title: Komisijas Direktīva 98/42/EK (1998. gada 19. jūnijs), ar kuru groza Padomes Direktīvu 95/21/EK, kas nosaka, kā kuģošanai Kopienas ostās un dalībvalstu jurisdikcijai pakļautos ūdeņos piemērot starptautiskos standartus attiecībā uz kuģu drošību, piesārņojuma novēršanu un dzīves un darba apstākļiem uz kuģiem (ostas valsts kontrole)Dokuments attiecas uz EEZ.

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31998L0042

Oficiālais Vēstnesis L 184 , 27/06/1998 Lpp. 0040 - 0046

		Komisijas Direktīva 98/42/EK(1998. gada 19. jūnijs),ar kuru groza Padomes Direktīvu 95/21/EK, kas nosaka, kā kuģošanai Kopienas ostās un dalībvalstu jurisdikcijai pakļautos ūdeņos piemērot starptautiskos standartus attiecībā uz kuģu drošību, piesārņojuma novēršanu un dzīves un darba apstākļiem uz kuģiem (ostas valsts kontrole)(Dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1995. gada 19. jūnija Direktīvu 95/21/EK, kas nosaka, kā kuģošanai Kopienas ostās un dalībvalstu jurisdikcijai pakļautos ūdeņos piemērot starptautiskos standartus attiecībā uz kuģu drošību, piesārņojuma novēršanu un dzīves un darba apstākļiem uz kuģiem (ostas valsts kontrole) [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 98/25/EK [2], un jo īpaši tās 19. pantu,tā kā jāņem vērā Starptautiskās jūrniecības organizācijas (SJO) konvenciju, protokolu, kodeksu un rezolūciju grozījumi, kas stājušies spēkā, kā arī Parīzes Saprašanās memorandā (SM) ietvertās jaunākās atziņas un apsvērumi;tā kā pēc Direktīvas 95/21/EK pieņemšanas veikti tālāki pasākumi ar mērķi uzlabot atlases sistēmu; tā kā minētajā direktīvā jāiestrādā atlases koeficientu sistēma, kas izstrādāta atbilstīgi Parīzes SM;tā kā jāgroza Direktīvas 95/21/EK II pielikumā minētais sertifikātu un dokumentu saraksts tā, lai tiktu ņemti vērā starptautisko tiesību aktu grozījumi, kas stājušies spēkā;tā kā jāgroza minētās direktīvas III pielikumā iekļautais saraksts, kurā uzskaitīti "pamatoti iemesli", kad vajadzīga sīkāka pārbaude, ņemot vērā Parīzes SM Rezolūcijā A.787(19) iekļauto pilnīgāko sarakstu;tā kā saskaņā ar minētās direktīvas IV pielikumu kuģu kontroles procedūras un pamatnostādnes, kas jāievēro inspektoriem, ir tās procedūras un pamatnostādnes, kas aprakstītas SJO Rezolūcijas A.466(XII) grozītajā variantā un Rezolūcijās A.542(13), MEPC.26(23) un A.742(18); tā kā minētais IV pielikums jāgroza, ņemot vērā to, ka minētās rezolūcijas ir atceltas ar SJO Rezolūciju A.787(19); tā kā procedūras, kas aprakstītas Rezolūcijā A.787(19), ir iestrādātas Parīzes SM I pielikumā "Ostas valsts kontroles procedūras";tā kā, pieņemot lēmumu par to, vai kuģis jāaiztur, inspektoram jāpiemēro minētās direktīvas VI pielikuma kritēriji; tā kā tomēr nebūtu pieļaujama kuģu aizturēšana nejaušu bojājumu dēļ, ja tiek ievēroti attiecīgi nosacījumi;tā kā minētais VI pielikums jāgroza arī tādēļ, lai ņemtu vērā noteikumus, kas paredzēti SJO Rezolūcijā A.787(19), jo īpaši attiecībā uz jomām, kurām piemēro 1978. gada Starptautisko konvenciju par jūrnieku sagatavošanu un diplomēšanu, kā arī sardzes pildīšanu (STCW);tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi saskan ar tās komitejas viedokli, kas izveidota saskaņā ar 12. pantu Padomes Direktīvā 93/75/EEK [3], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 97/34/EK [4],IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 95/21/EK groza šādi:1. Direktīvas 5. panta 2. punktu aizstāj ar šādu punktu:"2. Izvēloties, kurus kuģus pārbaudīt, kompetentā iestāde absolūtu priekšroku dod kuģiem, kas minēti I pielikuma I daļā. Nosakot secību, kādā pārbaudīt pārējos I pielikumā uzskaitītos kuģus, kompetentā iestāde ņem vērā kuģa vispārējo atlases koeficientu, kas norādīts I pielikuma II daļā."2. Direktīvas I, II, III, IV un VI pielikumu groza, kā paredzēts šīs direktīvas pielikumā.2. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības vēlākais līdz 1998. gada 30. septembrim. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Procedūras, saskaņā ar kurām izdarīt šādas atsauces, paredz dalībvalstis.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā septītajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1998. gada 19. jūnijāKomisijas vārdā —Komisijas loceklisNeil Kinnock[1] OV L 157, 7.7.1995., 1. lpp.[2] OV L 133, 7.5.1998., 19. lpp.[3] OV L 247, 5.10.1993., 19. lpp.[4] OV L 158, 17.6.1997., 40. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMS1. I pielikumu aizstāj ar šādu pielikumu:"I PIELIKUMSKUĢI, KAS INSPICĒJAMI PIRMKĀRT(sk. 5. panta 2. punktu)I. Īpaši svarīgi faktoriNeatkarīgi no atlases koeficienta vērtības absolūta priekšroka dodama šādu kuģu pārbaudei:1. Kuģi, par kuriem loči vai ostas iestādes ziņojušas, ka tiem ir trūkumi, kas varētu padarīt to navigāciju nedrošu (atbilstīgi Direktīvai 93/75/EEK un šīs direktīvas 13. pantam).2. Kuģi, kuri neatbilst Direktīvā 93/75/EEK paredzētām prasībām.3. Kuģi, par kuriem kāda cita dalībvalsts sniegusi ziņojumu vai paziņojumu.4. Kuģi, par kuriem saņemti ziņojumi vai sūdzības no kuģa kapteiņa, kāda apkalpes locekļa vai jebkuras citas personas vai organizācijas, kurai ir leģitīma interese attiecībā uz kuģa drošu ekspluatāciju, dzīves un darba apstākļiem uz kuģa vai piesārņojuma novēršanu, ja vien attiecīgā dalībvalsts šādu paziņojumu vai sūdzību neuzskata par acīmredzami nepamatotu; tās personas identitāti, kas iesniedz paziņojumu vai sūdzību, nedrīkst atklāt attiecīgā kuģa kapteinim vai īpašniekam.5. Kuģi, kuri:- ceļā uz ostu cietuši sadursmē, uzskrējuši uz sēkļa vai strandējuši,- tiek apsūdzēti par to, ka pārkāpuši noteikumus attiecībā uz kaitīgo vielu vai notekūdeņu noplūdi,- izdarījuši nekontrolētus vai bīstamus manevrus, kuru laikā nav ievēroti SJO pieņemtie kuģu satiksmes noteikumi vai drošas kuģošanas prakse un kārtība, vai- izdarījuši kādas citas darbības, kas apdraudējušas cilvēkus, īpašumu vai vidi.6. Kuģi, kuri iepriekšējos sešos mēnešos drošības apsvērumu dēļ tikuši uz laiku atskaitīti no savas klases.II. Vispārējais atlases koeficientsŠādus kuģus pārbauda pirmām kārtām:| Atlases koeficients |1.Kuģi, kas kādas dalībvalsts ostā iebrauc pirmo reizi vai kas tajā nav iebraukuši pēdējos 12 vai vairāk mēnešus. Piemērojot šos kritērijus, dalībvalstis ņem vērā arī tās pārbaudes, ko veikušas Parīzes SM dalībvalstis. Ja šim nolūkam vajadzīgie dati nav pieejami, tad dalībvalstis izmanto "Sirenac" datus un pārbauda tos kuģus, kuri nav reģistrēti "Sirenac" datubāzē, kopš tās izveidošanas 1993. gada 1. janvārī. | +20 |2.Kuģi, kurus pēdējos sešos mēnešos nav pārbaudījusi neviena dalībvalsts. | +10 |3.Kuģi, kuru obligātus sertifikātus par kuģa konstrukciju un aprīkojumu, ko izdod saskaņā ar konvencijām, un klasifikācijas sertifikātu izdevusi organizācija, kas nav atzīta atbilstīgi Padomes 1994. gada 22. novembra Direktīvai 94/57/EK par kopīgiem noteikumiem un standartiem attiecībā uz organizācijām, kas pilnvarotas veikt kuģu pārbaudes un apsekojumus, un attiecīgajām darbībām, kuras veic administrācijas jūras lietu jomā. | + 5 |4.Kuģi, kuri izmanto tādas valsts karogu, kas iekļauta kārtējā trīsgadējā vidējo rādītāju tabulā, kurā uzskaita aizturēšanas vai aizkavēšanas, kas pārsniedz vidējo skaitu, un kuru publicē Parīzes SM ikgadējā ziņojumā: | |—0-3 % virs vidējā, | + 3 |—3,1-6 % virs vidējā, | + 4 |—vairāk nekā 6 % virs vidējā. | + 5 |5.Kuģi, kuriem ļauts izbraukt no kādas dalībvalsts ostas ar konkrētiem nosacījumiem: | |a)par katru trūkumu, kas jānovērš pirms izbraukšanas; | + 1 |b)par katru trūkumu, kas jānovērš nākamajā ostā; | + 1 |c)par visiem trūkumiem, kas jānovērš 14 dienās (trūkumus grupējot pa divi); | + 1 |d)par visiem citiem trūkumu novēršanas nosacījumiem (grupējot pa divi); | + 1 |e)uz kuģa veiktas koriģējošas darbības un visi trūkumi ir novērsti. | − 2 |6.Kuģi, kuriem reģistrēti trūkumi kādā iepriekšējā inspekcijā, atkarībā no trūkumu skaita: | |—0, | −15 |—1-5, | 0 |—6-10, | + 5 |—11-20, | +10 |—vairāk nekā 20 trūkumi. | +15 |7.Kuģi, kas tikuši aizturēti iepriekšējā ostā. | +15 |8.Kuģi, kas izmanto tādas valsts karogu, kura nav ratificējusi visas attiecīgās starptautiskās konvencijas, kas minētas šīs direktīvas 2. pantā. | + 1 |9.Kuģi, kas izmanto tādas valsts karogu, kuras trūkumu koeficients pārsniedz vidējo koeficientu. | + 1 |10.Kuģi, kuru klasē trūkumu rādītāji pārsniedz vidējos rādītājus. | + 1 |11.Kuģi, kuri pieder kategorijai, kurai nolemts piemērot pastiprinātas pārbaudes (atbilstīgi šīs direktīvas 7. pantam). | + 5 |12.Citi kuģi: | |—13 līdz 20 gadus veci, | + 1 |—21 līdz 24 gadus veci, | + 2 |—vairāk nekā 25 gadus veci. | + 3 |Atlases koeficients nozīmē skaitlisko vērtību, kas piešķirta konkrētam kuģim saskaņā ar šā pielikuma noteikumiem un ko uzrāda "Sirenac" informācijas sistēma.Nosakot iepriekš uzskaitīto kuģu secību, kompetentā iestāde ņem vērā kārtību, kuru norāda vispārējais atlases koeficients. Lielāks atlases koeficients liecina par lielāku prioritāti. Atlases koeficients ir summa, kurā saskaita še iepriekš norādītās piemērotās atlases koeficientu vērtības. 5., 6. un 7. punkts attiecas tikai uz tām inspekcijām, kuras veiktas pēdējos 12 mēnešos. Vispārējais atlases koeficients nedrīkst būt mazāks par summu, kuru veido 4., 8., 9., 10., 11. un 12 punkta summējums."2. II pielikumu groza šādi:1. Pielikuma 13. punktu aizstāj ar šādu punktu:"13. Kopija Atbilstības dokumentam un Drošības vadības sertifikātam, kas izdots atbilstīgi Drošas kuģu ekspluatācijas un piesārņojuma novēršanas vadības starptautiskajam kodeksam (SOLAS, IX nodaļa)."2. Aiz 14. punkta iekļauj šādus punktus:"15. Dokuments par atbilstību īpašām prasībām, ko piemēro kuģiem, kuri pārvadā bīstamas kravas.16. Ātrgaitas kuģu drošības sertifikāts un atļauja izmantot ātrgaitas kuģus.17. Bīstamo kravu īpaši saraksti vai deklarācijas, vai sīks iekraušanas plāns.18. Kuģa žurnāls ar izmēģinājumu un mācību uzskaiti un žurnāls ar uzskati par dzīvības glābšanas iekārtu pārbaudēm un kārtību.19. Speciālo kuģu drošības sertifikāts.20. Mobilo piekrastes urbšanas platformu drošības sertifikāts.21. Naftas tankkuģiem — uzskaite par naftas izkraušanas uzraudzības un kontroles sistēmu par pēdējo balasta braucienu.22. Apkalpes komplektēšanas saraksts, ugunsdrošības plāns un — attiecībā uz pasažieru kuģiem — bojājumu novēršanas plāns.23. Ārkārtas situācijas plāns gadījumiem, kad no kuģa noplūdusi nafta.24. Ziņojumi par apsekojumiem (vaļēju kravu kuģiem un naftas tankkuģiem).25. Ziņojumi par iepriekšējām pārbaudēm, kas veiktas, īstenojot ostas valsts kontroli.26. Ro-ro pasažieru kuģiem — informācija par A/A maksimālo attiecību.27. Dokuments, ar kuru atļauta graudu pārvadāšana.28. Kravas nostiprināšanas rokasgrāmata."3. III pielikumu aizstāj ar šādu pielikumu:"III PIELIKUMSPIEMĒRI "PAMATOTIEM IEMESLIEM", KAD VAJADZĪGA SĪKĀKA PĀRBAUDE(sk. 6. panta 3. punktu)1. Kuģi, kas minēti I pielikuma I daļā un II daļas punktos II-3, II-4, II-5b, II-5c, II-8 un II-11.2. Nav pienācīgi vests naftas reģistrs.3. Pārbaudot sertifikātus un citus dokumentus (sk. 6. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 2. punktu), atklātas neprecizitātes.4. Ir liecības, ka apkalpes locekļi neatbilst prasībām, kādas nosaka 8. pants Padomes 1994. gada 22. novembra Direktīvā 94/58/EK par jūrnieku obligāto sagatavotības līmeni [1].5. Veicot operācijas ar kravu vai citas operācijas, ir pārkāpti drošības noteikumi vai SJO nostādnes, piemēram, skābekļa saturs inertās gāzes pievadā kravas tilpnēm pārsniedz noteikto maksimālo līmeni.6. Naftas tankkuģa kapteinis nevar uzrādīt reģistrētus datus par naftas izplūdes uzraudzības un kontroles sistēmu attiecībā uz pēdējo balasta braucienu.7. Nav atjaunots trauksmju saraksts vai apkalpes locekļi nav informēti par saviem pienākumiem ugunsgrēka gadījumā vai saņemot pavēli pamest kuģi.8. Viltus trauksmes signālu atskanēšana, kuriem neseko pienācīgas trauksmes atsaukšanas procedūras.9. Nav konvencijās paredzētā būtiskā aprīkojuma vai procedūru.10. Uz kuģa klāja ir pārmērīgi antisanitāri apstākļi.11. Inspektoram radies vispārējs iespaids vai ir novērots, ka pastāv nopietna korpusa vai konstrukciju pasliktināšanās vai trūkumi, kas varētu apdraudēt kuģa konstrukcijas, ūdensnecaurlaidību vai piemērotību attiecīgiem laika apstākļiem.12. Ir informācija vai liecības par to, ka kapteinis vai apkalpe nepārzina būtiskas kuģa izmantošanas procedūras, kas saistītas ar kuģu drošību vai vides piesārņošanas novēršanu, vai arī tādas kuģa izmantošanas procedūras nav tikušas veiktas."4. IV pielikumu aizstāj ar šādu pielikumu:"IV PIELIKUMSKUĢU KONTROLES PROCEDŪRAS(sk. 6. panta 4 punktu)1. Apkalpes drošas komplektēšanas principi (SJO Rezolūcija A.481 (XII) un pielikumi "Apkalpes drošas komplektēšanas minimālās prasības" (1. pielikums) un "Nostādnes apkalpes drošas komplektācijas principu piemērošanai" (2. pielikums).2. Noteikumi, ko paredz Starptautiskais jūras bīstamo kravu kodekss.3. Starptautiskās darba organizācijas publikācija "Darba apstākļu pārbaude uz kuģiem. Procedūras ieteikumi."4. Parīzes SM I pielikums "Ostas valsts kontroles procedūras"."5. VI pielikumu groza šādi:1. Ievadam pievieno šādu daļu:"Ja aizturēšanas iemesls ir bojājumi, kas radušies nejaušā nelaimes gadījumā, kurš noticis, kuģim braucot uz ostu, aizturēšanas pavēli neizdod, ja:1. Pienācīgi ņemtas vērā prasības, kas paredzētas SOLAS 74 I/11(c) normā par ziņošanu karoga valsts iestādei, ieceltajam inspektoram vai atzītai organizācijai, kura atbild par attiecīgā sertifikāta izdošanu;2. Pirms iebraukšanas ostā kuģa kapteinis vai īpašnieks par ostas valsts kontroli atbildīgai iestādei iesniedzis sīku izklāstu par negadījuma apstākļiem un bojājumiem, kā arī informāciju par obligāto ziņošanu karoga valsts iestādei;3. Kuģis veic koriģējošas darbības, kas pēc iestādes ieskatiem ir pietiekamas; un4. Pēc paziņojuma par koriģējošo darbību iestāde ir pārliecinājusies, ka trūkumi, kas apdraudēja drošību, veselību vai vidi, ir novērsti."2. Pielikuma 3. punktam pievieno šādu daļu:"Tomēr trūkumi, kas ir par pamatu aizturēšanai jomās, kurām piemēro STCW 78, un kuri uzskaitīti tālāk 3.8. punktā, ir vienīgais pamats aizturēšanai saskaņā ar minēto konvenciju."3. Punktam 3.2. pievieno šādus punktus:"13. Nopietni trūkumi kuģa darbības prasībās, kas aprakstītas Parīzes SM I pielikuma 5.5. iedaļā.14. Apkalpes locekļu skaits, sastāvs vai apliecības neatbilst apkalpes drošas komplektācijas dokumentam."4. Punktu 3.8. aizstāj ar šādu punktu:"1. Jūrniekiem, kuriem ir jābūt apliecībām, nav attiecīgo apliecību vai derīga atbrīvojuma, vai arī tie nevar uzrādīt dokumentālas liecības par to, ka karoga valsts iestādei iesniegts pieteikums pēc apstiprinājuma.2. Netiek ievērotas apkalpes drošas komplektēšanas prasības, ko noteikusi karoga valsts iestāde.3. Kuģošanas vai inženiertehniskās uzraudzības kārtība neatbilst prasībām, kādas konkrētam kuģim noteikusi karoga valsts iestāde.4. Sardzē nav personas, kura būtu kvalificēta rīkoties ar aprīkojumu, kas ir būtiski svarīgs drošai kuģošanai, drošiem radiosakariem vai jūras piesārņošanas novēršanai.5. Nav liecību par profesionālo piemērotību veikt pienākumus, kas jūrniekiem uzdoti attiecībā uz kuģa drošību un piesārņojuma novēršanu.6. Nespēja nodrošināt pirmo sardzi, braucienu sākot, vai turpmākās sardzes maiņas ar cilvēkiem, kas būtu pietiekami atpūtušies un citādi piemēroti pienākumu veikšanai."[1] OV L 319, 12.12.1994. 28. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva (1968. gada 9. aprīlis) par vīnogulāju veģetatīvās pavairošanas materiāla tirdzniecību

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31968L0193

Oficiālais Vēstnesis L 093 , 17/04/1968 Lpp. 0015 - 0023 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 2 Lpp. 0032  Speciālizdevums dāņu valodā: Sērija I Nodaļa 1968(I) Lpp. 0091  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 2 Lpp. 0032  Speciālizdevums angļu valodā: Sērija I Nodaļa 1968(I) Lpp. 0093  - 0103 Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 03 Sējums 3 Lpp. 0039  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 03 Sējums 2 Lpp. 0124  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 03 Sējums 2 Lpp. 0124

		Padomes Direktīva(1968. gada 9. aprīlis)par vīnogulāju veģetatīvās pavairošanas materiāla tirdzniecību(68/193/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 43. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Asamblejas atzinumu [1],apspriedusies ar Ekonomikas un sociālo lietu komiteju,tā kā vīna un galda vīnogu ražošanai ir liela loma Eiropas Ekonomikas kopienas lauksaimniecībā;tā kā apmierinoši vīnogulāju audzēšanas rezultāti lielā mērā ir atkarīgi no piemērota pavairošanas materiāla izmantošanas; tā kā šim nolūkam dažas dalībvalstis uz laiku ir ierobežojušas vīnogulāju veģetatīvās pavairošanas materiāla tirdzniecību, atļaujot tirgot tikai augstas kvalitātes koksni un stādāmo materiālu; tā kā minētās valstis ir ieguvušas priekšrocības, veicot sistemātisku augu atlases darbu, kas ir darīts vairākas dekādes, tādējādi attīstot stabilas un viendabīgas vīnogulāju šķirnes, kuras to īpašību dēļ, iespējams, būs ļoti vērtīgas attiecīgajiem mērķiem;tā kā Kopienas vīnogulāju audzēšanā tiks sasniegts lielāks ražīgums, ja, izvēloties šķirnes, ko atļaut tirgot dalībvalstīs, piemēros pēc iespējas stingrākus vienotus noteikumus;tā kā tomēr ir pietiekams pamats ierobežot tirdzniecību, atļaujot tirgot tikai konkrētas šķirnes, ja vien vīnogulāju audzētājs var būt drošs, ka varēs iegūt šo šķirņu pavairošanas materiālu;tā kā dažas dalībvalstis minētajā nolūkā piemēro sertificēšanas programmas, kuru mērķis ir ar oficiālas kontroles palīdzību nodrošināt šķirņu identitāti un tīrību, kā arī veselības stāvokli, jo īpaši attiecībā uz vīrusu slimībām; tā kā šīs programmas var kļūt par vienu no Kopienas vienotās sertificēšanas programmas pamatiem;tā kā šāda programma būtu jāpiemēro gan pārējās dalībvalstīs, gan vietējos tirgos, kur pieejams Kopienas teritorijā ražots pavairošanas materiāls;tā kā parasti vīnogu vai pavairošanas materiāla ražošanai paredzētu pavairošanas materiālu būtu jāļauj tirgot tikai tad, ja tas ir oficiāli pārbaudīts un sertificēts kā bāzes materiāls vai sertificēts materiāls saskaņā ar sertificēšanas noteikumiem; tā kā tehnisko terminu "bāzes materiāls" un "sertificēts materiāls" izvēle pamatojas uz jau esošu starptautisku terminoloģiju un Kopienas programmām saistībā ar citām augu ģintīm un sugām;tā kā būtu vēlams ierobežot tirdzniecību, atļaujot tirgot tikai sertificētu vīnogulāju pavairošanas materiālu, kas iegūts klonu selekcijā; tā kā pašreiz tomēr nav iespējams sasniegt šo mērķi, jo Kopienas vajadzības attiecībā uz šādu materiālu pilnībā nevarēja apmierināt; tā kā tādēļ pagaidām būtu jāatļauj tirgot pārbaudītu standartmateriālu, kam ir jāpiemīt identitātei un šķirnes tīrībai, bet kas ne vienmēr nodrošina tādas pašas garantijas kā klonu selekcijā iegūts pavairošanas materiāls; tā kā šī kategorija tomēr pakāpeniski būtu jāizslēdz;tā kā, ja kādā dalībvalstī vīnogulājus nepavairo vai pavairošanas materiālu netirgo, tas šķiet pietiekams pamats minētās valsts atbrīvošanai no pienākuma organizēt standarta materiāla sertificēšanu vai pārbaudi, tomēr neietekmējot tās pienākumu ierobežot tirdzniecību, atļaujot tirgot tikai sertificētu materiālu un standartmateriālu;tā kā uz pavairošanas materiālu, kas netiek laists tirgū, nebūtu jāattiecina Kopienas noteikumi tā nelielās ekonomiskās nozīmes dēļ; tā kā dalībvalstīm jāsaglabā tiesības piemērot šādam materiālam īpašus noteikumus;tā kā Kopienas noteikumi nebūtu jāpiemēro pavairošanas materiālam, ko uzrāda kā paredzētu eksportam uz trešām valstīm;tā kā Padomei ne vēlāk kā 1969. gada 31. decembrī ir jāpieņem Kopienas noteikumi attiecībā uz trešās valstīs ražotu un Kopienā tirgotu pavairošanas materiālu;tā kā, lai uzlabotu ne tikai Kopienas pavairošanas materiāla ģenētisko vērtību, bet arī tā ārējo kvalitāti, ir jāparedz zināmi nosacījumi attiecībā uz to tehnisko tīrību, kvalitāti un klasificēšanu;tā kā, lai nodrošinātu pavairošanas materiāla identitāti, ir jāparedz Kopienas noteikumi attiecībā uz partiju nodalīšanu, iepakošanu, noslēgšanu un marķēšanu; tā kā šim nolūkam uz etiķetēm būtu jānorāda ziņas, kas ir vajadzīgas gan oficiālai kontrolei, gan informācijai vīnogulāju audzētājam, un skaidri jāatspoguļo Kopienas līmenī veiktā sertifikācija;tā kā, lai nodrošinātu to, ka tirdzniecības gaitā ir izpildītas gan pavairošanas materiāla kvalitātes prasības, gan tā identitātes nodrošināšanas noteikumi, dalībvalstīm ir jāparedz noteikumi atbilstīgiem kontroles pasākumiem;tā kā uz pavairošanas materiālu, kas atbilst minētajām prasībām, nebūtu, neierobežojot Līguma 36. pantu, jāattiecina jebkādi tirdzniecības ierobežojumi, izņemot tos, kas paredzēti Kopienas noteikumos;tā kā līdz brīdim, kad tiks izveidots kopējs šķirņu katalogs, atļautajos ierobežojumos būtu jo īpaši jāietver dalībvalstu tiesības ierobežot pavairošanas materiāla tirdzniecību, atļaujot tirgot tikai tās šķirnes, kuras ir vērts audzēt un izmantot to teritorijā; tā kā pašreiz nav jāpieņem lēmums par to, vai dalībvalstis drīkst un ar kādiem nosacījumiem pilnībā vai daļēji aizliegt noteiktu vīnogulāju šķirņu audzēšanu to teritorijā;tā kā, ievērojot dažus nosacījumus, pavairošanas materiāls, kas iegūts citās dalībvalstīs no bāzes materiāla, kas sertificēts kādā dalībvalstī, būtu jāatzīst par līdzvērtīgu pēdējā ražotam pavairošanas materiālam;tā kā periodos, kad ir grūtības ar dažādu kategoriju sertificēta pavairošanas materiāla vai standartmateriāla piegāžu saņemšanu, uz laiku būtu jāļauj tirgot pavairošanas materiālu, kas atbilst mazāk stingrām prasībām;tā kā, lai saskaņotu dažādās dalībvalstīs izmantotas standartmateriāla sertificēšanas un pārbaudes metodes, ka arī turpmāk ļautu salīdzināt materiālu, kas sertificēts un pārbaudīts Kopienā, un materiālu, kas ievests no trešām valstīm, dalībvalstīs būtu jāveic Kopienas pārbaudes, lai novērtētu dažādu pavairošanas materiāla kategoriju kvalitāti;tā kā uzdevums pieņemt konkrētus pasākumus šīs direktīvas piemērošanai būtu jāuztic Komisijai; tā kā, lai veicinātu piedāvāto pasākumu ieviešanu, jāparedz kārtība ciešas sadarbības izveidošanai starp dalībvalstīm un Komisiju Pastāvīgajā lauksaimniecības, dārzkopības un mežsaimniecības sēklu un reproduktīvā materiāla komitejā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠī direktīva attiecas uz materiālu vīnogulāju veģetatīvai pavairošanai ( turpmāk "pavairošanas materiāls"), ko ražo un tirgo Kopienas teritorijā.2. pants1. Šajā direktīvā lietotas šādas definīcijas:A. Vīnogulāji: ģintij Vitis (L.) piederoši augi, kas paredzēti vīnogu ražošanai vai kā šādu augu pavairošanas materiāls.B. Pavairošanas materiāls:i) vīnogulāju stādāmais materiāls:a)apsakņoti spraudeņi: | nepotēti vīnogulāju atvašu gabali, ko paredzēts stādīt nepotētus vai izmantot kā potcelmus; |b)apsakņoti potzari: | vīnogulāju atvašu gabali, kas savienoti potējot, kuru apakšzemes daļa ir apsakņota; |ii) vīnogulāju stādāmā materiāla daļas:a)vīnogulāju atvases: | viengadīgas atvases; |b)potcelmu spraudeņi potēšanai: | vīnogulāju atvašu gabali, kas paredzēti apakšzemes daļai, gatavojot apsakņotus potzarus; |c)atkārtoti potēti potzari: | vīnogulāju atvašu gabali, kas paredzēti virszemes daļai, gatavojot apsakņotus potzarus vai potējot augus in situ; |d)audzētavas spraudeņi: | vīnogulāju atvašu gabali, kas paredzēti apsakņotu spraudeņu gatavošanai. |C. Potcelmu audzētavas: audzētavas, kurās ražo potcelmus potēšanai, spraudeņus vai atkārtoti potētus potzarus.D. Spraudeņu audzētavas: audzētavas, kurās sagatavo apsakņotus spraudeņus vai apsakņotus potzarus.E. Bāzes materiāls: pavairošanas materiāls, kas ir:a) gatavots audzētāja uzraudzībā saskaņā ar pieņemto šķirnes saglabāšanas praksi;b) kas ir paredzēts pavairošanas materiāla gatavošanai;c) kas atbilst I un II pielikumā izklāstītajiem nosacījumiem attiecībā uz bāzes materiālu und) kas oficiālā pārbaudē ir atzīts kā atbilstošs iepriekš minētajiem nosacījumiem.F. Sertificēts materiāls: pavairošanas materiāls:a) kas ir tieši iegūts no šķirnes bāzes materiāla vai, ja audzētājs tā pieprasa, no agrākas pavairošanas stadijas pavairošanas materiāla, un kurš oficiālā pārbaudē ir atzīts kā atbilstošs I un II pielikumā izklāstītajiem nosacījumiem attiecībā uz bāzes materiālu;b) kas ir paredzēts:- stādāmā materiāla vai augu daļu sagatavošanai, lai izmantotu vīnogu ražošanā, vai- vīnogu ražošanai;c) kas atbilst I un II pielikumā izklāstītajiem nosacījumiem attiecībā uz sertificētu materiālu und) kas oficiālā pārbaudē ir atzīts kā atbilstošs iepriekš minētajiem nosacījumiem.G. Standartmateriāls: pavairošanas materiāls:a) kam piemīt šķirnes identitāte un tīrība;b) kas ir paredzēts:- stādāmā materiāla vai augu daļu sagatavošanai, lai izmantotu vīnogu ražošanā;c) kas atbilst I un II pielikumā izklāstītajiem nosacījumiem attiecībā uz standartmateriālu und) kas oficiālā pārbaudē ir atzīts kā atbilstošs iepriekš minētajiem nosacījumiem.H. Oficiāli pasākumi: pasākumi, ko veic:a) valsts iestādes vaib) jebkura juridiska persona, kuras darbību reglamentē publiskās vai privātās tiesības, kura darbojas valsts pakļautībā, vaic) attiecībā uz palīgdarbībām, ko arī kontrolē valsts, jebkura fiziska persona, kas šim nolūkam ir atbilstoši zvērināta,ar noteikumu, ka b) un c) apakšpunktā minētās personas negūst personisku labumu no šādiem pasākumiem.2. Dalībvalstis var:a) noteikt, ka nav jāveic oficiāla pavairošanas materiāla sertificēšana vai standartmateriāla pārbaude, ja šādu materiālu parasti nepavairo vai netirgo to teritorijā;b) pēc tam, kad spēkā stājušies šīs direktīvas izpildei nepieciešamie normatīvie vai administratīvie akti, kā pārejas pasākumu noteikt, ka pavairošanas materiāls, kas ir izmantots potcelmu audzētavu vai spraudeņu audzētavu izveidei, ir līdzvērtīgs pavairošanas materiālam, kas ir sertificēts vai pārbaudīts saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem, ja pirms šādas izmantošanas tas ir atbildis tādām pašām garantijām kā pavairošanas materiāls, kas ir sertificēts vai pārbaudīts saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem.3. pants1. Dalībvalstis nosaka, ka vīnogulāju pavairošanas materiālu nedrīkst laist tirgū:- ja tas nav oficiāli sertificēts kā "bāzes materiāls" vai "sertificēts materiāls", vai oficiāli pārbaudīts standartmateriāls, un- ja tas neatbilst II pielikumā izklāstītajiem nosacījumiem.2. Dalībvalstis var paredzēt atkāpes no 1. punkta noteikumiem:a) attiecībā uz pavairošanas materiālu, kas iegūts agrākā pavairošanas stadijā nekā bāzes materiāls;b) attiecībā uz izmēģinājumiem vai zinātniskiem nolūkiem;c) attiecībā uz selekcijas darbu.3. Dalībvalstis drīkst paredzēt atkāpes attiecībā uz potcelmu spraudeņu, kas paredzēti potēšanai, minimālo garumu (II pielikuma III sadaļas 1. punkta B apakšpunkta a) daļa).4. Komisija, lemjot saskaņā ar 17. pantā izklāstīto kārtību:a) atļauj dalībvalstīm, atkāpjoties no II pielikuma II daļas 1. punkta noteikumiem, kvalificēt kā sertificētu materiālu apsakņotus potzarus, kas sastāv no sertificēta materiāla, kurš uzpotēts standartmateriālam, šādu atļauju dod tikai pārejas periodā, kas ir jānosaka, un tikai līdz brīdim, kad attiecīgajām dalībvalstīm ir pietiekamas bāzes materiāla un sertificētā materiāla piegādes jaunajiem stādījumiem;b) paredz, ka pēc noteiktiem datumiem dažu vīnogulāju šķirņu pavairošanas materiālu nedrīkst laist tirgū, ja vien tas nav oficiāli sertificēts kā "bāzes materiāls" vai "sertificēts materiāls".4. pantsKas attiecas uz I un II pielikumā izklāstītajiem nosacījumiem, dalībvalstis drīkst izvirzīt papildu vai stingrākas prasības pavairošanas materiāla sertificēšanai vai standartmateriāla pārbaudei savā teritorijā.5. pants1. Katra dalībvalsts izveido to vīnogulāju šķirņu, ko tās teritorijā oficiāli pieņem sertificēšanai un standartmateriāla pārbaudei, sarakstu. Sarakstā norāda galvenās morfoloģiskās un fizioloģiskās īpašības, pēc kurām šķirnes var atšķirt citu no citas.2. Šķirni pieņem sertificēšanai vai pārbaudei tikai tad, ja oficiālās vai oficiāli kontrolētās pārbaudēs un jo īpaši audzēšanas izmēģinājumos ir noteikts, ka šī šķirne ir pietiekami viendabīga un stabila.Ja ir zināms, ka šķirni tirgo citā valstī ar citu nosaukumu, sarakstā reģistrē arī to nosaukumu.3. Pieņemtajām šķirnēm regulāri veic oficiālas pārbaudes. Ja kādam no nosacījumiem, kas jāizpilda, lai šķirni pieņemtu sertificēšanai vai pārbaudei, vairs nav atbilstības, pieņemšanu atsauc un šķirni no saraksta svītro.4. Šos sarakstus un jebkuras tajos izdarītās pārmaiņas tūlīt nosūta Komisijai, kura par tām paziņo pārējām dalībvalstīm.6. pantsDalībvalstis pieprasa, lai paraugus šķirņu pārbaudēm ņemtu oficiāli un saskaņā ar piemērotām metodēm.7. pantsDalībvalstis paredz, ka pavairošanas materiālam augot un to izrokot vai atdalot no mātes auga, iesaiņojot, uzglabājot un pārvadājot, uzglabā atsevišķās partijās un marķē, norādot šķirni un, ja vajadzīgs (bāzes materiāla un sertificēta materiāla gadījumā) – arī klonu.8. pants1. Dalībvalstis pieprasa, lai pavairošanas materiālu tirgotu tikai pietiekami viendabīgās partijās un noslēgtos iepakojumos vai saišķos, kuri ir aizzīmogoti un marķēti, saskaņā ar 9. un 10. panta noteikumiem. Iepakojumam jāatbilst III pielikuma noteikumiem.2. Mazu daudzumu pārdošanai gala patērētājam, kā arī vīnogulāju tirgošanai podos, redeļu kastēs vai kastēs dalībvalstis drīkst paredzēt atkāpes no 1. punkta noteikumiem attiecībā uz iepakojumu, noslēgšanu un marķēšanu.9. pantsDalībvalstis pieprasa, lai pavairošanas materiāla iepakojumus un saišķus noslēgtu atbildīgā persona tādā veidā, lai, atverot konteineru vai saišķi, plomba tiktu bojāta un to nevarētu piestiprināt no jauna.10. pants1. Dalībvalstis pieprasa, lai persona, kas atbild par noslēgšanu, pavairošanas materiālu iepakojumu un saišķu ārpusē piestiprinātu etiķeti vienā no Kopienas oficiālajām valodām, kura atbilst IV pielikumā izklāstītajām specifikācijām; etiķeti piestiprina ar plombu. Etiķetes krāsa ir balta bāzes materiālam, zila – sertificētam materiālam un tumši dzeltena – standartmateriālam.2. Dalībvalstis drīkst noteikt, ka katrai partijai jāpievieno dokuments, kurā norādīta tā pati informācija, kas uz etiķetes.11. pantsDalībvalstis ar oficiālu pārbaužu sistēmu, ko tās noteikušas vai apstiprinājušas, nodrošina, lai tiktu saglabāta pavairošanas materiāla identitāte no tā izrakšanas brīža vai atdalīšanas no mātes vīnogulāja līdz tā piegādei gala patērētājam. Tās veic piemērotus pasākumus, lai pavairošanas materiālu tirgošanas laikā oficiāli kontrolētu, vismaz ņemot pārbaudes paraugus, tā atbilstību šīs direktīvas prasībām.12. pants1. Dalībvalstis nodrošina, lai bāzes materiāls un sertificētais materiāls, kas ir oficiāli sertificēts un kura konteineri ir marķēti saskaņā ar šīs direktīvas priekšrakstiem, kā arī standartmateriāls, kura konteineri ir noslēgti un marķēti saskaņā ar šīs direktīvas priekšrakstiem, netiktu pakļauts nekādiem tirdzniecības ierobežojumiem attiecībā uz to īpašībām, pārbaudes pasākumiem, marķēšanu un noslēgšanu, kā vien tiem, kas izklāstīti šajā direktīvā.2. Dalībvalstis var:a) ja Komisija, saskaņā ar 3. panta 4. punkta b) apakšpunktu nav pieņēmusi nekādus pasākumus, kas stājušies spēkā, noteikt, ka pēc konkrētiem datumiem dažu vīnogulāju šķirņu pavairošanas materiālu nedrīkst laist tirgū, ja vien tas nav oficiāli sertificēts kā "bāzes materiāls" vai "sertificēts materiāls";b) līdz brīdim, kad ir ieviests kopējs šķirņu katalogs, ierobežot pavairošanas materiāla tirdzniecību, atļaujot tirgot tikai tās šķirnes, kas ir iekļautas valsts sarakstā, pamatojoties uz to audzēšanas un izmantošanas vērtību valstu teritorijā; nosacījumi iekļaušanai šajā sarakstā ir vienādi šķirnēm, kas ievestas no citām dalībvalstīm, un vietējām šķirnēm.13. pantsDalībvalstis paredz, ka pavairošanas materiālu, kas ir tieši iegūts no bāzes materiāla, kas ir audzēts vienā dalībvalstī un sertificēts citā, drīkst sertificēt valstī, kur ražots bāzes materiāls, ja pavairošanas materiāls ir izturējis pārbaudi uz lauka, kas atbilst I pielikumā izklāstītajiem nosacījumiem, un ja oficiāla pārbaude rāda, ka ir izpildīti II pielikumā izklāstītie nosacījumi.14. pants1. Lai novērstu jebkādus pārejošus sarežģījumus saistībā ar bāzes materiāla, sertificēta materiāla vai standartmateriāla vispārējo piegādi, kas ir sastopami vienā vai vairākās dalībvalstīs un kurus nevar pārvarēt Kopienas teritorijā, Komisija, rīkojoties saskaņā ar 17. pantā noteikto procedūru, atļauj vienai vai vairākām dalībvalstīm uz Komisijas noteiktu laiku pieņemt tirdzniecībai tādas kategorijas pavairošanas materiālu, kas atbilst mazāk stingrām prasībām.2. Jebkuras minētās šķirnes pavairošanas materiāla kategorijas etiķetes krāsa ir tāda, kā noteikts atbilstīgajai kategorijai; visos citos gadījumos tā ir brūna. Etiķetē vienmēr norāda, ka attiecīgais pavairošanas materiāls atbilst mazāk stingrām prasībām.15. pants1. Šī direktīva neattiecas uz pavairošanas materiālu, kas paredzēts eksportam uz trešām valstīm.2. Padome pēc Komisijas priekšlikuma, lemjot ar kvalificētu balsu vairākumu, ne vēlāk kā 1969. gada 31. decembrī pieņem pasākumus attiecībā uz pavairošanas materiālu, kas ir ražots trešās valstīs un tirgots Kopienā.16. pants1. Kopienas teritorijā veic Kopienas pārbaudes, lai izvērtētu pavairošanas materiāla kvalitāti; šīs pārbaudes ir pakļautas 17. pantā minētās Komitejas inspekcijai.2. Pirmajā posmā šīs pārbaudes izmanto, lai saskaņotu sertificēta materiāla sertificēšanas un standartmateriāla pārbaudes tehniskās metodes, tā, lai iegūtu vienādus rezultātus. Tiklīdz šis mērķis ir sasniegts, par pārbaudēm sastāda ikgadējus progresa ziņojumus un konfidenciāli nosūta dalībvalstīm un Komisijai. Komisija, rīkojoties saskaņā ar 17. pantā izklāstīto kārtību, nosaka datumu, kad iesniedzams pirmais ziņojums.3. Komisija, rīkojoties saskaņā ar 17. pantā izklāstīto kārtību, veic pārbaužu veikšanai vajadzīgos sagatavošanas pasākumus. Pārbaudēs drīkst iekļaut pavairošanas materiālu, kas ražots trešās valstīs.17. pants1. Ja jāievēro šajā pantā noteiktā kārtība, priekšsēdētājs vai nu pēc savas iniciatīvas, vai arī pēc kādas dalībvalsts pārstāvja pieprasījuma nodod jautājumu risināšanu Pastāvīgajai lauksaimniecības, dārzkopības un mežsaimniecības sēklu un reproduktīvā materiāla komitejai (turpmāk "Komiteja"), kas izveidota saskaņā ar Padomes 1966. gada 14. jūnija Lēmumu [2].2. Dalībvalstu balsis Komitejā vērtē saskaņā ar Līguma 148. panta 2. punktu. Priekšsēdētājs nebalso.3. Komisijas pārstāvis iesniedz paredzamo pasākumu projektu. Atkarībā no jautājuma steidzamības Komiteja atzinumu par šādiem pasākumiem sniedz priekšsēdētāja noteiktajā termiņā. Atzinumus pieņem ar divpadsmit balsu vairākumu.4. Komisija nosaka pasākumus, kas jāpiemēro nekavējoties. Tomēr, ja minētie pasākumi nesaskan ar Komitejas atzinumu, Komisija par tiem tūlīt paziņo Padomei. Šajā gadījumā Komisija var atlikt to pasākumu piemērošanu, kurus tā ir pieņēmusi, uz laiku, kas nepārsniedz vienu mēnesi no šāda paziņojuma izdarīšanas dienas.Padome, lemjot ar kvalificētu balsu vairākumu, mēneša laikā var pieņemt atšķirīgu lēmumu.18. pantsŠī direktīva neskar valstu tiesību aktu noteikumus, kuru nolūks ir aizsargāt cilvēku, dzīvnieku vai augu veselību un dzīvību, kā arī rūpniecisko vai komerciālo īpašumu.19. pantsDalībvalstīs ne vēlāk kā 1969. gada 1. jūlijā stājas spēkā vajadzīgie pasākumi, lai īstenotu šo direktīvu, un par minētajiem pasākumiem tās tūlīt informē Komisiju.20. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1968. gada 9. aprīlīPadomes vārdā —priekšsēdētājsE. Faure[1] OV 156, 15.7.1967., 30. lpp.[2] OV 125, 11.7.1966., 2289./66. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSNOSACĪJUMI ATTIECĪBĀ UZ AUGOŠAJĀM KULTŪRĀMI. Vispārīgie nosacījumi1. Kultūrai piemīt šķirnes identitāte un tīrība.2. Stādījuma audzēšanas apstākļi un augu attīstības stadija ir tāda, kas ļauj pienācīgi pārbaudīt šķirnes identitāti un tīrību.3. Jo īpaši jārūpējas, lai nodrošinātu to, ka augsne, kuru izmanto stādīšanai potcelmu un spraudeņu audzētavās, kas paredzētas bāzes materiāla vai sertificēta materiāla audzēšanai, nav inficēta ar kaitīgiem organismiem, jo īpaši ar vīrusiem.4. Kaitīgiem organismiem, kas samazina pavairošanas materiāla lietderību, jābūt viszemākajā iespējamā līmenī.5. Kultūru uztur brīvu no augiem, kas uzrāda vīrusu slimību simptomus.6. Nederīga materiāla īpatsvars potcelmu audzētavās, kas paredzētas sertificēta materiāla ražošanai, nepārsniedz 5 %; potcelmu audzētavās, kas paredzētas standartmateriāla ražošanai, tas nepārsniedz 10 %. Nederīgā materiāla īpatsvars izņēmuma gadījumā drīkst pārsniegt šos rādītājus, ja tam ir fiziska rakstura cēloņi.7. Katru gadu notiek vismaz viena kultūras pārbaude; otru kultūras pārbaudi veic strīdīgos gadījumos saistībā ar jautājumiem, ko var izlemt, neskarot pavairošanas materiāla kvalitāti.II. Īpašie nosacījumi1. Spraudeņu audzētavas neveido vīnogu ražošanai paredzētos vīna dārzos vai dažu metru attālumā no tiem.2. Vīnogulāju daļas, ko izmanto apsakņotu spraudeņu un apsakņotu potzaru gatavošanai, ņem no potcelmu audzētavām, kas ir inspicētas un apstiprinātas.--------------------------------------------------II PIELIKUMSNOSACĪJUMI ATTIECĪBĀ UZ PAVAIROŠANAS MATERIĀLUI. Vispārīgie nosacījumi1. Pavairošanas materiālam piemīt šķirnes identitāte un tīrība, standartmateriāla tirdzniecībai ir pieļaujama 1 % pielaide.2. Minimālā tehniskā tīrība: 96 %.Par tehniski netīriem uzskata šādus:a) pilnīgi vai daļēji izkaltušu pavairošanas materiālu, pat tad, ja tas pēc izkalšanas ir ticis mērcēts ūdenī,b) bojātu, saliektu vai savainotu pavairošanas materiālu, jo īpaši, ja tas ir krusas vai sala bojāts, vai arī sadauzīts vai salauzts.3. Kaitīgiem organismiem, kas samazina pavairošanas materiāla lietderību, jābūt viszemākajā iespējamā līmenī.II. Īpašie nosacījumi1. Apsakņoti potzariApsakņotus potzarus, kas sastāv no bāzes materiāla, kas uzpotēts bāzes materiālam, vai no bāzes materiāla, kas uzpotēts sertificētam materiālam, kvalificē kā bāzes materiālu. Apsakņotus potzarus, kas sastāv no sertificēta materiāla, kas uzpotēts bāzes materiālam, vai no sertificēta materiāla, kas uzpotēts sertificētam materiālam, kvalificē kā sertificētu materiālu. Visas citas kombinācijas kvalificē kā standartmateriālu.2. Vīnogulāju stādāmā materiāla daļasVīnogulāju atvases ir sasniegušas pienācīgu koksnes brieduma pakāpi. "Koksnes/serdes" attiecība ir šķirnei normāla.III. Klasificēšana1. Potcelmu spraudeņi potēšanai, audzētavas spraudeņi un atkārtoti potēti potzari:A. DiametrsTo mēra augšējā šķērsgriezuma platākajā vietā.a) potcelmu spraudeņi potēšanai un atkārtoti potēti potzari:aa) augšējais diametrs:i) Vitis rupestris un tā krustojums ar Vitis vinifera – 6 līdz 12 mm;ii) citas šķirnes – 6,5 līdz 12 mm;atvašu skaits, kuru diametrs nepārsniedz 7 mm attiecībā uz Vitis rupestris un tā krustojumu ar Vitis vinifera, un ne vairāk kā 7,5 mm attiecībā uz citām šķirnēm, nepārsniedz 25 % no partijas,bb) maksimālais resnākā gala diametrs – 14 mm, izņemot atkārtoti potētiem potzariem, kas domāti augu potēšanai in situ. Griezumu izdara vismaz 2 cm zem zemākās acs,b) audzētavas spraudeņi:minimālais augšējais diametrs: 3,5 mm.B. GarumsGarumu mēra no zemākā mezgla punkta zemākās vietas; pats augstākais starpmezglu posms ir jāatstāj neskarts.a) Potcelmu spraudeņi potēšanai: minimālais garums – 1,05 m,b) audzētavas spraudeņi: minimālais garums – 55 cm; Vitis vinifera gadījumā – 30 cm,c) atkārtoti potēti potzari: minimālais garums – 50 cm, ar vismaz piecām izmantojamām acīm.2. Apsakņoti spraudeņi:A. DiametrsDiametrs, ko mēra starpmezglu posma vidū tūlīt zem pieauguma gar garāko asi, ir vismaz 5 mm.B. GarumsAttālums no zemākā punkta, kur parādās saknes, līdz pieauguma sākumpunktam ir vismaz:a) 30 cm potcelmiem;b) 22 cm citiem apsakņotiem spraudeņiem.C. SaknesKatram augam ir vismaz trīs labi attīstītas un izvērstas saknes. Tomēr šķirnei 420 A var būt tikai divas labi attīstītas saknes, ar noteikumu, ka tās atrodas pretējās pusēs.3. Apsakņoti potzari:a) kāts ir vismaz 20 cm garš;b) saknes: katram augam ir vismaz trīs labi attīstītas un izvērstas saknes. Tomēr šķirnei 420 A var būt tikai divas labi attīstītas saknes, ar noteikumu, ka tās atrodas pretējās pusēs;c) savienojums: katram augam ir atbilstošs, vienmērīgs un drošs savienojums.--------------------------------------------------III PIELIKUMSIEPAKOŠANAIepakojumu un saiņu sastāvs:Tips | Skaits |1.Apsakņoti potzari | 25 |2.Apsakņoti spraudeņi | 50 |3.Atkārtoti potēti potzari | 100 vai 200 |4.Potcelmu spraudeņi potēšanai | 200 |5.Potcelmu audzētavas spraudeņi un Vitis vinifera audzētavas spraudeņi | 200 vai 500 |6.Citi audzētavas spraudeņi | 200 |--------------------------------------------------IV PIELIKUMSETIĶETEA. Nepieciešamā informācijaa) 1. "EEK standarti".2. Ražotāja vārds un adrese vai tā identifikācijas numurs.3. Iestāde, kas atbild par sertificēšanu vai pārbaudi, un dalībvalsts.4. Partijas atsauces numurs.5. Šķirne un, pēc vajadzības, klons (apsakņotiem potzariem – potcelmu un atkārtoti potētu potzaru kloni).6. Kategorija7. Ražotāja valsts.8. Daudzums9. Garums – potēšanai paredzētiem potcelmu spraudeņiem, ja dalībvalsts pieļauj atkāpes no noteikumiem par minimālo garumu (3. panta 3. punkts);b) attiecībā uz "apsakņotiem spraudeņiem" un "apsakņotiem potzariem" ziņas, kas minētas a) apakšpunkta 1., 2., 5., 6. un 7. postenī, ir pietiekamas.B. Minimālie izmēria) 110 x 67 mm potēšanai paredzētiem potcelmu spraudeņiem, atkārtoti potētiem potzariem un audzētavas spraudeņiem;b) 80 x 70 mm apsakņotiem spraudeņiem un apsakņotiem potzariem.--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/99/ES ( 2011. gada 13. decembris ) par Eiropas aizsardzības rīkojumu

text:
               21.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 338/2

         EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2011/99/ES
   (2011. gada 13. decembris)
   par Eiropas aizsardzības rīkojumu
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un it īpaši tā 82. panta 1. punkta a) un d) apakšpunktu,
   ņemot vērā Beļģijas Karalistes, Bulgārijas Republikas, Igaunijas Republikas, Spānijas Karalistes, Francijas Republikas, Itālijas Republikas, Ungārijas Republikas, Polijas Republikas, Portugāles Republikas, Rumānijas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes iniciatīvu,
   pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
   saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (1),
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Savienība ir sev izvirzījusi mērķi uzturēt un attīstīt brīvības, drošības un tiesiskuma telpu.

               (2)

               Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 82. panta 1. punktā ir noteikts, ka Savienības tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās pamatojas uz tiesas spriedumu un lēmumu savstarpējas atzīšanas principu.

               (3)

               Saskaņā ar “Stokholmas programmu – atvērta un droša Eiropa tās pilsoņu un viņu aizsardzības labā” (2) savstarpējai atzīšanai būtu jāattiecas uz visiem tiesas spriedumu un nolēmumu veidiem, kuri – atkarībā no tiesību sistēmas – var būt pieņemti krimināllietās vai administratīvās lietās. Tā arī aicina Komisiju un dalībvalstis izskatīt to, kā uzlabot tiesību aktus un praktiskus atbalsta pasākumus, lai aizsargātu cietušos. Programmā arī norādīts, ka noziegumos cietušajiem var piedāvāt īpašus aizsardzības pasākumus, kam vajadzētu būt spēkā visā Savienībā. Šī direktīva ir daļa no saskaņotu un vispusīgu pasākumu kopuma attiecībā uz cietušo tiesībām.

               (4)

               Eiropas Parlamenta 2009. gada 26. novembra rezolūcijā par vardarbības pret sievietēm izskaušanu dalībvalstis tiek aicinātas uzlabot savus valsts tiesību aktus un politiku, lai apkarotu visu veidu vardarbību pret sievietēm, un rīkoties, lai novērstu cēloņus vardarbībai pret sievietēm, tostarp izmantojot preventīvus pasākumus, un Savienība tiek aicināta nodrošināt tiesības uz palīdzību un atbalstu visiem vardarbībā cietušajiem. Eiropas Parlamenta 2010. gada 10. februāra rezolūcijā par vīriešu un sieviešu līdztiesību Eiropas Savienībā (2009) ir pausts atbalsts priekšlikumam ieviest Eiropas aizsardzības rīkojumu cietušajiem.

               (5)

               Padome 2011. gada 10. jūnija rezolūcijā par Ceļvedi cietušo tiesību un aizsardzības stiprināšanai, īpaši kriminālprocesā, norādīja, ka būtu jārīkojas Savienības līmenī, lai stiprinātu noziegumos cietušo tiesības un aizsardzību, un aicināja Komisiju šim nolūkam nākt klajā ar atbilstošiem priekšlikumiem. Šajā ziņā būtu jāizveido mehānisms, ar ko starp dalībvalstīm nodrošinātu savstarpēju atzīšanu lēmumiem par aizsardzības pasākumiem noziegumos cietušajiem. Saskaņā ar minēto rezolūciju šī direktīva, kas attiecas uz krimināllietās pieņemtu aizsardzības pasākumu savstarpēju atzīšanu, būtu jāpapildina ar atbilstošu mehānismu attiecībā uz pasākumiem, kas pieņemti civillietās.

               (6)

               Vienotā tiesiskuma telpā bez iekšējām robežām ir jānodrošina, lai aizsardzība, ko fiziskai personai nodrošina vienā dalībvalstī, saglabātos un turpinātos jebkurā citā dalībvalstī, uz kuru persona pārvietojas vai ir pārvietojusies. Tāpat būtu jānodrošina, ka Savienības pilsoņi, likumīgi izmantojot tiesības brīvi pārvietoties un dzīvot dalībvalstu teritorijā saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību (LES) 3. panta 2. punktu un LESD 21. pantu, nezaudētu aizsardzību.

               (7)

               Lai sasniegtu šos mērķus, ar šo direktīvu būtu jāparedz noteikumi, ar kuriem aizsardzību, kas izriet no konkrētiem aizsardzības pasākumiem, kuri pieņemti saskaņā ar vienas dalībvalsts (“izdevējvalsts”) tiesību aktiem, var attiecināt uz citu dalībvalsti, kurā aizsargājamā persona nolemj dzīvot vai uzturēties (“izpildvalsts”).

               (8)

               Šajā direktīvā ir ņemtas vērā dalībvalstu atšķirīgās tiesību tradīcijas, kā arī tas, ka efektīvu aizsardzību var nodrošināt ar aizsardzības rīkojumiem, ko izdevusi iestāde, kas nav krimināltiesa. Šī direktīva nerada pienākumus mainīt valstu sistēmas aizsardzības pasākumu noteikšanai, nedz arī rada pienākumus ieviest vai grozīt krimināltiesību sistēmu Eiropas aizsardzības rīkojuma izpildei.

               (9)

               Šī direktīva attiecas uz aizsardzības pasākumiem, kuri jo īpaši paredzēti, lai personu aizsargātu pret citas personas noziedzīgu darbību, kas var jebkādā veidā apdraudēt minētās personas dzīvību vai fizisko, psiholoģisko un seksuālo neaizskaramību, piemēram, novēršot jebkādu uzmākšanos, kā arī minētās personas cieņu un brīvību, piemēram, novēršot nolaupīšanu, izsekošanu un citus netiešas piespiešanas veidus, un kuru mērķis ir novērst jaunas noziedzīgas darbības vai mazināt agrāk izdarītu noziedzīgu darbību sekas. Šīs aizsargājamās personas personīgās tiesības atbilst pamatvērtībām, ko atzīst un aizsargā visās dalībvalstīs. Tomēr dalībvalstīm nav pienākuma izdot Eiropas aizsardzības rīkojumu, pamatojoties uz tādu krimināltiesību pasākumu, kas nav īpaši paredzēts, lai aizsargātu personu, bet kas pirmkārt kalpo citiem mērķiem, piemēram, likumpārkāpēja sociālajai rehabilitācijai. Ir svarīgi uzsvērt, ka šī direktīva attiecas uz aizsardzības pasākumiem, kas paredzēti visu cietušo aizsardzībai, nevis tikai to personu aizsardzībai, kuras cietušas ar dzimumu saistītā vardarbībā, ņemot vērā ikviena attiecīgā nozieguma īpatnības.

               (10)

               Šī direktīva attiecas uz aizsardzības pasākumiem, kas noteikti krimināllietās, un tādēļ neaptver aizsardzības pasākumus, kas noteikti civillietās. Lai aizsardzības pasākums būtu izpildāms saskaņā ar šo direktīvu, noziedzīgam nodarījumam nav jābūt konstatētam ar galīgu nolēmumu. Tāpat nav svarīgs tās iestādes veids – krimināllietu, administratīvo lietu vai civillietu, kas noteikusi aizsardzības pasākumu. Šī direktīva neuzliek dalībvalstīm pienākumu grozīt savus valsts tiesību aktus, lai tās saistībā ar kriminālprocesu varētu noteikt aizsardzības pasākumus.

               (11)

               Ir iecerēts, ka šī direktīva attieksies uz aizsardzības pasākumiem, ko nosaka noziegumos cietušo vai iespējamu cietušo labā. Tādēļ šai direktīvai nevajadzētu attiekties uz pasākumiem, kas noteikti liecinieku aizsardzībai.

               (12)

               Ja aizsardzības pasākumu, kā tas definēts šajā direktīvā, nosaka, lai aizsargātu galvenās aizsargājamās personas radinieku, Eiropas aizsardzības rīkojumu var lūgt un izdot arī attiecībā uz minēto radinieku, ievērojot šajā direktīvā izklāstītos nosacījumus.

               (13)

               Ikviens lūgums par Eiropas aizsardzības rīkojuma izdošanu būtu jāizskata pietiekami ātri, ņemot vērā lietas konkrētos apstākļus, tostarp jautājuma steidzamību, aizsargājamās personas paredzamo ierašanās datumu izpildvalsts teritorijā un, ja iespējams, aizsargājamās personas apdraudējuma pakāpi.

               (14)

               Ja saskaņā ar šo direktīvu ir jāsniedz informācija aizsargājamajai personai vai personai, kas rada apdraudējumu, šī informācija attiecīgā gadījumā būtu jāsniedz arī attiecīgās personas aizbildnim vai aizgādnim, vai pārstāvim. Pienācīga uzmanība būtu jāpievērš arī tam, ka aizsargājamajai personai, personai, kas rada apdraudējumu, vai to aizbildņiem vai aizgādņiem, vai pārstāvjiem tiesvedībā ir jāsaņem šajā direktīvā noteiktā informācija minētajai personai saprotamā valodā.

               (15)

               Eiropas aizsardzības rīkojuma izdošanas un atzīšanas procedūrās kompetentajām iestādēm būtu jāpievērš pienācīga uzmanība cietušo, tostarp jo īpaši neaizsargātu personu, piemēram, nepilngadīgo vai personu ar invaliditāti, vajadzībām.

               (16)

               Piemērojot šo direktīvu, aizsardzības pasākumu var uzlikt, pamatojoties uz spriedumu Padomes Pamatlēmuma 2008/947/TI (2008. gada 27. novembris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu tādiem spriedumiem un probācijas lēmumiem, kuri paredzēti probācijas pasākumu un alternatīvu sankciju uzraudzībai (3), nozīmē vai pamatojoties uz lēmumu par uzraudzības pasākumiem Padomes Pamatlēmuma 2009/829/TI (2009. gada 23. oktobris), ar ko attiecībās starp Eiropas Savienības dalībvalstīm savstarpējas atzīšanas principu piemēro lēmumiem par uzraudzības pasākumiem kā alternatīvu pirmstiesas apcietinājumam (4), nozīmē. Ja lēmums izdevējvalstī ir noteikts, pamatojoties uz kādu no minētajiem pamatlēmumiem, tad izpildvalstī būtu atbilstoši jāievēro atzīšanas procedūra. Tam tomēr nevajadzētu liegt iespēju Eiropas aizsardzības rīkojumu nodot dalībvalstij, kas nav tā valsts, kura izpilda lēmumus, kuru pamatā ir minētie pamatlēmumi.

               (17)

               Saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otro daļu personai, kas rada apdraudējumu, vai nu procedūrā, kurā pieņem aizsardzības pasākumu, vai pirms Eiropas aizsardzības rīkojuma izdošanas būtu jāsniedz iespēja tikt uzklausītai un apstrīdēt aizsardzības pasākumu.

               (18)

               Lai izpildvalstī novērstu nozieguma izdarīšanu pret cietušo, minētajai valstij vajadzētu būt juridiskiem līdzekļiem atzīt lēmumu, kas par labu cietušajam iepriekš pieņemts izdevējvalstī, reizē novēršot vajadzību cietušajam izpildvalstī sākt jaunas procedūras vai atkārtoti sniegt pierādījumus – tā, it kā izdevējvalstī nebūtu pieņemts lēmums. Eiropas aizsardzības rīkojuma atzīšana izpildvalstī inter alia paredz, ka minētās valsts kompetentā iestāde, ievērojot šajā direktīvā izklāstītos ierobežojumus, pieņem izdevējvalstī noteiktu aizsardzības pasākumu pastāvēšanu un spēkā esību, atzīst Eiropas aizsardzības rīkojumā aprakstītos faktiskos apstākļus un piekrīt, ka aizsardzība būtu jānodrošina un jāturpina nodrošināt saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem.

               (19)

               Šajā direktīvā ir tādu aizliegumu vai ierobežojumu izsmeļošs saraksts, kuri, ja tos uzlikusi izdevējvalsts un ja tie iekļauti Eiropas aizsardzības rīkojumā, būtu jāatzīst un jāizpilda izpildvalstī, ievērojot šajā direktīvā izklāstītos ierobežojumus. Valsts līmenī var būt arī cita veida aizsardzības pasākumi, piemēram, personas, kas rada apdraudējumu, pienākums uzturēties noteiktā vietā, ja to paredz valsts tiesību akti. Šādus pasākumus izdevējvalstī var uzlikt saskaņā ar procedūru, kuras rezultātā nosaka kādu no aizsardzības pasākumiem, kas saskaņā ar šo direktīvu var būt Eiropas aizsardzības rīkojuma pamatā.

               (20)

               Tā kā kompetence noteikt un izpildīt aizsardzības pasākumus dalībvalstīs ir dažādu veidu iestādēm (civillietu, krimināllietu vai administratīvo lietu), ir lietderīgi šajā direktīvā paredzēt lielu elastību dalībvalstu savstarpējās sadarbības mehānismā. Tādēļ izpildvalsts kompetentajai iestādei nav visos gadījumos jāparedz tādi paši aizsardzības pasākumi kā tie, kas noteikti izdevējvalstī, un tai ir noteikta rīcības brīvība noteikt jebkādu pasākumu, ko tā saskaņā ar saviem valsts tiesību aktiem līdzīgā gadījumā uzskata par atbilstīgu un piemērotu, lai aizsargājamajai personai nodrošinātu nepārtrauktu aizsardzību, ņemot vērā aizsardzības pasākumu, kas noteikts izdevējvalstī, kā tas ir aprakstīts Eiropas aizsardzības rīkojumā.

               (21)

               Pie aizliegumiem vai ierobežojumiem, uz ko attiecas šī direktīva, cita starpā pieskaitāmi arī pasākumi, kas paredzēti, lai ierobežotu personisku vai attālinātu saziņu starp aizsargājamo personu un apdraudējuma radītāju, piemēram, nosakot konkrētus nosacījumus šādai saziņai vai uzliekot ierobežojumus saziņas saturam.

               (22)

               Izpildvalsts kompetentajai iestādei būtu jāinformē persona, kas rada apdraudējumu, izdevējvalsts kompetentā iestāde un aizsargājamā persona par visiem uz Eiropas aizsardzības rīkojuma pamata noteiktajiem pasākumiem. Informējot personu, kas rada apdraudējumu, pienācīgi būtu jāņem vērā aizsargājamās personas intereses – neatklāt minētās personas adresi vai citu kontaktinformāciju. Šādas ziņas nevajadzētu iekļaut attiecīgajā paziņojumā, ja vien adrese vai cita kontaktinformācija nav iekļauta aizliegumā vai ierobežojumā, kas kā izpildes pasākums uzlikts personai, kura rada apdraudējumu.

               (23)

               Ja izdevējvalsts kompetentā iestāde atsauc Eiropas aizsardzības rīkojumu, izpildvalsts kompetentajai iestādei būtu jāizbeidz pasākumi, ko tā ir noteikusi, lai izpildītu Eiropas aizsardzības rīkojumu, proti, izpildvalsts kompetentā iestāde var – patstāvīgi un saskaņā ar saviem valsts tiesību aktiem – noteikt jebkādu savos valsts tiesību aktos paredzētu aizsardzības pasākumu, lai aizsargātu attiecīgo personu.

               (24)

               Tā kā šī direktīva attiecas uz gadījumiem, kad aizsargājamā persona pārvietojas uz citu dalībvalsti, Eiropas aizsardzības rīkojuma izdošanai vai izpildei nevajadzētu aptvert tādas kompetences nodošanu izpildvalstij, kas saistīta ar pamatsodu, atliktu, alternatīvu vai nosacītu sodu vai papildsodu vai ar drošības pasākumiem, ko piemēro personai, kas rada apdraudējumu, ja pēdēja joprojām dzīvo valstī, kas ir noteikusi aizsardzības pasākumu.

               (25)

               Attiecīgā gadījumā saskaņā ar valstu tiesību aktiem un procedūrām vajadzētu būt iespējai izmantot elektroniskus līdzekļus, lai praksē īstenotu pasākumus, kas noteikti, piemērojot šo direktīvu.

               (26)

               Sadarbībā starp iestādēm, kas iesaistītas aizsargājamās personas aizsardzības nodrošināšanā, izpildvalsts kompetentajai iestādei būtu jāpaziņo izdevējvalsts kompetentajai iestādei visi to pasākumu pārkāpumi, kas izpildvalstī noteikti, lai izpildītu Eiropas aizsardzības rīkojumu. Šādiem paziņojumiem būtu jāļauj izdevējvalsts kompetentajai iestādei ātri lemt par atbilstošu rīcību attiecībā uz aizsardzības pasākumu, kas tās valstī uzlikts personai, kura rada apdraudējumu. Šāda rīcība attiecīgā gadījumā var aptvert ar brīvības atņemšanu saistīta pasākuma uzlikšanu, aizstājot sākotnēji pieņemtu, ar brīvības atņemšanu nesaistītu pasākumu, piemēram, kā alternatīvu preventīvai aizturēšanai vai kā nosacītas soda atlikšanas sekas. Tā kā ar šādu lēmumu nav paredzēts ex novo uzlikt sodu par jauna noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, tas izpildvalstij neliedz attiecīgā gadījumā uzlikt sodus gadījumā, ja ir pārkāpti Eiropas aizsardzības rīkojuma izpildei noteiktie pasākumi.

               (27)

               Ievērojot dalībvalstu atšķirīgās tiesību tradīcijas, gadījumos, kad izpildvalstī lietā, kas būtu līdzīga Eiropas aizsardzības rīkojumā aprakstītajiem faktiskajiem apstākļiem, nav pieejami nekādi aizsardzības pasākumi, izpildvalsts kompetentajai iestādei būtu par visiem tai zināmajiem Eiropas aizsardzības rīkojumā aprakstītā aizsardzības pasākuma pārkāpumiem jāziņo izdevējvalsts kompetentajai iestādei.

               (28)

               Lai nodrošinātu šīs direktīvas netraucētu piemērošanu katrā konkrētā gadījumā, izdevējvalsts un izpildvalsts kompetentajām iestādēm būtu sava kompetence jāīsteno saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem, ņemot vērā ne bis in idem principu.

               (29)

               Aizsargājamajai personai nebūtu jāliek segt tādas izmaksas, kas saistītas ar Eiropas aizsardzības rīkojuma atzīšanu, kas nav samērīgas ar izmaksām līdzīgā lietā attiecīgajā valstī. Īstenojot šo direktīvu, dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai pēc Eiropas aizsardzības rīkojuma atzīšanas aizsargājamajai personai nav jāsāk jauna procedūra attiecīgajā valstī, lai no izpildvalsts kompetentās iestādes saņemtu lēmumu par jebkāda tāda pasākuma noteikšanu, kuru līdzīgā lietā būtu iespējams piemērot saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem, lai nodrošinātu aizsargājamās personas aizsardzību.

               (30)

               Paturot prātā savstarpējas atzīšanas principu, kas ir šīs direktīvas pamatā, dalībvalstīm būtu jāveicina pēc iespējas plašāka tieša saziņa starp kompetentajām iestādēm, kad tās piemēro šo direktīvu.

               (31)

               Neskarot tiesu neatkarību un atšķirības tiesu iestāžu sistēmu organizācijā Savienībā, dalībvalstīm būtu jāapsver iespēja noteikt prasību tiem, kas ir atbildīgi par Eiropas aizsardzības rīkojuma izdošanas vai atzīšanas procedūrās iesaistīto tiesnešu, prokuroru, policijas un tiesu iestāžu darbinieku apmācību, saistībā ar šīs direktīvas mērķiem nodrošināt atbilstošu apmācību.

               (32)

               Lai atvieglotu šīs direktīvas piemērošanas novērtējumu, dalībvalstīm būtu Komisijai jāsniedz attiecīgas ziņas par valsts procedūru piemērošanu saistībā ar Eiropas aizsardzības rīkojumu, informējot vismaz par lūgto, izdoto un/vai atzīto Eiropas aizsardzības rīkojumu skaitu. Šajā sakarā būtu noderīgas arī cita veida ziņas, piemēram, par attiecīgiem noziegumu veidiem.

               (33)

               Šai direktīvai vajadzētu veicināt apdraudēto personu aizsardzību, tādējādi papildinot, bet neietekmējot instrumentus, kas jau ir noteikti šajā jomā, piemēram, Pamatlēmumu 2008/947/TI un Pamatlēmumu 2009/829/TI.

               (34)

               Ja uz lēmumu par aizsardzības pasākumu attiecas Padomes Regula (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (5), Padomes Regula (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību (6) vai 1996. gada Hāgas konvencija par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, atzīšanu, izpildi un sadarbību attiecībā uz vecāku atbildību un bērnu aizsardzības pasākumiem (7), tad minētā lēmuma atzīšana un izpilde būtu jāveic saskaņā ar attiecīgā juridiskā instrumenta noteikumiem.

               (35)

               Dalībvalstīm un Komisijai attiecīgos gadījumos informācija par Eiropas aizsardzības rīkojumu būtu jāiekļauj pašreizējās izglītošanas un informētības palielināšanas kampaņās par noziegumos cietušo aizsardzību.

               (36)

               Personas dati, ko apstrādā, īstenojot šo direktīvu, būtu jāaizsargā saskaņā ar Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI (2008. gada 27. novembris) par tādu personas datu aizsardzību, ko apstrādā, policijas un tiesu iestādēm sadarbojoties krimināllietās (8), un principiem, kas noteikti Eiropas Padomes 1981. gada Konvencijā par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz automātisku personas datu apstrādi.

               (37)

               Šajā direktīvā būtu jāievēro pamattiesības, kas garantētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā, saskaņā ar LES 6. pantu.

               (38)

               Īstenojot šo direktīvu, dalībvalstis tiek aicinātas ņemt vērā 1979. gada Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijā par jebkuras sieviešu diskriminācijas izskaušanu paredzētās tiesības un principus.

               (39)

               Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķi, proti, aizsargāt apdraudētas personas, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka šā mērķa mēroga un seku dēļ minēto mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar LES 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai.

               (40)

               Saskaņā ar 3. pantu 21. protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Apvienotā Karaliste ir paziņojusi, ka tā vēlas piedalīties šīs direktīvas pieņemšanā un piemērošanā.

               (41)

               Saskaņā ar 1. un 2. pantu 21. protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, un neskarot minētā protokola 4. pantu, Īrija nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un Īrijai šī direktīva nav saistoša un nav jāpiemēro.

               (42)

               Saskaņā ar 1. un 2. pantu 22. protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un Dānijai šī direktīva nav saistoša un nav jāpiemēro,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Mērķis
   Ar šo direktīvu tiek izklāstīti noteikumi, kas tiesu vai līdzvērtīgām iestādēm dalībvalstī, kurā ir noteikts aizsardzības pasākums, lai aizsargātu personu no citas personas noziedzīgas darbības, kas var apdraudēt viņas dzīvību, fizisko vai psiholoģisko neaizskaramību, cieņu, personas brīvību vai seksuālo neaizskaramību, ļauj izdot Eiropas aizsardzības rīkojumu, lai citas dalībvalsts kompetenta iestāde minētās citas dalībvalsts teritorijā varētu turpināt personas aizsardzību, ja saskaņā ar izdevējvalsts valsts tiesību aktiem ir veikta noziedzīga darbība vai iespējama noziedzīga darbība.
   2. pants
   Definīcijas
   Šajā direktīvā tiek piemērotas šādas definīcijas:

               1)

               “Eiropas aizsardzības rīkojums” ir dalībvalsts tiesas iestādes vai līdzvērtīgas iestādes pieņemts lēmums saistībā ar aizsardzības pasākumu, pamatojoties uz kuru citas dalībvalsts tiesa vai līdzvērtīga iestāde saskaņā ar saviem valsts tiesību aktiem paredz attiecīgu pasākumu vai pasākumus, lai turpinātu aizsargājamās personas aizsardzību;

               2)

               “aizsardzības pasākums” ir lēmums, ko izdevējvalsts krimināllietās pieņem saskaņā ar saviem valsts tiesību aktiem un procedūrām un ar kuru personai, kas rada apdraudējumu, piemēro vienu vai vairākus 5. pantā minētos aizliegumus vai ierobežojumus, lai aizsargājamo personu aizsargātu no noziedzīgas darbības, kas var apdraudēt viņas dzīvību, fizisko vai psiholoģisko neaizskaramību, cieņu, personas brīvību vai seksuālo neaizskaramību;

               3)

               “aizsargājamā persona” ir fiziska persona, ko aizsargā ar izdevējvalstī noteiktu aizsardzības pasākumu;

               4)

               “persona, kas rada apdraudējumu” ir fiziska persona, kam ir uzlikts viens vai vairāki 5. pantā minētie aizliegumi vai ierobežojumi;

               5)

               “izdevējvalsts” ir dalībvalsts, kurā ir noteikts aizsardzības pasākums, kas ir pamatā Eiropas aizsardzības rīkojuma izdošanai;

               6)

               “izpildvalsts” ir dalībvalsts, kurai ir pārsūtīts Eiropas aizsardzības rīkojums, lai to atzītu;

               7)

               “uzraudzītājvalsts” ir dalībvalsts, kurai ir nodots spriedums Pamatlēmuma 2008/947/TI 2. panta nozīmē vai lēmums par uzraudzības pasākumiem Pamatlēmuma 2009/829/TI 4. panta nozīmē.

         3. pants
   Kompetento iestāžu norīkošana
   1.   Katra dalībvalsts informē Komisiju, kura tiesu vai līdzvērtīga iestāde vai iestādes saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem ir kompetentas izdot Eiropas aizsardzības rīkojumu un atzīt šādu rīkojumu saskaņā ar šo direktīvu gadījumos, kad attiecīgā dalībvalsts ir izdevējvalsts vai izpildvalsts.
   2.   Komisija saņemto informāciju dara pieejamu visām dalībvalstīm. Dalībvalstis informē Komisiju par jebkādām izmaiņām attiecībā uz 1. punktā minēto informāciju.
   4. pants
   Centrālās iestādes iesaiste
   1.   Katra dalībvalsts var norīkot centrālo iestādi vai, ja tās tiesību sistēma to paredz, vairākas centrālās iestādes, kas palīdz kompetentajām iestādēm.
   2.   Dalībvalsts var noteikt, ka tās centrālā iestāde vai iestādes ir atbildīgas par Eiropas aizsardzības rīkojuma administratīvu pārsūtīšanu un saņemšanu, kā arī par visu citu ar to saistītu oficiālu saraksti, ja tas ir vajadzīgs dalībvalsts tiesu sistēmas organizācijas dēļ. Tādējādi visu kompetento iestāžu savstarpējo saziņu, apspriešanos, informācijas apmaiņu, pieprasījumu un paziņojumu nosūtīšanu pēc vajadzības var veikt ar attiecīgās dalībvalsts norīkotās centrālās iestādes vai iestāžu palīdzību.
   3.   Dalībvalstis, kas vēlas izmantot šajā pantā minētās iespējas, Komisijai dara zināmu informāciju, kas attiecas uz norīkoto centrālo iestādi vai iestādēm. Šīs norādes ir saistošas visām izdevējvalsts iestādēm.
   5. pants
   Saskaņā ar valsts tiesību aktiem noteikta aizsardzības pasākuma pastāvēšanas nepieciešamība
   Eiropas aizsardzības rīkojumu var izdot tikai tad, ja aizsardzības pasākums ir iepriekš bijis noteikts izdevējvalstī, piemērojot personai, kas rada apdraudējumu, vienu vai vairākus šādus aizliegumus vai ierobežojumus:

               a)

               aizliegums apmeklēt konkrētus apvidus, vietas vai noteiktas teritorijas, kur dzīvo vai ko apmeklē aizsargājamā persona;

               b)

               aizliegums vai noteikumi attiecībā uz jebkāda veida saziņu ar aizsargājamo personu, tostarp izmantojot tālruni, elektronisku vai parastu pastu, faksu vai jebkādus citus līdzekļus; vai

               c)

               aizliegums vai noteikumi attiecībā uz tuvošanos aizsargājamai personai tuvāk par noteiktu attālumu.

         6. pants
   Eiropas aizsardzības rīkojuma izdošana
   1.   Eiropas aizsardzības rīkojumu var izdot, ja aizsargājamā persona nolemj dzīvot vai jau dzīvo citā dalībvalstī vai ja aizsargājamā persona nolemj uzturēties vai jau uzturas citā dalībvalstī. Lemjot par Eiropas aizsardzības rīkojuma izdošanu, izdevējvalsts kompetentā iestāde ņem vērā inter alia laikposma vai laikposmu ilgumu, kādos aizsargājamā persona ir paredzējusi uzturēties izpildvalstī, un aizsardzības vajadzības nopietnību.
   2.   Izdevējvalsts tiesu iestāde vai līdzvērtīga iestāde var izdot Eiropas aizsardzības rīkojumu tikai pēc aizsargājamās personas lūguma un pēc tam, kad ir pārliecinājusies, ka aizsardzības pasākums atbilst visām 5. pantā izklāstītajām prasībām.
   3.   Aizsargājamā persona lūgumu izdot Eiropas aizsardzības rīkojumu var iesniegt izdevējvalsts kompetentajai iestādei vai izpildvalsts kompetentajai iestādei. Ja šādu lūgumu iesniedz izpildvalstī, tās kompetentā iestāde cik iespējams drīz pārsūta šo lūgumu izdevējvalsts kompetentajai iestādei.
   4.   Pirms izdod Eiropas aizsardzības rīkojumu, personai, kas rada apdraudējumu, dod tiesības tikt uzklausītai un tiesības apstrīdēt aizsardzības pasākumu, ja minētajai personai šīs tiesības nebija dotas procedūrā, kuras rezultātā tika noteikts aizsardzības pasākums.
   5.   Ja kompetentā iestāde nosaka aizsardzības pasākumu, kurā ir viens vai vairāki 5. pantā minētie aizliegumi vai ierobežojumi, tā saskaņā ar procedūrām, ko paredz tās valsts tiesību akti, jebkādā atbilstošā veidā informē aizsargājamo personu par iespēju lūgt Eiropas aizsardzības rīkojumu, gadījumā ja minētā persona nolemj izbraukt uz citu dalībvalstī, kā arī par šāda lūguma pamatnosacījumiem. Iestāde iesaka aizsargājamajai personai iesniegt iesniegumu, pirms tā atstāj izdevējvalsts teritoriju.
   6.   Ja aizsargājamajai personai ir aizbildnis vai aizgādnis, vai pārstāvis, minētais aizbildnis vai aizgādnis, vai pārstāvis var iesniegt 2. un 3. punktā minēto lūgumu aizsargājamās personas vārdā.
   7.   Ja lūgumu izdot Eiropas aizsardzības rīkojumu noraida, izdevējvalsts kompetentā iestāde informē aizsargājamo personu par jebkādiem tās valsts tiesību aktos noteiktajiem pieejamajiem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, kurus var piemērot, lai apstrīdētu šādu lēmumu.
   7. pants
   Eiropas aizsardzības rīkojuma veidlapa un saturs
   Eiropas aizsardzības rīkojumu izdod saskaņā ar šīs direktīvas I pielikumā paredzēto veidlapu. Tajā iekļauj jo īpaši šādu informāciju:

               a)

               aizsargājamās personas identitāti un valstspiederību, kā arī aizbildņa vai aizgādņa, vai pārstāvja identitāti un valstspiederību, ja aizsargājamā persona ir nepilngadīga vai rīcībnespējīga;

               b)

               datumu, no kura aizsargājamā persona ir iecerējusi dzīvot vai uzturēties izpildvalstī, un uzturēšanās laikposmu vai laikposmus, ja tie ir zināmi;

               c)

               izdevējvalsts kompetentās iestādes nosaukumu, adresi, tālruņa un faksa numuru un e-pasta adresi;

               d)

               norādi (piemēram, ar numuru un datumu) uz tiesību aktu, kurā ir noteikts aizsardzības pasākums, uz kura pamata izdots Eiropas aizsardzības rīkojums;

               e)

               to faktu un apstākļu kopsavilkumu, pamatojoties uz kuriem ir noteikts aizsardzības pasākums izdevējvalstī;

               f)

               Eiropas aizsardzības rīkojumā paredzētā aizsardzības pasākumā uzliktos aizliegumus vai ierobežojumus personai, kas rada apdraudējumu, to ilgumu, kā arī norādes uz aizliegumu vai ierobežojumu pārkāpuma gadījumā piemērojamo sodu, ja tāds paredzēts;

               g)

               aizsargājamajai personai vai personai, kas rada apdraudējumu, aizsardzības pasākuma izpildei nodotas tehniskas ierīces – ja tāda ir nodota – lietojumu;

               h)

               personas, kas rada apdraudējumu, identitāti un valstspiederību, kā arī minētās personas kontaktinformāciju;

               i)

               to, vai aizsargājamajai personai un/vai personai, kas rada apdraudējumu, izdevējvalstī ir piešķirta bezmaksas juridiskā palīdzība, ja šāda informācija izdevējvalsts kompetentajai iestādei ir zināma bez papildu ziņu ievākšanas;

               j)

               vajadzības gadījumā – tādu citu apstākļu aprakstu, kas varētu ietekmēt aizsargājamās personas apdraudējuma izvērtējumu;

               k)

               attiecīgā gadījumā – skaidru norādi, ka spriedums Pamatlēmuma 2008/947/TI 2. panta nozīmē vai lēmums par uzraudzības pasākumiem Pamatlēmuma 2009/829/TI 4. panta nozīmē jau ir pārsūtīts uzraudzītājvalstij, ja tā nav Eiropas aizsardzības rīkojuma izpildvalsts, un norādi, kura iestāde minētajā valstī ir kompetenta izpildīt šādu spriedumu vai lēmumu.

         8. pants
   Pārsūtīšanas procedūra
   1.   Ja izdevējvalsts kompetentā iestāde pārsūta Eiropas aizsardzības rīkojumu izpildvalsts kompetentajai iestādei, tā to dara, izmantojot jebkurus līdzekļus, ar ko var nodrošināt rakstisku apstiprinājumu, tā lai izpildvalsts kompetentā iestāde varētu pārliecināties par tā autentiskumu. Visa oficiālā saziņa arī notiek tieši starp minētajām kompetentajām iestādēm.
   2.   Ja izpildvalsts vai izdevējvalsts kompetentā iestāde nav zināma otras valsts kompetentajai iestādei, lai iegūtu vajadzīgo informāciju, pēdējā iestāde veic visus atbilstīgos pieprasījumus, tostarp ar Padomes Lēmumā 2008/976/TI (2008. gada 16. decembris) par Eiropas Tiesiskās sadarbības tīklu (9) minētā Eiropas Tiesiskās sadarbības tīkla kontaktpunktu, Eurojust valsts pārstāvja vai savas valsts Eurojust koordinācijas sistēmas starpniecību.
   3.   Ja izpildvalsts iestāde, kas saņem Eiropas aizsardzības rīkojumu, nav kompetenta to atzīt, minētā iestāde ex officio pārsūta Eiropas aizsardzības rīkojumu kompetentajai iestādei un nekavējoties attiecīgi informē izdevējvalsts kompetento iestādi, izmantojot jebkurus līdzekļus, ar ko var nodrošināt rakstisku apstiprinājumu.
   9. pants
   Pasākumi izpildvalstī
   1.   Izpildvalsts kompetentā iestāde, saņēmusi saskaņā ar 8. pantu pārsūtītu Eiropas aizsardzības rīkojumu, bez liekas kavēšanās atzīst minēto rīkojumu un pieņem lēmumu noteikt jebkurus pasākumus, kas līdzīgā lietā būtu pieejami saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem, lai nodrošinātu aizsargājamās personas aizsardzību, ja vien tā nenolemj izmantot kādu no 10. pantā minētajiem rīkojuma neatzīšanas pamatojumiem. Izpildvalsts saskaņā ar tās tiesību aktiem var piemērot krimināltiesiskus, administratīvus vai civiltiesiskus pasākumus.
   2.   Pasākums, kuru izpildvalsts kompetentā iestāde noteikusi saskaņā ar 1. punktu, kā arī jebkurš cits pasākums, kurš pieņemts, pamatojoties uz attiecīgu lēmumu, kas minēts 11. pantā, pēc iespējas lielākā mērā atbilst izdevējvalsts noteiktajam aizsardzības pasākumam.
   3.   Izpildvalsts kompetentā iestāde informē personu, kas rada apdraudējumu, izdevējvalsts kompetento iestādi un aizsargājamo personu par visiem pasākumiem, kas noteikti saskaņā ar 1. punktu, kā arī par iespējamām juridiskajām sekām par šāda pasākuma pārkāpumu, kā noteikts valsts tiesību aktos un saskaņā ar 11. panta 2. punktu. Personai, kas rada apdraudējumu, neatklāj informāciju par aizsargājamās personas dzīvesvietas adresi vai citu kontaktinformāciju, izņemot gadījumus, kad šāda informācija ir nepieciešama, lai īstenotu pasākumu, kas pieņemts, piemērojot 1. punkta noteikumus.
   4.   Ja izpildvalsts kompetentā iestāde uzskata, ka informācija, ko saskaņā ar 7. pantu pārsūta ar Eiropas aizsardzības rīkojumu, nav pilnīga, tā nekavējoties informē izdevējvalsts kompetento iestādi, izmantojot jebkurus līdzekļus, ar ko var nodrošināt rakstisku apstiprinājumu, nosakot saprātīgu termiņu sniegt trūkstošo informāciju.
   10. pants
   Eiropas aizsardzības rīkojuma neatzīšanas pamati
   1.   Izpildvalsts kompetentā iestāde var atteikties atzīt Eiropas aizsardzības rīkojumu šādos gadījumos:

               a)

               Eiropas aizsardzības rīkojums nav pilnīgs, vai arī trūkstošā informācija nav sniegta izpildvalsts kompetentās iestādes noteiktajā termiņā;

               b)

               nav izpildītas 5. pantā paredzētās prasības;

               c)

               aizsardzības pasākums attiecas uz darbību, ko izpildvalsts tiesību aktos neuzskata par noziedzīgu nodarījumu;

               d)

               aizsardzība izriet no tāda soda vai pasākuma izpildes, uz ko saskaņā ar izpildvalsts tiesību aktiem attiecas amnestija un kas ir saistīts ar darbību vai rīcību, kura saskaņā ar minētajiem tiesību aktiem ir tās kompetencē;

               e)

               saskaņā ar izpildvalsts tiesību aktiem personai, kas rada apdraudējumu, ir piešķirta imunitāte, kas neļauj noteikt aizsardzības pasākumus, pamatojoties uz Eiropas aizsardzības rīkojumu;

               f)

               personas, kas rada apdraudējumu, saukšanai pie kriminālatbildības par darbību vai rīcību, saistībā ar kuru ir noteikts aizsardzības pasākums, saskaņā ar izpildvalsts tiesību aktiem ir iestājies noilgums, ja saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem attiecīgā darbība vai rīcība ir tās kompetencē;

               g)

               Eiropas aizsardzības rīkojuma atzīšana būtu pretrunā ne bis in idem principam;

               h)

               saskaņā ar izpildvalsts tiesību aktiem personu, kas rada apdraudējumu, minētās personas vecuma dēļ nevar saukt pie kriminālatbildības par darbību vai rīcību, saistībā ar kuru ir noteikts aizsardzības pasākums;

               i)

               aizsardzības pasākums attiecas uz noziedzīgu nodarījumu, kuru saskaņā ar izpildvalsts tiesību aktiem uzskata par tādu, kas pilnībā izdarīts tās teritorijā, vai arī tādu, kura lielākā vai būtiskākā daļa ir izdarīta tās teritorijā.

         2.   Ja izpildvalsts kompetentā iestāde atsakās atzīt Eiropas aizsardzības rīkojumu, atsaucoties uz kādu no 1. punktā minētajiem pamatiem, tā:

               a)

               bez liekas kavēšanās informē izdevējvalsti un aizsargājamo personu par šo atteikumu un tā pamatojumu;

               b)

               vajadzības gadījumā informē aizsargājamo personu par iespēju saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem lūgt noteikt aizsardzības pasākumu;

               c)

               informē aizsargājamo personu par tās valsts tiesību aktos noteiktiem piemērojamiem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, kas ir pieejami, lai apstrīdētu šādu lēmumu.

         11. pants
   Piemērojamie tiesību akti un kompetence izpildvalstī
   1.   Pēc Eiropas aizsardzības rīkojuma atzīšanas izpildvalsts ir tiesīga noteikt un īstenot pasākumus attiecīgajā valstī. Izpildvalsts tiesību akti ir piemērojami attiecībā uz 9. panta 1. punktā paredzētā lēmuma pieņemšanu un īstenošanu, tostarp uz noteikumiem par tiesiskās aizsardzības līdzekļiem attiecībā uz izpildvalstī saistībā ar Eiropas aizsardzības rīkojumu pieņemtiem lēmumiem.
   2.   Viena vai vairāku pēc Eiropas aizsardzības rīkojuma atzīšanas izpildvalsts paredzētu pasākumu pārkāpuma gadījumā izpildvalsts kompetentā iestāde saskaņā ar 1. punktu ir tiesīga:

               a)

               pārkāpuma rezultātā, ja minētais pārkāpums saskaņā ar izpildvalsts tiesību aktiem ir noziedzīgs nodarījums, uzlikt kriminālsodus un paredzēt jebkādu citu pasākumu;

               b)

               saistībā ar pārkāpumu pieņemt jebkādus lēmumus, kas nav krimināltiesiski;

               c)

               veikt steidzamus un provizoriskus pasākumus, lai izbeigtu pārkāpumu, vajadzības gadījumā – līdz tiek pieņemts turpmāks izdevējvalsts lēmums.

         3.   Ja izpildvalstī nav pieejams nekāds pasākums, ko attiecīgajā valstī varētu veikt līdzīgā gadījumā, izpildvalsts kompetentā iestāde izdevējvalsts kompetentajai iestādei paziņo par jebkādiem pārkāpumiem attiecībā uz Eiropas aizsardzības rīkojumā aprakstīto aizsardzības pasākumu, kas tai zināmi.
   12. pants
   Ziņojumi pārkāpumu gadījumos
   Izpildvalsts kompetentā iestāde ziņo izdevējvalsts vai uzraudzītājvalsts kompetentajai iestādei par visiem uz Eiropas aizsardzības rīkojuma pamata noteiktā pasākuma vai pasākumu pārkāpumiem. Ziņojumiem izmanto II pielikumā paredzēto standarta veidlapu.
   13. pants
   Kompetence izdevējvalstī
   1.   Izdevējvalsts kompetentajai iestādei ir ekskluzīvas tiesības pieņemt lēmumus, kas attiecas uz:

               a)

               aizsardzības pasākuma un tādējādi Eiropas aizsardzības rīkojuma atjaunināšanu, pārskatīšanu, grozīšanu, atcelšanu un atsaukšanu;

               b)

               ar brīvības atņemšanu saistīta pasākuma uzlikšanu, atceļot aizsardzības pasākumu, ar noteikumu, ka aizsardzības pasākums piemērots, pamatojoties uz spriedumu Pamatlēmuma 2008/947/TI 2. panta nozīmē vai pamatojoties uz lēmumu par uzraudzības pasākumiem Pamatlēmuma 2009/829/TI 4. panta nozīmē.

         2.   Saskaņā ar 1. punktu pieņemtiem lēmumiem piemēro izdevējvalsts tiesību aktus.
   3.   Ja spriedums Pamatlēmuma 2008/947/TI 2. panta nozīmē vai lēmums par uzraudzības pasākumiem Pamatlēmuma 2009/829/TI 4. panta nozīmē jau ir nodots citai dalībvalstij vai tas tiek nodots pēc tam, kad ir izdots Eiropas aizsardzības rīkojums, turpmākus lēmumus, kā tas paredzēts minētajos pamatlēmumos, pieņem saskaņā ar minēto pamatlēmumu attiecīgajiem noteikumiem.
   4.   Ja aizsardzības pasākums ir paredzēts ar spriedumu Pamatlēmuma 2008/947/TI 2. panta nozīmē, kas ir nodots citai dalībvalstij vai kas tiek nodots pēc tam, kad ir izdots Eiropas aizsardzības rīkojums, un ja uzraudzītājvalsts kompetentā iestāde ir pieņēmusi turpmākus lēmumus, ar kuriem skar aizsardzības pasākumā iekļautus pienākumus vai rīkojumus saskaņā ar minētā pamatlēmuma 14. pantu, izdevējvalsts kompetentā iestāde nekavējoties attiecīgi atjaunina, pārskata, groza, atceļ vai atsauc Eiropas aizsardzības rīkojumu.
   5.   Izdevējvalsts kompetentā iestāde nekavējoties informē izpildvalsts kompetento iestādi par visiem saskaņā ar 1. vai 4. punktu pieņemtiem lēmumiem.
   6.   Ja izdevējvalsts kompetentā iestāde atceļ vai atsauc Eiropas aizsardzības rīkojumu saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunktu vai 4. punktu, izpildvalsts kompetentā iestāde izbeidz saskaņā ar 9. panta 1. punktu noteiktos pasākumus, līdzko izdevējvalsts kompetentā iestāde to ir pienācīgi paziņojusi.
   7.   Ja izdevējvalsts kompetentā iestāde groza Eiropas aizsardzības rīkojumu saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunktu vai 4. punktu, izpildvalsts kompetentā iestāde vajadzības gadījumā:

               a)

               groza pasākumus, kas noteikti, pamatojoties uz Eiropas aizsardzības rīkojumu, rīkojoties saskaņā ar 9. pantu; vai

               b)

               atsakās īstenot grozīto aizliegumu vai ierobežojumu, ja tas neatbilst 5. pantā minēto aizliegumu vai ierobežojumu veidiem vai ja informācija, ko saskaņā ar 7. pantu pārsūta ar Eiropas aizsardzības rīkojumu, nav pilnīga vai trūkstošā informācija nav sniegta termiņā, ko izpildvalsts kompetentā iestāde noteikusi saskaņā ar 9. panta 4. punktu.

         14. pants
   Pamatojoties uz Eiropas aizsardzības rīkojumu noteiktu pasākumu izbeigšanas iemesli
   1.   Izpildvalsts kompetentā iestāde var izbeigt pasākumus, kas noteikti, izpildot Eiropas aizsardzības rīkojumu:

               a)

               ja ir skaidras norādes, ka aizsargājamā persona nedzīvo vai neuzturas izpildvalsts teritorijā vai ir galīgi atstājusi minēto teritoriju;

               b)

               ja saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem ir beidzies ilgākais pieļaujamais Eiropas aizsardzības rīkojuma izpildei noteikto pasākumu termiņš;

               c)

               gadījumā, kas minēts 13. panta 7. punkta b) apakšpunktā; vai

               d)

               ja spriedums Pamatlēmuma 2008/947/TI 2. panta nozīmē vai lēmums par uzraudzības pasākumiem Pamatlēmuma 2009/829/TI 4. panta nozīmē ir nodots izpildvalstij pēc Eiropas aizsardzības rīkojuma atzīšanas.

         2.   Izpildvalsts kompetentā iestāde tūlīt informē izdevējvalsts kompetento iestādi un, ja iespējams, aizsargājamo personu par šādu lēmumu.
   3.   Pirms izbeigt pasākumus saskaņā ar 1. punkta b) apakšpunktu, izpildvalsts kompetentā iestāde var aicināt izdevējvalsts kompetento iestādi informēt, vai ar Eiropas aizsardzības rīkojumu paredzētā aizsardzība joprojām ir vajadzīga, ņemot vērā attiecīgās lietas apstākļus. Izdevējvalsts kompetentā iestāde nekavējoties atbild uz šādu aicinājumu.
   15. pants
   Eiropas aizsardzības rīkojuma atzīšanas prioritāte
   Eiropas aizsardzības rīkojumu atzīst, ievērojot tādu pašu prioritāti, kāda būtu piemērojama attiecībā uz līdzīgu lietu valstī, ņemot vērā jebkādus konkrētos lietas apstākļus, tostarp jautājuma steidzamību, aizsargājamās personas paredzamo ierašanās datumu izpildvalsts teritorijā un, ja iespējams, aizsargājamās personas apdraudējuma pakāpi.
   16. pants
   Kompetento iestāžu savstarpēja apspriešanās
   Vajadzības gadījumā izdevējvalsts kompetentā iestāde un izpildvalsts kompetentā iestāde var savā starpā apspriesties, lai veicinātu netraucētu un efektīvu šīs direktīvas piemērošanu.
   17. pants
   Valodas
   1.   Izdevējvalsts kompetentā iestāde Eiropas aizsardzības rīkojumu tulko izpildvalsts oficiālajā valodā vai vienā no tās oficiālajām valodām.
   2.   Izpildvalsts kompetentā iestāde 12. pantā minēto veidlapu tulko izdevējvalsts oficiālajā valodā vai vienā no tās oficiālajām valodām.
   3.   Katra dalībvalsts, vai nu pieņemot šo direktīvu, vai vēlāk deklarācijā, ko tā deponē Komisijā, var norādīt, ka tā pieņems tulkojumu vienā vai vairākās citās Savienības oficiālajās valodās.
   18. pants
   Izmaksas
   Izmaksas, kas rodas saistībā ar šīs direktīvas piemērošanu, saskaņā ar saviem valsts tiesību aktiem sedz izpildvalsts, izņemot izmaksas, kas radušās tikai un vienīgi izdevējvalsts teritorijā.
   19. pants
   Saistība ar citiem nolīgumiem un vienošanām
   1.   Dalībvalstis var arī turpmāk piemērot divpusējus vai daudzpusējus nolīgumus vai vienošanās, kas ir spēkā šīs direktīvas spēkā stāšanās brīdī, ciktāl tie ļauj papildināt vai izvērst šīs direktīvas mērķus un palīdz vēl vairāk vienkāršot vai atvieglot aizsardzības pasākumu procedūras.
   2.   Dalībvalstis pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā var slēgt divpusējus vai daudzpusējus nolīgumus vai vienošanās, ciktāl tie ļauj papildināt vai izvērst šīs direktīvas mērķus un palīdz vēl vairāk vienkāršot vai atvieglot aizsardzības pasākumu procedūras.
   3.   Dalībvalstis līdz 2012. gada 11. aprīlim dara Komisijai zināmus spēkā esošos 1. punktā minētos nolīgumus un vienošanās, ko tās vēlas piemērot arī turpmāk. Dalībvalstis Komisiju informē arī par visiem jauniem nolīgumiem vai vienošanām, kas minētas 2. punktā, trīs mēnešos pēc to parakstīšanas.
   20. pants
   Saistība ar citiem instrumentiem
   1.   Šī direktīva neietekmē Regulas (EK) Nr. 44/2001, Regulas (EK) Nr. 2201/2003, Hāgas 1996. gada Konvencijas par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, atzīšanu, izpildi un sadarbību attiecībā uz vecāku atbildību un bērnu aizsardzības pasākumiem un Hāgas 1980. gada Konvencijas par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem piemērošanu.
   2.   Šī direktīva neietekmē Pamatlēmuma 2008/947/TI un Pamatlēmuma 2009/829/TI piemērošanu.
   21. pants
   Īstenošana
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 2015. gada 11. janvārim. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara zināmus Komisijai to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   22. pants
   Datu vākšana
   Lai atvieglotu šīs direktīvas piemērošanas novērtējumu, dalībvalstis dara zināmu Komisijai attiecīgu informāciju par valsts procedūru piemērošanu attiecībā uz Eiropas aizsardzības rīkojumu, informējot vismaz par lūgto, izdoto un/vai atzīto Eiropas aizsardzības rīkojumu skaitu.
   23. pants
   Pārskatīšana
   Līdz 2016. gada 11. janvārim Komisija iesniedz pārskatu Eiropas Parlamentam un Padomei par šīs direktīvas piemērošanu. Vajadzības gadījumā minētajam pārskatam pievieno tiesību aktu priekšlikumus.
   24. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   25. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm saskaņā ar Līgumiem.

      Strasbūrā, 2011. gada 13. decembrī

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. BUZEK

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         M. SZPUNAR

      (1)  Eiropas Parlamenta 2010. gada 14. decembra nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta) un Padomes 2011. gada 24. novembra nostāja pirmajā lasījumā (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta). Eiropas Parlamenta 2011. gada 13. decembra nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta).

      (2)  OV C 115, 4.5.2010., 1. lpp.

      (3)  OV L 337, 16.12.2008., 102. lpp.

      (4)  OV L 294, 11.11.2009., 20. lpp.

      (5)  OV L 12, 16.1.2001., 1. lpp.

      (6)  OV L 338, 23.12.2003., 1. lpp.

      (7)  OV L 48, 21.2.2003., 3. lpp.

      (8)  OV L 350, 30.12.2008., 60. lpp.

      (9)  OV L 348, 24.12.2008., 130. lpp.

      I PIELIKUMS

         EIROPAS AIZSARDZĪBAS RĪKOJUMS,

      kas minēts 7. pantā

         EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVĀ 2011/99/ES (2011. GADA 13. DECEMBRIS) PAR EIROPAS AIZSARDZĪBAS RĪKOJUMU

         Šajā veidlapā ietvertā informācija jāapstrādā, ievērojot atbilstošu konfidencialitāti

      II PIELIKUMS

         VEIDLAPA,
      kas minēta 12. pantā

         EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVĀ 2011/99/ES (2011. GADA 13. DECEMBRIS) PAR EIROPAS AIZSARDZĪBAS RĪKOJUMU

         ZIŅOJUMS PAR PĀRKĀPUMU ATTIECĪBĀ UZ PASĀKUMU, KAS NOTEIKTS UZ EIROPAS AIZSARDZĪBAS RĪKOJUMA PAMATA

         Šajā veidlapā ietvertā informācija jāapstrādā, ievērojot atbilstošu konfidencialitāti