportlīdzekļos, kas reģistrēti dalībvalstu teritorijā un ko lieto vienīgi bīstamu kravu pārvadāšanai, ir noregulēta tā, ka šo transportlīdzekļu maksimālais ātrums nevar pārsniegt 90 kilometru stundā.4. pants1. Attiecībā uz M3 kategorijas mehāniskajiem transportlīdzekļiem, kuru maksimālā masa pārsniedz 10 tonnu, un N3 kategorijas mehāniskajiem transportlīdzekļiem 2. un 3. pantu piemēro šādi:a) transportlīdzekļiem, kas reģistrēti pēc 1994. gada 1. janvāra — no 1994. gada 1. janvāra;b) transportlīdzekļiem, kas reģistrēti laikposmā no 1988. gada 1. janvāra līdz 1994. gada 1. janvārim:i) no 1995. gada 1. janvāra attiecībā uz transportlīdzekļiem, ko izmanto gan iekšzemes, gan starptautiskos pārvadājumos;ii) no 1996. gada 1. janvāra attiecībā uz transportlīdzekļiem, ko izmanto vienīgi iekšzemes pārvadājumos.2. Attiecībā uz M2 kategorijas mehāniskajiem transportlīdzekļiem, M3 kategorijas transportlīdzekļiem, kuru maksimālā masa ir no 5 līdz 10 tonnām, kā arī N2 kategorijas transportlīdzekļiem 2. un 3. pantu piemēro:a) transportlīdzekļiem, kas reģistrēti pēc 2005. gada 1. janvāra - ne vēlāk kā no 2005. gada 1. janvāra;b) transportlīdzekļiem, kas atbilst Direktīvā 88/77/EEK [7] noteiktajiem ierobežojumiem un kas reģistrēti laikposmā no 2001. gada 1. oktobra līdz 2005. gada 1. janvārim:i) ne vēlāk kā no 2006. gada 1. janvāra attiecībā uz transportlīdzekļiem, ko izmanto gan iekšzemes, gan starptautiskos pārvadājumos;ii) ne vēlāk kā no 2007. gada 1. janvāra attiecībā uz transportlīdzekļiem, ko izmanto vienīgi iekšzemes pārvadājumos.3. Sākot ar 2005. gada 1. janvāri, dalībvalstis uz laiku, kas nepārsniedz trīs gadus, var nepiemērot 2. un 3. panta noteikumus M2 kategorijas transportlīdzekļiem un N2 kategorijas transportlīdzekļiem, kuru maksimālā masa ir no 3,5 līdz 7,5 tonnām, kuri ir reģistrēti valsts reģistrā un kuri nepārvietojas citas dalībvalsts teritorijā.5. pants1. Ātruma ierobežošanas ierīcēm, kas minētas 2. un 3. pantā, jāatbilst tehniskajām prasībām, kuras noteiktas Direktīvas 92/24/EEK [8] pielikumā. Tomēr visus transportlīdzekļus, ko aptver šī direktīva un kas reģistrēti līdz 2005. gada 1. janvārim, var turpināt aprīkot ar ātruma ierobežošanas ierīcēm, kuras atbilst valstu kompetento iestāžu izstrādātajām tehniskajām prasībām.2. Ātruma ierobežošanas ierīces uzstāda dalībvalstu apstiprinātās darbnīcās vai struktūrās."2. Iekļauj šādu pantu:"6.a pantsĪstenojot ceļu satiksmes drošības rīcības programmu laikposmam no 2002. līdz 2010. gadam, Komisija izvērtē to, kāda ietekme uz satiksmes drošību un ceļu satiksmi ir ātruma ierobežošanas ierīču, ko izmanto M2 kategorijas transportlīdzekļos un N2 kategorijas transportlīdzekļos, kuru maksimālā masa nepārsniedz 7,5 tonnas, pielāgošanai šajā direktīvā noteiktajiem ātrumiem.Ja vajadzīgs, Komisija iesniedz atbilstīgus priekšlikumus."2. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai vēlākais līdz 2005. gada 1. janvārim izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2002. gada 5. novembrīEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsP. CoxPadomes vārdā —priekšsēdētājsT. Pedersen[1] OV C 270 E, 25.9.2001., 77. lpp.[2] OV C 48, 21.2.2002., 47. lpp.[3] Eiropas Parlamenta 2002. gada 7. februāra Atzinums (vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī), Padomes 2002. gada 25. jūnija Kopējā nostāja (OV C 228 E, 25.9.2002., 14. lpp.) un Eiropas Parlamenta 2002. gada 24. septembra Lēmums (vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī).[4] OV L 57, 2.3.1992., 27. lpp.[5] OV C 218, 31.7.2000., 1. lpp.[6] Padomes Direktīva 70/156/EEK (1970. gada 6. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu (OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.). Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2001/116/EK (OV L 18, 21.1.2002., 1. lpp.).[7] Padomes Direktīva 88/77/EEK (1987. gada 3. decembris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem, kas jāveic, lai samazinātu gāzveida piesārņojuma emisiju no transportlīdzekļos izmantojamiem dīzeļdzinējiem (OV L 36, 9.2.1988., 33. lpp.). Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2001/27/EK (OV L 107, 18.4.2001., 10. lpp.).[8] Padomes Direktīva 92/24/EEK (1992. gada 31. marts) par ātruma ierobežošanas ierīcēm vai līdzīgām uzstādītām ātruma ierobežošanas sistēmām dažu kategoriju mehāniskos transportlīdzekļos (OV L 129, 14.5.1992., 154. lpp.).--------------------------------------------------


Svarīgs juridisks paziņojums

|

31982L0711

Padomes Direktīva (1982. gada 18. oktobris), ar ko nosaka pamatnoteikumus, kuri ir nepieciešami, lai pārbaudītu tādu plastmasas materiālu un izstrādājumu sastāvdaļu migrāciju, kas paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem

Oficiālais Vēstnesis L 297 , 23/10/1982 Lpp. 0026 - 0030 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 12 Lpp. 0132  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 12 Lpp. 0278  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 12 Lpp. 0132  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 12 Lpp. 0278  CS.ES Nodaļa 13 Sējums 006 Lpp. 358  - 362 ET.ES Nodaļa 13 Sējums 006 Lpp. 358  - 362 HU.ES Nodaļa 13 Sējums 006 Lpp. 358  - 362 LT.ES Nodaļa 13 Sējums 006 Lpp. 358  - 362 LV.ES Nodaļa 13 Sējums 006 Lpp. 358  - 362 MT.ES Nodaļa 13 Sējums 006 Lpp. 358  - 362 PL.ES Nodaļa 13 Sējums 006 Lpp. 358  - 362 SK.ES Nodaļa 13 Sējums 006 Lpp. 358  - 362 SL.ES Nodaļa 13 Sējums 006 Lpp. 358  - 362

		Padomes Direktīva(1982. gada 18. oktobris),ar ko nosaka pamatnoteikumus, kuri ir nepieciešami, lai pārbaudītu tādu plastmasas materiālu un izstrādājumu sastāvdaļu migrāciju, kas paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem(82/711/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1976. gada 23. novembra Direktīvu 76/893/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz materiāliem un izstrādājumiem, kuri paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem [1], un jo īpaši tās 3. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Direktīvas 76/893/EEK 2. pantā cita starpā ir noteikts, ka no materiāliem un izstrādājumiem pārtikas produktos nonākušās sastāvdaļas nevar sasniegt tādus daudzumus, ka tas var apdraudēt cilvēku veselību vai radīt nepieļaujamas izmaiņas pārtikas produktu sastāvā;tā kā šā mērķa sasniegšanai attiecībā uz plastmasas materiāliem piemērots līdzeklis ir īpaša direktīva Direktīvas 76/893/EEK 3. pantā nozīmē, kuras vispārīgie noteikumi ir piemērojami arī konkrētajā gadījumā;tā kā, ņemot vērā šīs problēmas sarežģītību, sākotnēji būtu jāpieņem pamatnoteikumi sastāvdaļu migrācijas kontrolei; tā kā ar turpmākajām direktīvām, kuras pieņems saskaņā ar Direktīvas 76/893/EEK 10. punktā noteikto procedūru, noteiks šādas migrācijas kontrolei vajadzīgās analīzes metodes;tā kā šī direktīva neskar visus plastmasas materiālu un izstrādājumu aspektus; tā kā tādēļ būtu jāatļauj dalībvalstīm, no vienas puses, neprasīt marķējuma norādes, kuras paredzētas Direktīvas 76/893/EEK 7. pantā saskaņā ar šā panta 4. un 5. punktu, un, no otras puses, aizliegt tādu materiālu un izstrādājumu laišanu tirgū, kuri, kaut arī tie atbilst minētajā direktīvā paredzētajiem standartiem, neatbilst valsts noteikumiem par citiem iespējamiem standartiem, kas noteikti direktīvas 3. pantā, vai, ja tādu nav, kuri neatbilst minētās direktīvas 2. pantam;tā kā, ņemot vērā to, ka nav vienkārši veikt analīzi migrācijas līmeņu noteikšanai pārtikas produktos, ir jāizvēlas konvencionāli testi (šķidrumi, kas var imitēt iekļuvi pārtikas produktos, un standarta nosacījumi izmēģinājumam), lai pēc iespējas precīzāk atveidotu migrācijas parādības, ko var izraisīt izstrādājuma saskare ar pārtikas produktu;tā kā gadījumā, ja vēlāk izrādās, ka tādi testi neatspoguļo realitāti, ir jāatļauj dalībvalstīm tos uz laiku grozīt, līdz Kopienas lēmumam;tā kā pašreizējās analītiskās metodes neļauj noteikt visus apstākļus, saskaņā ar kuriem ir jāveic konvencionāli migrācijas testi attiecībā uz tiem materiāliem un izstrādājumiem, kas sastāv no diviem vai vairākiem slāņiem, no kuriem viens vai vairāki tikai daļēji ir no plastmasas; tā kā tādēļ lēmums par to, kā piemērot šo direktīvu attiecībā uz tādiem materiāliem un izstrādājumiem, ir jāpieņem vēlāk;tā kā šīs direktīvas pielāgošana saskaņā ar tehnisko progresu ir izpildes pasākums; tā kā, lai vienkāršotu un paātrinātu šo procedūru, par to ir jāgādā Komisijai;tā kā visos gadījumos, kad Padome pilnvaro Komisiju īstenot noteikumus attiecībā uz tiem plastmasas materiāliem un izstrādājumiem, kas paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem, ir jānosaka procedūra ciešai dalībvalstu un Komisijas sadarbībai Pastāvīgajā pārtikas produktu komitejā, kura nodibināta saskaņā ar Lēmumu 69/414/EEK [4],IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Šī direktīva ir īpaša Direktīvas 76/893/EEK 3. panta nozīmē.2. Šī direktīva attiecas uz plastmasas materiāliem un izstrādājumiem, tas ir, materiāliem un izstrādājumiem, kā arī to daļām:a) kas sastāv vienīgi no plastmasas vaib) kas sastāv no diviem vai vairākiem materiālu slāņiem, no kuriem katrs sastāv tikai no plastmasas, un kas ir savienoti ar līmvielām vai citiem līdzekļiem,kuriem pabeigta produkta veidā ir paredzēts nonākt saskarē ar pārtikas produktiem vai kas saskaņā ar tiem paredzēto nolūku atrodas šādā saskarē.3. Šajā direktīvā "plastmasas" ir lielmolekulāri organiski savienojumi, ko polimerizācijas, polikondensācijas, polipievienošanas vai kādā citā līdzīgā procesā iegūst no molekulām ar mazāku molekulmasu, vai ķīmiski izmainot dabīgās lielmolekulas. Par plastmasām uzskata arī silikonus un citus līdzīgus lielmolekulārus savienojumus. Šādiem lielmolekulāriem savienojumiem var pievienot citas vielas vai materiālus.Pie "plastmasām" tomēr nepieskaita:i) lakotu vai nelakotu reģenerētas celulozes plēvi;ii) elastomērus un dabīgo vai sintētisko kaučuku;iii) papīru un kartonu, kas ir vai nav modificēts, pievienojot plastmasu;iv) virsmas pārklājumus, ko iegūst no:- parafīniem, to skaitā sintētiskajiem parafīniem un/vai sīkkristāliskiem vaskiem,- pirmajā ievilkumā minēto vasku maisījumiem un/vai to maisījumiem ar plastmasām.4. Šī direktīva neattiecas uz tiem materiāliem un izstrādājumiem, kas sastāv no diviem vai vairākiem slāņiem, no kuriem viens vai vairāki tikai daļēji ir no plastmasas, pat tad, ja tas slānis, kuram paredzēts tieši saskarties ar pārtikas produktiem, sastāv tikai no plastmasas.Lēmumu par šīs direktīvas piemērošanu attiecībā uz šā punkta pirmajā daļā minētajiem materiāliem un izstrādājumiem un par tās pielāgošanu vajadzības gadījumā pieņem vēlāk.2. pants1. Šīs direktīvas 1. pantā paredzēto materiālu un izstrādājumu sastāvdaļu migrācijas līmenis pārtikas produktos vai uz tiem nevar pārsniegt limitus, kas noteikti sarakstos, kur uzskaitītas vielas, kuras atļauts izmantot, izņemot visas citas vielas.2. Gadījumā, ja nav saskaņā ar Direktīvas 76/893/EEK 9. pantu noteiktu analīzes metožu, ar kurām ir iespējams noteikt migrācijas līmeni pārtikas produktos, šādu līmeni nosaka šīs direktīvas pielikuma I nodaļā uzskaitītajos pārtikas produktu aizstājējos.3. Padome pēc Komisijas priekšlikuma un saskaņā ar Līguma 100. pantā paredzēto procedūru sastāda tādu vielu vai matēriju sarakstu, kuru izmantojums ir atļauts, izņemot visas citas vielas, un sarakstu attiecībā uz pārtikas aizstājējiem, kas izmantojami katram pārtikas produktam vai pārtikas produktu grupai, kā arī nosaka to koncentrāciju.3. pants1. Migrācijas kontroli pārtikas aizstājējos veic, izmantojot konvencionālus migrācijas testus, kuru pamatnoteikumi ir paredzēti šīs direktīvas pielikumā.2. a) Tomēr tad, ja kādai dalībvalstij sakarā ar to, ka iegūta jauna informācija vai pārvērtēta kopš šīs direktīvas pieņemšanas rīcībā esošā informācija, ir pamatoti iemesli pieņemt, ka pielikuma pamatnoteikumi migrācijas testiem attiecībā uz kādu konkrētu plastmasas materiālu vai izstrādājumu ir tehniski nepiemēroti vai ka faktiskie izmantošanas apstākļi būtiski atšķiras no šā pielikuma tabulā paredzētajiem testa apstākļiem, tad šī dalībvalsts var, tās teritorijā un tikai šajā īpašajā gadījumā uz laiku pārtraukt šajā pielikumā paredzēto pamatnoteikumu piemērošanu un atļaut izmantot vairāk atbilstīgus pamatnoteikumus. Tā par to nekavējoties informē pārējās dalībvalstis un Komisiju un norāda sava lēmuma iemeslus.b) Komisija pēc iespējas ātri izskata attiecīgās dalībvalsts norādītos iemeslus un apspriežas ar dalībvalstīm Pastāvīgās pārtikas produktu komitejā, tad nekavējoties izsaka savu atzinumu un veic attiecīgus pasākumus.c) Ja Komisija uzskata, ka šajā direktīvā ir nepieciešami grozījumi, lai mazinātu šā punkta a) apakšpunktā minētās grūtības, tad tā uzsāk Direktīvas 76/893/EEK 10. pantā paredzēto procedūru; šajā gadījumā tā dalībvalsts, kas ir pieņēmusi vairāk atbilstīgus pamatnoteikumus, tos var saglabāt, kamēr minētie grozījumi stājas spēkā.4. pantsŠīs direktīvas pielikuma II nodaļu, ņemot vērā zinātniskās pieredzes un tehnikas attīstību, pielāgo saskaņā ar Direktīvas 76/893/EEK 10. pantā paredzēto procedūru.5. pantsŠī direktīva neskar tos valsts noteikumus, kas attiecas uz citiem Direktīvas 76/893/EEK 3. pantā paredzētajiem noteikumiem, ne arī tās iespējas, kas dotas dalībvalstīm saskaņā ar minētās direktīvas 7. panta 4. un 5. punktu.6. pantsDalībvalstis nodrošina atbilstību šīs direktīvas prasībām, vēlākais, brīdī, kad ir īstenota īpašā direktīva, ar kuru nosaka limitus, kas ir paredzēti šīs direktīvas 2. panta 1. punktā.7. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1982. gada 18. oktobrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsN. A. Kofoed[1] OV L 340, 9.12.1976., 19. lpp.[2] OV C 140, 5.6.1979., 173. lpp.[3] OV C 227, 10.9.1979., 31. lpp.[4] OV L 291, 19.11.1969., 9. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSPAMATNOTEIKUMI MIGRĀCIJAS PĀRBAUDEI PĀRTIKAS PRODUKTU AIZSTĀJĒJOSMigrāciju pārtikas produktu aizstājējos nosaka, izmantojot šā pielikuma I nodaļā noteiktos pārtikas produktu aizstājējus un saskaņā ar tādiem testa apstākļiem, kas ir paredzēti šā pielikuma II nodaļā.I NODAĻAPārtikas aizstājēji1. Vispārējs gadījums: plastmasas materiāli un izstrādājumi, kas paredzēti saskarei ar visa veida pārtikas produktiemTestus veic, izmantojot visus še turpmāk minētos pārtikas aizstājējus, katram pārtikas aizstājējam ņemot jaunu plastmasas materiāla vai izstrādājuma testa paraugu:- destilēts ūdens vai līdzvērtīgas kvalitātes ūdens (= A aizstājējs),- % etiķskābe (m/V) ūdens šķīdumā (= B aizstājējs),- % etanols (etilspirts) (V/V) ūdens šķīdumā (= C aizstājējs),rektificētā olīveļļa [1]; ja ar analīzes metodi saistītu pamatotu tehnisku iemeslu dēļ ir nepieciešams izmantot citus pārtikas aizstājējus, olīveļļa ir jāaizvieto ar sintētisko triglicerīdu maisījumu [2] vai ar saulespuķu eļļu (= D aizstājējs).2. Īpašs gadījums: plastmasas materiāli un izstrādājumi, kas paredzēti saskarei ar vienu pārtikas produktu vai ar vienu konkrētu pārtikas produktu grupuTestus veic:- izmantojot tikai tādus pārtikas produktu aizstājējus, kas šīs direktīvā 2. panta 3. punktā paredzētajā sarakstā norādīti kā piemēroti šim pārtikas produktam vai produktu grupai,- ja pārtikas produkts vai produktu grupa nav iekļauta pirmajā ievilkumā minētajā sarakstā, izvēloties tādu pārtikas produkta aizstājēju vai aizstājējus šā pielikuma I nodaļā, kas vistuvāk atbilst šā pārtikas produkta vai produktu grupas ekstrahēšanas spējai.II NODAĻATesta apstākļi (ilgums un temperatūra)1. Migrācijas testu veic, no šā pielikuma tabulas izvēloties tos laikposmus un temperatūras, kādi vistuvāk atbilst šo pētāmo plastmasas materiālu vai izstrādājumu parastajiem vai paredzamajiem saskares apstākļiem.2. Ja plastmasas materiāls vai izstrādājums ir paredzēts izmantošanai īsos intervālos saskaņā ar vairākiem šā pielikuma tabulas 1. ailē paredzētajiem apstākļiem, migrāciju nosaka, pakāpeniski pakļaujot šo materiālu vai izstrādājumu visiem atbilstošiem testa apstākļiem, kas minēti šīs tabulas 2. ailē, izmantojot vienu un to pašu pārtikas produkta aizstājēju.3. Attiecībā uz kādu konkrētu testa ilgumu, ja plastmasas materiāls vai izstrādājums iztur pārbaudi kādā augstākā temperatūrā, nav nepieciešams atkārtot testu zemākā temperatūrā.Attiecībā uz kādu konkrētu testa temperatūru, ja plastmasas materiāls vai izstrādājums iztur pārbaudi, piemērojot kādu ilgāku laikposmu, nav testu nepieciešams atkārtot, piemērojot kādu īsāku laikposmu.4. Ja plastmasas materiālu vai izstrādājumu faktiski var izmantot jebkuros saskares laika vai temperatūras apstākļos, tad veic tikai desmit dienu testus 40 °C temperatūrā un divu stundu testus 70 °C temperatūrā; šos testus vispārēji uzskata par visstingrākajiem.Ja izmanto D aizstājēju (rektificēto olīveļļu vai tās aizvietotājus), testus veic tikai desmit dienas 40 °C temperatūrā.5. Ja atklājas, ka šo testu veikšana saskaņā ar šā pielikuma tabulā paredzētajiem nosacījumiem izraisa fiziskas vai kādas citas izmaiņas plastmasas materiālā vai izstrādājumā, kuras šajā materiālā vai izstrādājumā nenotiek parastos vai paredzamos izmantošanas apstākļos, migrācijas pārbaudi veic saskaņā ar tādiem apstākļiem, kas ir vairāk piemēroti šim konkrētajam gadījumam.TABULATesta apstākļi (ilgums (t) un temperatūra (T)), ko izvēlas saskaņā ar saskares apstākļiem parastā izmantojumāSaskares apstākļi faktiskajā izmantošanā | Testa apstākļi |1 | 2 |1.Saskares laiks: t > 24 stundas1.1. T ≤ 5 °C | 10 dienas 5 °C temperatūrā |1.2. 5 °C < T ≤ 40 °C [3] | 10 dienas 40 °C temperatūrā |2.Saskares laiks: 2 stundas ≤ t ≤ 24 stundas2.1. T ≤ 5 °C | 24 stundas 5 °C temperatūrā |2.2. 5 °C < T ≤ 40 °C | 24 stundas 40 °C temperatūrā |2.3. T > 40 °C | Saskaņā ar valsts tiesību aktiem |3.Saskares laiks: t < 2 stundas3.1. T ≤ 5 °C | 2 stundas 5 °C temperatūrā |3.2. 5 °C < T ≤ 40 °C | 2 stundas 40 °C temperatūrā |3.3. 40 °C < T ≤ 70 °C | 2 stundas 70 °C temperatūrā |3.4. 70 °C < T ≤ 100 °C | 1 stunda 100 °C temperatūrā |3.5. 100 °C < T ≤ 121 °C | 30 minūtes 121 °C temperatūrā |3.6. T > 121 °C | Saskaņā ar valsts tiesību aktiem |[1] Rektificētās olīveļļas īpašības:- joda skaitlis (Wijs) = 80 līdz 88,- refrakcijas koeficients 25 °C grādos = 1,4665 līdz 1,4679,- skābums (izteikts oleīnskābes %) = 0,5 % maksimāli,- peroksīda skaitlis (izteikts skābekļa miliekvivalentos uz 1 kg eļļas) = 10 maksimāli.[2] Sintētisko triglicerīdu standartmaisījuma īpašības, kā aprakstīts K. Figge rakstā "Food cosmet. Toxicol" 10 (1972) 815.[3] Tiem plastmasas materiāliem un izstrādājumiem, kam paredzēts nonākt saskarē ar pārtikas produktiem, kuriem etiķetējumā vai likumā norādītā uzglabāšanas temperatūra nesasniedz 20 °C, testa apstākļi ir 10 dienas 20 °C temperatūrā.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 2004/7/EK (2004. gada 20. janvāris), ar ko groza Direktīvu 77/388/EEK par pievienotās vērtības nodokļa kopējo sistēmu, ciktāl tā attiecas uz izpildes pilnvaru piešķiršanu un atkāpju noteikšanas kārtību

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32004L0007

Oficiālais Vēstnesis L 027 , 30/01/2004 Lpp. 0044 - 0045

		Padomes Direktīva 2004/7/EK(2004. gada 20. janvāris),ar ko groza Direktīvu 77/388/EEK par pievienotās vērtības nodokļa kopējo sistēmu, ciktāl tā attiecas uz izpildes pilnvaru piešķiršanu un atkāpju noteikšanas kārtībuEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 93. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1],ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],tā kā:(1) Padomes 1977. gada 17. maija Direktīvas 77/388/EEK par dalībvalstu likumu saskaņošanu, kas attiecas uz apgrozījuma nodokli – pievienotās vērtības nodokļa kopējā sistēma: nodokļa vienotā bāze, 27. pantā un 30. pantā [3] ir noteikta kārtība, kas ļauj Padomei klusējot noteikt atkāpes.(2) Pārredzamības un juridiskas noteiktības labad ir vēlams nodrošināt to, ka katra atkāpe, kas atļauta saskaņā ar Direktīvas 77/388/EEK 27. pantu vai 30. pantu, ir noteikts skaidri izteiktā lēmumā, ko pieņem Padome pēc Komisijas priekšlikuma.(3) Tādēļ pēc šī laika posma beigām jāizslēdz Padomes iespēja piekrist klusējot.(4) Lai nodrošinātu to, ka dalībvalsts, kas ir iesniegusi atkāpes pieprasījumu, nešaubās par to, kā Komisija rīkosies, atbildot uz pieprasījumu, jānosaka termiņi, kuros Komisijai jāiesniedz Padomē vai nu priekšlikums par atļaujas sniegšanu vai paziņojums, kurā izklāstīti tās iebildumi.(5) Llai sniegtu iespēju dalībvalstīm kontrolēt to iesniegto pieprasījumu izskatīšanu, Komisija, tiklīdz tā ir saņēmusi visu informāciju, ko tā uzskata par nepieciešamu, lai izvērtētu pieprasījumu, paziņo šādu informāciju pieprasītājai dalībvalstij un pārsūta pieprasījumu oriģinālvalodā citām dalībvalstīm.(6) Direktīvas 77/388/EEK 26. panta 1. punkta otrais teikums uzsver, ka vienkāršošanas pasākumu radītās nelielās ietekmes uz maksājamā nodokļa summu izvērtējumu galapatēriņa posmā veic globāli, atsaucoties uz makroekonomiskajām prognozēm, kas attiecas uz pasākuma iespējamo ietekmi uz Kopienas pašu resursiem, ko sniedz pievienotās vērtības nodoklis (PVN).(7) Tā kā nav mehānisma, saskaņā ar kuru pieņem saistošus pasākumus, kas regulē Direktīvas 77/388/EEK īstenošanu, minētajā direktīvā izklāstīto noteikumu piemērošana atšķiras katrā dalībvalstī.(8) Lai uzlabotu iekšējā tirgus darbību, būtiski ir nodrošināt vienotāku esošās PVN sistēmas piemērošanu. Ieviešot procedūru, saskaņā ar kuru pieņem pasākumus, kas nodrošina esošo noteikumu piemērošanu, tiktu veikti būtiski uzlabojumi šajā sakarā.(9) Minētajiem pasākumiem jo īpaši jārisina nodokļu dubultās uzlikšanas problēma pārrobežu darījumos, kas var rasties tādēļ, ka dalībvalstis dažādi piemēro Direktīvas 77/388/EEK noteikumus, kas attiecas uz piegādes vietu.(10) Tomēr katra izpildes pasākuma darbības jomai jābūt ierobežotai – kaut arī tas ir domāts, lai precizētu Direktīvā 77/388/EEK izklāstīto noteikumu, tas nekad nedrīkst atkāpties no šāda noteikuma.(11) Lai arī izpildes pasākuma darbības joma būs ierobežota, šādi pasākumi ietekmēs budžetu, un šāda ietekme vienai vai vairākām dalībvalstīm var būt būtiska.(12) Šādu pasākumu ietekme uz dalībvalstu budžetu pamato to, ka Padome patur tiesības īstenot savas pilnvaras ieviest Direktīvu 77/388/EEK.(13) Ņemot vērā izklāstīto pasākumu ierobežoto darbības jomu, Direktīvas 77/388/EEK ieviešanas pasākumus ar vienprātīgu lēmumu pieņem Padome pēc Komisijas priekšlikuma.(14) Tā kā minēto iemeslu dēļ dalībvalstis vienas pašas nevar pietiekami sekmīgi sasniegt šīs direktīvas mērķus, un tādēļ tos labāk var sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var noteikt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā izklāstīto proporcionalitātes principu šī direktīva neparedz to, kas ir vajadzīgs minēto mērķu sasniegšanai.(15) Tāpēc attiecīgi jāgroza Direktīva 77/388/EEK,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 77/388/EEK groza šādi:1. 27. panta 1., 2., 3. un 4. punktu aizstāj ar šādu tekstu:"1. Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar vienprātīgu lēmumu var atļaut jebkurai dalībvalstij ieviest īpašus pasākumus, lai atkāptos no šīs direktīvas noteikumiem nolūkā vienkāršot procedūru, kādā piemēro nodokli, vai novērš dažus nodokļu nemaksāšanas veidus. Pasākumi, kas vērsti uz to, lai vienkāršotu kārtību, kādā piemēro nodokli, nedrīkst ietekmēt galapatēriņa posmā maksājamo nodokli, izņemot gadījumus, kad ietekme ir neliela.2. Dalībvalsts, kas vēlas ieviest 1. Punktā minētos pasākumus, nosūta pieprasījumu Komisijai un sniedz Komisijai visu nepieciešamo informāciju. Ja Komisija uzskata, ka tās rīcībā nav visa vajadzīgā informācija, tā sazinās ar attiecīgo dalībvalsti divu mēnešu laikā pēc pieprasījuma saņemšanas un norāda, kāda papildu informācija ir nepieciešama. Tiklīdz Komisijas rīcībā ir visa informācija, ko tā uzskata par vajadzīgu, lai izvērtētu pieteikumu, tā viena mēneša laikā paziņo par to dalībvalstij un pārsūta pieprasījumu oriģinālvalodā citām dalībvalstīm.3. Trīs mēnešu laikā pēc 2. punkta pēdējā teikumā minētā paziņojuma sniegšanas Komisija sniedz Padomei vai nu atbilstošu priekšlikumu vai paziņojumu, kurā ir izklāstīti tās iebildumi, ja tā neatbalsta pieprasīto atkāpi.4. Jebkurā gadījumā 2. un 3. punktā izklāstīto procedūru pabeidz astoņu mēnešu laikā pēc tam, kad Komisija ir saņēmusi pieprasījumu."2. XVII sadaļā iekļauj šādu 29.a pantu:"29.a pantsĪstenošanas pasākumiPadome pēc Komisijas priekšlikuma ar vienprātīgu lēmumu pieņem pasākumus, kas vajadzīgi, lai ieviestu šo direktīvu."3. 30. pantu aizstāj ar šādu:"30. pantsStarptautiski akti1. Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar vienprātīgu lēmumu var atļaut jebkurai dalībvalstij slēgt līgumu ar kādu ārpuskopienas valsti vai starptautisku organizāciju, kurā var būt ietvertas atkāpes no šīs direktīvas.2. Dalībvalsts, kas vēlas noslēgt šādu līgumu, nosūta pieprasījumu Komisijai un sniedz tai visu vajadzīgo informāciju. Ja Komisija uzskata, ka tās rīcībā nav visa vajadzīgā informācija, tā sazinās ar attiecīgo dalībvalsti divu mēnešu laikā pēc pieprasījuma saņemšanas un norāda, kāda papildu informācija ir nepieciešama. Tiklīdz Komisijas rīcībā ir visa informācija, ko tā uzskata par vajadzīgu, lai izvērtētu pieteikumu, tā viena mēneša laikā paziņo par to dalībvalstij un pārsūta pieprasījumu oriģinālvalodā citām dalībvalstīm.3. Trīs mēnešu laikā pēc 2. punkta pēdējā teikumā minētā paziņojuma sniegšanas Komisija sniedz Padomei vai nu atbilstošu priekšlikumu vai paziņojumu, kurā ir izklāstīti tās iebildumi, ja tā neatbalsta pieprasīto atkāpi.4. Jebkurā gadījumā 2. un 3. punktā izklāstīto procedūru pabeidz astoņu mēnešu laikā pēc tam, kad Komisija ir saņēmusi pieprasījumu."2. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2004. gada 20. janvārīPadomes vārdā —priekšsēdētājsC. McCreevy[1] Atzinums sniegts 2003. gada 16. decembrī (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).[2] Atzinums sniegts 2003. gada 30. oktobrī (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).[3] OV L 145, 13.6.1977., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2003/92/EK (OV L 260, 11.10.2003., 8. lpp.).--------------------------------------------------