title: Komisijas Direktīva 2005/63/EK (2005. gada 3. oktobris), ar kuru groza Direktīvu 2005/26/EK, ar ko izveido to pārtikas sastāvdaļu vai vielu pagaidu sarakstu, kuras svītro no Direktīvas 2000/13/EK IIIa pielikuma   (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               4.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 258/3

      KOMISIJAS DIREKTĪVA 2005/63/EK
   (2005. gada 3. oktobris),
   ar kuru groza Direktīvu 2005/26/EK, ar ko izveido to pārtikas sastāvdaļu vai vielu pagaidu sarakstu, kuras svītro no Direktīvas 2000/13/EK IIIa pielikuma
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 20. marta Direktīvu 2000/13/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu (1), un jo īpaši tās 6. panta 11. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Pēc Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes atzinuma (EFSA) ar Komisijas Direktīvu 2005/26/EK (2) izveido pārtikas sastāvdaļu vai vielu sarakstu, kuras pagaidām svītro no Direktīvas 2000/13/EK IIIa pielikuma.

               (2)

               Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde 2004. gada 2. decembra atzinumā par zivju želatīna izmantošanu secināja, ka šis produkts, ja to izmanto kā vitamīnu un karotinoīdu avotu, smagas alerģiskas reakcijas neizraisa.

               (3)

               Kļūdas pēc karotinoīdi nav iekļauti Direktīvas 2005/26/EK pielikumā, un tie tajā jāiekļauj,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
   1. pants
   Direktīvas 2005/26/EK pielikuma tabulas otrajā ailē septīto ievilkumu aizstāj ar šādu ievilkumu:

               “—

               Zivju želatīns, ko izmanto kā vitamīnu vai karotinoīdu un aromatizētāju avotu.”

         2. pants
   1.   Vēlākais līdz 2005. gada 3. decembrim dalībvalstis pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi šīs direktīvas prasību ievērošanai. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai minēto aktu tekstus un minēto aktu un šīs direktīvas korelācijas tabulu.
   Dalībvalstis piemēro minētos tiesību aktus no 2005. gada 25. novembra.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāmas šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2005. gada 3. oktobrī

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Markos KYPRIANOU

      (1)  OV L 109, 6.5.2000., 29. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2003/89/EK (OV L 308, 25.11.2003., 15. lpp.).

      (2)  OV L 75, 22.3.2005., 33. lpp.


title: Komisijas Sestā Direktīva 95/32/EK (1995. gada 7. jūlijs) attiecībā uz analīzes metodēm, kas vajadzīgas, lai pārbaudītu kosmētikas līdzekļu sastāvuDokuments attiecas uz EEZ.

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31995L0032

Oficiālais Vēstnesis L 178 , 28/07/1995 Lpp. 0020 - 0035

		Komisijas Sestā Direktīva 95/32/EK(1995. gada 7. jūlijs)attiecībā uz analīzes metodēm, kas vajadzīgas, lai pārbaudītu kosmētikas līdzekļu sastāvu(dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1976. gada 27. jūlija Direktīvu 76/768/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 94/32/EK [2], un jo īpaši tās 8. panta 1. punktu,tā kā Direktīvā 76/768/EEK ir paredzēta kosmētikas līdzekļu oficiālā testēšana, lai nodrošinātu to Kopienas noteikumos izklāstīto nosacījumu izpildi, kuri attiecas uz kosmētikas līdzekļu sastāvu;tā kā pēc iespējas īsā laikā būtu jānosaka visas vajadzīgās analīzes metodes; tā kā dažas metodes jau ir pieņemtas Komisijas Direktīvā 80/1335/EEK [3], kas grozīta ar Direktīvu 87/143/EEK [4], Direktīvā 82/434/EEK [5], kura grozīta ar Direktīvu 90/207/EEK [6], Direktīvā 83/514/EEK [7], Direktīvā 85/490/EEK [8] un Direktīvā 93/73/EEK [9];tā kā sestais posms ir benzoskābes, 4-hidroksibenzoskābes, sorbīnskābes, salicilskābes un propionskābes kvalitatīva un kvantitatīva noteikšana kosmētikas līdzekļos un hidrohinona, hidrohinona monometilētera, hidrohinona monoetilētera un hidrohinona monobenzilētera kvalitatīva un kvantitatīva noteikšana kosmētikas līdzekļos;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi komiteja, kura izveidota, lai Direktīvu 76/768/EEK pielāgotu tehnikas attīstībai,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDalībvalstīs veic visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka, oficiāli testējot kosmētikas līdzekļus,- kvalitatīvi un kvantitatīvi noteic benzoskābi, 4-hidroksibenzoskābi, sorbīnskābi, salicilskābi un propionskābi,- kvalitatīvi un kvantitatīvi noteic hidrohinonu, hidrohinona monometilēteri, hidrohinona monoetilēteri un hidrohinona monobenzilēterisaskaņā ar pielikumā aprakstītajām metodēm.2. pants1. Dalībvalstīs ne vēlāk kā 1996. gada 30. septembrī stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstīs pieņem procedūru šādu atsauču izdarīšanai.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savus tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1995. gada 7. jūlijāKomisijas vārdā —Komisijas locekleEmma Bonino[1] OV L 262, 27.9.1976., 169. lpp.[2] OV L 181, 15.7.1994., 31. lpp.[3] OV L 383, 31.12.1980., 27. lpp.[4] OV L 57, 27.2.1987., 56. lpp.[5] OV L 185, 30.6.1982., 1. lpp.[6] OV L 108, 28.4.1990., 92. lpp.[7] OV L 291, 24.10.1983., 9. lpp.[8] OV L 295, 7.11.1985., 30. lpp.[9] OV L 231, 14.9.1993., 34. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSI. BENZOSKĀBES, 4-HIDROKSIBENZOSKĀBES, SORBĪNSKĀBES, SALICILSKĀBES UN PROPIONSKĀBES KVALITATĪVA UN KVANTITATĪVA NOTEIKŠANA KOSMĒTIKAS LĪDZEKĻOS1. Piemērošanas joma un nozareAr šo metodi kvalitatīvi un kvantitatīvi noteic benzoskābi, 4-hidroksibenzoskābi, sorbīnskābi, salicilskābi un propionskābi kosmētikas līdzekļos. Atsevišķas procedūras ir aprakstītas šo konservantu kvalitatīvai noteikšanai; propionskābes kvantitatīvai noteikšanai; 4-hidroksibenzoskābes, salicilskābes, sorbīnskābes un benzoskābes kvantitatīvai noteikšanai.2. NoteikumsAr šo metodi kvantitatīvi noteiktos benzoskābes, 4-hidroksibenzoskābes, salicilskābes un propionskābes daudzumus izsaka brīvo skābju masas procentos.A. KVALITATĪVA NOTEIKŠANA.1. PrincipsPēc konservantu ekstrakcijas ar skābi/bāzi ekstraktu analizē plānslāņa hromatogrāfijā, derivatizējot uz plāksnītes. Atkarībā no rezultātiem kvantitatīvas noteikšanas rezultātu apstiprina augstas izšķirtspējas šķidruma hromatogrāfijā vai – propionskābei – gāzu hromatogrāfijā.2. Reaģenti2.1. Vispārīgi noteikumi.Visiem reaģentiem jābūt ar analītisku kvalitāti. Jāizmanto destilēts vai vismaz līdzvērtīgas kvalitātes ūdens.2.2. Acetons.2.3. Dietilēteris.2.4. Acetonitrils.2.5. Toluols.2.6. n-heksāns.2.7. Šķidrs parafīns.2.8. 4 M sālsskābe.2.9. 4 M kālija hidroksīda šķīdums.2.10. Kalcija hlorīds, CaCl2·2H2O.2.11. Litija karbonāts, Li2CO3.2.12. 2-brom-2’-acetonaftons.2.13. 4-hidroksibenzoskābe.2.14. Salicilskābe.2.15. Benzoskābe.2.16. Sorbīnskābe.2.17. Propionskābe.2.18. Standartšķīdumi.Sagatavo visu piecu konservantu (2.13. līdz 2.17. iedaļa) 0,1 % (m/V) šķīdumus dietilēterī.2.19. Derivatizācijas reaģents.0,5 % (m/V) 2-brom-2’-acetonaftona (2.12. iedaļa) šķīdums acetonitrilā (2.4. iedaļa) (50 mg/10 ml). Šis šķīdums būtu jāgatavo katru nedēļu un jāglabā ledusskapī.2.20. Katalizatora šķīdums.0,3 % (m/V) litija karbonāta (2.11. iedaļa) šķīdums ūdenī (300 mg/100 ml). Šis šķīdums būtu jāgatavo tieši pirms izmantošanas.2.21. Attīstošais šķīdinātājs.Toluols (2.5. iedaļa)/acetons (2.2. iedaļa) (20:0,5 V/V).2.22. Šķidrs parafīns (2.7. iedaļa)/n-heksāns (2.6. iedaļa) (1:2 V/V).3. IekārtaParastais laboratorijas aprīkojums.3.1. Ūdens vanna, kurā var uzturēt 60 °C temperatūru.3.2. Attīstīšanas kamera.3.3. Ultravioletās gaismas avots, 254 un 366 nm.3.4. Plānslāņu plates, Kieselgel 60, bez fluorescenta indikatora, 20 × 20 cm, slāņa biezums – 0,25 mm, koncentrācijas zona – 2,5 × 20 cm (Merck 11845 vai līdzvērtīgas).3.5. Mikrošļirce, 10 μl.3.6. Mikrošļirce, 25 μl.3.7. Žāvēšanas skapis, kurā var uzturēt 105 °C temperatūru3.8. Stikla mēģenes, 50 ml, ar skrūvējamu vāciņu.3.9. Filtrpapīrs ar 90 mm diametru, Schleicher & Schull, Weissband Nr. 5892 vai līdzvērtīgs.3.10. Universālais pH indikatorpapīrs, pH 1 – 11.3.11. Stikla parauga mēģenes, 5 ml.3.12. Rotācijas ietvaicētājs (Rotavapor vai līdzvērtīgs).3.13. Elektriskā plītiņa.4. Procedūra4.1. Parauga gatavošana.Iesver aptuveni 1 g parauga 50 ml stikla mēģenē ar skrūvējamu vāciņu (3.8. iedaļa). Pievieno četrus pilienus 4 M sālsskābes (2.8. iedaļa) un 40 ml acetona (2.2. iedaļa). Stipri bāziskiem kosmētikas līdzekļiem, piemēram, tualetes ziepēm, būtu jāpievieno 20 pilieni 4 M sālsskābes (2.8. iedaļa). Ar indikatorpapīru (3.10. iedaļa) pārbauda, vai pH ir aptuveni divi. Noslēdz mēģeni un vienu minūti spēcīgi krata.Ja konservantu ekstrakcija acetona fāzē jāpaātrina, tad maisījumu uzmanīgi uzsilda līdz apmēram 60 °C, lai iegūtu šķidru fāzi.Atdzesē šķīdumu līdz istabas temperatūrai un izfiltrē caur filtrpapīru (3.9. iedaļa) koniskā kolbā.Pārnes 20 ml filtrāta uz 200 ml konisko kolbu, pievieno 20 ml ūdens un sajauc. Ar 4 M kālija hidroksīdu (2.9. iedaļa) noregulē maisījuma pH aptuveni uz 10, mērot pH ar indikatorpapīru.Pievieno 1 g kalcija hlorīda (2.10. iedaļa) un spēcīgi sakrata. Izfiltrē caur filtrpapīru (3.9. iedaļa) 250 ml dalāmajā piltuvē, kur ir 75 ml dietilētera (2.3. iedaļa), un spēcīgi krata vienu minūti. Ļauj, lai atdalās ūdens fāze, un nosūc to 250 ml koniskajā kolbā. Izlej ētera slāni. Izmantojot indikatorpapīru (3.10. iedaļa), noregulē ūdens šķīduma pH aptuveni uz divi ar 4 M sālsskābes šķīdumu (2.8. iedaļa). Pievieno 10 ml dietilētera (2.3. iedaļa), noslēdz kolbu un spēcīgi krata vienu minūti. Ļauj, lai atdalās ētera slānis, un pārnes to uz rotācijas ietvaicētāju (3.12. iedaļa). Izlej ūdens slāni.Iztvaicē ētera slāni gandrīz sausu un atlikumu vēlreiz izšķīdina 1 ml dietilētera (2.3. iedaļa). Pārnes šķīdumu uz parauga mēģeni (3.11. iedaļa).4.2. Plānslāņa hromatogrāfija.Katram standartam un paraugam, kuram paredzēts uzņemt hromatogrammu, ar šļirci (3.5. iedaļa) vienādos attālumos uz plānslāņa hromatogrāfijas plates (3.4. iedaļa) starta līnijas koncentrācijas zonā uznes 3 μl litija karbonāta šķīduma (2.20. iedaļa) un žāvē auksta gaisa plūsmā.Pārnes plānslāņa hromatogrāfijas plati uz plītiņu (3.13. iedaļa), kas sakarsēta līdz 40 °C, lai plankumus saglabātu pēc iespējas mazus. Ar mikrošļirci (3.5. iedaļa) uznes 10 μl katra standartšķīduma (2.18. iedaļa) un parauga šķīduma (4.1. iedaļa) uz plates starta līnijas, tieši tajos punktos, kur uzlikts litija karbonāta šķīdums.Beidzot uznes uz plates apmēram 15 μl derivatizācijas reaģenta (2.19. iedaļa) (2-brom-2’-acetonaftona šķīduma) tieši tajos punktos, kur uzlikti standarta/parauga šķīdumi un litija karbonāta šķīdums.Plānslāņa hromatogrāfijas plati 45 minūtes karsē žāvēšanas skapī (3.7. iedaļa) 80°C. Kad plate atdzesēta, kamerā (3.2. iedaļa), kas 15 minūtes stabilizēta (bez filtrpapīra izklājuma), to attīsta ar 2.21. iedaļā norādīto attīstīšanas šķīdinātāju (toluols/acetons), līdz šķīdinātāja fronte pavirzās par 15 cm (var būt vajadzīgas apmēram 80 minūtes).Atdzesē plati auksta gaisa plūsmā un apskata iegūtos plankumus ultravioletā gaismā (3.3. iedaļa). Lai uzlabotu vājo plankumu fluorescenci, plānslāņa hromatogrāfijas plati var iegremdēt šķidrā parafīnā/n-heksānā (2.22. iedaļa).5. Kvantitatīva noteikšanaAprēķina katra plankuma Rf vērtību.Salīdzina parauga un standarta šķīdumu Rf un izmaiņas ultravioletajos staros.Izdara iepriekšēju secinājumu par konservantu klātbūtni un identitāti. Veic augstas izšķirtspējas plānslāņa hromatogrāfiju, kā aprakstīts B iedaļā, vai – ja izrādās, ka paraugā ir propionskābe – gāzu hromatogrāfiju, kā aprakstīts C iedaļā. Salīdzina izdalīšanas laikus ar standarta šķīdumu izdalīšanas laikiem.Galīgi kvalitatīvi nosakot konservantus paraugā, ņem vērā plānslāņa hromatogrāfijas un augstas izšķirtspējas plānslāņa hromatogrāfijas vai gāzu hromatogrāfijas rezultātus.B. BENZOSKĀBES, 4-HIDROKSIBENZOSKĀBES, SORBĪNSKĀBES UN SALICILSKĀBES KVANTITATĪVA NOTEIKŠANA.1. PrincipsPēc skābināšanas paraugu ekstrahē ar etanola un ūdens maisījumu. Pēc filtrēšanas konservantus kvantitatīvi noteic augstas izšķirtspējas šķidruma hromatogrāfijā.2. Reaģenti2.1. Visiem reaģentiem jābūt ar analītisku kvalitāti un attiecīgos gadījumos piemērotiem augstas izšķirtspējas plānslāņa hromatogrāfijai. Jāizmanto destilēts vai vismaz līdzvērtīgas kvalitātes ūdens.2.2. Absolūtais spirts.2.3. 4-hidroksibenzoskābe.2.4. Salicilskābe.2.5. Benzoskābe.2.6. Sorbīnskābe.2.7. Nātrija acetāts (CH3COONa·3H2O).2.8. Etiķskābe, (α)420= 1,05 g/ml.2.9. Acetonitrils.2.10. 2 M sērskābe.2.11. 0,2 M kālija hidroksīda šķīdums.2.12. 2-metoksibenzoskābe.2.13. Etanola/ūdens maisījums.Sajauc deviņas tilpuma vienības etanola (2.2. iedaļa) un vienu tilpuma vienību ūdens (2:1).2.14. Iekšējā standarta šķīdums.Sagatavo šķīdumu, kas satur apmēram 1 g 2-metoksibenzoskābes (2.12. iedaļa) 500 mililitros etanola/ūdens maisījuma (2.13. iedaļa).2.15. Kustīgā fāze augstas izšķirtspējas plānslāņa hromatogrāfijai.2.15.1. Acetāta buferšķīdums: 1 l ūdens pievieno 6,35 g nātrija acetāta (2.7. iedaļa) un 20,0 ml etiķskābes (2.8. iedaļa) un sajauc.2.15.2. Sagatavo kustīgo fāzi, sajaucot deviņas tilpuma vienības acetāta buferšķīduma (2.15.1. iedaļa) un vienu tilpuma vienību acetonitrila (2.9. iedaļa).2.16. Konservanta standartšķīdums.Precīzi iesver aptuveni 0,05 g 4-hidroksibenzoskābes (2.3. iedaļa), 0,2 g salicilskābes (2.4. iedaļa), 0,2 g benzoskābes (2.5. iedaļa) un 0,05 g sorbīnskābes (2.6. iedaļa) 50 ml mērkolbā un uzpilda līdz zīmei ar etanola/ūdens maisījumu (2.13. iedaļa). Šo šķīdumu glabā ledusskapī. Šķīdums ir stabils vienu nedēļu.2.17. Konservantu standartšķīdumi.Attiecīgi 8,00, 4,00, 2,00, 1,00 un 0,50 ml standartšķīduma (2.16. iedaļa) pārnes uz 20 ml mērkolbām. Katrā kolbā pievieno 10,00 ml iekšējā standarta šķīduma (2.14. iedaļa) un 0,5 ml 2 M sērskābes (2.10. iedaļa). Uzpilda līdz zīmei ar etanola/ūdens maisījumu (2.13. iedaļa). Šie šķīdumi jāgatavo tieši pirms izmantošanas.3. IekārtaParastais laboratorijas aprīkojums un3.1. ūdens vanna, kurā temperatūra noregulēta uz 60 °C;3.2. augstas izšķirtspējas šķidruma hromatogrāfs ar maināma viļņu garuma ultravioleto staru detektoru un 10 μl ievadīšanas cilpu;3.3. hromatogrāfijas kolonna –nerūsējoša tērauda, 12,5 līdz 25 cm gara, ar 4,6 mm iekšējo diametru un Nucleosil 5C18 vai līdzvērtīgu pildījumu;3.4. filtrpapīrs ar 90 mm diametru, Schleicher & Schull, Weissband Nr. 5892 vai līdzvērtīgs;3.5. stikla mēģenes, 50 ml, ar skrūvējamu vāciņu;3.6. stikla parauga mēģenes, 5 ml;3.7. vārķermeņi, 2 līdz 4 mm, karborunda vai līdzvērtīgi.4. Procedūra4.1. Parauga gatavošana.4.1.1. Parauga gatavošana, nepievienojot iekšējo standartu.Iesver 1 g parauga 50 ml stikla mēģenē ar skrūvējamu vāciņu (3.5. iedaļa). Ar pipeti mēģenē iepilina 1,00 ml 2 M sērskābes (2.10. iedaļa) un 40,0 ml etanola/ūdens maisījuma (2.13. iedaļa). Pievieno aptuveni 1 g vārķermeņu (3.7. iedaļa), noslēdz mēģeni un spēcīgi krata vismaz vienu minūti, līdz rodas vienmērīga suspensija. Lai paātrinātu konservantu ekstrakciju etanola fāzē, liek mēģeni tieši uz piecām minūtēm ūdens vannā (3.1. iedaļa), kur uztur 60 °C.Tūlīt atdzesē mēģeni auksta ūdens strūklā un vienu stundu tur ekstraktu 5 °C.Izfiltrē ekstraktu caur filtrpapīru (3.4. iedaļa). Pārnes aptuveni 2 ml ekstrakta uz parauga mēģeni (3.6. iedaļa). Tur ekstraktu 5 °C, un 24 stundās veic kvantitatīvu noteikšanu augstas izšķirtspējas plānslāņa hromatogrāfijā.4.1.2. Parauga gatavošana, pievienojot iekšējo standartu.Ar precizitāti līdz trešajai zīmei aiz komata iesver 1 ± 0,1 g (a grami) parauga 50 ml stikla mēģenē ar skrūvējamu vāciņu (3.5. iedaļa). Ar pipeti mēģenē iepilina 1,00 ml 2 M sērskābes (2.10. iedaļa) un 30,0 ml etanola/ūdens maisījuma (2.13. iedaļa). Pievieno aptuveni 1 g vārķermeņu (3.7. iedaļa) un 10,00 ml iekšējā standarta šķīduma (2.14. iedaļa). Noslēdz mēģeni un spēcīgi krata vismaz vienu minūti, līdz rodas vienmērīga suspensija. Lai paātrinātu konservantu ekstrakciju etanola fāzē, liek mēģeni tieši uz piecām minūtēm ūdens vannā (3.1. iedaļa), kur uztur 60 °C.Tūlīt atdzesē mēģeni auksta ūdens strūklā, un vienu stundu tur ekstraktu 5 °C.Izfiltrē ekstraktu caur filtrpapīru (3.4. iedaļa). Pārnes aptuveni 2 ml filtrāta uz parauga mēģeni (3.6. iedaļa). Tur filtrātu 5 °C, un 24 stundās veic kvantitatīvo noteikšanu augstas izšķirtspējas plānslāņa hromatogrāfijā.4.2. Augstas izšķirtspējas šķidruma hromatogrāfija.Kustīgā fāze: acetonitrila/acetāta buferšķīdums (2.15. iedaļa).Noregulē kustīgās fāzes plūsmas ātrumu cauri kolonnai uz 2,0 ± 0,5 ml/minūtē. Detektora viļņu garumu noregulē uz 240 nm.4.2.1. Kalibrēšana.Ievada katra konservanta standartšķīduma (2.17. iedaļa) 10 μl devu šķidruma hromatogrāfā (3.2. iedaļa). Pēc iegūtajām hromatogrammām noteic konservantu standartšķīdumu pīķu augstumu attiecības pret iekšējā standarta pīķa augstumu. Konstruē katra konservanta līkni, attiecinot šīs attiecības pret standartšķīdumu koncentrācijām.Noteic, vai kalibrējot ar standartšķīdumiem, iegūst lineāru sakarību.4.2.2. Kvantitatīva noteikšana.Ievada 10 μl parauga ekstrakta (4.1.1. iedaļa) šķidruma hromatogrāfā (3.2. iedaļa) un uzņem hromatogrammu. Ievada 10 μl viena konservanta standartšķīduma (2.17. iedaļa) un uzņem hromatogrammu. Salīdzina iegūtās hromatogrammas. Ja parauga ekstrakta (4.1.1. iedaļa) hromatogrammā nav neviena pīķa ar aptuveni tādu pašu izdalīšanas laiku, kāds ir 2-metoksibenzoskābei (ieteicams iekšējais standarts), tad šķidruma hromatogrāfā ievada 10 μl parauga ekstrakta, kam pievienots iekšējais standarts (4.1.2. iedaļa), un uzņem hromatogrammu.Ja parauga ekstrakta (4.1.1. iedaļa) hromatogrammā ir traucējošas vielas pīķis, kura izdalīšanas laiks ir aptuveni vienāds ar 2-metoksibenzoskābes pīķa izdalīšanas laiku, tad būtu jāizvēlas cits iekšējais standarts. (Ja kāda analizējamā konservanta nav parauga hromatogrammā, tad šo konservantu var izmantot kā alternatīvu iekšējo standartu.)Noteic, vai iegūtās standartšķīduma un parauga šķīduma hromatogrammas atbilst šādām prasībām:- minimālais divu pīķu atdalījums ir vismaz 0,90. (Skatīt 1. attēlu, kā definēts pīķu atdalījums.)+++++ TIFF +++++1. attēls. Pīķu atdalījumsJa nav panākts vajadzīgais atdalījums, būtu vai nu jāizmanto efektīvāka kolonna, vai būtu jāregulē kustīgās fāzes sastāvs, līdz panāk atbilstību prasībām;- visu iegūto pīķu asimetrijas faktors As ir no 0,9 līdz 1,5. (Skatīt 2. attēlu, kā definēts pīķu asimetrijas faktors.) Lai uzņemtu hromatogrammu asimetrijas faktora noteikšanai, ieteicamais pašrakstītāja ātrums ir vismaz 2 cm minūtē.+++++ TIFF +++++2. attēls. Pīķu asimetrijas faktors- Iegūst stabilu bāzes līniju.5. Aprēķins.Skābo konservantu koncentrāciju parauga šķīdumā aprēķina pēc konservantu pīķu augstumu attiecības pret 2-metoksibenzoskābes (iekšējā standarta) pīķa augstumu un kalibrēšanas līknes. Aprēķina benzoskābes, 4-hidroksibenzoskābes, sorbīnskābes vai salicilskābes saturu paraugā masas procentos (xi) pēc formulas:x%=10· a=,kura = analizējamā daudzuma (4.1.2. iedaļa) masa gramos,b = konservanta koncentrācija (μg/ml) parauga ekstraktā (4.1.2. iedaļa), ko nolasa no kalibrēšanas līknes.6. Atkārtojamība [1]No viena parauga ar 0,40 % 4-hidroksibenzoskābes saturu divās paralēlās kvantitatīvās noteikšanās iegūto rezultātu starpībai nevajadzētu pārsniegt absolūtu 0,035 % vērtību.No viena parauga ar aptuveni 0,50 % benzoskābes saturu divās paralēlās kvantitatīvās noteikšanās iegūto rezultātu starpībai nevajadzētu pārsniegt absolūtu 0,050 % vērtību.No viena parauga ar aptuveni 0,50 % salicilskābes saturu divās paralēlās kvantitatīvās noteikšanās iegūto rezultātu starpībai nevajadzētu pārsniegt absolūtu 0,045 % vērtību.No viena parauga ar aptuveni 0,60 % sorbīnskābes saturu divās paralēlās kvantitatīvās noteikšanās iegūto rezultātu starpībai nevajadzētu pārsniegt absolūtu 0,035 % vērtību.7. Piezīmes7.1. Metodes rupjas pārbaudes rezultāti liecina, ka sērskābes daudzums, ko pievieno, lai ekstrahētu skābes no parauga, ir kritisks, un parauga daudzuma robežas būtu jāsaglabā atbilstīgi priekšrakstiem.7.2. Ja ir vēlams, var izmantot piemērotu aizsargkolonnu.C. PROPIONSKĀBES KVANTITATĪVA NOTEIKŠANA.1. Piemērošanas joma un nozareŠī metode ir piemērota propionskābes kvantitatīvai noteikšanai kosmētikas līdzekļos, ja tās koncentrācija nepārsniedz 2 %.2. NoteikumsAr šo metodi noteikto propionskābes koncentrāciju izsaka kosmētikas līdzekļa masas procentos (% m/m).3. PrincipsKad propionskābe ir ekstrahēta no kosmētikas līdzekļa, to kvantitatīvi noteic gāzu hromatogrāfijā, kā iekšējo standartu izmantojot 2-metilpropionskābi.4. ReaģentiVisiem reaģentiem jābūt ar analītisku tīrību; jāizmanto destilēts vai līdzvērtīgas kvalitātes ūdens.4.1. Etanols, 96 % (V/V).4.2. Propionskābe.4.3. 2 -metilpropionskābe.4.4. Ortofosforskābe, 10 % (m/V).4.5. Propionskābes šķīdums.Precīzi iesver aptuveni 1,00 g (p grami) propionskābes 50 ml mērkolbā un uzpilda līdz zīmei ar etanolu (4.1. iedaļa).4.6. Iekšējā standarta šķīdums.Precīzi iesver aptuveni 1,00 g (e grami) 2-metilpropionskābes 50 ml mērkolbā un uzpilda līdz zīmei ar etanolu (4.1. iedaļa).5. Iekārta5.1. Parastais laboratoriju aprīkojums un5.2. gāzu hromatogrāfs ar liesmas jonizācijas detektoru;5.3. stikla mēģene (20 × 150 mm) ar skrūvējamu vāciņu;5.4. ūdens vanna, kas noregulēta uz 60 °C;5.5. 10 ml stikla šļirce ar membrānfiltru (poru diametrs 0,45 μm).6. Procedūra6.1. Parauga gatavošana.6.1.1. Parauga gatavošana bez iekšējā standarta.Stikla mēģenē (5.3. iedaļa) iesver aptuveni 1 g parauga. Pievieno 0,5 ml fosforskābes (4.4. iedaļa) un 9,5 ml etanola (4.1. iedaļa).Noslēdz mēģeni un spēcīgi sakrata. Ja vajadzīgs, lai pilnīgi izšķīstu lipīdu fāze, liek mēģeni uz piecām minūtēm ūdens vannā, kur ir 60 °C (5.4. iedaļa). Ātri atdzesē tekošā ūdenī. Izfiltrē daļu šķīduma ar membrānfiltru (5.5. iedaļa). Filtrātam veic hromatogrāfiju tajā pašā dienā.6.1.2. Parauga gatavošana, pievienojot iekšējo standartu.Ar precizitāti līdz trešajai zīmei aiz komata stikla mēģenē (5.3. iedaļa) iesver 1 ± 0,1 g (a grami) parauga. Pievieno 0,5 ml fosforskābes (4.6. iedaļa) un 0,50 ml iekšējā standarta šķīduma (4.6. iedaļa) un 9 ml etanola (4.1. iedaļa).Noslēdz mēģeni un spēcīgi sakrata. Ja vajadzīgs, lai pilnīgi izšķīstu lipīdu fāze, liek mēģeni uz piecām minūtēm ūdens vannā, kur sasildīta līdz 60 °C (5.4. iedaļa). Ātri atdzesē tekošā ūdenī. Izfiltrē daļu šķīduma ar membrānfiltru (5.5. iedaļa). Filtrāta hromatogrāfiju veic tajā pašā dienā.6.2. Apstākļi, veicot gāzu hromatogrāfiju.Ieteicami ir šādi darba apstākļi:kolonnanerūsējošs | tērauds, |garums | 2 m, |diametrs | 1/8 ″, |pildījums | 10 % SP™ 1000 (vai līdzvērtīgs) + 1 % H3PO4 uz Chromosorb WAW ar daļiņu izmēru no 100 līdz 120, |temperatūrainžektors | 200 °C, |kolonna | 120 °C, |detektors | 200 °C, |nesējgāze | slāpeklis, |plūsma | 25 ml/min. |6.3. Hromatogrāfija.6.3.1. Kalibrēšana.Uz kalibrētām 20 ml kolbām ar pipeti attiecīgi pārnes 0,25, 0,50, 1,00, 2,00 un 4,00 ml propionskābes šķīduma (4.5. iedaļa). Ar pipeti uz katru mērkolbu pārnes 1,00 ml iekšējā standarta šķīduma (4.6. iedaļa); uzpilda līdz zīmei ar etanolu (4.1. iedaļa) un sajauc. Tā sagatavotajos šķīdumos ir e mg/ml 2-metilpropionskābes, kas ir iekšējais standarts (tas ir, 1 mg/ml, ja e = 1000) un p/4, p/2, p, 2p, 4p mg/ml propionskābes (tas ir, 0,25, 0,50, 1,00, 2,00, 4,00 mg/ml, ja p = 1000).Ievada 1 μl katra šā šķīduma un, atzīmējot propionskābes/2-metilpropionskābes masas attiecību uz x ass un attiecīgo pīķu laukumu attiecību uz y ass, iegūst kalibrēšanas līkni.Katru šķīdumu ievada trīs reizes un aprēķina vidējo pīķu laukumu attiecību.6.3.2. Kvantitatīva noteikšana.Ievada 1 μl parauga filtrāta (6.1.1. iedaļa). Salīdzina hromatogrammu ar viena standarta šķīduma hromatogrammu (6.3.1. iedaļa). Ja kāda pīķa izdalīšanas laiks ir aptuveni vienāds ar 2-metilpropionskābei atbilstīgo izdalīšanas laiku, tad nomaina iekšējo standartu. Ja nav nekādu traucējošu faktoru, tad ievada 1 μl parauga filtrāta (6.1.2. iedaļa) un izmēra propionskābes pīķa un iekšējā standarta pīķa laukumu.Katru šķīdumu ievada trīs reizes un aprēķina vidējo pīķu laukumu attiecību.7. Aprēķini7.1. No kalibrēšanas līknes, ko iegūst saskaņā ar 6.3.1. iedaļu, nolasa masas (K) attiecību, kura atbilst pīķu laukumu attiecībai, ko aprēķina saskaņā ar 6.3.2. iedaļu.7.2. No tā iegūtās masas attiecības aprēķina propionskābes saturu paraugā (X) masas procentos pēc formulas:x %= K= K,kurK = attiecība, ko aprēķina saskaņā ar 7.1. iedaļu,e = saskaņā ar 4.6. iedaļu svērtā iekšējā standarta masa gramos,a = saskaņā ar 6.1.2. iedaļu svērtā parauga masa gramos.Rezultātu noapaļo līdz vienai zīmei aiz komata.8. Atkārtojamība [2]No viena parauga ar 2 % (m/m) propionskābes saturu divās paralēlās kvantitatīvās noteikšanās iegūto rezultātu starpībai nevajadzētu pārsniegt 0,12 %.II. HIDROHINONA, HIDROHINONA MONOMETILĒTERA, HIDROHINONA MONOETILĒTERA UN HIDROHINONA MONOBENZILĒTERA KVALITATĪVA UN KVANTITATĪVA NOTEIKŠANA KOSMĒTIKAS LĪDZEKĻOSA. KVANTITATĪVA NOTEIKŠANA.1. Piemērošanas joma un nozareAr šo metodi noteic un kvalitatīvi noteic hidrohinonu, hidrohinona monometilēteri, hidrohinona monoetilēteri un hidrohinona monobenzilēteri (monobenzonu) kosmētikas līdzekļos, kas paredzēti ādas balināšanai.2. PrincipsHidrohinonu un tā ēterus kvalitatīvi noteic plānslāņa hromatogrāfijā.3. ReaģentiVisiem reaģentiem jābūt ar analītisku kvalitāti.3.1. Etanols, 96 % (V/V).3.2. Hloroforms.3.3. Dietilēteris.3.4. Attīstīstošais šķīdinātājs.Hloroforms/dietilēteris, 66:33 (V/V).3.5. Amonjaks, 25 % (m/m) (d420 = 0,91 g/ml).3.6. Askorbīnskābe.3.7. Hidrohinons.3.8. Hidrohinona monometilēteris.3.9. Hidrohinona monoetilēteris.3.10. Hidrohinona monobenzilēteris (monobenzons).3.11. Standartšķīdumi.Standartšķīdumi būtu jāgatavo tieši pirms izmantošanas, un tie ir stabili vienu dienu.3.11.1. Iesver 0,05 g hidrohinona (3.7. iedaļa) 10 ml mēģenē ar iedaļām. Pievieno 0,250 g askorbīnskābes (3.6. iedaļa) un 5 ml etanola (3.1. iedaļa). Pievieno amonjaku (3.5. iedaļa), līdz pH ir 10, un uzpilda līdz 10 ml tilpumam ar etanolu (3.1. iedaļa).3.11.2. Iesver 0,05 g hidrohinona monometilētera (3.8. iedaļa) 10 ml mēģenē ar iedaļām. Pievieno 0,250 g askorbīnskābes (3.6. iedaļa) un 5 ml etanola (3.1. iedaļa). Pievieno amonjaku (3.5. iedaļa), līdz pH ir 10, un uzpilda līdz 10 ml tilpumam ar etanolu (3.1. iedaļa).3.11.3. Iesver 0,05 g hidrohinona monoetilētera (3.9. iedaļa) 10 ml mēģenē ar iedaļām. Pievieno 0,250 g askorbīnskābes (3.6. iedaļa) un 5 ml etanola (3.1. iedaļa). Pievieno amonjaku (3.5. iedaļa), līdz pH ir 10, un uzpilda līdz 10 ml tilpumam ar etanolu (3.1. iedaļa).3.11.4. Iesver 0,05 g hidrohinona monobenzilētera (3.10. iedaļa) 10 ml mēģenē ar iedaļām. Pievieno 0,250 g askorbīnskābes (3.6. iedaļa) un 5 ml etanola (3.1. iedaļa). Pievieno amonjaku (3.5. iedaļa), līdz pH ir 10, un uzpilda līdz 10 ml tilpumam ar etanolu (3.1. iedaļa).3.12. Sudraba nitrāts.3.13. 12-molibdofosforskābe.3.14. Kālija fericianīda heksahidrāts.3.15. Dzelzs(III) hlorīda heksahidrāts.3.16. Aerosola reaģenti.3.16.1. Pievieno 5 % (m/V) sudraba nitrāta ūdens šķīdumam (3.12. iedaļa) amonjaku (3.5. iedaļa), līdz izšķīst nogulsnes, kas veidojas.Brīdinājums:stāvot šķīdums kļūst sprādzienbīstams, un pēc izmantošanas tas būtu jāizlej.3.16.2. 10 % (m/V) 12-molibdofosforskābes (3.13. iedaļa) šķīdums etanolā (3.1. iedaļa).3.16.3. Sagatavo 1 % (m/V) kālija fericianīda (3.14. iedaļa) ūdens šķīdumu un 2 % (m/V) dzelzs(III) hlorīda (3.15. iedaļa) ūdens šķīdumu. Tieši pirms izmantošanas sajauc abus šķīdumus vienādās daļās.4. IekārtaParastais laboratorijas aprīkojums un:4.1. Parastais plānslāņa hromatogrāfijas aprīkojums.4.2. izmantošanai gatavas 20 × 20 cm silikagela GHR/UV254 (Machery, Nagel, vai līdzvērtīgas) plānslāņa hromatogrāfijas plates. Slāņa biezums – 0,25 mm.4.3. Ultraskaņas vanna.4.4. Centrifūga.4.5. Ultravioleto staru lampa, 254 nm.5. Procedūra5.1. Parauga gatavošana.Iesver 3,0 g parauga 10 ml mēģenē ar iedaļām. Pievieno 0,250 g askorbīnskābes (3.6. iedaļa) un 5 ml etanola (3.1. iedaļa). Noregulē šķīduma pH uz 10 ar amonjaku (3.5. iedaļa). Uzpilda līdz 10 ml tilpumam ar etanolu (3.1. iedaļa). Noslēdz mēģeni ar aizbāzni un homogenizē ultraskaņas vannā 10 minūtes. Izfiltrē caur filtrpapīru vai centrifugē ar ātrumu 3000 apgriezienu minūtē.5.2. Plānslāņa hromatogrāfija.5.2.1. Piesātina hromatogrāfijas kameru ar attīstīšanas šķīdinātāju (3.4. iedaļa).5.2.2. Nogulsnē uz plates 2 μl standartšķīduma (3.11. iedaļa) un 2 μl parauga šķīduma (5.1. iedaļa). Attīsta tumsā apkārtējā temperatūrā, līdz šķīdinātāja fronte pavirzās par 15 cm no starta līnijas.5.2.3. Izņem plati no kameras un ļauj žūt istabas temperatūrā.5.3. Noteikšana.5.3.1. Apskata plati 254 nm ultravioletā gaismā un atzīmē plankumus.5.3.2. Apsmidzina plati ar- sudraba nitrāta reaģentu (3.16.1. iedaļa) vai- 12-molibdofosforskābes reaģentu (3.16.2. iedaļa); karsē aptuveni līdz 120 °C vai- kālija fericianīda šķīdumu un dzelzs(III) hlorīda šķīdumu (3.16.3. iedaļa).6. Kvalitatīva noteikšanaAprēķina katra plankuma Rf vērtību.Salīdzina parauga šķīduma plankumus ar standartšķīdumu plankumiem, ņemot vērā to Rf vērtības; plankumu krāsu ultravioletajos staros un plankumu krāsu, kad tie padarīti redzami ar aerosola reaģentu.Veic augstas izšķirtspējas plānslāņa hromatogrāfiju, kā aprakstīts nākamajā (B) iedaļā, un salīdzina parauga pīķa(-u) izdalīšanas laikus ar standartšķīdumu pīķu izdalīšanas laikiem.Pēc plānslāņa hromatogrāfijas un augstas izšķirtspējas plānslāņa hromatogrāfijas rezultātiem kvalitatīvi noteic hidrohinonu un/vai tā ēterus.7. PiezīmesAprakstītajos apstākļos ir novērotas šādas Rf vērtības:hidrohinons | 0,32, |hidrohinona monometilēteris | 0,53, |hidrohinona monoetilēteris | 0,55, |hidrohinona monoetilēteris | 0,58. |B. KVANTITATĪVA NOTEIKŠANA.1. Piemērošanas joma un nozareAr šo metodi kvantitatīvi noteic hidrohinonu, hidrohinona monometilēteri, hidrohinona monoetilēteri un hidrohinona monobenzilēteri kosmētikas līdzekļos, kas paredzēti ādas balināšanai.2. PrincipsParaugu ekstrahē ar ūdens/metanola maisījumu, viegli karsējot, lai izkūst visas lipīdu vielas. Analizējamās vielas iegūtajā šķīdumā kvantitatīvi noteic apgrieztas fāzes šķidruma hromatogrāfijā ar ultravioleto staru detektoru.3. Reaģenti3.1. Visiem reaģentiem jābūt ar analītisku kvalitāti. Jāizmanto destilēts vai vismaz līdzvērtīgas kvalitātes ūdens.3.2. Metanols.3.3. Hidrohinons.3.4. Hidrohinona monometilēteris.3.5. Hidrohinona monoetilēteris.3.6. Hidrohinona monobenzilēteris (monobenzons).3.7. Tetrahidrofurāns augstas izšķirtspējas plānslāņa hromatogrāfijai.3.8. Ūdens/metanola maisījums 1:1 (V/V). Sajauc vienu tilpuma vienību ūdens un vienu tilpuma vienību metanola (3.2. iedaļa).3.9. Kustīgā fāze: tetrahidrofurāna/ūdens maisījums 45:55 (V/V). Sajauc 45 tilpuma vienības tetrahidrofurāna (3.7. iedaļa) un 55 tilpuma vienības ūdens.3.10. Standartšķīdums.Iesver 0,06 g hidrohinona (3.3. iedaļa), 0,08 g hidrohinona monometilētera (3.4. iedaļa), 0,10 g hidrohinona monoetilētera (3.5. iedaļa) un 0,12 g hidrohinona monobenzilētera (3.6. iedaļa) 50 ml mērkolbā. Izšķīdina un uzpilda līdz zīmei ar metanolu (3.2. iedaļa). Sagatavo standartšķīdumu, atšķaidot 10,00 ml šā šķīduma līdz 50,00 ml ar ūdens/metanola maisījumu (3.8. iedaļa). Šie šķīdumi jāgatavo tieši pirms izmantošanas.4. IekārtaParastais laboratorijas aprīkojums un4.1. ūdens vanna, kurā var uzturēt 60 °C temperatūru;4.2. augstas izšķirtspējas šķidruma hromatogrāfs ar maināma viļņu garuma ultravioleto staru detektoru un 10 μl ievadīšanas cilpu;4.3. hromatogrāfijas kolonna;nerūsējoša tērauda hromatogrāfijas kolonna, kuras garums ir 250 mm, iekšējais diametrs 4,6 mm, pildījums Zorbax fenils (ķīmiski saistīts fenetilsilāns uz Zorbax SIL, kam atlikušas ar trimetilhlorsilānu inaktivētas silolgrupas), kā daļiņu izmērs ir 6 μm, vai līdzvērtīgs. Neizmanto aizsargkolonnu, izņemot fenila vai līdzvērtīgu;4.4. filtrpapīrs ar 90 mm diametru, Schleicher & Schull, Weissband Nr. 5892 vai līdzvērtīgs.5. Procedūra5.1. Parauga gatavošana.Ar precizitāti līdz trešajai zīmei aiz komata 50 ml mērkolbā iesver 1 ± 0,1 g (a grami) parauga. Disperģē paraugu 25 mililitros ūdens/metanola maisījuma (3.8. iedaļa). Noslēdz kolbu un spēcīgi krata, līdz rodas vienmērīga suspensija. Krata vismaz vienu minūti. Liek kolbu ūdens vannā (4.1. iedaļa), kurā uztur 60°C, lai paātrinātu ekstrakciju. Atdzesē kolbu un uzpilda līdz zīmei ar ūdeni/metanolu (3.8. iedaļa). Izfiltrē ekstraktu caur filtrpapīru (4.4. iedaļa). Pēc ekstrakta sagatavošanas 24 stundās veic kvantitatīvu noteikšanu augstas izšķirtspējas plānslāņa hromatogrāfijā.5.2. Augstas izšķirtspējas šķidruma hromatogrāfija.5.2.1. Kustīgās fāzes (3.9. iedaļa) plūsmas ātrumu noregulē uz 1,0 ml/min. un detektora viļņu garumu uz 295 nm.5.2.2. Ievada 10 μl parauga šķīduma, ko iegūst, kā aprakstīts 5.1. iedaļā, un uzņem hromatogrammu. Izmēra pīķu laukumus. Kalibrē, kā aprakstīts 5.2.3. iedaļā. Salīdzina parauga un standartšķīdumu hromatogrammas. Pēc pīķu laukumiem un relatīvās signāla attiecības pret masas vienību (Rf), ko aprēķina saskaņā ar 5.2.3. iedaļu, aprēķina analizējamo vielu koncentrāciju parauga šķīdumā.5.2.3. Kalibrēšana.Ievada 10 μl standartšķīduma (3.10. iedaļa) un uzņem hromatogramu. Ievada vairākas reizes, līdz iegūst nemainīgu pīķu laukumu.Noteic relatīvo signāla attiecību pret masas vienību RFi:RF=pc,kurpi = hidrohinona, hidrohinona monometilētera, hidrohinona monoetilētera vai hidrohinona monobenzilētera pīķu laukums unci = hidrohinona, hidrohinona monometilētera, hidrohinona monoetilētera vai hidrohinona monobenzilētera koncentrācija (g/50 ml) standartšķīdumā (3.10. iedaļa).Noteic, vai iegūtās standartšķīduma un parauga šķīduma hromatogrammas atbilst šādām prasībām:- minimālais divu pīķu atdalījums ir vismaz 0,90. (Skatīt 1. attēlu, kā definēts pīķu atdalījums.)+++++ TIFF +++++1. attēls. Pīķu atdalījumsJa nav panākts vajadzīgais atdalījums, būtu vai nu jāizmanto efektīvāka kolonna, vai būtu jāregulē kustīgās fāzes sastāvs, līdz panāk atbilstību prasībām.- Visu iegūto pīķu asimetrijas faktors AS ir no 0,9 līdz 1,5. (Skatīt 2. attēlu, kā definēts pīķu asimetrijas faktors.) Lai uzņemtu hromatogrammu asimetrijas faktora noteikšanai, ieteicamais pašrakstītāja ātrums ir vismaz 2 cm minūtē.+++++ TIFF +++++2. attēls. Pīķu asimetrijas faktors- Iegūst stabilu bāzes līniju.6. AprēķinsPēc analizējamo vielu pīķu laukumiem aprēķina analizējamās vielas (analizējamo vielu) koncentrāciju paraugā. Aprēķina analizējamās vielas koncentrāciju paraugā masas procentos (xi) pēc formulas:x%=b· 100RF· a,kura = parauga masa gramos unbi = paraugā esošās analizējamās vielas i pīķa laukums.7. Atkārtojamība [3].7.1. No viena parauga ar aptuveni 2,0 % hidrohinona saturu divās paralēlās kvantitatīvās noteikšanās iegūto rezultātu starpībai nevajadzētu pārsniegt absolūtu 0,13 % vērtību.7.2. No viena parauga ar aptuveni 1,0 % hidrohinona monometilētera saturu divās paralēlās kvantitatīvās noteikšanās iegūto rezultātu starpībai nevajadzētu pārsniegt absolūtu 0,1 % vērtību.7.3. No viena parauga ar aptuveni 1,0 % hidrohinona monoetilētera saturu divās paralēlās kvantitatīvās noteikšanās iegūto rezultātu starpībai nevajadzētu pārsniegt absolūtu 0,11 % vērtību.7.4. No viena parauga ar aptuveni 1,0 % hidrohinona monobenzilētera saturu divās paralēlās kvantitatīvās noteikšanās iegūto rezultātu starpībai nevajadzētu pārsniegt absolūtu 0,11 % vērtību.8. Atkārtojamība [4].8.1. No viena parauga ar 2,0 % hidrohinona saturu divās paralēlās kvantitatīvās noteikšanās atšķirīgos apstākļos (citas laboratorijas, citi laboranti, citas iekārtas un/vai cits laiks) iegūto rezultātu starpībai nevajadzētu pārsniegt absolūtu 0,37 % vērtību.8.2. No viena parauga ar 1,0 % hidrohinona monometilētera saturu divās paralēlās kvantitatīvās noteikšanās atšķirīgos apstākļos (citas laboratorijas, citi laboranti, citas iekārtas un/vai cits laiks) iegūto rezultātu starpībai nevajadzētu pārsniegt absolūtu 0,21 % vērtību.8.3. No viena parauga ar 1,0 % hidrohinona monoetilētera saturu divās paralēlās kvantitatīvās noteikšanās atšķirīgos apstākļos (citas laboratorijas, citi laboranti, citas iekārtas un/vai cits laiks) iegūto rezultātu starpībai nevajadzētu pārsniegt absolūtu 0,19 % vērtību.8.4. No viena parauga ar 1,0 % hidrohinona monobenzilētera saturu divās paralēlās kvantitatīvās noteikšanās atšķirīgos apstākļos (citas laboratorijas, citi laboranti, citas iekārtas un/vai cits laiks) iegūto rezultātu starpībai nevajadzētu pārsniegt absolūtu 0,11 % vērtību.9. Piezīmes.9.1. Ja hidrohinona saturs izrādās ievērojami augstāks nekā 2 % un tā saturs jāprognozē precīzi, tad parauga ekstrakts (5.1. iedaļa) būtu jāatšķaida līdz tādai koncentrācijai, kas ir līdzīga koncentrācijai, kuru iegūtu no parauga, kas satur 2 % hidrohinona, un kvantitatīvā noteikšana būtu jāatkārto.(Dažās iekārtās absorbcija var būt ārpus detektora lineārā diapazona, ja hidrohinona koncentrācija ir augsta.)9.2. Traucējumi.Ar iepriekš aprakstīto metodi var kvantitatīvi noteikt hidrohinonu un tā ēterus vienā izokrātiskā analīzē. Fenila kolonna nodrošina pietiekamu hidrohinona izdalīšanu, ko nevar garantēt, izmantojot C18 kolonnu ar iepriekš aprakstīto kustīgo fāzi.Tomēr šī metode nenovērš traucējumus, ko izraisa vairāki parabeni. Tādos gadījumos kvantitatīva noteikšana būtu jāatkārto ar citu kustīgās fāzes/nekustīgās fāzes sistēmu. Piemērotas metodes var būt tādas, kā norādīts 1. un 2. avotā, proti:kolonna – Zorbax ODS, 4,6 mm × 25 mm, vai līdzvērtīga:temperatūra– 36 °C,plūsma – 1,5 ml/min.,kustīgā fāze –hidrohinonam – metanols/ūdens 5/95 (V/V),hidrohinona monometilēterim – metanols/ūdens 30/70 (V/V),hidrohinona monobenzilēterim – metanols/ūdens 80/20 (V/V) [5];kolonna – Spherisorb S5-ODS vai līdzvērtīgakustīgā fāze – ūdens/metanols: 90/10 (V/V),plūsma – 1,5 ml/min.Šie apstākļi ir piemēroti hidrohinonam [6].[1] ISO 5725[2] ISO 5725[3] ISO 5725[4] ISO 5725[5] M. Herpol-Borremans et M.-O. Masse, Identification et dosage de l’hydroquinone et de ses éthers méthylique et benzylique dans les produits cosmétiques pour blanchir la peau. Int. j. Cosmet. Sci. 8-203-214 (1986).[6] J. Firth and I. Rix, Determination of hydroquinone in skin toning creams, Analyst (1986), 111, 129. lpp.--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/77/ES ( 2011. gada 27. septembris ), ar ko groza Direktīvu 2006/116/EK par autortiesību un dažu blakustiesību aizsardzības termiņiem

text:
               11.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 265/1

         EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2011/77/ES
   (2011. gada 27. septembris),
   ar ko groza Direktīvu 2006/116/EK par autortiesību un dažu blakustiesību aizsardzības termiņiem
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 53. panta 1. punktu, 62. pantu un 114. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (2),
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/116/EK (3) izpildītāju un fonogrammu producentu tiesību aizsardzības termiņš ir 50 gadi.

               (2)

               Izpildītāju gadījumā šis laikposms sākas izpildījuma brīdī, vai arī, ja izpildījuma fiksācija šajā periodā ir likumīgi publicēta vai likumīgi publiskota 50 gadu laikā pēc izpildījuma, laikposms sākas dienā, kad tā pirmoreiz publicēta vai pirmoreiz publiskota, atkarībā no tā, kas noticis vispirms.

               (3)

               Attiecībā uz fonogrammu producentiem šis laikposms sākas ar fonogrammas fiksāciju vai ar tās likumīgu publicēšanu 50 gadu laikā pēc fiksācijas, vai arī, ja fonogramma netiek šādi publicēta, no tās likumīgas publiskošanas 50 gadu laikā pēc fiksācijas.

               (4)

               Izpildītāju radošā devuma sabiedriski atzītais nozīmīgums būtu jāatspoguļo ar tādu aizsardzības līmeni, lai atzītu viņu radošo un māksliniecisko ieguldījumu.

               (5)

               Izpildītāji parasti uzsāk karjeru jaunībā, un pašreizējais 50 gadu aizsardzības termiņš, ko piemēro izpildījumu fiksācijām, bieži vien nenodrošina šo darbu aizsardzību izpildītāju visas dzīves garumā. Tāpēc daži izpildītāji saskaras ar ienākumu trūkumu mūža nogalē. Turklāt bieži vien izpildītāji nevar izmantot savas tiesības, lai novērstu vai ierobežotu aizskarošu viņu darbu izmantošanu viņu dzīves laikā.

               (6)

               Izpildītājiem vajadzētu būt iespējai vismaz dzīves laikā gūt ieņēmumus no izņēmuma tiesībām uz reproducēšanu un publiskošanu, kā tas noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (4), taisnīgu atlīdzību par reproducēšanu personiskai lietošanai minētās direktīvas izpratnē, kā arī ieņēmumus no izņēmuma tiesībām uz izplatīšanu un iznomāšanu atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2006/115/EK (2006. gada 12. decembris) par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām intelektuālā īpašumā jomā (5).

               (7)

               Tādēļ aizsardzības termiņš izpildījumu fiksācijām un fonogrammām būtu jāpagarina līdz 70 gadiem pēc attiecīgā notikuma.

               (8)

               Izpildītājam būtu jāatgūst izpildījuma fiksācijas tiesības, ja fonogrammas producents nepiedāvā pārdošanā tādas fonogrammas eksemplāru pietiekamu daudzumu Starptautiskās Konvencijas par izpildītāju, fonogrammu producentu un raidorganizāciju tiesību aizsardzību izpratnē, kura, ja netiktu pagarināts termiņš, būtu neaizsargāts darbs, vai arī producents nepietiekami fonogrammu publisko. Šādai iespējai vajadzētu būt pieejamai, kad ir beidzies pieņemams laikposms, kas fonogrammas producentam atvēlēts, lai veiktu šīs abas izmantošanas darbības. Tādēļ fonogrammas producentam uz fonogrammu noteikto tiesību termiņam būtu jābeidzas, lai izvairītos no situācijas, kurā vienlaikus spēkā ir šīs tiesības un tās izpildītāja tiesības uz izpildījuma fiksāciju, kuras vairs nav nodotas tālāk vai piešķirtas fonogrammas producentam.

               (9)

               Stājoties līgumattiecībās ar fonogrammu producentu, izpildītājiem parasti nākas nodot fonogrammas producentam sava izņēmuma tiesības saistībā ar izpildījuma fiksācijas reproducēšanu, izplatīšanu, iznomāšanu un pieejamības nodrošināšanu. Pretī daži izpildītāji saņem autoratlīdzības avansu un maksājumus saņem tikai tad, kad fonogrammas producents ir atguvis izdevumus par sākotnējo avansu un veicis jebkādus līgumā noteiktos atskaitījumus. Citi izpildītāji nodod tālāk vai piešķir savas izņēmuma tiesības, saņemot par to vienreizēju atlīdzību (maksājumu, ko neveic atkārtoti). Tas jo īpaši notiek to izpildītāju gadījumā, kuri veido attiecīgā darba fonu un netiek iekļauti darbinieku sarakstā (“mazpazīstami izpildītāji”), taču dažreiz arī darbinieku sarakstā iekļauto izpildītāju (“slaveni izpildītāji”) gadījumā.

               (10)

               Lai nodrošinātu, ka izpildītāji, kuri nodevuši tālāk vai piešķīruši izņēmuma tiesības fonogrammu producentiem, gūtu labumu no termiņa pagarināšanas, būtu jāievieš vairāki papildu pasākumi.

               (11)

               Pirmajam papildu pasākumam vajadzētu būt uzlikt fonogrammu producentiem pienākumu vismaz reizi gadā atlikt summu, kas atbilst 20 % no ieņēmumiem, kuri izriet no izņēmuma tiesībām izplatīt, reproducēt un publiskot fonogrammas. “Ieņēmumi” ir ieņēmumi, ko fonogrammas producents guvis pirms izmaksu atskaitīšanas.

               (12)

               Šādas summas būtu jāparedz tikai tam, lai veiktu maksājumus izpildītājiem, kuru izpildījums ir fiksēts fonogrammā un kuri ir nodevuši tālāk vai piešķīruši izņēmuma tiesības fonogrammas producentam, pretī saņemot par to vienreizēju maksājumu. Šādi atliktās summas vismaz reizi gadā individuāli būtu jāizmaksā mazpazīstamiem izpildītājiem. Šādas izmaksas veikšana būtu jāuztic autortiesību aģentūrām, un var piemērot valsts noteikumus par nedalāmiem ieņēmumiem. Lai novērstu nesamērīgu slogu šo ieņēmumu iekasēšanā un pārvaldīšanā, dalībvalstīm vajadzētu varēt noteikt, cik lielā mērā maksāšanas pienākums attiecas uz mikrouzņēmumiem, ja šādi maksājumi nebūtu lietderīgi attiecībā pret izmaksām, ko rada šādu ieņēmumu iekasēšana un pārvaldīšana.

               (13)

               Tomēr ar Direktīvas 2006/115/EK 5. pantu izpildītājiem jau ir piešķirtas neatsaucamas tiesības uz taisnīgu atlīdzību par iznomāšanu, tostarp par fonogrammu iznomāšanu. Tāpat, uzsākot līgumattiecības, izpildītāji parasti nenodod fonogrammu producentiem savas tiesības pieprasīt vienreizēju taisnīgu atlīdzību par raidīšanu un publiskošanu saskaņā ar Direktīvas 2006/115/EK 8. panta 2. punktu un taisnīgu atlīdzību par reproducēšanu personiskai lietošanai saskaņā ar Direktīvas 2001/29/EK 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu. Tādēļ, aprēķinot kopējo summu, kas fonogrammas producentam jāatvēl papildu atlīdzības maksājumiem, nebūtu jāņem vērā ieņēmumi, kurus fonogrammas producents guvis no fonogrammu iznomāšanas, no vienreizējās taisnīgās atlīdzības par raidīšanu un publiskošanu vai no taisnīgas atlīdzības, kas saņemta par kopēšanu privātām vajadzībām.

               (14)

               Otrajam papildu pasākumam, lai atkārtoti līdzsvarotu līgumus, ar kuriem mūzikas izpildītāji uz autoratlīdzības pamata nodod tālāk savas izņēmuma tiesības fonogrammas producentam, vajadzētu būt “pilnīgai atjaunošanai” attiecībā uz tiem izpildītājiem, kuri savas iepriekš minētās izņēmuma tiesības pret autoratlīdzību vai atlīdzību ir piešķīruši fonogrammu producentiem. Lai izpildītāji pilnībā gūtu labumu no pagarinātā aizsardzības termiņa, dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka saskaņā ar vienošanos starp fonogrammu producentiem un izpildītājiem pagarinātajā termiņā izpildītājiem tiek maksāta autoratlīdzība vai atlīdzības likme, ko neietekmē avansa maksājumi vai līgumā noteiktie atskaitījumi.

               (15)

               Juridiskās noteiktības labad būtu jāparedz, ka, ja līgumā nav skaidras norādes par pretējo, tie līgumi par izpildījuma fiksācijas tiesību nodošanu vai piešķiršanu, kas noslēgti pirms dienas, kad dalībvalstīm jāpieņem šo direktīvu īstenojošie pasākumi, paliek spēkā arī pagarinātajā termiņā.

               (16)

               Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai noteikt, ka konkrētus minēto līgumu noteikumus, kas paredz regulāri maksājamu atlīdzību, ir iespējams mainīt atkārtotu sarunu gaitā par labu izpildītājiem. Dalībvalstīs vajadzētu būt spēkā procedūrām, ko piemēro gadījumos, kad atkārtotas sarunas ir nerezultatīvas.

               (17)

               Šai direktīvai nebūtu jāietekmē dalībvalstu noteikumus un nolīgumus, kas ir saskaņā ar tās noteikumiem, piemēram, kolektīvus nolīgumus, ko dalībvalstīs noslēgušas izpildītājus pārstāvošas organizācijas un producentus pārstāvošas organizācijas.

               (18)

               Dažās dalībvalstīs attiecībā uz muzikālām kompozīcijām ar vārdiem noteikts vienots aizsardzības termiņš, ko aprēķina pēc tam, kad miris pēdējais pārējos līdzautorus pārdzīvojušais autors, savukārt citās dalībvalstīs mūzikai un tekstam piemēro atšķirīgus termiņus. Vairākums muzikālo kompozīciju ar vārdiem ir vairāku autoru kopdarbs. Piemēram, opera bieži vien ir libretista un komponista kopdarbs. Turklāt tādos mūzikas žanros kā džezs, roks un popmūzika radošā procesa pamatā nereti ir vairāku autoru sadarbība.

               (19)

               Līdz ar to aizsardzības termiņa saskaņošana attiecībā uz muzikālajām kompozīcijām ar vārdiem, kuru teksts un mūzika radīti kopīgai izmantošanai, ir nepilnīga, radot šķēršļus preču un pakalpojumu, piemēram, pārrobežu kolektīvā pārvaldījuma pakalpojumu, brīvai apritei. Lai nodrošinātu šādu šķēršļu novēršanu, visiem šādiem aizsargātiem darbiem vajadzētu būt vienādam saskaņotam aizsardzības termiņam visās dalībvalstīs dienā, līdz kurai dalībvalstīm jātransponē šī direktīva.

               (20)

               Tādēļ attiecīgi būtu jāgroza Direktīva 2006/116/EK.

               (21)

               Ņemot vērā to, ka papildu pasākumu mērķus nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, jo valsts pasākumi šajā jomā izraisītu konkurences traucējumus vai arī ietekmētu fonogrammu producentu izņēmuma tiesību jomu, kuras ir noteiktas Savienības tiesību aktos, un to, ka šos mērķus var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minēto mērķu sasniegšanai.

               (22)

               Saskaņā ar 34. punktu Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu (6) dalībvalstīm tiek ieteikts izstrādāt tabulas gan pašu lietošanai, gan arī Savienības vajadzībām, kurās cik vien iespējams parādīta atbilsme starp šo direktīvu un transponēšanas pasākumiem, un darīt tās pieejamas sabiedrībai,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Grozījumi Direktīvā 2006/116/EK
   Direktīvu 2006/116/EK groza šādi:

               1)

               direktīvas 1. pantam pievieno šādu punktu:
               “7.   Muzikālu kompozīciju ar vārdiem aizsardzības termiņš beidzas 70 gadus pēc tam, kad mirusi pēdējā no turpmāk minētajām personām, neatkarīgi no tā, vai šī persona atzīta vai nav atzīta par līdzautoru – teksta autors vai mūzikas komponists, ja šie abi devumi tika īpaši sacerēti attiecīgajai muzikālajai kompozīcijai ar vārdiem.”;

               2)

               direktīvas 3. pantu groza šādi:

                           a)

                           panta 1. punktā otro teikumu aizstāj ar šādu tekstu:
                           “Tomēr,

                                       —

                                       ja šajā laikposmā izpildījuma fiksācija citādā veidā nekā fonogrammā tiek likumīgi publicēta vai likumīgi publiskota, tiesību termiņš beidzas 50 gadus pēc dienas, kad tā pirmoreiz šādi publicēta vai publiskota, atkarībā no tā, kas noticis vispirms,

                                       —

                                       ja šajā laikposmā izpildījuma fiksācija fonogrammā tiek likumīgi publicēta vai likumīgi publiskota, tiesību termiņš beidzas 70 gadus pēc dienas, kad tā pirmoreiz šādi publicēta vai publiskota, atkarībā no tā, kas noticis vispirms.”;

                           b)

                           panta 2. punkta otrajā un trešajā teikumā skaitli “50” aizstāj ar skaitli “70”;

                           c)

                           iekļauj šādus punktus:
                           “2.a   Ja 50 gadus pēc tam, kad fonogramma ir likumīgi publicēta, vai, ja tā nav publicēta, 50 gadus pēc tam, kad tā ir likumīgi publiskota, fonogrammas producents nepiedāvā nopirkt fonogrammas kopijas pietiekamā daudzumā vai nenodrošina tās pieejamību sabiedrībai pa vadiem vai bezvadu līdzekļiem tā, ka sabiedrības locekļi var tai piekļūt individuāli izvēlētā vietā un laikā, izpildītājs var izbeigt līgumu, saskaņā ar kuru izpildītājs savas izpildījuma fiksācijas tiesības ir nodevis vai piešķīris fonogrammas producentam (turpmāk “nodošanas vai piešķiršanas līgums”). Tiesības izbeigt nodošanas vai piešķiršanas līgumu var izmantot, ja producents gada laikā pēc tam, kad izpildītājs viņam ir paziņojis par nodomu izbeigt nodošanas vai piešķiršanas līgumu saskaņā ar iepriekšējā teikumā noteikto kārtību, neveic abas iepriekšējā teikumā minētās izmantošanas darbības. Izpildītājs nevar atteikties no šīm tiesībām izbeigt līgumu. Ja fonogrammas fiksācijā ietverti vairāku izpildītāju izpildījumi, viņi var izbeigt nodošanas vai piešķiršanas līgumus saskaņā ar spēkā esošajiem valsts tiesību aktiem. Ja nodošanas vai piešķiršanas līgums tiek izbeigts saskaņā ar šo punktu, fonogrammas producenta tiesības uz fonogrammu beidzas.
                           2.b   Ja nodošanas vai piešķiršanas līgumā izpildītājam ir noteiktas tiesības pieprasīt vienreizēju atlīdzību, izpildītājam ir tiesības saņemt ikgadēju papildu atlīdzību no fonogrammas producenta par katru pilno gadu, sākot no nākamā gada pēc 50. gada, kad fonogramma ir likumīgi publicēta, vai, ja tā nav publicēta, pēc 50. gada, kad tā ir likumīgi publiskota. Izpildītājs nevar atteikties no tiesībām gūt šādu ikgadēju papildu atlīdzību.
                           2.c   Kopējā summa, kas fonogrammas producentam jāatvēl 2.b punktā minētās ikgadējās papildu atlīdzības maksājumiem, atbilst 20 % no ieņēmumiem, kurus fonogrammas producents gadā pirms minētās atlīdzības izmaksāšanas guvis, reproducējot, izplatot un nodrošinot pieejamību attiecīgajām fonogrammām, pēc 50. gada, kad fonogramma ir likumīgi publicēta, vai, ja tā nav publicēta, pēc 50. gada, kad tā ir likumīgi publiskota.
                           Dalībvalstis nodrošina, ka fonogrammu producentiem pēc pieprasījuma jāsniedz izpildītājiem, kam ir tiesības uz 2.b minēto ikgadējo papildu atlīdzību, visa informācija, kāda var būt nepieciešama, lai nodrošinātu šādas atlīdzības izmaksu.
                           2.d   Dalībvalstis nodrošina, ka autortiesību aģentūras administrē tiesības gūt 2.b punktā minēto ikgadējo papildu atlīdzību.
                           2.e   Ja izpildītājam ir tiesības saņemt regulārus maksājumus, no izpildītājam veiktajiem maksājumiem neatskaita ne avansa maksājumus, ne līgumā noteiktos atskaitījumus pēc 50. gada, kad fonogramma ir likumīgi publicēta, vai, ja tā nav publicēta, pēc 50. gada, kad tā ir likumīgi publiskota.”;

               3)

               direktīvas 10. pantam pievieno šādus punktus:
               “5.   Direktīvas 3. panta 1. līdz 2.e punktu tās 2011. gada 31. oktobrī spēkā esošajā redakcijā turpina piemērot attiecībā uz tām izpildījumu fiksācijām un fonogrammām, saistībā ar kurām izpildītājs un fonogrammas producents 2013. gada gada 1. novembrī joprojām ir aizsargāts saskaņā ar minētajām tiesību normām tās 2011. gada 30. oktobrī spēkā esošajā redakcijā, kā arī attiecībā uz tām izpildījumu fiksācijām un fonogrammām, kuras ir radušās pēc minētās dienas.
               6.   Direktīvas 1. panta 7. punktu piemēro muzikālajām kompozīcijām ar vārdiem, kurām vismaz mūzika vai dzeja ir aizsargāta vismaz vienā dalībvalstī 2013. gada 1. novembrī, un muzikālajām kompozīcijām ar vārdiem, kas radušās pēc šā datuma.
               Šā punkta pirmā daļa neskar nevienu izmantošanas darbību, kas veikta pirms 2013. gada 1. novembra. Dalībvalstis pieņem vajadzīgos noteikumus, lai jo īpaši aizsargātu trešo personu iegūtas tiesības.”;

               4)

               iekļauj šādu pantu:
               “10.a pants
               Pārejas pasākumi
               1.   Ja nav skaidri noteiktu norāžu par pretējo, uzskata, ka pirms 2013. gada 1. novembra noslēgts nodošanas vai piešķiršanas līgums turpina radīt tiesiskas sekas arī pēc tam, kad izpildītājs vairs nebūtu aizsargāts atbilstīgi 3. panta 1. punktam 2011. gada 30. oktobrī spēkā esošajā redakcijā.
               2.   Dalībvalstis var noteikt, ka nodošanas vai piešķiršanas līgumus, kas izpildītājam dod tiesības saņemt regulārus maksājumus un kas ir noslēgti pirms 2013. gada 1. novembra, var grozīt pēc 50. gada, kopš fonogramma ir likumīgi publicēta, vai, ja tā nav publicēta, pēc 50. gada, kopš tā ir likumīgi publiskota.”

         2. pants
   Transponēšana
   1.   Dalībvalstīs līdz 2013. gada 1. novembrim stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis nekavējoties informē par tiem Komisiju.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka to, kā izdarīt šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Ziņošana
   1.   Komisija līdz 2016. gada 1. novembrim iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai ziņojumu par šīs direktīvas piemērošanu, ņemot vērā digitālā tirgus attīstību, kam vajadzības gadījumā pievienoti atbilstīgi priekšlikumi par turpmāku Direktīvas 2006/116/EK grozīšanu.
   2.   Komisija līdz 2012. gada 1. janvārim iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai ziņojumu, izvērtējot iespējamo vajadzību pagarināt tiesību aizsardzības termiņu izpildītājiem un producentiem audiovizuālajā jomā. Vajadzības gadījumā Komisija iesniedz priekšlikumu par turpmāku Direktīvas 2006/116/EK grozīšanu.
   4. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   5. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Strasbūrā, 2011. gada 27. septembrī

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. BUZEK

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         M. DOWGIELEWICZ

      (1)  OV C 182, 4.8.2009., 36. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta 2009. gada 23. aprīļa nostāja (OV C 184 E, 8.7.2010., 331. lpp.) un Padomes 2011. gada 12. septembra lēmums.

      (3)  OV L 372, 27.12.2006., 12. lpp.

      (4)  OV L 167, 22.6.2001., 10. lpp.

      (5)  OV L 376, 27.12.2006., 28. lpp.

      (6)  OV C 321, 31.12.2003., 1. lpp.


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/14/EK (2002. gada 11. marts), ar ko izveido vispārēju sistēmu darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Eiropas Kopienā

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32002L0014

Oficiālais Vēstnesis L 080 , 23/03/2002 Lpp. 0029 - 0034

		Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/14/EK(2002. gada 11. marts),ar ko izveido vispārēju sistēmu darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Eiropas KopienāEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 137. panta 2. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu [3],saskaņā ar Līguma 251. pantā minēto procedūru [4] un ņemot vērā Samierināšanas komitejas 2002. gada 23. janvārī apstiprināto kopīgo dokumentu,tā kā:(1) Saskaņā ar Līguma 136. pantu Kopienai un dalībvalstīm ir īpašs mērķis — veicināt dialogu starp darba devējiem un darba ņēmējiem.(2) Kopienas Hartā par darba ņēmēju sociālajām pamattiesībām 17. punktā cita starpā paredzēts, ka darba ņēmēju informēšana, uzklausīšana un līdzdalība ir jāīsteno atbilstīgi, ievērojot dažādās dalībvalstīs spēkā esošo praksi.(3) Komisija apspriedās ar Kopienas darba devējiem un darba ņēmējiem par iespējamo Kopienas rīcību attiecībā uz darbinieku informēšanu un uzklausīšanu Kopienas uzņēmumos.(4) Pēc šīs apspriešanās Komisija uzskatīja, ka ir ieteicams veikt Kopienas mēroga pasākumus, un atkal apspriedās ar darba devējiem un darba ņēmējiem par plānotā priekšlikuma saturu; darba devēji un darba ņēmēji iepazīstināja Komisiju ar savu viedokli.(5) Pēc šā otrā apspriešanās posma darba devēji un darba ņēmēji nav informējuši Komisiju par savu vēlmi sākt procesu, kura rezultātā varētu noslēgt nolīgumu.(6) To valstu un Kopienas līmeņa tiesisko sistēmu pastāvēšana, kas paredzētas, lai nodrošinātu to, ka darbinieki piedalās sava uzņēmuma darbībās un lēmumos, kuri viņus ietekmē, nav aizkavējusi to, ka ir pieņemti un darīti zināmi atklātībai nopietni lēmumi, kas ietekmē darbiniekus, pirms tam nepiemērojot attiecīgas procedūras, lai viņus informētu un uzklausītu.(7) Uzņēmumos ir jāveicina dialogs un savstarpējā uzticība, lai uzlabotu risku paredzēšanu, padarītu darba organizāciju elastīgāku un veicinātu darbinieku piekļuvi apmācībai uzņēmumā, vienlaikus saglabājot drošību, informētu darbiniekus par pielāgošanās vajadzībām, palielinātu darbinieku iespējas veikt pasākumus un darbības, lai palielinātu savas nodarbinātības iespējas, veicinātu darbinieku iesaisti uzņēmuma darbībā un nākotnē, kā arī palielinātu uzņēmuma konkurētspēju.(8) Jo īpaši ir jāveicina darbinieku informēšana un uzklausīšana par esošo situāciju un iespējamām pārmaiņām attiecībā uz nodarbinātību uzņēmumā, un, ja darba devēja novērtējums liek domāt par to, ka nodarbinātība uzņēmumā var būt apdraudēta, jāparedz iespējamie sagatavošanās pasākumi, jo īpaši saistībā ar darbinieku apmācību un kvalifikācijas paaugstināšanu, lai kompensētu negatīvās pārmaiņas vai to sekas un palielinātu to darbinieku nodarbinātības un pielāgošanās iespējas, kurus šīs pārmaiņas var skart.(9) Savlaicīga darbinieku informēšana un uzklausīšana ir priekšnoteikums veiksmīgai uzņēmumu restrukturēšanai un pielāgošanai jaunajiem apstākļiem, ko radījusi ekonomikas globalizācija, jo īpaši izstrādājot jaunus darba organizācijas veidus.(10) Kopiena ir izstrādājusi un ieviesusi nodarbinātības stratēģiju, kuras pamatā ir "paredzēšanas", "novēršanas" un "nodarbinātības iespēju" jēdzieni, kas kā pamatelementi ir jāiekļauj visās valsts pārvaldes politikas jomās, kuras var labvēlīgi ietekmēt nodarbinātību, to skaitā individuālu uzņēmumu darbības politikā, stiprinot dialogu, lai veicinātu pārmaiņas, kas atbilst prioritārā nodarbinātības mērķa saglabāšanai.(11) Ir pienācīgi jālīdzsvaro iekšējā tirgus turpmāka attīstība, saglabājot galvenās vērtības, kas ir mūsu sabiedrību pamatā, un nodrošinot to, ka visi pilsoņi gūst labumu no ekonomikas attīstības.(12) Pāreja uz trešo ekonomikas un monetārās savienības posmu ir radījusi vēl lielāku konkurences spiedienu Eiropas mērogā; tas nozīmē, ka valstu līmenī ir jāveic vairāk atbalsta pasākumu.(13) Esošajās Kopienas un valstu līmeņa tiesiskajās sistēmās darbinieku informēšanai un uzklausīšanai ir tendence ievērot pārmērīgu a posteriori pieeju pārmaiņu procesam, neņemt vērā pieņemamo lēmumu ekonomiskos aspektus un neveicināt nedz patiesu nodarbinātības situācijas pārmaiņu paredzēšanu uzņēmumā, nedz arī atbilstīgā riska novēršanu.(14) Visu šo politisko, ekonomisko, sociālo un tiesisko pārmaiņu dēļ ir vajadzīgas pārmaiņas esošajā tiesiskajā sistēmā, paredzot tiesiskus un praktiskus līdzekļus, ar kuru palīdzību realizēt tiesības būt informētam un uzklausītam.(15) Šī direktīva neskar valstu sistēmas attiecībā uz šo tiesību realizēšanu praksē, ja personām, kas ir tiesīgas tās realizēt, lūdz norādīt to vēlmes kolektīvi.(16) Šī direktīva neskar tās sistēmas, kas paredz darbinieku tiešu līdzdalību, kamēr vien darbinieki vienmēr var realizēt savas tiesības būt informētiem un uzklausītiem ar savu pārstāvju starpniecību.(17) Tā kā ierosinātās rīcības mērķus, kas minēti iepriekš, dalībvalstis nevar pienācīgā mērā sasniegt, jo mērķis ir izveidot darbinieku informēšanas un uzklausīšanas sistēmu, kas atbilst iepriekš aprakstītajiem jaunajiem apstākļiem Eiropā, un tālab šo mērķi, ņemot vērā ierosinātās rīcības apmēru un ietekmi, var labāk sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar subsidiaritātes principu, kas noteikts Līguma 5. pantā; saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šī direktīva nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs šo mērķu sasniegšanai.(18) Minētās vispārējās sistēmas nolūks ir izveidot obligātās prasības, kas piemērojamas visā Kopienā, vienlaikus nekavējot dalībvalstis paredzēt vēl labvēlīgākus nosacījumus darbiniekiem.(19) Šīs vispārējās sistēmas nolūks ir arī izvairīties no jebkādiem administratīviem, finansiāliem vai tiesiskiem šķēršļiem, kas varētu kavēt mazo un vidējo uzņēmumu izveidošanu un attīstību. Tādēļ šīs direktīvas darbības joma atbilstīgi dalībvalstu izvēlei būtu jāierobežo līdz uzņēmumiem, kur strādā vismaz 50 darbinieku, vai iestādēm, kur strādā vismaz 20 darbinieku.(20) Šajā nolūkā ņem vērā citus attiecīgo valstu pasākumus un darbības, kas paredzētas sociālā dialoga veicināšanai uzņēmumos, uz kuriem šī direktīva neattiecas, un valsts pārvaldes iestādēs, un neierobežo šos pasākumus un darbības.(21) Tomēr pārejas posmā dalībvalstīm, kurās nav likumos noteiktas sistēmas darbinieku informēšanai un uzklausīšanai vai darbinieku pārstāvībai, vajadzētu būt iespējai vēl vairāk ierobežot šīs direktīvas darbības jomu attiecībā uz darbinieku skaitu.(22) Kopienas sistēmā darbinieku informēšanai un uzklausīšanai būtu jāparedz līdz minimumam samazināta uzņēmumu vai iestāžu slodze, vienlaikus nodrošinot piešķirto tiesību efektīvu realizēšanu.(23) Šīs direktīvas mērķis ir izveidot vispārēju sistēmu, kas ietver principus, definīcijas un pasākumus attiecībā uz darbinieku informēšanu un uzklausīšanu un kas dalībvalstīm būs jāievēro un jāpielāgo savas valsts situācijai, attiecīgā gadījumā nodrošinot to, ka darba devējiem un darbiniekiem ir vadošā loma, ļaujot tiem brīvi un saskaņā ar savstarpēju nolīgumu noteikt tādus pasākumus darbinieku informēšanai un uzklausīšanai, kādus tie uzskata par visvairāk piemērotiem savām vajadzībām un vēlmēm.(24) Būtu jāizvairās ietekmēt dažus tādus īpašus noteikumus darbinieku informēšanas un uzklausīšanas jomā, kas paredzēti dažu valstu tiesību aktos un attiecas uz uzņēmumiem vai iestādēm, kuru darbības pamatā ir politiski, profesionāli, organizatoriski, reliģiski, labdarības, izglītības, zinātniski vai mākslinieciski mērķi, kā arī mērķi, kas ietver informēšanu un viedokļu apmaiņu.(25) Uzņēmumi un iestādes būtu jāaizsargā no noteiktas ar paaugstinātu risku saistītas informācijas nodošanas atklātībā.(26) Būtu jāparedz, ka darba devējs drīkst neinformēt un neuzklausīt darbiniekus tad, ja tas var būtiski ietekmēt uzņēmuma vai iestādes darbību vai ja darba devējam ir nekavējoties jāpilda rīkojums, ko tam devusi regulējoša vai pārraudzības iestāde.(27) Informēšana un uzklausīšana nozīmē gan darba devēju un darba ņēmēju tiesības, gan pienākumus uzņēmuma vai iestādes līmenī.(28) Gadījumos, kad tiek pārkāpti šajā direktīvā paredzētie pienākumi, būtu jāpiemēro administratīvas vai tiesas procedūras, kā arī sankcijas, kas ir efektīvas, preventīvas un samērīgas atbilstīgi pārkāpuma smagumam.(29) Šai direktīvai nebūtu jāietekmē noteikumi, kas paredzēti Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvā 98/59/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu [5] un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvā 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā [6], ja šie noteikumi ir konkrētāki.(30) Šai direktīvai nebūtu jāietekmē citas tiesības uz informēšanu un uzklausīšanu, tostarp tās tiesības, kas paredzētas Padomes 1994. gada 22. septembra Direktīvā 94/45/EEK par to, kā izveidot Eiropas Uzņēmumu padomi vai procedūru darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Kopienas mēroga uzņēmumos un Kopienas mēroga uzņēmumu grupās [7].(31) Šīs direktīvas īstenošanai nevajadzētu būt pietiekamam pamatam, lai samazinātu vispārējo darba ņēmēju aizsardzības līmeni jomās, uz kurām tā attiecas,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsMērķis un principi1. Šīs direktīvas mērķis ir izveidot vispārēju sistēmu, ar ko nosaka minimālās prasības attiecībā uz darbinieku tiesībām uz informēšanu un uzklausīšanu Kopienas uzņēmumos vai iestādēs.2. Praktiskos pasākumus darbinieku informēšanai un uzklausīšanai nosaka un īsteno saskaņā ar katras dalībvalsts tiesību aktiem un darba attiecību praksi tā, lai nodrošinātu šo pasākumu efektivitāti.3. Nosakot vai īstenojot praktiskos pasākumus darbinieku informēšanai un uzklausīšanai, darba devējs un darbinieku pārstāvji sadarbojas un pienācīgu uzmanību velta to savstarpējām tiesībām un pienākumiem, ņemot vērā gan uzņēmuma vai iestādes, gan darbinieku intereses.2. pantsDefinīcijasŠajā direktīvā:a) "uzņēmums" ir valsts vai privāts uzņēmums, kas veic saimniecisku darbību peļņas nolūkā vai bez šāda nolūka un kas atrodas dalībvalstu teritorijā;b) "iestāde" ir uzņēmējdarbības vienība, kas definēta saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem un praksi un kas atrodas dalībvalsts teritorijā, ja tās saimnieciskās darbības veikšanā ir pastāvīgi iesaistīti cilvēkresursi un materiālā bāze;c) "darba devējs" ir fiziska vai juridiska persona, kas ir puse darba līgumos vai darba attiecībās ar darbiniekiem, atbilstīgi attiecīgās valsts tiesību aktiem un praksei;d) "darbinieks" ir ikviena persona, kas kā darbinieks ir aizsargāts saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts darba tiesībām un valsts praksi;e) "darbinieku pārstāvji" ir darbinieku pārstāvji, kas paredzēti attiecīgās valsts tiesību aktos un/vai praksē;f) "informēšana" ir process, kurā darba devējs nodod informāciju darbinieku pārstāvjiem, lai ļautu tiem iepazīties ar attiecīgo jautājumu un to izpētīt;g) "uzklausīšana" ir viedokļu apmaiņa un dialoga veidošana darbinieku pārstāvju un darba devēja starpā.3. pantsPiemērošanas joma1. Šo direktīvu saskaņā ar dalībvalstu izvēli piemēro:a) uzņēmumiem, kas nodarbina vismaz 50 darbinieku, jebkurā dalībvalstī, vaib) iestādēm, kas nodarbina vismaz 20 darbinieku, jebkurā dalībvalstī.Dalībvalstis nosaka metodi, kā aprēķināmi nodarbināto darbinieku sliekšņi.2. Saskaņā ar šīs direktīvas principiem un mērķiem dalībvalstis var paredzēt īpašus noteikumus, kas piemērojami uzņēmumiem vai iestādēm, kuru darbības pamatā tieši un galvenokārt ir politiski, profesionāli, organizatoriski, reliģiski, labdarības, izglītības, zinātniski vai mākslinieciski mērķi, kā arī mērķi, kas ietver informēšanu un viedokļu apmaiņu, ar nosacījumu, ka šīs direktīvas spēkā stāšanās dienā attiecīgo valstu tiesību aktos jau pastāv šāda veida noteikumi.3. Dalībvalstis var atkāpties no šīs direktīvas, paredzot īpašus noteikumus, kas piemērojami tāljūras kuģu apkalpēm.4. pantsPraktiski pasākumi darbinieku informēšanai un uzklausīšanai1. Saskaņā ar 1. pantā paredzētajiem principiem un neskarot spēkā esošos noteikumus un/vai praksi, kas ir vairāk labvēlīga darbiniekiem, dalībvalstis atbilstīgi šim pantam paredz praktiskos pasākumus, kā realizēt tiesības uz informēšanu un uzklausīšanu attiecīgā līmenī.2. Informēšana un uzklausīšana ietver šādas darbības:a) informēšanu par nesenām un iespējamām pārmaiņām uzņēmuma vai iestādes darbībā un ekonomiskajā stāvoklī;b) informēšanu un uzklausīšanu par nodarbinātības stāvokli, struktūru un iespējamām pārmaiņām uzņēmumā vai iestādē un par jebkādiem sagatavošanās pasākumiem, jo īpaši tad, ja pastāv draudi attiecībā uz nodarbinātību;c) informēšanu un uzklausīšanu par lēmumiem, kas var radīt būtiskas pārmaiņas darba organizācijā vai darba attiecībās, tostarp par tādiem, uz ko attiecas 9. panta 1. punktā minētie Kopienas noteikumi.3. Informēšanu veic tādā laikā, veidā un saturiskajā apjomā, kāds ir atbilstīgs, lai ļautu darbinieku pārstāvjiem to pienācīgi izpētīt un vajadzības gadījumā sagatavoties uzklausīšanai.4. Uzklausīšana notiek:a) nodrošinot, ka tās laiks, veids un saturs ir pienācīgs;b) attiecīgajā vadības un pārstāvības līmenī atbilstīgi apspriežamajam jautājumam;c) pamatojoties uz informāciju, ko darba devējs sniedzis saskaņā ar 2. panta f) apakšpunktu, un viedokli, ko darbinieku pārstāvji ir tiesīgi formulēt;d) tā, lai darbinieku pārstāvji varētu tikties ar darba devēju un gūt atbildi par jebkuru savu viedokli, kā arī šādas atbildes pamatojumu;e) lai panāktu vienošanos par lēmumiem, kas ietilpst darba devēja pilnvarās, kā minēts 2. panta c) apakšpunktā.5. pantsInformēšana un uzklausīšana, kas izriet no nolīgumaDalībvalstis var uzticēt darba devējiem un darba ņēmējiem attiecīgā līmenī, tostarp uzņēmuma vai iestādes līmenī, jebkurā laikā ar panāktu nolīgumu brīvi noteikt praktiskos pasākumus darbinieku informēšanai un uzklausīšanai. Šādi nolīgumi, kā arī nolīgumi, kuri pastāv 11. pantā noteiktajā dienā, kā arī turpmāka šādu nolīgumu atjaunošana var, ievērojot 1. pantā noteiktos principus un dalībvalstu paredzētos nosacījumus un ierobežojumus, paredzēt noteikumus, kas atšķiras no tiem, kuri minēti 4. pantā.6. pantsKonfidenciāla informācija1. Dalībvalstis nodrošina to, ka saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktos paredzētajiem nosacījumiem un ierobežojumiem darbinieku pārstāvji un visi eksperti, kas tiem sniedz palīdzību, nedrīkst izpaust darbiniekiem vai trešām personām nekādu informāciju, kas atbilstīgi uzņēmuma vai iestādes leģitīmām interesēm ir tiem sniegta, skaidri norādot, ka tā ir konfidenciāla informācija. Šis pienākums ir spēkā neatkarīgi no tā, kur minētie eksperti vai pārstāvji atrodas un pat pēc viņu darba pienākumu termiņa beigām. Dalībvalsts tomēr var atļaut darbinieku pārstāvjiem un ikvienam, kas viņiem sniedz palīdzību, nodot konfidenciālu informāciju darbiniekiem vai trešām personām, kuras saista pienākums ievērot konfidencialitāti.2. Īpašos gadījumos saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktos paredzētiem nosacījumiem un ierobežojumiem dalībvalstis nodrošina to, ka darba devējs nav spiests sniegt informāciju vai uzklausīt darbiniekus, ja šīs informācijas vai uzklausīšanas veids ir tāds, kas saskaņā ar objektīviem kritērijiem varētu būtiski kaitēt uzņēmuma vai iestādes darbībai vai to traucēt.3. Neskarot esošās attiecīgo valstu procedūras, dalībvalstis paredz administratīvu vai tiesu pārbaudes kārtību gadījumiem, kad darba devējs pieprasa ievērot konfidencialitāti vai nesniedz informāciju saskaņā ar 1. un 2. punktu. Tās var arī paredzēt procedūras, lai aizsargātu attiecīgās informācijas konfidencialitāti.7. pantsDarbinieku pārstāvju aizsardzībaDalībvalstis nodrošina to, ka darbinieku pārstāvji, veicot savas funkcijas, bauda atbilstīgu aizsardzību un garantijas, kas tiem ļauj pienācīgi veikt tiem uzticētos pienākumus.8. pantsTiesību aizsardzība1. Dalībvalstis paredz attiecīgus pasākumus gadījumiem, kad darba devējs vai darbinieku pārstāvji neievēro šīs direktīvas prasības. Jo īpaši tās nodrošina to, ka ir pieejamas atbilstīgas administratīvas vai tiesu procedūras, lai varētu īstenot pienākumus, kas izriet no šīs direktīvas.2. Dalībvalstis paredz atbilstīgas sankcijas, kas piemērojamas gadījumos, ja darba devējs vai darbinieku pārstāvji pārkāpj šīs direktīvas prasības. Tādām sankcijām jābūt efektīvām, samērīgām un preventīvām.9. pantsSaikne starp šo direktīvu un citiem Kopienas un valstu noteikumiem1. Šī direktīva neskar īpašās informēšanas un uzklausīšanas procedūras, kas noteiktas Direktīvas 98/59/EK 2. pantā un Direktīvas 2001/23/EK 7. pantā.2. Šī direktīva neskar noteikumus, kas pieņemti saskaņā ar Direktīvām 94/45/EK un 97/74/EK.3. Šī direktīva neskar esošās darbinieku tiesības uz informēšanu, uzklausīšanu un līdzdalību atbilstīgi attiecīgās valsts tiesību aktiem.4. Šīs direktīvas īstenošana nav pietiekams pamats jebkādai tā stāvokļa pasliktināšanai, kas jau dominē katrā dalībvalstī, kā arī vispārējā darba ņēmēju aizsardzības līmeņa pazemināšanai jomās, uz ko tā attiecas.10. pantsPārejas noteikumiNeatkarīgi no 3. panta dalībvalsts, kurā šīs direktīvas spēkā stāšanās dienā nepastāv nedz vispārēja, pastāvīga un likumā noteikta darbinieku informēšanas un uzklausīšanas sistēma, nedz arī vispārēja, pastāvīga un likumā noteikta sistēma darbinieku pārstāvībai darba vietā, kura ļautu pārstāvēt darbiniekus šajā nolūkā, drīkst ierobežot šīs direktīvas īstenošanai paredzēto valsts noteikumu piemērošanu attiecībā uz:a) uzņēmumiem, kur strādā vismaz 150 darbinieku, vai iestādēm, kur strādā vismaz 100 darbinieku, līdz 2007. gada 23. martam;b) uzņēmumiem, kur strādā vismaz 100 darbinieku, vai iestādēm, kur strādā vismaz 50 darbinieku, gada laikā pēc a) apakšpunktā minētās dienas.11. pantsTransponēšana1. Tā kā dalībvalstīm jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai vienmēr garantētu šajā direktīvā paredzētos rezultātus, dalībvalstis pieņem vajadzīgos normatīvos un administratīvos aktus, lai izpildītu šīs direktīvas prasības ne vēlāk kā līdz 2005. gada 23. martam, vai nodrošina, ka līdz minētajam datumam darba devēji un darba ņēmēji ar savstarpēju nolīgumu ievieš vajadzīgos noteikumus. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.2. Pieņemot šīs normas, dalībvalstis tajās ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka šādas atsauces izdarīšanas metodes.12. pantsPārskatīšana, ko veic KomisijaKomisija, apspriežoties ar dalībvalstīm, kā arī darba devējiem un darba ņēmējiem Kopienas līmenī, ne vēlāk kā līdz 2007. gada 23. martam pārskata šīs direktīvas piemērošanu, lai ierosinātu vajadzīgos grozījumus.13. pantsStāšanās spēkāŠī direktīva stājas spēkā tās publicēšanas dienā Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.14. pantsAdresātiŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2002. gada 11. martāEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsP. CoxPadomes vārdā —priekšsēdētājsJ. Piqué I Camps[1] OV C 2, 5.1.1999., 3. lpp.[2] OV C 258, 10.9.1999., 24. lpp.[3] OV C 144, 16.5.2001., 58. lpp.[4] Eiropas Parlamenta 1999. gada 14. aprīļa atzinums (OV C 219, 30.7.1999., 223. lpp.), kas apstiprināts 1999. gada 16. septembrī (OV C 54, 25.2.2000., 55. lpp.), Padomes 2001. gada 27. jūlija kopējā nostāja (OV C 307, 31.10.2001., 16. lpp.) un Eiropas Parlamenta 2001. gada 23. oktobra lēmums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts). Eiropas Parlamenta 2002. gada 5. februāra lēmums un Padomes 2002. gada 18. februāra lēmums.[5] OV L 225, 12.8.1998., 16. lpp.[6] OV L 82, 22.3.2001., 16. lpp.[7] OV L 254, 30.9.1994., 64. lpp. Direktīva grozīta ar Direktīvu 97/74/EK (OV L 10, 16.1.1998., 22. lpp.).--------------------------------------------------


title: Padomes direktīva (1986. gada 12. jūnijs) par vides, jo īpaši augsnes, aizsardzību, lauksaimniecībā izmantojot notekūdeņu dūņas

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31986L0278

Oficiālais Vēstnesis L 181 , 04/07/1986 Lpp. 0006 - 0012 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 15 Sējums 7 Lpp. 0127  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 15 Sējums 7 Lpp. 0127

		Padomes Direktīva(1986. gada 12. jūnijs)par vides, jo īpaši augsnes, aizsardzību, lauksaimniecībā izmantojot notekūdeņu dūņas(86/278/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši tā 100. un 235. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā šās direktīvas mērķis ir regulēt notekūdeņu dūņu izmantošanu lauksaimniecībā tā, lai nepieļautu kaitīgu iedarbību uz augsni, veģetāciju, dzīvniekiem un cilvēkiem, vienlaikus veicinot to pareizu izmantošanu;tā kā atšķirības dalībvalstu noteikumos par notekūdeņu dūņu izmantošanu lauksaimniecībā var traucēt kopējā tirgus darbību; tā kā tādēļ šajā jomā vajadzētu sākt tiesību aktu tuvināšanu, kā paredzēts Līguma 100. pantā;tā kā uz lauksaimniecībā izmantotajām notekūdeņu dūņām neattiecas Padomes Direktīva 75/442/EEK (1975. gada 15. jūlijs) par atkritumiem [4];tā kā pasākumi, kas paredzēti Padomes Direktīvā 78/319/EEK (1978. gada 20. marts) par toksiskajiem un bīstamajiem atkritumiem [5], attiecas arī uz notekūdeņu dūņām, kurās ir vai kas ir piesārņotas ar vielām un materiāliem, kas uzskaitīti minētās direktīvas pielikumā, ja šīs vielas vai materiāli ir tāda veida vai tādā daudzumā vai koncentrācijā, ka apdraud cilvēku veselību vai vidi;tā kā jāparedz īpaši pasākumi, lai nodrošinātu, ka cilvēki, dzīvnieki, augi un vide ir pilnīgi pasargāti no dūņu nekontrolētas izmantošanas kaitīgās ietekmes;tā kā šās direktīvas mērķis ir arī noteikt konkrētus Kopienas sākotnējos pasākumus saistībā ar augsnes aizsardzību;tā kā dūņām var būt no agronomijas viedokļa vērtīgs sastāvs un tādēļ ir pamats veicināt notekūdeņu dūņu izmantošanu lauksaimniecībā, ja vien tās tiek izmantotas pareizi; tā kā notekūdeņu dūņu izmantošana nedrīkst pasliktināt augsnes un lauksaimniecības produktu kvalitāti;tā kā daži smagie metāli var būt toksiski augiem un, klātesot augos, arī cilvēkiem un tā kā jāpieņem obligātas robežvērtības attiecībā uz šo elementu saturu augsnē;tā kā jāaizliedz izmantot dūņas, ja minēto metālu koncentrācija augsnē pārsniedz šīs robežvērtības;tā kā turklāt nav pieļaujama šo robežvērtību pārsniegšana dūņu izmantošanas rezultātā; tā kā šajā nolūkā ir jāierobežo smago metālu daudzums, ko pievieno aramzemei, vai nu nosakot maksimālo dūņu daudzumu, ko gadā var izmantot, un nodrošinot, ka netiek pārsniegtas robežvērtības, kas noteiktas smago metālu koncentrācijai izmantotajās dūņās, vai arī cenšoties nodrošināt, ka netiek pārsniegtas robežvērtības attiecībā uz smago metālu daudzumam, ko drīkst pievienot augsnei, nepārsniedzot 10 gadu vidējo rādītāju;tā kā pirms izmantošanas lauksaimniecībā dūņas jāapstrādā; tā kā tomēr ar konkrētiem nosacījumiem dalībvalstis tomēr drīkst atļaut izmantot neapstrādātas dūņas, neradot risku cilvēku vai dzīvnieku veselībai, ja dūņas ievada vai iestrādā augsnē;tā kā jāpaiet noteiktam laika posmam no dūņu izmantošanas līdz ganāmpulka laišanai ganībās vai arī rupjās barības vai dažu citu kultūru novākšanai, kas parasti ir tiešā kontaktā ar augsni un ko parasti patērē neapstrādātā veidā; tā kā jāaizliedz dūņu izmantošana augļu un dārzeņu kultūrām augšanas sezonā, izņemot augļu kokus;tā kā dūņas vajadzētu izmantot ar tādiem nosacījumiem, kas nodrošina augsnes un virszemes ūdeņu un gruntsūdeņu aizsardzību saskaņā ar Direktīvu 75/440/EEK [6] un Direktīvu 80/68/EEK [7];tā kā tāpēc jāuzrauga dūņu un augsnes, kurām tās izmanto, kvalitāti, kā arī jāizdara analīzes un konkrētus rezultātus jāpaziņo lietotājiem;tā kā jāglabā noteikts būtiskās informācijas apjoms, lai nodrošinātu labāku izpratni par dūņu izmantošanu lauksaimniecībā, un tā kā šādu informāciju periodisku ziņojumu formā vajadzētu nosūtīt Komisijai; tā kā, ņemot vērā šos ziņojumus, Komisija vajadzības gadījumā sagatavos priekšlikumus, lai nodrošinātu labāku augsnes un vides aizsardzību;tā kā dūņas no nelielām notekūdeņu attīrīšanas iekārtām, kurās attīra galvenokārt sadzīves notekūdeņus, maz apdraud cilvēku, dzīvnieku un augu veselību un vidi, tādēļ tās vajadzētu atbrīvot no dažām saistībām, kas noteiktas attiecībā uz informāciju un analīzi;tā kā dalībvalstīm jābūt tiesīgām pieņemt noteikumus, kas ir stingrāki par šajā direktīvā paredzētajiem; tā kā par šādiem noteikumiem vajadzētu paziņot Komisijai;tā kā zinātnes un tehnikas attīstība var radīt vajadzību ātri koriģēt dažas šajā direktīvā paredzētās prasības; tā kā, lai sekmētu šim nolūkam paredzēto pasākumu ieviešanu, vajadzētu paredzēt procedūru, lai izveidotu ciešu sadarbību starp dalībvalstīm un Komisiju; tā kā šādai sadarbībai vajadzētu notikt Komitejā direktīvas pielāgošanai zinātnes un tehnikas sasniegumiem;tā kā Līgumā nav paredzētas vajadzīgās pilnvaras, izņemot 235. pantā paredzētās,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠās direktīvas mērķis ir regulēt notekūdeņu dūņu izmantošanu lauksaimniecībā tā, lai novērstu kaitīgu iedarbību uz augsni, veģetāciju, dzīvniekiem un cilvēkiem, tādējādi veicinot šādu notekūdeņu dūņu pareizu izmantošanu.2. pantsŠajā direktīvāa) "dūņas" iri) dūņas no notekūdeņu attīrīšanas iekārtām, kurās attīra sadzīves vai pilsētas notekūdeņus, kā arī no citām notekūdeņu attīrīšanas iekārtām, kurās attīra līdzīga sastāva notekūdeņus;ii) dūņas no septiskajiem rezervuāriem vai tamlīdzīgām iekārtām, kas paredzētas notekūdeņu attīrīšanai;iii) dūņas no notekūdeņu attīrīšanas iekārtām, kas nav minētas i) un ii) apakšpunktā;b) "attīrītas dūņas" ir dūņas, kas ir bioloģiski, ķīmiski vai termiski apstrādātas, ilgstoši glabātas vai citādi atbilstīgi apstrādātas, lai būtiski samazinātu dūņu fermentācijas spēju un veselības, apdraudējumu, ko rada to izmantošana;c) "lauksaimniecība" ir visu veidu komerckultūru audzēšana, arī lopkopības vajadzībām;d) "izmantošana" ir dūņu izkliedēšana uz augsnes vai jebkāda cita veida lietošana uz augsnes vai augsnē.3. pants1. Šās direktīvas 2. panta a) punkta i) apakšpunktā minētās dūņas var izmantot lauksaimniecībā tikai saskaņā ar šo direktīvu.2. Neskarot Direktīvu 75/442/EEK un Direktīvu 78/319/EEK,- dūņas, kas minētas 2. panta a) punkta ii) apakšpunktā, var izmantot lauksaimniecībā, ievērojot nosacījumus, ko attiecīgā dalībvalsts uzskata par vajadzīgiem, lai aizsargātu cilvēku veselību un vidi,- dūņas, kas minētas 2. panta a) punkta iii) apakšpunktā, var izmantot lauksaimniecībā tikai tad, ja attiecīgajā dalībvalstī to izmantošana reglamentēta.4. pantsŠās direktīvas I A, I B un I C pielikumā doti lielumi, kas attiecas uz smago metālu koncentrāciju augsnē, kur dūņas izmanto, uz smago metālu koncentrāciju dūņās un smago metālu maksimālo ikgadējo daudzumu, ko drīkst iestrādāt lauksaimniecības augsnē.5. pantsNeskarot 12. pantu,1) dalībvalstis aizliedz izmantot dūņas, ja viena vai vairāku smago metālu koncentrācija augsnē pārsniedz robežvērtības, ko tās noteikušas saskaņā ar I A pielikumu, un veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka minētās robežvērtības netiek pārsniegtas dūņu izmantošanas rezultātā;2) dalībvalstis reglamentē dūņu izmantošanu tā, lai smago metālu uzkrāšanās augsnē nebūtu cēlonis 1. punktā minēto robežvērtību pārsniegšanai. Šim nolūkam dalībvalstis piemēro vienu vai otru no turpmāk a) un b) apakšpunktā paredzētajām procedūrām:a) dalībvalstis nosaka maksimālo dūņu daudzumu, ko vienai platības vienībai gadā, izsakot to sausnas tonnās, drīkst iestrādāt augsnē, ievērojot smago metālu koncentrācijas dūņās robežvērtības, ko dalībvalstis paredz saskaņā ar I B pielikumum vaib) dalībvalstis nodrošina to, ka tiek ievērotas robežvērtības attiecībā uz metālu daudzumu, ko vienā platības un vienā laika vienībā var iestrādāt augsnē, kā paredzēts I C pielikumā.6. pantsNeskarot 7. pantu,a) pirms izmantošanas lauksaimniecībā dūņas jāapstrādā. Dalībvalstis tomēr ar nosacījumiem, kas tām jāparedz, var atļaut izmantot neapstrādātas dūņas, ja tās ievada vai iestrādā augsnē;b) notekūdeņu dūņu ražotāji regulāri sniedz izmantotājiem visu informāciju, kas minēta II A pielikumā.7. pantsDalībvalstis aizliedz dūņu izmantošanu vai dūņu piegādi izmantošanai:a) pļavām vai lopbarības kultūrām, ja pļavas ir paredzētas ganībām un lopbarības kultūras paredzēts novākt, pirms pagājis noteikts laikposms. Šis laikposms, kas dalībvalstīm jānosaka, jo īpaši ņemot vērā to ģeogrāfiskos un klimatiskos apstākļus, nekādā gadījumā nav īsāks par trim nedēļām;b) augsnei, kur audzē augļu un dārzeņu kultūras, izņemot augļu kokus;c) zemei, kas paredzēta tādu augļu un dārzeņu kultūru audzēšanai, kas parasti ir tiešā kontaktā ar augsni un ko parasti patērē neapstrādātus, — 10 mēnešus pirms ražas novākšanas un novākšanas laikā.8. pantsIzmantojot dūņas, jāievēro šādi noteikumi:- dūņas jāizmanto, ņemot vērā augu vajadzību pēc barības vielām un tā, lai nepasliktinātos augsnes, virszemes ūdeņu un gruntsūdeņu kvalitāte,- ja dūņas izmanto augsnēs, kur pH ir mazāks kā 6, dalībvalstis ņem vērā smago metālu augstāku mobilitāti un pieejamību kultūrām, kā arī vajadzības gadījumā samazina robežvērtības, ko tās noteikušas saskaņā ar I A pielikumu.9. pantsDūņas un augsni, kur tās izmanto, analizē saskaņā ar II A un II B pielikumu.Paraugu ņemšanas un analizēšanas standartmetodes ir norādītas II C pielikumā.10. pants1. Dalībvalstis nodrošina, ka regulāri reģistrēa) saražoto dūņu daudzumu un daudzumu, ko piegādā izmantošanai lauksaimniecībā;b) dūņu sastāvu un īpašības saistībā ar II A pielikumā minētajiem parametriem;c) veiktās apstrādes veidu, kā paredzēts 2. panta b) apakšpunktā;d) dūņu saņēmēju vārdus vai nosaukumus un adreses, kā arī vietu, kur dūņas paredzēts izmantot.2. Reģistriem jābūt pieejamiem kompetentajām iestādēm, un tie nodrošina pamatu konsolidētajam ziņojumam, kas minēts 17. pantā.3. Informāciju par apstrādes metodēm un analīžu rezultātiem pēc pieprasījuma iesniedz kompetentajām iestādēm.11. pantsDalībvalstis var neattiecināt 6. panta b) punktu un 10. panta 1. punkta b), c), d) apakšpunktu un 2. punktu uz dūņām no notekūdeņu attīrīšanas iekārtām, kuru attīrīšanas jauda nepārsniedz 300 kg BSP5 dienā, kas atbilst 5000 cilvēkekvivalentu, un kuras paredzētas galvenokārt sadzīves notekūdeņu attīrīšanai.12. pantsJa vajadzīgs, dalībvalstis var paredzēt stingrākus pasākumus nekā šajā direktīvā paredzētie.Ikvienu šādu lēmumu paziņo Komisijai saskaņā ar pašreizējiem noteikumiem.13. pantsPielāgošana tehnikas un zinātnes attīstībai saskaņā ar 15. pantā minēto procedūru attiecas uz direktīvas pielikumos ietvertajiem noteikumiem, izņemot I A, I B un I C pielikumā uzskaitītos parametrus un lielumus, kā arī faktorus, kas var ietekmēt lielumu novērtēšanu, un analīzes parametrus, kas minēti II A un II B pielikumā.14. pants1. Ar šo izveido komiteju šās direktīvas pielāgošanai tehnikas un zinātnes attīstībai (še turpmāk "Komiteja"). Komiteju veido no dalībvalstu pārstāvjiem, tās priekšsēdētājs ir Komisijas pārstāvis.2. Komiteja izstrādā savu reglamentu.15. pants1. Ja jāievēro šajā pantā noteiktā procedūra, jautājumus Komitejai pēc savas ierosmes vai pēc kādas dalībvalsts pārstāvja pieprasījuma nodod priekšsēdētājs.2. Komisijas pārstāvis iesniedz Komitejai pieņemamo pasākumu projektu. Komiteja sniedz atzinumu par projektu laikā, ko nosaka priekšsēdētājs atkarībā no jautājuma steidzamības. Komiteja pieņem lēmumu ar 54 balsu vairākumu, vērtējot dalībvalstu balsis tā, kā noteikts Līguma 148. panta 2. punktā. Priekšsēdētājs nebalso.3. a) Komisija pieņem paredzētos pasākumus, ja tie ir saskaņā ar Komitejas atzinumu.b) Ja paredzētie pasākumi nesaskan ar Komitejas atzinumu vai atzinums nav sniegts, Komisija pieņemamos pasākumus nodod Padomei. Padome pieņem lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu.c) Ja Padome nav pieņēmusi lēmumu trīs mēnešos pēc priekšlikuma saņemšanas, ierosinātos pasākumus pieņem Komisija.16. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šajā direktīvā paredzētās prasības trīs gados pēc tās paziņošanas.Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis dara zināmus Komisijai attiecīgos to tiesību aktu noteikumu tekstus, ko tās pieņem jomā, kuru reglamentē šī direktīva.17. pantsPiecus gadus pēc šās direktīvas paziņošanas un pēc tam reizi četros gados dalībvalstis sagatavo konsolidētu ziņojumu par dūņu izmantošanu lauksaimniecībā, norādot izmantotos daudzumus, ievērotos kritērijus un visas radušās grūtības; dalībvalstis minēto ziņojumu nosūta Komisijai, kas tajā ietverto informāciju publicē. Ņemot vērā minēto ziņojumu, Komisija vajadzības gadījumā iesniedz attiecīgus priekšlikumus, lai pastiprinātu augsnes un vides aizsardzību.18. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1986. gada 12. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsP. Winsemius[1] OV C 264, 8.10.1982., 3. lpp. un OV C 154, 14.6.1984., 6. lpp.[2] OV C 77, 19.3.1984., 136. lpp.[3] OV C 90, 5.4.1983., 27. lpp.[4] OV L 194, 25.7.1975., 39. lpp.[5] OV L 84, 31.3.1978., 43. lpp.[6] OV L 194, 25.7.1975., 26. lpp.[7] OV L 20, 26.1.1980., 43. lpp.--------------------------------------------------I A PIELIKUMSROBEŽVĒRTĪBAS SMAGO METĀLU KONCENTRĀCIJAI AUGSNĒ(mg/kg sausnas reprezentatīvā paraugā, kā paredzēts II C pielikumā, augsnei ar pH no 6 līdz 7)Parametri | Robežvērtības |Kadmijs | 1 līdz 3 |Varš | 50 līdz 140 |Niķelis | 30 līdz 75 |Svins | 50 līdz 300 |Cinks | 150 līdz 300 |Dzīvsudrabs | 1 līdz 1,5 |Hroms | — |--------------------------------------------------I B PIELIKUMSROBEŽVĒRTĪBAS SMAGO METĀLU KONCENTRĀCIJAI DŪŅĀS, KO IZMANTO LAUKSAIMNIECĪBĀ(mg/kg sausnas)Parametri | Robežvērtības |Kadmijs | 20 līdz 40 |Varš | 1000 līdz 1750 |Niķelis | 300 līdz 400 |Svins | 750 līdz 1200 |Cinks | 2500 līdz 4000 |Dzīvsudrabs | 16 līdz 25 |Hroms | — |--------------------------------------------------I C PIELIKUMSROBEŽVĒRTĪBAS SMAGO METĀLU DAUDZUMIEM, KO KATRU GADU VAR PIEVIENOT LAUKSAIMNIECĪBĀ IZMANTOJAMAI ZEMEI, PAMATOJOTIES UZ VIDĒJIEM RĀDĪTĀJIEM 10 GADOS(kg/ha gadā)Parametri | Robežvērtības |Kadmijs | 0,15 |Varš | 12 |Niķelis | 3 |Svins | 15 |Cinks | 30 |Dzīvsudrabs | 0,1 |Hroms | — |--------------------------------------------------II A PIELIKUMSDŪŅU ANALĪZE1. Dūņu analīze jāveic vismaz reizi sešos mēnešos. Ja mainās apstrādājamo notekūdeņu īpašības, analīžu biežums jāpalielina. Ja gada laikā analīžu rezultāti ievērojami nemainās, dūņas jāanalizē vismaz reizi 12 mēnešos.2. Attiecībā uz dūņām no attīrīšanas iekārtām, kas minētas 11. pantā, ja dūņu analīze nav veikta 12 mēnešus pirms šās direktīvas ieviešanas visās dalībvalstīs, tad analīze jāveic 12 mēnešos pēc šās ieviešanas vai — attiecīgos gadījumos — sešos mēnešos pēc tam, kad pieņemts lēmums, kas atļauj lauksaimniecībā izmantot dūņas no šādām iekārtām. Par turpmāko analīžu biežumu dalībvalstis lemj, pamatojoties uz sākotnējo analīžu rezultātiem, pārmaiņām apstrādājamos notekūdeņos un citiem būtiskiem faktoriem.3. Ievērojot 4. punktu, analīzēm ir jāattiecas uz šādiem parametriem:- sausna, organiskā viela,- pH,- slāpeklis un fosfors,- kadmijs, varš, niķelis, svins, cinks, dzīvsudrabs, hroms.4. Attiecībā uz varu, cinku un hromu, attiecīgās dalībvalsts kompetentajai iestādei ir pietiekami pierādīts, ka šo metālu attiecīgajās iekārtās apstrādājamos notekūdeņos nav vai to daudzums ir neievērojams, lēmumu par analīžu biežumu pieņem attiecīgā dalībvalsts.--------------------------------------------------II B PIELIKUMSAUGSNES ANALĪZE1. Vienmēr, kad izmanto dūņas, kas nav no 11. pantā minētajām attīrīšanas iekārtām, dalībvalstīm vispirms ir jānodrošina, lai smago metālu saturs augsnē nepārsniegtu saskaņā ar I A pielikumu noteiktās robežvērtības. Šim nolūkam dalībvalstis lemj, kādas analīzes veikt, ņemot vērā pieejamos zinātniskos datus par augsnes īpašībām un homogenitāti.2. Dalībvalstis lemj par turpmāko analīžu biežumu, ņemot vērā metālu daudzumu augsnē pirms dūņu izmantošanas, izmantoto dūņu daudzumu un sastāvu, kā arī citus būtiskus faktorus.3. Analīzēm jāattiecas uz šādiem parametriem:- pH,- kadmijs, varš, niķelis, svins, cinks, dzīvsudrabs un hroms.--------------------------------------------------II C PIELIKUMSPARAUGU ŅEMŠANAS UN ANALĪZES METODES1. Augsnes paraugu ņemšanaReprezentatīvus augsnes paraugus analīzei parasti gatavo, sajaucot 25 pamatparaugus, kas ņemti platībā, kura nav lielāka par 5 hektāriem un kuru izmanto vieniem un tiem pašiem lauksaimnieciskiem nolūkiem.Paraugi jāņem 25 cm dziļumā, izņemot gadījumus, kad augsnes virskārta ir plānāka; tādā gadījumā paraugu ņemšanas dziļums tomēr nedrīkst būt mazāks par 10 cm.2. Dūņu paraugu ņemšanaDūņu paraugi jāņem pēc apstrādes, bet pirms piegādes izmantotājam, un tiem ir jābūt reprezentatīviem ražoto dūņu paraugiem.3. Analīzes metodesSmago metālu saturu analizē pēc hidrolīzes ar stipru skābi. Analīzes standartmetodei jābūt atomu absorbcijas spektrometrijai, un mazākā nosakāmā katra metāla koncentrācija nedrīkst pārsniegt 10 % no attiecīgās robežvērtības.--------------------------------------------------