title: Padomes Direktīva 2006/67/EK ( 2006. gada 24. jūlijs ), ar ko dalībvalstīm uzliek pienākumu uzturēt jēlnaftas un/vai naftas produktu obligātas rezerves (kodificēta versija)   (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               8.8.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 217/8

      PADOMES DIREKTĪVA 2006/67/EK
   (2006. gada 24. jūlijs),
   ar ko dalībvalstīm uzliek pienākumu uzturēt jēlnaftas un/vai naftas produktu obligātas rezerves
   (kodificēta versija)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 100. pantu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (1),
   ņemot vērā Eiropas ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
   tā kā:

               (1)

               Padomes Direktīva 68/414/EEK (1968. gada 20. decembris), ar ko EEK dalībvalstīm uzliek pienākumu uzturēt jēlnaftas un/vai naftas produktu obligātas rezerves (3), ir vairākkārt un būtiski grozīta (4). Skaidrības un praktisku iemeslu dēļ minētā direktīva būtu jākodificē.

               (2)

               Pieaug importētas jēlnaftas un naftas produktu nozīme Kopienas apgādē ar enerģiju. Jebkuras, pat īslaicīgas grūtības, kuru dēļ samazinās no trešām valstīm ievesto naftas produktu krājumi vai palielinās to cena starptautiskajā tirgū, var radīt nopietnus Kopienas saimnieciskās darbības traucējumus. Kopienai šā iemesla dēļ jābūt spējīgai šādos gadījumos novērst vai vismaz samazināt kaitīgas sekas.

               (3)

               Krīze krājumu papildināšanā var rasties. Šā iemesla dēļ ļoti svarīgi izveidot vajadzīgos līdzekļus, lai varētu izlīdzināt iespējamo deficītu.

               (4)

               Šajā nolūkā dalībvalstīs ir jāpalielina jēlnaftas un naftas produktu apgādes drošība, izveidojot un uzturot svarīgāko naftas produktu obligāti vajadzīgās rezerves.

               (5)

               Organizatoriskie pasākumi attiecībā uz naftas uzkrājumiem nedrīkst skart normālu iekšējā tirgus darbību.

               (6)

               Ar Direktīvu 73/238/EEK (5) Padome pieņēma atbilstīgos pasākumus, jo īpaši ierobežojumus naftas krājumu patēriņam, kas jāveic gadījumos, kad Kopienā ir jēlnaftas un naftas produktu apgādes grūtības; dalībvalstis uzņemas tādas pašas saistības kā nolīgumā par “Starptautisko enerģijas programmu”.

               (7)

               Ir nepieciešams, lai uzkrājumi būtu dalībvalstu rīcībā, ja rodas sarežģījumi naftas apgādē. Dalībvalstīm jābūt pilnvarotām un spējīgām kontrolēt uzkrājumu lietošanu tā, lai tās būtu nekavējoties pieejamas tām teritorijām, kurām visvairāk nepieciešama nafta.

               (8)

               Uzkrājumu uzturēšanas organizēšanai jānodrošina to izmantojamība un patērētāju piekļuve tiem.

               (9)

               Uzkrājumu uzturēšanas organizēšanai jābūt caurredzamai, nodrošinot godīgu un nediskriminējošu uzkrāšanas pienākuma sloga sadali. Dalībvalstis ieinteresētajām pusēm var darīt zināmu informāciju par naftas uzkrājumu uzturēšanas izmaksām.

               (10)

               Lai organizētu uzkrājumu uzturēšanu, dalībvalstis var pāriet uz sistēmu, kas balstīta uz struktūru, kas glabā visus vai daļu uzkrājumu pienākumu veidojošos uzkrājumus. Līdzsvars, ja tāds pastāv, būtu jāuztur pārstrādātājiem un citiem tirgus operatoriem. Valdības un rūpniecības sadarbība ir būtiska, lai darbotos efektīvs un uzticams uzkrājumu glabāšanas mehānisms.

               (11)

               Iekšzemes ražošana pati dod ieguldījumu apgādes drošībā. Naftas tirgus attīstība var attaisnot attiecīgas atkāpes no pienākuma uzglabāt naftas uzkrājumus dalībvalstīm ar iekšēju naftas ražotni. Saskaņā ar subsidiaritātes principu dalībvalstis var atbrīvot uzņēmumus no pienākuma uzturēt uzkrājumus par daudzumu, kas nepārsniedz produktu daudzumu, ko šie uzņēmumi ražo no iekšzemē iegūtas jēlnaftas.

               (12)

               Būtu jāpieņem stratēģija, kuru jau pielieto Kopiena un dalībvalstis to starptautiskajās saistībās un līgumos. Pateicoties naftas patēriņa struktūras maiņai, starptautiskie aviācijas bunkuri ir kļuvuši par svarīgu šā patēriņa sastāvdaļu.

               (13)

               Ir vajadzība pielāgot un vienkāršot Kopienas statistiskās ziņošanas mehānismu attiecībā uz naftas uzkrājumiem.

               (14)

               Naftas uzkrājumus principā var uzglabāt jebkurā Kopienas vietā un tādēļ būtu jāveicina uzkrājumu veidošana ārpus valsts teritorijas. Ir nepieciešams, lai lēmumus par uzkrājumu glabāšanu pieņemtu attiecīgās dalībvalsts valdība saskaņā ar tās vajadzībām un apgādes nodrošinājuma apsvērumiem. Gadījumā, ja uzkrājumi ir citas iestādes vai uzņēmuma rīcībā, nepieciešamas sīkāk izstrādātas normas, kas garantē pieeju un piekļūšanu uzkrājumiem naftas apgādes grūtību gadījumā.

               (15)

               Lai nodrošinātu iekšējā tirgus veiksmīgu darbību, vēlams sekmēt dalībvalstu nolīgumu slēgšanu attiecībā uz minimālo uzkrājumu glabāšanu, lai tās veicinātu noliktavu telpu izmantošanu citās dalībvalstīs. Tā kā attiecīgā dalībvalsts var pieņemt lēmumu par šādu nolīgumu noslēgšanu.

               (16)

               Būtu jāpastiprina uzkrājumu administratīvā uzraudzība un jāizveido efektīvs mehānisms uzkrājumu kontrolei un pārbaudei. Ir nepieciešams sankciju režīms, lai šādu kontroli ieviestu.

               (17)

               Būtu regulāri jāinformē Padomi par drošības rezerves stāvokli Kopienā.

               (18)

               Ņemot vērā, ka piedāvātās rīcības mērķus, proti, uzturēt augsta līmeņa naftas apgādes drošību Kopienā, lietojot uzticamus un pārskatāmus mehānismus, kas balstīti uz solidaritāti starp dalībvalstīm, vienlaikus ievērojot iekšējā tirgus un konkurences noteikumus, var labāk sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai.

               (19)

               Šī direktīva nevajadzētu skart dalībvalstu pienākumus attiecībā uz to direktīvu transponēšanas termiņiem valsts tiesību aktos, kas norādītas I pielikuma B daļā,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   1.   Dalībvalstis pieņem tādus normatīvos un administratīvos aktus, kas ir nepieciešami, lai saskaņā ar 10. pantu Eiropas Kopienas robežās vienmēr uzturētu naftas produktu uzkrājumus katrai naftas produktu kategorijai, kas minēta 2. pantā, tādā daudzumā, kas atbilst deviņdesmit dienu vidējam iekšējam patēriņam iepriekšējā kalendārajā gadā, kā minēts 4. panta 2. punktā.
   2.   To iekšējā patēriņa daļu, ko veido naftas atvasinājumi, kurus ražo pašā attiecīgajā dalībvalstī, var samazināt augstākais līdz 25 % no minētā patēriņa. Par šāda samazinājuma rezultāta sadali starp dalībvalstīm lemj attiecīgā dalībvalsts.
   2. pants
   Aprēķinot iekšējo patēriņu, ņem vērā šādas produktu kategorijas:

               a)

               benzīns un aviācijas degviela (aviācijas benzīns un benzīna tipa reaktīvo dzinēju degviela);

               b)

               gāzeļļa, dīzeļdegviela, petroleja un petrolejas tipa reaktīvo dzinēju degviela;

               c)

               kurināmais mazuts.

         Krājumi jūras kuģu bunkuros netiek ņemti vērā iekšējā patēriņa aprēķinos.
   3. pants
   1.   Uzkrājumi, kas tiek uzglabāti saskaņā ar 1. pantu, ir pilnīgā dalībvalstu rīcībā, ja rodas grūtības ar naftas apgādi. Dalībvalstis nodrošina, ka tām ir juridiska vara šādos apstākļos kontrolēt uzkrājumu izlietojumu.
   Citā laikā dalībvalstis nodrošina uzkrājumu pieejamību un piekļūšanu tām. Dalībvalstis izveido sistēmu, kas ļauj identificēt, uzskaitīt un kontrolēt uzkrājumus.
   2.   Dalībvalstis nodrošina, ka uzkrājumu uzturēšanas sistēmā valda godīgi un nediskriminējoši apstākļi.
   Izmaksu slogu, ko rada uzkrājumu uzturēšana saskaņā ar 1. pantu, identificē, pielietojot pārskatāmu sistēmu. Šajā kontekstā dalībvalstis var pieņemt pasākumus atbilstīgas informācijas iegūšanai attiecībā uz izmaksu slogu, kas radies no uzkrājumu uzturēšanas saskaņā ar 1. pantu, un darīt šādu informāciju zināmu ieinteresētajām pusēm.
   3.   Lai izpildītu 1. un 2. punkta prasības, dalībvalstis var pieņemt lēmumu izveidot uzkrājumu uzturēšanas iestādi, kas ir atbildīga par visu uzkrājumu vai tā daļas glabāšanu.
   Divas vai vairākas dalībvalstis var pieņemt lēmumu izveidot apvienoto uzkrājumu uzglabāšanas iestādi. Šādā gadījumā tās ir kopīgi atbildīgas par pienākumiem, kas izriet no šīs direktīvas.
   4. pants
   1.   Dalībvalstis iesniedz Komisijai statistikas kopsavilkumu, kurā uzrādīti esošie uzkrājumi katra mēneša beigās un kuru sastāda saskaņā ar 5. un 6. pantu, kā arī norāda, cik vidējā patēriņa dienām iepriekšējā kalendārajā gadā uzkrājumi atbilst. Šis kopsavilkums jāiesniedz līdz otrā mēneša 25. dienai pēc mēneša, par kuru jāziņo.
   2.   Dalībvalsts uzkrājumu uzturēšanas pienākums pamatojās uz iekšējo patēriņu iepriekšējā kalendārajā gada. Katra kalendārā gada sākumā dalībvalstīm jāpārrēķina uzkrājumu uzturēšanas pienākums līdz katra gada 31. martam, kā arī jānodrošina, ka tās izpilda savu jauno pienākuma apjomu iespējami drīz, vēlākais līdz katra gada 31. jūlijam.
   3.   Statistikas kopsavilkumā petrolejas tipa aviācijas degvielas uzkrājumus norāda atsevišķi kā produkta kategoriju, kas minēta 2. panta b) punktā.
   5. pants
   1.   Uzkrājumi, kuri jāuzglabā saskaņā ar 1. pantu, var tikt glabāti jēlnaftas vai starpproduktu veidā, kā arī galaproduktu veidā.
   2.   Uzkrājumu statistiskajā kopsavilkumā, kas pastāv katrā mēneša beigās:

               a)

               galaproduktus uzrāda pēc to faktiskās tonnāžas;

               b)

               jēlnaftu un starpproduktus uzrāda:

                           i)

                           proporcionāli daudzumam katrai produktu kategorijai, kas iegūti iepriekšējā kalendārajā gadā no attiecīgās dalībvalsts pārstrādes uzņēmumiem; vai

                           ii)

                           balstoties uz attiecīgās dalībvalsts pārstrādes uzņēmumu ražošanas programmām kārtējam gadam; vai

                           iii)

                           balstoties uz attiecību starp kopējo daudzumu, kas saražots attiecīgajā dalībvalstī iepriekšējā kalendārajā gadā, tiem produktiem, ko ietver uzkrājumu uzglabāšanas pienākums, un tajā gadā patērēto jēlnaftu; minētais attiecas uz ne vairāk kā 40 % no kopējā pienākuma pirmajai un otrajai kategorijai (benzīns un gāzeļļas), un ne vairāk kā 50 % trešajai kategorijai (degvieleļļa, mazuts).

         3.   Maisījuma elementus, kas paredzēti pārstrādei galaproduktos, kuri minēti 2. pantā, var aizvietot ar produktiem, kuriem tie ir paredzēti.
   6. pants
   1.   Aprēķinot minimālo līmeni uzkrājumiem, kas minēti 1. pantā, kopsavilkumā tiek ņemti vērā tikai tie apjomi, kas glabājami saskaņā ar 3. panta 1. punktu.
   2.   Ievērojot 1. punktu, rezervēs var ieskaitīt:

               a)

               krājumus, kas atrodas uz naftas tankkuģiem ostās, ja tie paredzēti izkraušanai un ostas formalitātes ir nokārtotas;

               b)

               krājumus, kas atrodas izkraušanas ostās;

               c)

               krājumus, kas atrodas rezervuāros naftas cauruļvadu sākumā;

               d)

               krājumus, kas atrodas naftas pārstrādes rūpnīcu rezervuāros, izņemot krājumus caurulēs un pārstrādes rūpnīcās;

               e)

               krājumus, ko glabā pārstrādes rūpnīcas, importētājas firmas, noliktavu vai vairumtirdzniecības firmas;

               f)

               krājumus, ko glabā liela apjoma patērētāji saskaņā ar attiecīgās valsts likumiem, kas attiecas uz pienākumu uzturēt pastāvīgus krājumus;

               g)

               krājumus, ko glabā liellaivās un piekrastes kuģniecības kuģos, ko izmanto pārvadājumiem valsts iekšienē, ar nosacījumu, ka tos var kontrolēt kompetentas iestādes un tie ir nekavējoties pieejami.

         3.   Turpmākais jo īpaši ir izslēgts no statistikas kopsavilkuma: iekšzemes jēlnafta, kas vēl nav iegūta; krājumi, kas paredzēti jūras kuģu bunkuriem; krājumi tiešā tranzītā, izņemot uzkrājumus, kas minēti 7. panta 1. punktā; krājumi naftas vados, ceļa cisternās un dzelzceļa cisternās, mazumtirdzniecības krātuvēs un krātuvēs, kuras pārvalda mazi patērētāji.
   Tāpat kopsavilkumā netiek iekļauti uzkrājumi, kurus uzglabā bruņotie spēki, kā arī tie, kurus glabā naftas uzņēmumi bruņoto spēku vajadzībām.
   7. pants
   1.   Šīs direktīvas piemērošanas nolūkā saskaņā ar starpvaldību nolīgumu uzkrājumu var izveidot dalībvalsts teritorijā tāda uzņēmuma vai struktūras interesēs, kas reģistrēta citā dalībvalstī. Attiecīgās dalībvalsts valdība izlemj, vai daļa uzkrājumu tiks glabāta ārpus valsts teritorijas.
   Dalībvalsts, kuras teritorijā uzkrājumi tiek glabāti saskaņā ar šādu nolīgumu, nedrīkst iebilst pret šo uzkrājumu pārvešanu uz otru dalībvalsti, kuras interesēs šie uzkrājumi tiek glabāti saskaņā ar nolīgumu. Tā pārbauda uzkrājumus nolīgumā noteiktajā kārtībā, bet neiekļauj tās statistikas kopsavilkumā. Dalībvalsts, kuras interesēs šie uzkrājumi tiek glabāti, var tos iekļaut savā statistikas kopsavilkumā.
   Kopā ar statistikas kopsavilkumu, katra dalībvalsts nosūta Komisijai ziņojumu par uzkrājumiem, kas tiek glabāti tās teritorijā citas dalībvalsts interesēs, kā arī par uzkrājumiem, kas tiek glabāti citās dalībvalstīs attiecīgās valsts interesēs. Abos gadījumos ziņojumā jānorāda glabāšanas vieta un/vai uzņēmums, kas tās glabā, uzkrājumu daudzums un produktu kategorijas – vai jēlnafta.
   2.   Šā panta 1. punkta pirmajā daļā minēto nolīgumu projektus nosūta uz Komisiju, kas savus komentārus var darīt zināmus attiecīgajām valdībām. Par noslēgtajiem līgumiem tiek informēta Komisija, kas tos dara zināmus pārējām dalībvalstīm.
   Šiem līgumiem jāatbilst šādiem nosacījumiem:

               a)

               tiem jāattiecas uz jēlnaftu un uz visiem naftas produktiem, kas paredzēti šajā direktīvā;

               b)

               tiem jānosaka uzkrājumu uzturēšanas apstākļi un sistēma, lai nodrošinātu šo uzkrājumu kontroli un pieejamību;

               c)

               tiem jānosaka uzkrājumu pārbaužu un identificēšanas kārtība, inter alia, metodes pārbaužu veikšanai un sadarbībai;

               d)

               parasti tiem jābūt beztermiņa līgumiem;

               e)

               ja ir paredzēta vienpusēja līguma laušana, tie nosaka, ka pēdējā nav spēkā apgādes krīzes laikā un ka jebkurā gadījumā Komisija saņem iepriekšēju informāciju par jebkādu līguma laušanu.

         3.   Ja uzkrājumi, kas izveidoti saskaņā ar šiem līgumiem, nepieder uzņēmumam vai struktūrai, kam ir pienākums glabāt uzkrājumus, bet ir šā uzņēmuma vai struktūras, vai cita uzņēmuma vai struktūras rīcībā, ievēro šādus noteikumus:

               a)

               ieguvējam uzņēmumam vai struktūrai jābūt līgumiskām tiesībām iegūt šos uzkrājumus visā līguma laikā; par šādas iegūšanas cenas noteikšanas metodi jāvienojas iesaistītajām pusēm;

               b)

               šāda līguma minimālais termiņš ir deviņdesmit dienas;

               c)

               jānorāda glabāšanas vieta un/vai uzņēmumi, kas glabā uzkrājumus ieguvēja uzņēmuma vai struktūras rīcībā, kā arī daudzums un produktu kategorija vai jēlnafta;

               d)

               uzņēmumam un struktūrai, kas glabā uzkrājumus ieguvēja uzņēmuma vai struktūras rīcībā, jāgarantē ieguvēja uzņēmuma vai struktūras faktiska pieejamība uzkrājumiem nepārtraukti visā līguma laikā;

               e)

               uzņēmumam vai struktūrai, kas glabā uzkrājumus ieguvēja uzņēmuma vai struktūras rīcībā, jābūt tādiem, kas ir pakļauti tās dalībvalsts jurisdikcijai, kuras teritorijā uzkrājumi atrodas, ciktāl tas skar šīs dalībvalsts juridisko varu attiecībā uz uzkrājumu esamības kontroli un pārbaudi.

         8. pants
   Dalībvalstis pieņem visus nepieciešamos noteikumus un veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu uzkrājumu kontroli un uzraudzību. Tās ievieš mehānismus uzkrājumu pārbaudei saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem.
   9. pants
   Dalībvalstis nosaka sankcijas, ko piemēro to valsts tiesību aktu pārkāpumu gadījumos, kas pieņemti, ievērojot šo direktīvu, kā arī pieņem visus pasākumus, kas nepieciešami, lai nodrošinātu šo noteikumu ieviešanu. Šīm sankcijām jābūt efektīvām, proporcionālām un preventīvām.
   10. pants
   1.   Ja Kopienā rodas naftas piegādes grūtības, Komisija pēc jebkuras dalībvalsts lūguma vai pēc pašas ierosmes sarīko dalībvalstu apspriedi.
   2.   Izņemot īpaši steidzamus gadījumus vai gadījumus, kad jāapmierina niecīgas vietējās vajadzības, dalībvalstis pirms 1. punktā minētajām apspriedēm atturas samazināt savas rezerves līdz apjomam, kas būtu mazāks par obligāto minimumu.
   3.   Dalībvalstis informē Komisiju par jebkuru savu rezerves krājumu samazinājumu un cik vien iespējams drīz dara zināmu:

               a)

               dienu, kad rezervju apjoms ir kļuvis mazāks par obligāto minimumu;

               b)

               šāda samazinājuma iemeslus;

               c)

               pasākumus rezervju atjaunošanai, ja tādus veic;

               d)

               ja iespējams, vērtējumu tam, kā var mainīties rezervju stāvoklis, kamēr tās paliek mazākas par obligāto minimumu.

         11. pants
   Komisija regulāri iesniedz Padomei ziņojumu par situāciju attiecībā uz uzkrājumiem Kopienā, tostarp vajadzības gadījumā par saskaņošanas nepieciešamību, lai nodrošinātu uzkrājumu kontroli un pārraudzību.
   12. pants
   Direktīvu 68/414/EEK atceļ, neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem direktīvas transponēšanai valsts tiesību aktos un piemērošanai, kā izklāstīts I pielikuma B daļā.
   Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu un lasa saskaņā ar atbilstības tabulu, kas sniegta II pielikumā.
   13. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   14. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2006. gada 24. jūlijā

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         M. PEKKARINEN

      (1)  OV C 226 E, 15.9.2005., 44. lpp.

      (2)  OV C 112, 30.4.2004., 39. lpp.

      (3)  OV L 308, 23.12.1968., 14. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 98/93/EK (OV L 358, 31.12.1998., 100. lpp.).

      (4)  Sk. I pielikuma A daļu.

      (5)  OV L 228, 16.8.1973., 1. lpp.

      I PIELIKUMS
      A   DAĻA
      Atceltā direktīva ar tās grozījumiem

                  Padomes Direktīva 68/414/EEK

                  (OV L 308, 23.12.1968., 14. lpp.)

                  Padomes Direktīva 72/425/EEK

                  (OV L 291, 28.12.1972., 154. lpp.)

                  Padomes Direktīva 98/93/EK

                  (OV L 358, 31.12.1998., 100. lpp.)

      B   DAĻA
      Termiņu uzskaitījums transponēšanai valsts tiesībās
      (minēts 12. pantā)

                  Direktīva

                  Termiņš transponēšanai

                  Piemērošanas diena

                  68/414/EEK

                  1971. gada 1. janvāris

                  1971. gada 1. janvāris

                  98/93/EK

                  2000. gada 1. janvāris (1)

         (1)  2003. gada 1. janvāris Grieķijas Republikai, ciktāl tas attiecas uz Direktīvā 98/93/EK paredzētajiem noteikumiem par starptautiskās aviācijas bunkuru krājumu iekļaušanu iekšējā patēriņā. Sk. Direktīvas 98/93/EK 4. pantu.

      II PIELIKUMS
      Atbilstības tabula

                  Direktīva 68/414/EEK

                  Šī direktīva

                  1. pants

                  1. pants

                  2. pants, pirmā daļa, ievaddaļa

                  2. pants, pirmā daļa, ievaddaļa

                  2. pants, pirmā daļa, pirmais ievilkums

                  2. pants, pirmā daļa, a) punkts

                  2. pants, pirmā daļa, otrais ievilkums

                  2. pants, pirmā daļa, b) punkts

                  2. pants, pirmā daļa, trešais ievilkums

                  2. pants, pirmā daļa, c) punkts

                  2. pants, otrā daļa

                  2. pants, otrā daļa

                  3. pants

                  3. pants

                  4. pants, pirmā daļa

                  4. pants, 1. punkts

                  4. pants, otrā daļa

                  4. pants, 2. punkts

                  4. pants, trešā daļa

                  4. pants, 3. punkts

                  5. pants, pirmā daļa

                  5. pants, 1. punkts

                  5. pants, otrā daļa, ievaddaļa, pirmais teikums

                  5. pants, 2. punkts, ievaddaļa

                  5. pants, otrā daļa, ievaddaļa, otrais teikums

                  5. pants, 2. punkts, a) apakšpunkts

                  5. pants, otrā daļa, ievaddaļa, trešais teikums

                  5. pants, 2. punkts, b) apakšpunkts, ievaddaļa

                  5. pants, otrā daļa, pirmais ievilkums

                  5. pants, 2. punkts, b) apakšpunkts, i) punkts

                  5. pants, otrā daļa, otrais ievilkums

                  5. pants, 2. punkts, b) apakšpunkts, ii) punkts

                  5. pants, otrā daļa, trešais ievilkums

                  5. pants, 2. punkts, b) apakšpunkts, iii) punkts

                  5. pants, trešā daļa

                  5. pants, 3. punkts

                  6. pants, 1. punkts

                  6. pants, 1. punkts

                  6. pants, 2. punkts, pirmā daļa

                  7. pants, 1. punkts, pirmā daļa

                  6. pants, 2. punkts, otrā daļa

                  7. pants, 1. punkts, otrā daļa

                  6. pants, 2. punkts, trešā daļa

                  7. pants, 1. punkts, trešā daļa

                  6. pants, 2. punkts, ceturtā daļa

                  7. pants, 2. punkts, pirmā daļa

                  6. pants, 2. punkts, piektā daļa, ievaddaļa

                  7. pants, 2. punkts, otrā daļa, ievaddaļa

                  6. pants, 2. punkts, piektā daļa, pirmais ievilkums

                  7. pants, 2. punkts, otrā daļa, a) apakšpunkts

                  6. pants, 2. punkts, piektā daļa, otrais ievilkums

                  7. pants, 2. punkts, otrā daļa, b) apakšpunkts

                  6. pants, 2. punkts, piektā daļa, trešais ievilkums

                  7. pants, 2. punkts, otrā daļa, c) apakšpunkts

                  6. pants, 2. punkts, piektā daļa, ceturtais ievilkums

                  7. pants, 2. punkts, otrā daļa, d) apakšpunkts

                  6. pants, 2. punkts, piektā daļa, piektais ievilkums

                  7. pants, 2. punkts, otrā daļa, e) apakšpunkts

                  6. pants, 2. punkts, sestā daļa, ievaddaļa

                  7. pants, 3. punkts, ievaddaļa

                  6. pants, 2. punkts, sestā daļa, pirmais ievilkums

                  7. pants, 3. punkts, a) apakšpunkts

                  6. pants, 2. punkts, sestā daļa, otrais ievilkums

                  7. pants, 3. punkts, b) apakšpunkts

                  6. pants, 2. punkts, sestā daļa, trešais ievilkums

                  7. pants, 3. punkts, c)apakšpunkts

                  6. pants, 2. punkts, sestā daļa, ceturtais ievilkums

                  7. pants, 3. punkts, d) apakšpunkts

                  6. pants, 2. punkts, sestā daļa, piektais ievilkums

                  7. pants, 3. punkts, e) apakšpunkts

                  6. pants, 3. punkts, pirmā daļa, ievaddaļa

                  6. pants, 2. punkts, ievaddaļa

                  6. pants, 3. punkts, pirmā daļa, pirmais ievilkums

                  6. pants, 2. punkts, a) apakšpunkts

                  6. pants, 3. punkts, pirmā daļa, otrais ievilkums

                  6. pants, 2. punkts, b) apakšpunkts

                  6. pants, 3. punkts, pirmā daļa, trešais ievilkums

                  6. pants, 2. punkts, c) apakšpunkts

                  6. pants, 3. punkts, pirmā daļa, ceturtais ievilkums

                  6. pants, 2. punkts, d) apakšpunkts

                  6. pants, 3. punkts, pirmā daļa, piektais ievilkums

                  6. pants, 2. punkts, e) apakšpunkts

                  6. pants, 3. punkts, pirmā daļa, sestais ievilkums

                  6. pants, 2. punkts, f) apakšpunkts

                  6. pants, 3. punkts, pirmā daļa, septītais ievilkums

                  6. pants, 2. punkts, g) apakšpunkts

                  6. pants, 3. punkts, otrā daļa, pirmais teikums

                  6. pants, 3. punkts, pirmā daļa

                  6. pants, 3. punkts, otrā daļa, otrais teikums

                  6. pants, 3. punkts, otrā daļa

                  6a. pants

                  8. pants

                  6b. pants

                  9. pants

                  7. pants, pirmā daļa

                  10. pants, 1. punkts

                  7. pants, otrā daļa

                  10. pants, 2. punkts

                  7. pants, trešā daļa, ievaddaļa

                  10. pants, 3. punkts, ievaddaļa

                  7. pants, trešā daļa, pirmais ievilkums

                  10. pants, 3. punkts, a) apakšpunkts

                  7. pants, trešā daļa, otrais ievilkums

                  10. pants, 3. punkts, b) apakšpunkts

                  7. pants, trešā daļa, trešais ievilkums

                  10. pants, 3. punkts, c) apakšpunkts

                  7. pants, trešā daļa, ceturtais ievilkums

                  10. pants, 3. punkts, d) apakšpunkts

                  8. pants

                  —

                  —

                  11. pants

                  —

                  12. pants

                  —

                  13. pants

                  9. pants

                  14. pants

                  —

                  I pielikums

                  —

                  II pielikums


title: Padomes Direktīva 93/104/EK (1993. gada 23. novembris) par dažiem darba laika organizācijas aspektiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31993L0104

Oficiālais Vēstnesis L 307 , 13/12/1993 Lpp. 0018 - 0024

		Padomes Direktīva 93/104/EK(1993. gada 23. novembris)par dažiem darba laika organizācijas aspektiemEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 118.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Līguma 118.a pants paredz, ka Padome, pieņemot direktīvas, nosaka tās obligātās prasības, kas jāizpilda, lai veicinātu uzlabojumus attiecībā uz darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzību, jo īpaši darba vidē;tā kā, ievērojot minētā panta noteikumus, šādās direktīvās jāvairās uzlikt tādus administratīvus, finansiālus un juridiskus ierobežojumus, kas varētu aizkavēt veidot un attīstīt mazos un vidējos uzņēmumus;tā kā Padomes Direktīva 89/391/EEK (1989. gada 12. jūnijs) par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā [4], ir pilnībā piemērojama jomām, uz ko attiecas šī direktīva, neskarot stingrākus un/vai īpašus šīs direktīvas noteikumus;tā kā Kopienas Hartā par darba ņēmēju sociālajām pamattiesībām, ko 11 dalībvalstu valstu vai valdību vadītāji pieņēmuši 1989. gada 9. decembrī Eiropas Padomes sanāksmē Strasbūrā, un konkrēti tās 7. punkta pirmajā daļā, 8. punktā un 19. punkta pirmajā daļā ir deklarēts:"7. Iekšējā tirgus izveidei jāuzlabo darba ņēmēju dzīves un darba apstākļi Eiropas Kopienā. Šā procesa pamatā jābūt šo apstākļu tuvināšanai, saglabājot uzlabojumus īpaši attiecībā uz darba laika ilgumu un organizāciju, kā arī nodarbinātības veidiem, kas nav beztermiņa nolīgumi, piemēram, attiecībā uz noteikta termiņa nolīgumiem, nepilnu darba laiku, pagaidu darbu un sezonas darbu.8. Katram darba ņēmējam Eiropas Kopienā ir tiesības uz nedēļas atpūtas laiku un gadskārtēju apmaksātu atvaļinājumu, kura ilgums pakāpeniski jāsaskaņo atbilstīgi attiecīgo valstu praksei.19. Katram darba ņēmējam jābūt apmierinošiem veselības un drošības nosacījumiem darba vidē. Jāveic vajadzīgie pasākumi nosacījumu turpmākai saskaņošanai šajā jomā, saglabājot jau panāktos uzlabojumus.";tā kā darba ņēmēju drošības, higiēnas un veselības aizsardzības uzlabošana darbā ir mērķis, ko nedrīkstētu pakārtot vienīgi saimnieciskiem apsvērumiem;tā kā šī direktīva ir praktisks ieguldījums iekšējā tirgus sociālās dimensijas radīšanā;tā kā minimālo prasību noteikšana attiecībā uz darba laika organizāciju, iespējams, var uzlabot darba ņēmēju darba apstākļus Kopienā;tā kā, lai nodrošinātu Kopienas darba ņēmēju drošību un veselību, viņiem jānodrošina minimālais diennakts, nedēļas un gadskārtējais atpūtas laiks un pietiekami pārtraukumi; tā kā saistībā ar to jānosaka arī maksimālais darba stundu skaits nedēļā;tā kā jāievēro Starptautiskās darba organizācijas principi attiecībā uz darba laika organizāciju, tostarp tie, kas attiecas uz darbu naktīs;tā kā attiecībā uz nedēļas atpūtas laiku pienācīgi jāievēro kultūras, etnisko, reliģisko un citu faktoru daudzveidība dalībvalstīs; tā kā konkrēti katras dalībvalsts ziņā ir lemt par to, vai svētdienas iekļaujamas nedēļas atpūtas laikā un, ja tā, tad cik lielā mērā;tā kā pētījumi ir pierādījuši, ka naktī cilvēka organisms jutīgāk reaģē uz vides radītiem traucējumiem, kā arī noteiktām apgrūtinošām darba organizācijas formām, un ka ilgstošs darbs naktī var kaitēt darba ņēmēju veselībai un apdraudēt drošību darbavietā;tā kā jāierobežo nakts darba laika ilgums, to skaitā virsstundas, un jānosaka, ka tiem darba devējiem, kuri regulāri izmanto darba ņēmējus nakts laikā, pēc pieprasījuma jāsniedz šī informācija kompetentajām iestādēm;tā kā ir svarīgi, lai darba ņēmējiem naktīs tiktu nodrošināta bezmaksas veselības pārbaude pirms viņu norīkošanas un pēc tās ik pēc noteikta laika, un, kad vien tas ir iespējams, šie darba ņēmēji jāpārceļ viņiem piemērotā darbā dienas laikā, ja viņi cieš no veselības problēmām;tā kā nakts un maiņu darbā strādājošo apstākļi prasa, lai viņu drošības un veselības aizsardzības līmeni pielāgotu viņu darba īpatnībām un lai aizsardzības un profilakses dienestu organizācija un darbība un to resursi būtu efektīvi;tā kā īpašiem darba apstākļiem var būt kaitīga ietekme uz darba ņēmēju drošību un veselību; tā kā darba organizācijā pēc noteikta modeļa jāievēro vispārējs princips par darba pielāgošanu darba ņēmējam;tā kā, ņemot vērā konkrētā darba īpašo raksturu, var būt vajadzība veikt dažus pasākumus attiecībā uz darba laika organizāciju noteiktās nozarēs vai darbības veidos, kas nav ietverti šīs direktīvas darbības jomā;tā kā saistībā ar darba laika organizāciju uzņēmumā, iespējams, var rasties jautājumi, vēlams paredzēt elastīgu pieeju dažu šīs direktīvas noteikumu piemērošanā, vienlaikus nodrošinot darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzības principu ievērošanu;tā kā jāparedz, ka dažiem noteikumiem var piemērot atkāpes, ko konkrētos gadījumos veic dalībvalstis vai darba devēji un darba ņēmēji; tā kā, pieļaujot atkāpes, darba ņēmējiem visos gadījumos jānodrošina līdzvērtīgi kompensācijas atpūtas laiki,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.I IEDAĻADARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS1. pantsMērķis un darbības joma1. Šī direktīva nosaka drošības un veselības prasību minimumu attiecībā uz darba laika organizāciju.2. Šī direktīva attiecas uz:a) diennakts atpūtas, nedēļas atpūtas laika un gadskārtējā atvaļinājuma minimumu, pārtraukumiem un maksimālo nedēļas darba laiku;b) noteiktiem darba naktīs, darba maiņās un darba modeļu aspektiem.3. Šī direktīva attiecas uz visiem darbības veidiem, gan publisko, gan privāto sektoru, Direktīvas 89/391/EEK 2. panta nozīmē, neierobežojot šīs direktīvas 17. pantu, izņemot gaisa, dzelzceļa, autoceļu, jūras, iekšzemes ūdensceļu un ezeru transportu, jūras zvejniecību, citus darbus jūrā un prakses ārstu darbību.4. Direktīvas 89/391/EEK noteikumi ir pilnībā piemērojami 2. punktā minētajiem jautājumiem, neskarot stingrākus un/vai īpašus noteikumus šajā direktīvā.2. pantsDefinīcijasŠajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:1. "Darba laiks" ir jebkurš laikposms, kura laikā darba ņēmējs strādā, atrodas darba devēja rīcībā un veic savu darbu vai pilda pienākumus saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem un/vai praksi.2. "Atpūtas laiks" ir jebkurš laikposms, kas nav darba laiks.3. "Nakts laiks" ir jebkurš laikposms, kas nav īsāks par septiņām stundām, kā definēts attiecīgās valsts tiesību aktos, un kam jebkurā gadījumā jāietver laiks starp pusnakti un pulksten 5.00 no rīta.4. "Nakts darbā strādājošais" ir:a) no vienas puses, jebkurš darba ņēmējs, kas parasti nakts laikā strādā vismaz trīs stundas no sava diennakts darba laika;b) no otras puses, jebkurš darba ņēmējs, kam nakts laikā, iespējams, jāstrādā noteikta daļa no sava gada darba laika, kā to pēc savas izvēles definē attiecīgā dalībvalsts:i) ar valsts tiesību aktiem, pēc konsultācijām ar darba devējiem un darba ņēmējiem, vaiii) ar koplīgumiem vai nolīgumiem, kas noslēgti starp darba devējiem un darba ņēmējiem valsts vai reģionālā līmenī.5. "Darbs maiņās" ir jebkura darba organizācijas metode darbam maiņās, kurās darba ņēmēji cits citu nomaina tajās pašās darbavietās noteiktā kārtībā, iekļaujot rotācijas kārtību, un kas var būt nepārtraukta vai ar pārtraukumiem saistībā ar vajadzību darba ņēmējiem strādāt dažādos laikos attiecīgā dienu vai nedēļu laikposmā.6. "Darbu maiņās strādājošais" ir jebkurš darba ņēmējs, kura darba grafiks pieder pie darba maiņās.II IEDAĻAMINIMĀLAIS ATPŪTAS LAIKS — CITI DARBA LAIKA ORGANIZĀCIJAS ASPEKTI3. pantsDiennakts atpūtaDalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka katram darba ņēmējam ir tiesības uz minimālo diennakts atpūtu, kam jābūt 11 stundas pēc kārtas katru 24 stundu laikposmā.4. pantsPārtraukumiDalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tad, ja darba diena ir ilgāka par sešām stundām, katram darba ņēmējam ir tiesības uz pārtraukumu darbā, kura sīkākus aspektus, tostarp ilgumu un nosacījumus, ar kādiem pārtraukumu piešķir, ietver koplīgumos vai nolīgumos starp darba devējiem un darba ņēmējiem vai, ja tādu nav, attiecīgās valsts tiesību aktos.5. pantsNedēļas atpūtas laiksDalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka katru septiņu dienu laikposmā katram darba ņēmējam ir tiesības uz nepārtrauktu minimālo atpūtas laiku 24 stundu ilgumā plus 11 stundas diennakts atpūtas, kas minēta 3. pantā.Pirmajā daļā minētajā atpūtas laikā principā tiek iekļauta svētdiena.Ja to pamato objektīvi tehniski vai darba organizācijas apstākļi, var piemērot minimālo 24 stundu atpūtas laiku.6. pantsMaksimālais nedēļas darba laiksDalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka, ievērojot nepieciešamību aizsargāt darba ņēmēju drošību un veselību.1. Nedēļas darba laiku ierobežo ar normatīviem un administratīviem aktiem vai koplīgumiem, vai nolīgumiem starp darba devējiem un darba ņēmējiem.2. Vidējais darba laiks katru septiņu dienu laikposmā, ietverot virsstundas, nepārsniedz 48 stundas.7. pantsGadskārtējais atvaļinājums1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka katram darba ņēmējam ir tiesības uz vismaz četras nedēļas ilgu apmaksātu gadskārtējo atvaļinājumu, ievērojot nosacījumus par tiesībām uz šādu atvaļinājumu un tā piešķiršanu, kā to nosaka attiecīgās valsts tiesību akti un/vai prakse.2. Gadskārtējā apmaksātā atvaļinājuma minimālo laiku nedrīkst aizstāt ar finansiālu atlīdzību, izņemot gadījumu, kad darba attiecības tiek pārtrauktas.III IEDAĻADARBS NAKTĪ – DARBS MAIŅĀS – DARBA MODEĻI8. pantsDarba naktī ilgumsDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka1. normālās darba stundas nakts darbā strādājošajiem nepārsniedz vidēji 8 stundas jebkurā 24 stundu laikposmā;2. nakts darbā strādājošie, kuru darbs ir saistīts ar sevišķu bīstamību vai smagu fizisko vai garīgo slodzi, nestrādā vairāk par astoņām stundām jebkurā 24 stundu laikposmā, kurā viņi veic darbu naktī.Saistībā ar iepriekšminēto, darbu, kas saistīts ar sevišķu bīstamību vai smagu fizisko vai garīgo slodzi, definē attiecīgās valsts tiesību akti un/vai prakse vai koplīgumi, vai arī nolīgumi starp darba devējiem un darba ņēmējiem, ņemot vērā darba naktī specifiku un bīstamību.9. pantsNakts darbā strādājošo veselības pārbaudes un pārcelšana darbā dienas laikā1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, kaa) nakts darbā strādājošajiem ir tiesības uz bezmaksas veselības pārbaudi pirms viņu norīkošanas darbā un pēc tās ik pēc noteikta laika;b) nakts darbā strādājošie, kam ir veselības problēmas, kuras atzītas par saistītām ar viņu darbu naktī, kad vien tas ir iespējams, pārceļ viņiem piemērotā darbā dienas laikā.2. Veicot 1. punkta a) apakšpunktā minēto bezmaksas veselības pārbaudi, jāievēro medicīniskā konfidencialitāte.3. Bezmaksas veselības pārbaudi, kas minēta 1. punkta a) apakšpunktā, var veikt valsts veselības aizsardzības sistēmā.10. pantsGarantijas darbam nakts laikāDalībvalstis var attiecināt uz dažu kategoriju nakts darbā strādājošajiem noteiktas garantijas, ievērojot nosacījumus, ko paredz attiecīgās valsts tiesību akti un/vai prakse, attiecībā uz darba ņēmējiem, kuru drošība un veselība ir apdraudēta sakarā ar darbu nakts laikā.11. pantsPaziņošana par regulāru nakts darbā strādājošo izmantošanuDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka darba devējs, kas regulāri izmanto nakts darbā strādājošos, pēc pieprasījuma sniedz šo informāciju kompetentajām iestādēm.12. pantsDrošība un veselības aizsardzībaDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka1. nakts darbā un darbu maiņās strādājošo drošības un veselības aizsardzība ir atbilstīga viņu darba raksturam;2. atbilstīgie aizsardzības un profilakses dienesti vai līdzekļi attiecībā uz nakts darbā un darbu maiņās strādājošo drošību un veselību ir līdzvērtīgi tiem, kas piemērojami attiecībā uz citiem darba ņēmējiem, un ir pieejami visu laiku.13. pantsDarba modelisDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka darba devējs, kas plāno organizēt darbu pēc noteikta modeļa, ievēro vispārējo principu par darba pielāgošanu darba ņēmējam, jo īpaši ar mērķi atvieglot monotonu darbu un darbu normētā tempā, atkarībā no darbības veida un darba drošības un veselības prasībām, jo īpaši attiecībā uz pārtraukumiem darba laikā.IV IEDAĻADAŽĀDI NOTEIKUMI14. pantsĪpaši Kopienas noteikumiŠīs direktīvas noteikumus nepiemēro, ja citos Kopienas dokumentos ir īpašas prasības attiecībā uz noteiktiem amatiem vai profesionālās darbības veidiem.15. pantsLabvēlīgāki noteikumiŠī direktīva neietekmē dalībvalstu tiesības piemērot vai ieviest normatīvus un administratīvus aktus, kas ir labvēlīgāki darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzībai, vai veicināt vai atļaut piemērot tādus koplīgumus vai starp darba devējiem un darba ņēmējiem noslēgtus nolīgumus, kas ir labvēlīgāki darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzībai.16. pantsBāzes laikposmiDalībvalstis var noteikt:1. bāzes laikposmu, kas nepārsniedz 14 dienas, 5. panta piemērošanai (nedēļas atpūtas laiks),2. bāzes laikposmu, kas nepārsniedz četrus mēnešus, 6. panta piemērošanai (maksimālais nedēļas darba laiks).Saskaņā ar 7. pantu piešķirta gadskārtējā apmaksātā atvaļinājuma laiku un darba nespējas laiku neiekļauj vai neņem vērā, aprēķinot vidējo ilgumu;3. bāzes laikposmu, kas noteikts pēc konsultācijām ar darba devējiem un darba ņēmējiem vai koplīgumos, vai nolīgumos starp darba devējiem un darba ņēmējiem valsts vai reģionālā līmenī, 8. panta piemērošanai (darba naktīs ilgums).Ja nedēļas minimālais 24 stundu atpūtas laiks, kas prasīts 5. pantā, iekrīt minētajā bāzes laikposmā, to neiekļauj vidējā ilguma aprēķināšanā.17. pantsAtkāpes1. Pienācīgi ievērojot vispārējos darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzības principus, dalībvalstis var atkāpties no 3., 4., 5., 6., 8. vai 16. panta, ja, ņemot vērā attiecīgās darbības īpatnības, darba laika ilgums netiek mērīts un/vai ir normēts, vai to var noteikt paši darba ņēmēji, un jo īpaši attiecībā uz:a) vadošajām amatpersonām vai citām personām ar patstāvīgām lēmumu pieņemšanas tiesībām;b) ģimenē strādājošajiem;c) reliģisko ceremoniju kalpotājiem baznīcās un reliģiskās kopienās.2. Atkāpes var pieņemt ar normatīviem un administratīviem aktiem vai koplīgumiem, vai nolīgumiem starp darba devējiem un darba ņēmējiem, ar noteikumu, ka attiecīgajiem darba ņēmējiem tiek nodrošināti līdzvērtīgi kompensācijas atpūtas laiki vai, izņēmuma gadījumos, kad objektīvu iemeslu dēļ nav iespējams piešķirt šādus līdzvērtīgus kompensācijas atpūtas laikus, attiecīgajiem darba ņēmējiem nodrošina pienācīgu aizsardzību:2.1. no 3., 4., 5., 8. un 16. panta:a) ja darba ņēmēja darbavieta un dzīvesvieta atrodas tālu viena no otras vai ja darba ņēmēja dažādās darbavietas atrodas tālu viena no otras;b) attiecībā uz apsardzes un uzraudzības darbību, kas prasa pastāvīgu klātbūtni, lai aizsargātu īpašumu un personas, konkrēti uz apsardzes darbiniekiem un uzraugiem, vai apsardzes firmām;c) tādas darbības gadījumā, kas saistīta ar vajadzību pēc pakalpojumu vai ražošanas nepārtrauktības, jo īpaši:i) pakalpojumi saistībā ar uzņemšanu, ārstniecību un/vai aprūpi, ko veic slimnīcas vai līdzīgas iestādes, iestādes pēc dzīvesvietas un cietumi;ii) ostu vai lidostu darbinieki;iii) preses, radio, televīzijas, kinematogrāfiskās ražošanas, pasta un telekomunikāciju pakalpojumi, ātrās palīdzības, ugunsdzēsības un civilās aizsardzības dienesti;iv) gāzes, ūdens un elektrības ražošana, pārvade un sadale, sadzīves atkritumu savākšana un atkritumu sadedzināšanas iekārtas;v) nozares, kurās darbu nevar pārtraukt tehnisku iemeslu dēļ;vi) pētniecības un attīstības darbības;vii) lauksaimniecība;d) ja ir paredzams aktivitātes pieaugums, konkrēti:i) lauksaimniecībā;ii) tūrismā;iii) pasta pakalpojumos;2.2. no 3., 4., 5., 8. un 16. panta:a) apstākļos, kas aprakstīti Direktīvas 89/391/EEK 5. panta 4. punktā;b) avārijas vai nenovēršamu avārijas draudu apstākļos;2.3. no 3. un 5. panta:a) attiecībā uz darbu maiņās, katrreiz, kad darba ņēmējs pieņem vai nodod maiņu un nevar izmantot diennakts un/vai nedēļas atpūtas laikus starp vienas maiņas beigām un nākamās maiņas sākumu;b) attiecībā uz darbībām, kas saistītas ar darba laika sadalīšanu dienas gaitā, jo īpaši apkopējiem.3. Atkāpes no 3., 4., 5., 8. un 16. panta var paredzēt koplīgumos vai nolīgumos starp darba devējiem un darba ņēmējiem valsts vai reģionālā līmenī vai, ievērojot to pieņemtos noteikumus, koplīgumos vai nolīgumos starp darba devējiem un darba ņēmējiem zemākā līmenī.Dalībvalstis, kurās nav likumos paredzētas sistēmas, kas nodrošina koplīgumu vai darba devēju un darba ņēmēju nolīgumu noslēgšanu valsts vai reģionālā līmenī par šajā direktīvā ietvertajiem jautājumiem, vai tās dalībvalstis, kurās ir īpašs tiesisks pamats šim nolūkam, saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi var atļaut atkāpes no 3., 4., 5., 8. un 16. panta, slēdzot koplīgumus vai nolīgumus starp darba devējiem un darba ņēmējiem attiecīgajā kolektīva līmenī.Atkāpes, kas paredzētas pirmajā un otrajā apakšpunktā, var pieļaut ar nosacījumu, ka attiecīgajiem darba ņēmējiem tiek nodrošināti līdzvērtīgi kompensācijas atpūtas laiki vai, izņēmuma gadījumos, ja objektīvu iemeslu dēļ nav iespējams piešķirt šādus līdzvērtīgus kompensācijas atpūtas laikus, attiecīgajiem darba ņēmējiem nodrošina pienācīgu aizsardzību.Dalībvalstis var paredzēt noteikumus:- kā darba devējiem un darba ņēmējiem piemērot šo punktu,- koplīgumu vai saskaņā ar šo punktu noslēgto nolīgumu attiecināšanai uz citiem darba ņēmējiem saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem un/vai praksi.4. Izvēles tiesības atkāpties no 16. panta 2. punkta, kas paredzētas šā panta 2. punkta 2.1. un 2.2. apakšpunktā un 3. punktā, nedrīkst radīt bāzes laikposmu, kurš pārsniegtu sešus mēnešus.Tomēr dalībvalstīm ir izvēles tiesības, ievērojot darba ņēmēju darba drošības un veselības aizsardzības vispārējos principus, sakarā ar objektīviem vai tehniskiem, vai ar darba organizāciju saistītiem iemesliem atļaut koplīgumos vai nolīgumos starp darba devējiem un darba ņēmējiem pusēm noteikt bāzes laikposmus, kas nekādā gadījumā nedrīkst pārsniegt 12 mēnešus.Pirms tam, kad beidzas septiņu gadu laikposms no 18. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētā datuma, Padome pēc Komisijas priekšlikuma, kam pievienots novērtējuma ziņojums, pārskata šā punkta noteikumus un lemj par turpmāko rīcību.18. pantsNobeiguma noteikumi1. a) Dalībvalstis pieņem normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 1996. gada 23. novembrim, vai līdz šim datumam nodrošina, ka darba devēji un darba ņēmēji ar nolīgumu nosaka nepieciešamos pasākumus, un dalībvalstīm jādara viss, kas vajadzīgs, lai spētu visos gadījumos garantēt šīs direktīvas noteikumu izpildi.b) i) Tomēr dalībvalstij ir izvēles tiesības nepiemērot 6. pantu, ievērojot vispārējos darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzības principus, un ar noteikumu, ka tā veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka:- neviens darba devējs neprasa darba ņēmējam strādāt vairāk nekā 48 stundas septiņu dienu laikā, rēķinot vidēji pēc 16. panta 2. punktā minētā bāzes laikposma, ja vien viņš nav vispirms saņēmis darba ņēmēja piekrišanu veikt šādu darbu,- neviens darba ņēmējs nav pakļauts jebkādam kaitējumam no sava darba devēja puses sakarā ar nevēlēšanos dot savu piekrišanu veikt šādu darbu,- darba devējs ved un atjauno visu šādu darbu veicošu darba ņēmēja uzskaiti,- uzskaites datus nodod kompetento iestāžu rīcībā, kuras saistībā ar darba ņēmēja drošības un veselības aizsardzības apsvērumiem var aizliegt vai ierobežot nedēļas darba stundu maksimālā skaita pārsniegšanu,- darba devējs pēc pieprasījuma sniedz kompetentajām iestādēm informāciju par gadījumiem, kad darba ņēmēji piekrituši veikt darbu, kas pārsniedz 48 stundas septiņu dienu laikā, rēķinot vidēji pēc 16. panta 2. punktā minētā bāzes laikposma.Pirms tam, kad beidzies septiņu gadu laikposms no a) apakšpunktā minētā datuma, Padome pēc Komisijas priekšlikuma, kam pievienots novērtējuma ziņojums, pārskata šā punkta i) apakšpunkta noteikumus un lemj par turpmāko rīcību.ii) Līdzīgā kārtā dalībvalstīm ir izvēles tiesības attiecībā uz 7. panta piemērošanu izmantot pārejas laiku, kas nav ilgāks par trim gadiem no a) apakšpunktā minētā datuma, ar noteikumu, ka šajā pārejas laikā:- katrs darba ņēmējs saņem trīs nedēļas ilgu apmaksātu gadskārtējo atvaļinājumu saskaņā ar nosacījumiem par tiesībām uz šādu atvaļinājumu un tā piešķiršanu, ko nosaka attiecīgās valsts tiesību akti un/vai prakse,- gadskārtējā apmaksātā atvaļinājuma trīs nedēļu laikposmu nedrīkst aizstāt ar finansiālu atlīdzību, izņemot gadījumu, kad darba attiecības tiek pārtrauktas.c) Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.2. Kad dalībvalstis pieņem 1. punktā minētos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā veikt šādas atsauces.3. Neierobežojot dalībvalstu tiesības atkarībā no apstākļu izmaiņām izstrādāt dažādus normatīvus vai līguma noteikumus darba laika jomā, ciktāl ir ievērotas šajā direktīvā noteiktais prasību minimums, šīs direktīvas ieviešana nevar būt par pamatu, lai pazeminātu darba ņēmējajiem nodrošinātās aizsardzības vispārējo līmeni.4. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu noteikumus, ko tās jau pieņēmušas vai pieņem jomā, kuru reglamentē šī direktīva.5. Reizi piecos gados dalībvalstis ziņo Komisijai par šīs direktīvas noteikumu praktisko izpildi, norādot darba devēju un darba ņēmēju viedokļus.Komisija par to informē Eiropas Parlamentu, Padomi, Ekonomikas un sociālo lietu komiteju un Darba drošības, higiēnas un veselības aizsardzības padomdevēju komiteju.6. Reizi piecos gados Komisija sniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam, Padomei un Ekonomikas un sociālo lietu komitejai par šīs direktīvas piemērošanu, ievērojot 1., 2., 3., 4. un 5. punktu.19. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1993. gada 23. novembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsM. Smet[1] OV C 254, 9.10.1990., 4. lpp.[2] OV C 72, 1 8.3.1991., 95. lpp.un 1993. gada 27. oktobra lēmums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).[3] OV C 60, 8.3.1991., 26. lpp.[4] OV L 183, 29.6.1989., 1. lpp.--------------------------------------------------