title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 98/70/EK (1998. gada 13. oktobris), kas attiecas uz benzīna un dīzeļdegvielu kvalitāti un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/12/EEK

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31998L0070

Oficiālais Vēstnesis L 350 , 28/12/1998 Lpp. 0058 - 0068

		Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 98/70/EK(1998. gada 13. oktobris),kas attiecas uz benzīna un dīzeļdegvielu kvalitāti un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/12/EEKEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 100.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],saskaņā ar Līguma [3] 189.c pantā izklāstīto procedūru un kopīgo dokumentu, ko 1998. gada 29. jūnijā apstiprinājusi Samierināšanas komiteja,(1) tā kā dalībvalstu pieņemto tiesību aktu vai administratīvo pasākumu atšķirību dēļ attiecībā uz autotransporta līdzekļu piespiedu aizdedzes iekšdedzes dzinēju un kompresijas aizdedzes iekšdedzes dzinēju darbināšanai izmantojamo tradicionālo un alternatīvo degvielu specifikācijām rodas šķēršļi tirdzniecībai Kopienā, kas var tieši ietekmēt gan iekšējo tirgu, gan arī Eiropas autobūves un naftas pārstrādes uzņēmumu konkurētspēju; tā kā saskaņā ar Līguma 3.b panta noteikumiem tāpēc jāsaskaņo tiesību akti šajā jomā;(2) tā kā Līguma 100.a panta 3. punktā paredzēts, ka Komisijas priekšlikumi, kas vērsti uz iekšējā tirgus izveidi un nostiprināšanu un inter alia attiecas uz veselības aizsardzību un vides aizsardzību, balstīsies uz augstu aizsardzības līmeni;(3) tā kā galvenie gaisa piesārņotāji, to skaitā slāpekļa oksīdi, nesadeguši ogļūdeņraži, cietās daļiņas, oglekļa oksīds, benzoli un citu toksisko izplūdes gāzu emisija, kas ievērojamos daudzumos izplūst ar autotransporta dzinēju atgāzēm un izgarojumiem, veicina sekundāro piesārņotāju, piemēram, ozona, veidošanos, tādējādi tieši un netieši apdraudot cilvēku veselību un vidi;(4) tā kā, lai gan nosaka aizvien stingrākas autotransporta radītā piesārņojuma emisijas robežvērtības, kas ieviestas ar Padomes Direktīvu 70/220/EEK [4] un Padomes Direktīvu 88/77/EEK [5], pienācīgas gaisa tīrības nodrošināšanai vajadzīgi papildu pasākumi autotransporta un citu avotu radītā atmosfēras piesārņojuma samazināšanai;(5) tā kā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/12/EK [6] 4. pantā noteikta jauna pieeja emisijas samazināšanas politikai līdz 2000. gadam un vēlākam laikam un paredzēts, ka Komisijai inter alia jānoskaidro, kā benzīna, dīzeļdegvielas, kā arī citu degvielu kvalitātes paaugstināšana varētu mazināt gaisa piesārņojumu;(6) tā kā sākumposmā papildus degvielu specifikācijām, kuras ir spēkā no 2000. gada, jāparedz otrais posms, kas stāsies spēkā no 2005. gada, lai nozarei dotu laiku veikt nepieciešamos ieguldījumus savu ražošanas uzņēmumu pielāgošanai;(7) tā kā Eiropas Kopienā jau var nopirkt benzīnu un dīzeļdegvielu, kas pilnībā atbilst I, II, III un IV pielikumā noteiktajām specifikācijām;(8) tā kā Eiropas autodegvielu programmā, kas sīkāk izklāstīta Komisijas ziņojumā par turpmāko autotransporta radītā atmosfēras piesārņojuma samazināšanas stratēģiju, dots zinātnisks, tehnisks un ekonomisks pamatojums rekomendācijām par jaunu Kopienas līmeņa vides specifikāciju ieviešanu benzīnam un dīzeļdegvielām;(9) tā kā benzīna un dīzeļdegvielu vides specifikāciju ieviešana ir svarīgs ekonomiski pamatotu visas Eiropas mēroga, kā arī valstu, reģionālo un vietējo pasākumu kompleksa elements, kas būtu jāizmanto, ņemot vērā visu pasākumu ekonomisko pamatotību;(10) tā kā visas Eiropas mēroga, kā arī valstu, reģionālo un vietējo pasākumu kompleksa ieviešana autotransporta radītā piesārņojuma samazināšanai ir Komisijas noteiktās mobilo un stacionāro gaisa piesārņojuma avotu radītā piesārņojuma samazināšanas vispārējās stratēģijas daļa, kas veicama līdzsvaroti, ievērojot ekonomiskās pamatotības kritērijus;(11) tā kā īsā laikā, it īpaši pilsētās, jāpanāk autotransporta radīto piesārņotājvielu izplūdes daudzuma samazināšanās gan attiecībā uz primāro gaisa piesārņojumu ar nesadegušiem ogļūdeņražiem un oglekļa oksīdu, gan sekundāro piesārņojumu, piemēram, ar ozonu, gan toksisku vielu, piemēram, benzola un cieto daļiņu izplūdēm; tā kā autotransporta radītā piesārņojuma izplūžu daudzuma samazināšanos pilsētās īsā laikā var panākt, mainot degvielas sastāvu;(12) tā kā gaisa kvalitāti var paaugstināt, lietojot uzlabota sastāva degvielu, kura satur skābekli un kurā ievērojami mazākā daudzumā nekā pašlaik ir aromātiskie savienojumi, olefīni, benzols un sērs;(13) tā kā Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvas 92/81/EEK par akcīzes nodokļa struktūru saskaņošanu attiecībā uz minerāleļļām [7], jo īpaši tās 8. panta 4. punkta noteikumi neveicina un var atturēt dalībvalstis noteikt diferencētu akcīzes nodokli, kas rosinātu degvielas kvalitātes paaugstināšanu virs Kopienas noteikumos paredzētajām prasībām attiecībā uz degvielu;(14) tā kā, nosakot diferencētu akcīzes nodokli, dalībvalstis var veicināt kvalitatīvāku degvielu izmantošanu, kas atbilst valstu prioritātēm, iespējām un prasībām;(15) tā kā Komisija ir sniegusi priekšlikumu Enerģētikas produktu direktīvai; tā kā šā priekšlikuma mērķis inter alia ir ļaut dalībvalstīm aktīvāk izmantot fiskālos stimulus diferencēta akcīzes nodokļa veidā, kas veicinātu kvalitatīvāku degvielu izmantošanu;(16) tā kā nav degvielas specifikāciju, kas būtu vērstas uz motora atgāzu un izgarojumu izplūdes samazināšanu;(17) tā kā atmosfēras piesārņojums ar svinu, kas rodas, izmantojot etilētu benzīnu, apdraud cilvēku veselību un vidi; tā kā par lielu soli uz priekšu jāuzskata tas, ka no 2000. gada gandrīz visam autotransportam ar benzīna dzinējiem varēs izmantot bezsvina benzīnu, un tā kā tāpēc attiecīgi ievērojami jāierobežo etilēta benzīna pārdošana;(18) tā kā degvielas vides specifikāciju noteikšanu pārdodamajam bezsvina benzīnam un dīzeļdegvielai pamato vajadzība samazināt autotransporta radītās piesārņotājvielu izplūdes, kā arī šādas degvielas ražošanas tehnoloģiju pieejamība;(19) tā kā šķiet pareizi noteikt, ka ir nopērkams divu veidu benzīns un dīzeļdegviela, no kuriem viens dīzeļdegvielas un benzīna veids būtu kvalitatīvāks; tā kā būtu pareizi, ka šīs kvalitatīvākās degvielas no 2005. gada tirgū aizstātu zemākas kvalitātes benzīnu un dīzeļdegvielu; tā kā tomēr vajadzētu paredzēt atbilstošus noteikumus gadījumiem, kad šāda aizstāšana jāatliek uz vēlāku laiku, ja kādā dalībvalstī normatīvu ieviešana ar 2005. gadu varētu radīt nopietnas grūtības to uzņēmumiem veikt šim nolūkam nepieciešamo ražošanas iekārtu modernizāciju;(20) tā kā cilvēku veselības un/vai vides aizsardzībai noteiktās aglomerācijās vai īpašās teritorijās, kurās ir kādas gaisa kvalitātes problēmas, ievērojot šajā direktīvā noteikto procedūru, dalībvalstīm vajadzētu ļaut noteikt, ka tur var pārdot tikai tādas degvielas, kuru vides specifikācijas ir stingrākas par šajā direktīvā noteiktajām; tā kā šī procedūra atšķiras no informēšanas procedūras, kas paredzēta Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvā 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas procedūru tehnisko standartu un noteikumu jomā, kā arī noteikumiem par informācijas sabiedrības pakalpojumiem [8];(21) tā kā pilnīgas šajā direktīvā noteikto degvielas specifikāciju ievērošanas nodrošināšanai dalībvalstīm būtu jāievieš kontroles sistēmas; tā kā šīm kontroles sistēmām jāizmanto vispārpieņemtas paraugu ņemšanas un testēšanas procedūras un tā kā informācija par dalībvalstu ņemto degvielas paraugu kvalitāti būtu jāpaziņo Komisijai vienādā veidā;(22) tā kā, pamatojoties uz vispusīgu novērtējumu, Komisijai jāsniedz priekšlikums papildināt III un IV pielikumā benzīnam un dīzeļdegvielai noteiktās obligātās kvalitātes prasības, kurām jāstājas spēkā no 2005. gada 1. janvāra; tā kā Komisijas priekšlikumā var noteikt vides specifikācijas arī citiem degvielas veidiem, piemēram, sašķidrinātai naftas gāzei, dabasgāzei un biodegvielām; tā kā pastāv uzņēmumu autoparki (autobusi, taksometri, kravas autotransports u. c.), kas rada ievērojamu pilsētu kopējā gaisa piesārņojuma daļu, un šā iemesla dēļ būtu ieteicams tiem paredzēt atsevišķus normatīvus;(23) tā kā, ņemot vērā zinātnes un tehnikas attīstību, var būt vēlams uzlabot šajā direktīvā norādīto specifikāciju mērījumu atsauces metodes; tā kā šajā sakarā vajadzētu paredzēt, ka šīs direktīvas pielikumus pielāgo tehnikas attīstībai;(24) tā kā attiecīgi būtu jāatceļ Padomes 1985. gada 20. marta Direktīva 85/210/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz svina saturu benzīnā [9], Padomes 1985. gada 5. decembra Direktīva 85/536/EEK par jēlnaftas krājumu taupīšanu, benzīna sastāvā iekļaujot arī citus degvielas aizstājējkomponentus [10], kā arī Padomes 1993. gada 23. marta Direktīvas 93/12/EEK par sēra satura samazināšanu noteiktos šķidro degvielu veidos [11] 1. panta 1. daļas b) apakšpunkts un 2. panta 1. daļa;(25) tā kā 1994. gada Pievienošanās akta 69. pantā Austrijai noteiktajos pārejas pasākumos ietilpst Direktīvas 85/210/EEK 7. pants; tā kā šā pārejas pasākuma piemērošanu, kas nepieciešami noteiktu vides aizsardzības jautājumu risināšanai, vajadzētu pagarināt līdz 2000. gada 1. janvārim;(26) tā kā 1994. gada 20. decembrī starp Eiropas Parlamentu, Padomi un Komisiju ir noslēgta pagaidu vienošanās par ieviešanas pasākumiem tiesību aktiem, kas pieņemti saskaņā ar Līguma [12] 189.b pantā izklāstīto procedūru,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsJomaŠajā direktīvā saistībā ar veselības aizsardzību un vides aizsardzību ir noteiktas tehniskās specifikācijas degvielām, ko izmanto autotransporta līdzekļu piespiedu aizdedzes iekšdedzes dzinēju un kompresijas aizdedzes iekšdedzes dzinēju darbināšanai.2. pantsDefinīcijasŠajā direktīvā:1) "benzīns" ir visas gaistošās, vieglās minerāleļļas, kas paredzētas izmantošanai autotransporta līdzekļos, kuriem ir iekšdedzes dzinēji ar piespiedu aizdedzi, un kas atbilst KN kodiem 27100027, 27100029, 27100032, 27100034 un 27100036;2) "dīzeļdegvielas" ir gāzeļļas, kas atbilst KN kodam 27100066 un ko izmanto pašpiedziņas transportlīdzekļiem, kuri minēti Direktīvā 70/220/EEK un Direktīvā 88/77/EEK.Gāzeļļām, ko izmanto pašpiedziņas iekārtās, kas nav autotransports, un lauksaimniecības traktoru dzinēju darbināšanai, dalībvalstis var noteikt tādus pašus sēra satura normatīvus kā šajā direktīvā definētajai dīzeļdegvielai, vai sēra satura normatīvus, kuri dīzeļdegvielai noteikti Direktīvā 93/12/EEK.3. pantsBenzīns1. Ne vēlāk kā līdz 2000. gada 1. janvārim dalībvalstis savā teritorijā aizliedz pārdot etilētu benzīnu.2. a) Dalībvalstis ne vēlāk kā līdz 2000. gada 1. janvārim nodrošina, ka bezsvina benzīnu to teritorijā var pārdot tikai tad, ja tas atbilst I pielikumā noteiktajām vides specifikācijām;b) neskarot a) apakšpunkta noteikumus, dalībvalstis no 2000. gada 1. janvāra savā teritorijā atļauj pārdot bezsvina benzīnu, kas atbilst III pielikumā noteiktajām specifikācijām;c) dalībvalstis ne vēlāk kā līdz 2005. gada 1. janvārim nodrošina, ka to teritorijā etilētu benzīnu var pārdot tikai tad, ja tas atbilst III pielikumā noteiktajām vides specifikācijām.3. Atkāpjoties no 1. punkta noteikumiem, var ļaut dalībvalstīm, kas līdz 1999. gada 31. augustam iesniegušas pieprasījumu Komisijai, to teritorijā ne ilgāk kā līdz 2005. gada 1. janvārim atļaut pārdot etilētu benzīnu, ja tās var uzskatāmi parādīt, ka aizlieguma noteikšana varētu izraisīt nopietnas sociālekonomiskas problēmas vai varētu neradīt vispārēju cilvēku veselības aizsardzības un vides stāvokļa uzlabošanos sakarā ar inter alia klimatiskajiem apstākļiem attiecīgajā dalībvalstī.Etilēta benzīna svina saturs nepārsniedz 0,15 g/l, bet benzola saturs atbilst I pielikumā noteiktajiem normatīviem. Pārējās specifikācijas drīkst atstāt pašlaik noteiktajā līmenī.4. Neatkarīgi no 2. punkta noteikumiem dalībvalstīm, kas līdz 1999. gada 31. augustam iesniegušas pieprasījumu Komisijai, var dot piekrišanu to teritorijā ne ilgāk kā līdz 2003. gada 1. janvārim atļaut pārdot etilētu benzīnu, kura sēra saturs neatbilst I pielikumā noteiktajai specifikācijai, bet kas nepārsniedz pašlaik spēkā esošo, ja tās var uzskatāmi parādīt, ka to uzņēmumiem varētu rasties nopietnas grūtības modernizēt ražošanu laikposmā no šīs direktīvas pieņemšanas līdz 2000. gada 1. janvārim.5. Neatkarīgi no 2. punkta noteikumiem dalībvalstīm, kas līdz 2003. gada 31. augustam iesniegušas pieprasījumu Komisijai, var dot piekrišanu to teritorijā ne ilgāk kā līdz 2007. gada 1. janvārim atļaut pārdot etilētu benzīnu, kura sēra saturs neatbilst III pielikumā noteiktajai specifikācijai, bet kas atbilst I pielikumā noteiktajai specifikācijai, ja tās var uzskatāmi parādīt, ka to uzņēmumiem varētu rasties nopietnas grūtības modernizēt ražošanu laikposmā no šīs direktīvas pieņemšanas līdz 2005. gada 1. janvārim.6. Komisija saskaņā ar Līgumu var atļaut piešķirt 3., 4. un 5. punktā noteiktās atkāpes.Komisija savu lēmumu paziņo dalībvalstīm un par to informē Eiropas Parlamentu un Padomi.7. Neatkarīgi no 1. punkta noteikumiem dalībvalstis drīkst atļaut turpināt pārdot nelielus etilēta benzīna daudzumus, kura specifikācijas atbilst 3. punkta otrajā daļā minētajām, un tā pārdotais daudzums nepārsniedz 0,5 % no kopējā realizācijas apjoma izmantošanai vecos transportlīdzekļos, kuriem tas nepieciešams, un ko iegādājas ar īpašu interešu grupu starpniecību.4. pantsDīzeļdegviela1. a) Dalībvalstis nodrošina, ka ne vēlāk kā līdz 2000. gada 1. janvārim to teritorijā ir aizliegts pārdot dīzeļdegvielu, kas neatbilst II pielikumā noteiktajām vides specifikācijām;b) neskarot a) apakšpunkta noteikumus, dalībvalstis no 2000. gada 1. janvāra savā teritorijā atļauj pārdot tikai tādu dīzeļdegvielu, kas pilnībā atbilst IV pielikumā noteiktajām specifikācijām;c) dalībvalstis līdz 2005. gada 1. janvārim nodrošina, ka to teritorijā dīzeļdegvielu var pārdot tikai tad, ja tā atbilst IV pielikumā noteiktajām vides specifikācijām.2. Neatkarīgi no 1. punkta noteikumiem dalībvalstij, kas līdz 1999. gada 31. augustam iesniegusi lūgumu Komisijai, var dot piekrišanu savā teritorijā ne ilgāk kā līdz 2003. gada 1. janvārim atļaut pārdot dīzeļdegvielu, kuras sēra saturs neatbilst II pielikumā noteiktajai specifikācijai, bet kas nepārsniedz pašlaik spēkā esošo, ja dalībvalsts var uzskatāmi parādīt, ka tās uzņēmumiem varētu rasties nopietnas grūtības modernizēt ražošanu laikposmā no šīs direktīvas pieņemšanas līdz 2000. gada 1. janvārim.3. Neatkarīgi no 1. punkta noteikumiem dalībvalstij, kas līdz 2003. gada 31. augustam iesniegusi lūgumu Komisijai, var dot piekrišanu savā teritorijā ne ilgāk kā līdz 2007. gada 1. janvārim atļaut pārdot dīzeļdegvielu, kuras sēra saturs neatbilst IV pielikumā noteiktajai specifikācijai, bet kas atbilst II pielikumā noteiktajai specifikācijai, ja dalībvalsts var uzskatāmi parādīt, ka tās uzņēmumiem varētu rasties nopietnas grūtības modernizēt ražošanu laikposmā no šīs direktīvas pieņemšanas līdz 2005. gada 1. janvārim.4. Komisija saskaņā ar Līgumu var atļaut piešķirt 2. un 3. punktā noteiktās atkāpes.Komisija savu lēmumu paziņo dalībvalstīm un par to informē Eiropas Parlamentu un Padomi.5. pantsLaišana brīvā apgrozībāNeviena dalībvalsts nedrīkst aizliegt, ierobežot vai aizkavēt laist tirgū degvielu, kas pilnībā atbilst šīs direktīvas prasībām.6. pantsTādu degvielu realizācija, kuras atbilst stingrākām vides specifikācijām1. Atkāpjoties no 3., 4. un 5. panta noteikumiem, dalībvalstis var prasīt, ka noteiktās teritorijās var realizēt tikai tādas visiem transportlīdzekļu veidiem vai to daļai izmantojamas degvielas, kas atbilst stingrākām vides specifikācijām, nekā norādīts šajā direktīvā, lai aizsargātu cilvēku veselību dalībvalstu noteiktās aglomerācijās vai lai aizsargātu vidi ekoloģiski īpaši jutīgās teritorijās, gadījumos, kad atmosfēras piesārņojums apdraud cilvēku veselību vai vidi vai var pamatoti uzskatīt, ka tas nopietni un pastāvīgi to apdraudēs.2. Dalībvalsts, kas vēlas izmantot 1. punktā minēto atkāpi, kopā ar attiecīgu pamatojumu iesniedz pieprasījumu Komisijai. Pamatojumā norāda, kā, nosakot izņēmuma režīmu, tiks ievērots proporcionalitātes princips un ka šis režīms netraucēs personu brīvu pārvietošanos un preču brīvu apriti.3. Iesaistītās dalībvalstis Komisijai iesniedz datus, kas raksturo gaisa kvalitāti konkrētajā teritorijā, kā arī informāciju par plānoto pasākumu paredzamo ietekmi uz gaisa kvalitātes uzlabošanos.4. Komisija šo informāciju nekavējoties sniedz pārējām dalībvalstīm.5. Divos mēnešos pēc informācijas saņemšanas no Komisijas dalībvalstis var dot savas atsauksmes par pieprasījumu un to pamatojumu.6. Komisija par dalībvalstu pieprasījumiem pieņem lēmumu trīs mēnešos pēc atsauksmju saņemšanas no citām dalībvalstīm. Komisija ņem vērā dalībvalstu atsauksmes un paziņo dalībvalstīm savu lēmumu, par ko vienlaikus informē Eiropas Parlamentu un Padomi.7. Viena mēneša laikā pēc Komisijas lēmuma paziņošanas jebkura dalībvalsts var vērsties Padomē ar lūgumu to pārskatīt, bet gadījumā, ja lēmums netiek pieņemts, viena mēneša laikā pēc 6. punktā minētā termiņa beigām pieprasīt jautājumu izskatīt Padomē.8. Divu mēnešu laikā pēc pieprasījuma saņemšanas Padome ar kvalificētu balsu vairākumu var pieņemt citādu lēmumu attiecīgajā jautājumā.7. pantsPārmaiņas jēlnaftas piegādēJa ārkārtas apstākļu dēļ notiek straujas pārmaiņas jēlnaftas vai naftas produktu piedāvājumā, kas dalībvalsts naftas pārstrādes uzņēmumiem rada grūtības ievērot 3. un 4. pantā noteiktās degvielas specifikācijas, dalībvalsts par to informē Komisiju. Komisija pēc pārējo dalībvalstu informēšanas uz laiku līdz sešiem mēnešiem attiecīgajai dalībvalstij var atļaut vienai vai vairākām degvielas specifikācijām noteikt augstāku robežvērtību.Komisija savu lēmumu paziņo pārējām dalībvalstīm un par to informē Eiropas Parlamentu un Padomi.Viena mēneša laikā pēc Komisijas lēmuma paziņošanas jebkura dalībvalsts var ar to vērsties Padomē.Viena mēneša laikā pēc tam, kad jautājums darīts zināms Padomei, tā ar kvalificētu balsu vairākumu var pieņemt citādu lēmumu attiecīgajā jautājumā.8. pantsAtbilstības kontrole un ziņojumi1. Dalībvalstis pastāvīgi kontrolē 3. un 4. pantā noteikto prasību ievērošanu, izmantojot I un II pielikumā norādītās testēšanas metodes.2. Komisija veicina vienotas degvielas kvalitātes uzraudzības sistēmas izveidi. Komisija šādas sistēmas izveidošanai var lūgt Eiropas Standartizācijas komitejas palīdzību.3. Ne vēlāk kā līdz 2000. gada 30. jūnijam Komisija dalībvalstīm nosaka kopīgu paraugu degvielas kvalitātes datu pārskata iesniegšanai.4. Katru gadu līdz 30. jūnijam dalībvalstis iesniedz Komisijai pārskatu par iepriekšējo kalendāra gadu; pirmo pārskatu iesniedz līdz 2002. gada 30. jūnijam.9. pantsPārskatīšanas process1. Komisija regulāri, un pirmoreiz ne vēlāk kā 12 mēnešu laikā pēc šīs direktīvas pieņemšanas datuma, bet ne vēlāk kā 1999. gada 31. decembrī, ņemot vērā novērtējumu, kas izdarīts saskaņā ar 3. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 13. oktobra Direktīvā 98/69/EK par veicamajiem pasākumiem transportlīdzekļu radītā gaisa piesārņojuma samazināšanai, ar ko groza Padomes Direktīvu 70/220/EEK [13], iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei priekšlikumus par šīs direktīvas grozījumiem, kas ir būtiska un neatņemama tās stratēģijas daļa, kura vērsta uz Kopienas gaisa kvalitātes standartu prasību ievērošanu un ar to saistīto mērķu sasniegšanu.2. Priekšlikumos ietilpst vides specifikācijas, ar ko papildina benzīnam III pielikumā un dīzeļdegvielai IV pielikumā noteiktās obligātās specifikācijas, kuras noteiktas, inter alia, pamatojoties uz uzkrātajām zināšanām par emisijas samazināšanai nepieciešamajiem priekšnoteikumiem, lai uzlabotu gaisa kvalitāti, efektīvu jaunākās piesārņojuma samazināšanas tehnoloģijas izmantošanu, kā arī norisēm, kas ietekmē starptautiskos degvielas tirgus.3. Papildus 1. un 2. punkta noteikumiem, Komisija inter alia var izvirzīt:- priekšlikumus par uzņēmumu autoparkiem pilsētās un vajadzību noteikt īpašas specifikācijas speciālajai degvielai, ko tie izmanto,- priekšlikumus specifikāciju noteikšanai sašķidrinātai naftas gāzei, dabasgāzei un biodegvielām.10. pantsProcedūra pielāgošanai tehnikas attīstībaiVisus grozījumus, kas jāizdara šīs direktīvas I, II, III un IV pielikumā tabulas labējā ailē norādīto testēšanas metožu pielāgošanai tehnikas attīstībai, pieņem Komisija, kurai palīdz komiteja, kura izveidota saskaņā ar Direktīvas 96/62/EK [14] 12. pantu, un saskaņā ar šīs direktīvas 11. pantā noteikto procedūru.Šādas pielāgošanas dēļ nedrīkst tieši vai netieši mainīt šajā direktīvā noteiktās robežvērtības vai datumus, no kuriem tās piemēro.11. pantsKomitejas procedūra1. Komisijas pārstāvis 10. panta pirmajā daļā minētajai komitejai iesniedz veicamo pasākumu projektu. Komiteja sniedz atzinumu par projektu termiņā, kuru atkarībā no jautājuma steidzamības var noteikt priekšsēdētājs. Atzinumu sniedz ar balsu vairākumu, kas Līguma 148. panta 2. punktā paredzēts lēmumiem, kuri Padomei jāpieņem pēc Komisijas priekšlikuma. Dalībvalstu pārstāvju balsu skaitu komitejā vērtē, kā noteikts minētajā pantā. Priekšsēdētājs nebalso.2. Komisija pieņem paredzētos pasākumus, ja tie saskan ar komitejas atzinumu.Ja paredzētie pasākumi nesaskan ar komitejas atzinumu vai atzinums nav sniegts, Komisija nekavējoties iesniedz Padomei priekšlikumu par veicamajiem pasākumiem. Padome pieņem lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu.Ja trīs mēnešu laikā pēc dienas, kad jautājums iesniegts Padomē, tā nav pieņēmusi lēmumu, paredzētos pasākumus pieņem Komisija.12. pantsTo direktīvu atcelšana un grozījumi, kuras attiecas uz benzīna un dīzeļdegvielas kvalitāti1. No 2000. gada 1. janvāra atceļ Direktīvu 85/210/EEK, Direktīvu 85/536/EEK un Direktīvu 87/441/EEK.2. Direktīvu 93/12/EEK no 2000. gada 1. janvāra groza, svītrojot 1. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 2. panta 1. punktu.13. pantsTransponēšana valsts tiesību aktos1. Dalībvalstis pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai līdz 1999. gada 1. jūlijam izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par tiem tūlīt informē Komisiju.Dalībvalstis piemēro šos pasākumus no 2000. gada 1. janvāra.Kad dalībvalstis paredz šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarīt šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara komisijai zināmus galvenos savu tiesību aktu tekstus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.14. pantsAustrijaLīdz 2000. gada 1. janvārim uz Austriju neattiecas Direktīvas 85/210/EEK 7. panta noteikumi par tās 4. pantā minēto pieļaujamo benzola saturu benzīnā.15. pantsDirektīvas spēkā stāšanāsŠī direktīva stājas spēkā tās publicēšanas dienā Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.16. pantsAdresātiŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1998. gada 13. oktobrīEiropas Parlamenta vārdā –priekšsēdētājsJ. M. Gil-roblesPadomes vārdā –priekšsēdētājsC. Einem[1] OV C 77, 11.3.1997., 1. lpp., un OV C 209, 10.7.1997., 25. lpp.[2] OV C 206, 7.7.1997., 113. lpp.[3] Eiropas Parlamenta 1997. gada 10. aprīļa Atzinums (OV C 132, 28.4.1997., 170. lpp.), Padomes 1997. gada 7. oktobra Kopējā nostāja (OV C 351, 19.11.1997., 1. lpp.) un Eiropas Parlamenta 1998. gada 18. februāra Lēmums (OV C 80, 16.3.1998., 92. lpp.). Eiropas Parlamenta 1998. gada 15. septembra Lēmums (OV C 313, 12.10.1998.). Padomes 1998. gada 17. septembra Lēmums.[4] OV L 76, 6.4.1970., 1. lpp. Direktīva ar jaunākajiem grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/69/EK (OV L 350, 28.12.1998., 1. lpp.).[5] OV L 36, 9.2.1988., 33. lpp. Direktīva ar jaunākajiem grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 96/1/EK (OV L 40, 17.2.1996., 1. lpp.).[6] OV L 100, 19.4.1994., 42. lpp.[7] OV L 316, 31.10.1992., 12. lpp. Direktīva ar jaunākajiem grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 94/74/EK (OV L 365, 31.12.1994., 46. lpp.).[8] OV L 204, 21.7.1998., 37. lpp. Direktīva ar jaunākajiem grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 98/48/EK (OV L 217, 5.8.1998., 18. lpp.).[9] OV L 96, 3.4.1985., 25. lpp. Direktīva ar jaunākajiem grozījumiem, kas izdarīti ar 1994. gada Pievienošanās aktu.[10] OV L 334, 12.12.1985., 20. lpp. Direktīva ar jaunākajiem grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas Direktīvu 87/441/EEK (OV L 238, 21.8.1987., 40. lpp.).[11] OV L 74, 27.3.1993., 81. lpp[12] OV C 102, 4.4.1996., 1. lpp.[13] OV L 350, 28.12.1998., 1. lpp.[14] OV L 296, 21.11.1996., 55. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSAUTOTRANSPORTA LĪDZEKĻU PIESPIEDU AIZDEDZES IEKŠDEDZES DZINĒJU DARBINĀŠANAI PĀRDODAMO DEGVIELU VIDES SPECIFIKĀCIJASDegvielas veids: benzīnsParametrs | Mērvienība | Robežvērtība | Testēšanas metode |minimālā | maksimālā | metode | publicēšanas datums |Pētnieciskais oktānskaitlis | 95 | — | EN 25164 | 1993 |Motora oktānskaitlis | | 85 | — | EN 25163 | 1993 |Tvaika spiediens pēc Reida vasaras periodā | kPa | — | 60,0 | EN 12 | 1993 |Destilācijas rādītāji: | | | | | |pārtvaicējas pie 100 °C | % (tilpuma procenti) | 46,0 | — | EN-ISO 3405 | 1988 |pārtvaicējas pie 150 °C | % (tilpuma procenti) | 75,0 | — | | |Ogļūdeņražu saturs: | | | | | |—alkēni | % (tilpuma procenti) | — | 18,0 | ASTM D1319 | 1995 |—aromātiskie ogļūdeņraži | | — | 42,0 | ASTM D1319 | 1995 |—benzols | | — | 1,0 | pr. EN 12177 | 1995 |Skābekļa saturs | % (masas procenti) | — | 2,7 | EN 1601 | 1996 |Skābekļa savienojumi: | | | | | |—metanols (jābūt pievienotiem stabilizatoriem) | % (tilpuma procenti) | — | 3 | EN 1601 | 1996 |—etanols (var būt nepieciešami stabilizatori) | % (tilpuma procenti) | — | 5 | EN 1601 | 1996 |—izopropilspirts | % (tilpuma procenti) | — | 10 | EN 1601 | 1996 |—tercbutilspirts | % (tilpuma procenti) | — | 7 | EN 1601 | 1996 |—izobutilspirts | % (tilpuma procenti) | — | 10 | EN 1601 | 1996 |—ēteri ar 5 un vairāk oglekļa atomiem molekulā | % (tilpuma procenti) | — | 15 | EN 1601 | 1996 |Citi skābekli saturoši savienojumi | % (tilpuma procenti) | — | 10 | EN 1601 | 1996 |Sēra saturs | mg/kg | — | 150 | pr. EN-ISO/DIS 14596 | 1996 |Svina saturs | g/l | — | 0,005 | EN 237 | 1996 |--------------------------------------------------II PIELIKUMSAUTOTRANSPORTA LĪDZEKĻU KOMPRESIJAS AIZDEDZES IEKŠDEDZES DZINĒJU DARBINĀŠANAI PĀRDODAMO DEGVIELU VIDES SPECIFIKĀCIJASDegvielas veids: dīzeļdegvielaParametrs | Mērvienība | Robežvērtība | Testēšanas metode |minimālā | maksimālā | metode | publicēšanas datums |Cetānskaitlis | 51,0 | — | EN-ISO 5165 | 1992 |Blīvums pie 15 °C | kg/m3 | — | 845 | EN-ISO 3675 | 1995 |Destilācijas rādītāji: | | | | | |95 % destilācijas punkts | °C | — | 360 | EN ISO 3405 | 1988 |Policikliskie aromātiskie ogļūdeņraži | % (masas procenti) | — | 11 | IP 391 | 1995 |Sēra saturs | mg/kg | — | 350 | pr. EN-ISO/DIS 14596 | 1996 |--------------------------------------------------III PIELIKUMSAUTOTRANSPORTA LĪDZEKĻU PIESPIEDU AIZDEDZES IEKŠDEDZES DZINĒJU DARBINĀŠANAI PĀRDODAMO DEGVIELU VIDES SPECIFIKĀCIJASDegvielas veids: benzīnsParametrs | Mērvienība | Robežvērtība | Testēšanas metode |minimālā | maksimālā | metode | publicēšanas datums |Pētnieciskais oktānskaitlis | 95 | | EN 25164 | 1993 |Motora oktānskaitlis | | 85 | | EN 25163 | 1993 |Tvaika spiediens pēc Reida vasaras periodā | kPa | — | | | |Destilācijas rādītāji: | | | | | |pārtvaicējas pie 100 °C | % (tilpuma procenti) | — | — | | |pārtvaicējas pie 150 °C | | — | — | | |Ogļūdeņražu saturs: | | | | | |—alkēni | % (tilpuma procenti) | — | | | |—aromātiskie ogļūdeņraži | % (tilpuma procenti) | — | 35,0 | ASTM D1319 | 1995 |—benzols | % (tilpuma procenti) | — | | | |Skābekļa saturs | % (masas procenti) | — | | | |Sēra saturs | mg/kg | — | 50 | pr. EN-ISO/DIS 14596 | 1996 |Svina saturs | g/l | — | | | |--------------------------------------------------IV PIELIKUMSAUTOTRANSPORTA LĪDZEKĻU KOMPRESIJAS AIZDEDZES IEKŠDEDZES DZINĒJU DARBINĀŠANAI PĀRDODAMO DEGVIELU VIDES SPECIFIKĀCIJASDegvielas veids: dīzeļdegvielaParametrs | Mērvienība | Robežvērtība | Testēšanas metode |minimālā | maksimālā | metode | publicēšanas datums |Cetānskaitlis | | — | | |Blīvums pie 15 °C | kg/m3 | | — | | |Destilācijas rādītāji: | | | | | |95 % destilācijas punkts | °C | — | | | |Policikliskie aromātiskie ogļūdeņraži | % (masas procenti) | — | | | |Sēra saturs | mg/kg | — | 50 | pr. EN-ISO/DIS 14596 | 1996 |--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/18/EK ( 2009. gada 23. aprīlis), ar ko nosaka pamatprincipus negadījumu izmeklēšanai jūras transporta nozarē un groza Padomes Direktīvu 1999/35/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/59/EK (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               28.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 131/114

         EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2009/18/EK
   (2009. gada 23. aprīlis),
   ar ko nosaka pamatprincipus negadījumu izmeklēšanai jūras transporta nozarē un groza Padomes Direktīvu 1999/35/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/59/EK
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 80. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu (2),
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru, ņemot vērā Samierināšanas komitejas 2009. gada 3. februārī apstiprināto kopīgo dokumentu (3),
   tā kā:

               (1)

               Eiropas jūras transportā būtu jāuztur augsts vispārējais drošības līmenis un būtu jādara viss, lai samazinātu jūras negadījumu un starpgadījumu skaitu.

               (2)

               Ātri paveikta jūras negadījumu tehniskā izmeklēšana uzlabo drošību uz jūras, palīdzot novērst tādu negadījumu recidīvus, kuru rezultātā iet bojā cilvēki un kuģi un tiek piesārņota jūras vide.

               (3)

               Eiropas Parlaments 2004. gada 21. aprīļa Rezolūcijā par drošības uzlabošanu uz jūras (4) mudina Komisiju iesniegt priekšlikumu direktīvai par kuģu satiksmes negadījumu izmeklēšanu.

               (4)

               Apvienoto Nāciju Organizācijas 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijas (turpmāk “UNCLOS”) 2. pantā ir noteiktas krasta valstu tiesības izmeklēt cēloni jebkādam negadījumam uz jūras, kas noticis šīs valsts teritoriālajos ūdeņos un varētu radīt draudus dzīvībai vai videi, prasīt krasta valsts meklēšanas un glābšanas dienestu iesaistīšanos vai citādi ietekmēt krasta valsti.

               (5)

                  UNCLOS 94. pantā noteikts, ka karoga valstīm jāierosina izmeklēšana, kas sakarā ar konkrētiem atklātā jūrā notikušiem negadījumiem vai starpgadījumiem jāveic vai nu piemēroti kvalificētai personai vai personām, vai šai personai vai personām klātesot.

               (6)

               1974. gada 1. novembra Starptautiskās konvencijas par cilvēka dzīvības aizsardzību uz jūras (turpmāk “SOLAS 74”) noteikumā I/21, 1966. gada 5. aprīļa Starptautiskajā konvencijā par kravas ūdenslīniju un 1973. gada 2. novembra Starptautiskajā konvencijā par piesārņošanas novēršanu no kuģiem ir noteikts karoga valsts pienākums veikt negadījumu izmeklēšanu un iesniegt Starptautiskajai Jūrniecības organizācijai (SJO) attiecīgos secinājumus.

               (7)

               SJO obligāto instrumentu īstenošanas kodeksā, kas pievienots SJO Asamblejas 2007. gada 29. novembra Rezolūcijai A.996(25), atgādināts par karoga valsts pienākumu nodrošināt, ka drošības izmeklēšanu uz jūras veic piemēroti kvalificēti izmeklētāji, kas ir kompetenti ar jūras negadījumiem un starpgadījumiem saistītās lietās. Minētajā kodeksā turklāt prasīts karoga valstīm būt gatavām šajā nolūkā nodrošināt kvalificētus izmeklētājus neatkarīgi no negadījuma vai starpgadījuma vietas.

               (8)

               Būtu jāņem vērā SJO Asamblejas 1997. gada 27. novembra Rezolūcijai A.849(20) pievienotais Jūras negadījumu un starpgadījumu izmeklēšanas kodekss (turpmāk “SJO Jūras negadījumu un starpgadījumu izmeklēšanas kodekss”), kurā noteikts, ka drošības izmeklēšanā attiecībā jūras negadījumiem un starpgadījumiem jāīsteno kopēja pieeja un ka valstīm jāsadarbojas, nosakot faktorus, kas ir par iemeslu jūras negadījumiem un starpgadījumiem. Turklāt būtu jāņem vērā SJO Asamblejas 1997. gada 27. novembra Rezolūcija A.861(20) un SJO Kuģošanas drošības komitejas 2004. gada 17. maija Rezolūcija MSC.163(78), kurās definētas “reisa datu reģistrācijas iekārtas”.

               (9)

               Jūrnieki ir atzīti par īpašu darbinieku kategoriju, un, ņemot vērā jūrniecības nozares globālo raksturu un dažādās jurisdikcijas, ar kurām viņi var saskarties, viņiem nepieciešama īpaša aizsardzība, jo īpaši attiecībā uz kontaktiem ar valstu iestādēm. Saistībā ar paaugstinātu jūras drošību, jūrniekiem būtu jāspēj paļauties uz taisnīgu attieksmi jūras negadījumā. Viņu cilvēktiesības un cieņa būtu jāaizsargā visu laiku, un visas drošības izmeklēšanas būtu jāveic taisnīgi un ātri. Šajā sakarā dalībvalstīm, ņemot vērā savus tiesību aktus, papildus būtu jāņem vērā attiecīgie noteikumi SJO Pamatnostādnēs par taisnīgu attieksmi pret jūrniekiem jūras negadījuma situācijā.

               (10)

               Lai izvairītos no diskriminējošu vai represīvu pasākumu uzsākšanas pret lieciniekiem saistībā ar viņu dalību drošības izmeklēšanā, dalībvalstīm saskaņā ar savām tiesību sistēmām pēc negadījumiem būtu jāaizsargā liecinieku sniegtās liecības un jānovērš to izmantošana nolūkiem, kas nav drošības izmeklēšana.

               (11)

               Padomes Direktīvā 1999/35/EK (1999. gada 29. aprīlis) par obligāto apsekojumu sistēmu ro-ro prāmju un ātrgaitas pasažieru kuģu regulārās satiksmes drošībai (5) dalībvalstīm prasīts atbilstīgi savām attiecīgajām tiesību sistēmām definēt tiesisko statusu, kas tām vai jebkurai citai pamatoti ieinteresētai dalībvalstij ļauj piedalīties, sekmēt vai – gadījumā, kas paredzēts SJO Jūras negadījumu un starpgadījumu izmeklēšanas kodeksā, – veikt jebkura tāda negadījuma vai starpgadījuma izmeklēšanu, kurš saistīts ar ro-ro prāmi vai ātrgaitas pasažieru kuģi.

               (12)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2002/59/EK (2002. gada 27. jūnijs), ar ko izveido Kopienas kuģu satiksmes uzraudzības un informācijas sistēmu (6), dalībvalstīm prasīts ievērot SJO Jūras negadījumu un starpgadījumu izmeklēšanas kodeksa noteikumus un nodrošināt, lai negadījumu izmeklēšanas secinājumus publicētu iespējami drīz pēc pabeigtās izmeklēšanas.

               (13)

               Tādu negadījumu un starpgadījumu drošības izmeklēšanas, kuros iesaistīti jūras kuģi vai citi ostās vai citās ierobežotas kuģošanas jūras zonās esoši kuģi, ir ārkārtīgi svarīgi veikt objektīvi, lai efektīvi noteiktu šādu negadījumu vai starpgadījumu apstākļus un cēloņus. Tādēļ šādas izmeklēšanas būtu jāveic neatkarīgiem izmeklētājiem, ko kontrolē neatkarīga struktūra vai vienība, kam piešķirtas vajadzīgās pilnvaras, lai izvairītos no jebkāda interešu konflikta.

               (14)

               Dalībvalstīm saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem attiecībā uz to iestāžu pilnvarām, kas atbildīgas par tiesu izmeklēšanu, un sadarbībā ar šīm iestādēm attiecīgos gadījumos būtu jānodrošina, ka par tehnisko izmeklēšanu atbildīgās personas var veikt savus uzdevumus iespējami labākajos apstākļos.

               (15)

               Šī direktīva nedrīkstētu skart Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (7).

               (16)

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai to tiesību sistēmas tām un jebkurai citai pamatoti ieinteresētai dalībvalstij ļautu piedalīties izmeklēšanā vai sekmēt vai veikt šādu izmeklēšanu, pamatojoties uz SJO Jūras negadījumu un starpgadījumu izmeklēšanas kodeksa noteikumiem.

               (17)

               Principā uz katru jūras negadījumu vai starpgadījumu būtu jāattiecas tikai vienai izmeklēšanai, ko veic dalībvalsts vai vadītāja dalībvalsts, piedaloties citām būtiski ieinteresētām valstīm. Pienācīgi pamatotos izņēmuma gadījumos, kad sakarā ar attiecīgā kuģa karogu, negadījuma vietu vai cietušo valstspiederību ir iesaistītas divas vai vairākas dalībvalstis, varētu veikt paralēlas izmeklēšanas.

               (18)

               Savstarpēji vienojoties, dalībvalsts var deleģēt jūras negadījuma vai starpgadījuma drošības izmeklēšanu (turpmāk “drošības izmeklēšana”) vai ar šādu izmeklēšanu saistītu īpašu uzdevumu vadību citai dalībvalstij.

               (19)

               Dalībvalstīm vajadzētu darīt visu iespējamo, lai netiktu prasīta samaksa par vajadzīgās palīdzības sniegšanu izmeklēšanā, kurā iesaistītas divas vai vairākas dalībvalstis. Ja palīdzību lūdz dalībvalsts, kas nav iesaistīta drošības izmeklēšanā, dalībvalstis vienojas par radušos izmaksu atlīdzību.

               (20)

               Saskaņā ar SOLAS 74 noteikumu V/20 pasažieru kuģiem un kuģiem, kas nav pasažieru kuģi, ar bruto tilpību 3 000 tonnu un vairāk, kuri uzbūvēti 2002. gada 1. jūlijā vai vēlāk, jābūt aprīkotiem ar reisa datu reģistrācijas iekārtām, lai palīdzētu veikt negadījumu izmeklēšanu. Tā kā minētajām iekārtām ir būtiska nozīme, izstrādājot kuģu satiksmes negadījumu novēršanas politiku, būtu jāprasa, lai šādas iekārtas vienmēr būtu uz kuģiem, kas veic valsts mēroga vai starptautiskus reisus un piestāj Kopienas ostās.

               (21)

               Datus, ko reģistrē reisa datu reģistrācijas iekārta un citas elektroniskas iekārtas, var izmantot gan pēc negadījuma vai starpgadījuma, lai izmeklētu tā cēloņus, gan preventīvi, lai uzkrātu pieredzi par apstākļiem, kas varētu kļūt par šādu notikumu cēloni. Dalībvalstīm būtu jānodrošina tas, ka šādus datus, ja tie ir pieejami, pienācīgi izmanto abiem minētajiem mērķiem.

               (22)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 1406/2002 (8) ir noteikts, ka Eiropas Kuģošanas drošības aģentūrai (turpmāk “Aģentūra”) jāsadarbojas ar dalībvalstīm, lai izstrādātu tehniskus risinājumus un sniegtu tehnisku palīdzību jautājumos, kas saistīti ar Kopienas tiesību aktu īstenošanu. Negadījumu izmeklēšanā Aģentūras konkrētais uzdevums ir veicināt sadarbību starp dalībvalstīm un Komisiju vienotas metodoloģijas izstrādē kuģu satiksmes negadījumu izmeklēšanai saskaņā ar starptautiski atzītiem principiem, ievērojot dalībvalstu tiesību sistēmu atšķirības.

               (23)

               Saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1406/2002 Aģentūrai ir jāveicina sadarbība, sniedzot atbalstu dalībvalstīm izmeklēšanas darbību veikšanā, kā arī izmeklēšanas ziņojumu analīzes veikšanā.

               (24)

               Izstrādājot kopēju metodoloģiju jūras negadījumu un starpgadījumu izmeklēšanai vai grozot to, būtu jāņem vērā visi negadījumu izmeklēšanas secinājumi.

               (25)

               Dalībvalstīm un Kopienai būtu pienācīgi jāievēro drošības ieteikumi, kas izstrādāti pēc drošības izmeklēšanas.

               (26)

               Tā kā tehniskās drošības izmeklēšanas mērķis ir novērst jūras negadījumus un starpgadījumus, secinājumos un drošības ieteikumos nekādā gadījumā nebūtu jānosaka atbildība vai vainas pakāpe.

               (27)

               Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķi – proti, uzlabot kuģošanas drošību Kopienā un tādējādi mazināt turpmāku jūras negadījumu risku – nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka veicamo pasākumu apjoma vai iedarbības dēļ minēto mērķi var labāk sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai.

               (28)

               Šīs direktīvas īstenošanai vajadzīgie pasākumi būtu jāpieņem saskaņā ar Padomes Lēmumu 1999/468/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (9).

               (29)

               Jo īpaši Komisija būtu jāpilnvaro grozīt šo direktīvu, lai piemērotu turpmākus grozījumus ar to saistītās starptautiskās konvencijās, protokolos, kodeksos un rezolūcijās, kā arī lai pieņemtu vai grozītu jūras negadījumu un starpgadījumu izmeklēšanas kopējo metodoloģiju. Šie pasākumi, kuri ir vispārīgi un kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs direktīvas elementus, inter alia, papildinot to ar jauniem nebūtiskiem elementiem, jāpieņem saskaņā ar Lēmuma 1999/468/EK 5.a pantā paredzēto regulatīvo kontroles procedūru.

               (30)

               Saskaņā ar 34. punktu Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu (10) dalībvalstīm ir ieteikts gan savām vajadzībām, gan Kopienas interesēs izstrādāt savas tabulas, kur pēc iespējas precīzāk atspoguļota atbilstība starp šo direktīvu un tās transponēšanas pasākumiem, un padarīt tās publiski pieejamas,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Priekšmets
   1.   Šīs direktīvas mērķis ir uzlabot kuģošanas drošību un novērst kuģu izraisītu piesārņojumu, tādējādi samazinot turpmāku jūras negadījumu risku:

               a)

               veicinot to, ka veic jūras negadījumu un starpgadījumu ātru drošības izmeklēšanu un pienācīgu analīzi, lai noteiktu to cēloņus; un

               b)

               laikus iesniedzot precīzus drošības izmeklēšanas ziņojumus un piedāvājot korektīvus pasākumus.

         2.   Saskaņā ar šo direktīvu veiktā izmeklēšana nav saistīta nedz ar atbildības, nedz vainas pakāpes noteikšanu. Tomēr dalībvalstis nodrošina, ka izmeklēšanas struktūra vai vienība (turpmāk “izmeklēšanas struktūra”) neatturas ziņot par visiem negadījuma vai starpgadījuma cēloņiem, ja šie fakti varētu norādīt uz vainu vai atbildību.
   2. pants
   Darbības joma
   1.   Šī direktīva attiecas uz jūras negadījumiem un starpgadījumiem:

               a)

               kuros iesaistīti kuģi, kas kuģo ar dalībvalsts karogu; vai

               b)

               kas notiek dalībvalstu teritoriālajos ūdeņos un iekšējos ūdeņos, kā noteikts UNCLOS; vai

               c)

               kuros dalībvalstīm ir citas pamatotas intereses.

         2.   Šī direktīva neattiecas uz jūras negadījumiem un starpgadījumiem, kuros iesaistīti vienīgi:

               a)

               karakuģi, karaspēka daļu transporta kuģi un citi kuģi, kuri pieder dalībvalstīm un kurus ekspluatē dalībvalstis, un kurus izmanto vienīgi valdības dienesti nekomerciāliem nolūkiem;

               b)

               kuģi bez mehāniskas piedziņas, primitīvas būves koka kuģi, izpriecu jahtas un izpriecu braucienu kuģi, kas nav iesaistīti tirdzniecībā, ja tajos nav un nebūs apkalpes un ja tie nepārvadā un nepārvadās vairāk kā 12 pasažierus komerciālos nolūkos;

               c)

               iekšzemes ūdensceļu kuģi, kas kuģo pa iekšzemes ūdensceļiem;

               d)

               zvejas kuģi, kuru garums ir mazāks par 15 metriem;

               e)

               stacionāras iekārtas urbšanas darbiem jūrā.

         3. pants
   Definīcijas
   Šajā direktīvā:

               1)

               “SJO Jūras negadījumu un starpgadījumu izmeklēšanas kodekss” ir SJO Asamblejas 1997. gada 27. novembra Rezolūcijai A.849(20) pievienotais Jūras negadījumu un starpgadījumu izmeklēšanas kodekss jaunākajā redakcijā;

               2)

               turpmāk norādītos terminus saprot atbilstoši SJO Jūras negadījumu un starpgadījumu izmeklēšanas kodeksā ietvertajām definīcijām:

                           a)

                           “jūras negadījums”;

                           b)

                           “ļoti smags negadījums”;

                           c)

                           “jūras starpgadījums”;

                           d)

                           “jūras negadījuma vai starpgadījuma drošības izmeklēšana”;

                           e)

                           “izmeklēšanas vadītāja valsts”;

                           f)

                           “pamatoti ieinteresēta valsts”;

               3)

               terminu “smags negadījums” saprot atbilstoši atjauninātajai definīcijai, kas ietverta SJO Jūras drošības komitejas un Jūras vides aizsardzības komitejas 2008. gada 18. decembra Cirkulārā MSC-MEPC.3/Circ.3;

               4)

               “SJO Pamatnostādnes par taisnīgu attieksmi pret jūrniekiem jūras negadījuma situācijā” ir pamatnostādnes, kas ietvertas SJO Juridiskās komitejas 2006. gada 27. aprīļa Rezolūcijā LEG.3(91) un ko Starptautiskās Darba organizācijas Pārvaldes iestāde apstiprinājusi tās 296. sesijā 2006. gada 12.–16. jūnijā;

               5)

               terminus “ro-ro prāmis” un “ātrgaitas pasažieru kuģis” saprot atbilstoši Direktīvas 1999/35/EK 2. pantā ietvertajām definīcijām;

               6)

               terminu “reisa datu reģistrācijas iekārta” (turpmāk “VDR”) saprot atbilstoši SJO Asamblejas Rezolūcijā A.861(20) un SJO Kuģošanas drošības komitejas Rezolūcijā MSC.163(78) ietvertajai definīcijai;

               7)

               “drošības ieteikums” ir jebkurš priekšlikums, tostarp reģistrācijas un kontroles nolūkā, ko ierosina:

                           a)

                           tās valsts, kura veic vai vada drošības izmeklēšanu, izmeklēšanas iestāde, pamatojoties uz izmeklēšanā iegūto informāciju; vai attiecīgi

                           b)

                           Komisija, kas rīkojas, pamatojoties uz teorētisku datu analīzi un veikto drošības izmeklēšanu rezultātiem.

         4. pants
   Drošības izmeklēšanas statuss
   1.   Dalībvalstis saskaņā ar savām tiesību sistēmām nosaka drošības izmeklēšanas juridisko statusu tā, lai šādu izmeklēšanu varētu veikt pēc iespējas efektīvāk un ātrāk.
   Dalībvalstis saskaņā ar saviem tiesību aktiem un, attiecīgos gadījumos, sadarbojoties ar iestādēm, kas atbild par tiesu iestāžu veiktu izmeklēšanu, nodrošina, ka drošības izmeklēšana:

               a)

               ir neatkarīga no kriminālizmeklēšanas vai citas izmeklēšanas, ko veic paralēli, lai noteiktu atbildību vai vainas pakāpi; un

               b)

               netiek nepamatoti aizliegta, pārtraukta vai kavēta šādas kriminālizmeklēšanas vai citas izmeklēšanas dēļ.

         2.   Saskaņā ar 10. pantā minēto pastāvīgās sadarbības struktūru dalībvalstu regulējums ietver noteikumus, kas nodrošina iespēju:

               a)

               sadarboties un sniegt savstarpēju palīdzību drošības izmeklēšanā, ko vada citas dalībvalstis, vai deleģēt uzdevumu vadīt šādu izmeklēšanu citai dalībvalstij saskaņā ar 7. pantu; un

               b)

               koordinēt attiecīgo izmeklēšanas struktūru darbību, ciktāl tas vajadzīgs, lai sasniegtu šīs direktīvas mērķi.

         5. pants
   Pienākums veikt izmeklēšanu
   1.   Katra dalībvalsts nodrošina, ka 8. pantā minētā izmeklēšanas struktūra veic drošības izmeklēšanu, ja ir noticis ļoti smags jūras negadījums:

               a)

               kurā iesaistīts kuģis, kas kuģo ar šīs dalībvalsts karogu, neatkarīgi no negadījuma vietas; vai

               b)

               kurš noticis šīs dalībvalsts teritoriālajos ūdeņos un iekšējos ūdeņos, kā noteikts UNCLOS, neatkarīgi no tā, ar kādu karogu kuģo negadījumā iesaistītais kuģis vai kuģi; vai

               c)

               par kuru šai dalībvalstij ir pamatota interese neatkarīgi no negadījuma vietas un karoga, ar kādu kuģo iesaistītais kuģis vai kuģi.

         2.   Turklāt smagu negadījumu situācijā izmeklēšanas struktūra veic iepriekšēju izvērtējumu, lai pieņemtu lēmumu par to, vai ir jāveic drošības izmeklēšana. Ja izmeklēšanas struktūra pieņem lēmumu neveikt drošības izmeklēšanu, šā lēmuma iemeslus dokumentē un paziņo saskaņā ar 17. panta 3. punktu.
   Jebkuru citu jūras negadījumu vai starpgadījumu situācijā izmeklēšanas struktūra pieņem lēmumu par to, vai veikt drošības izmeklēšanu.
   Pieņemot šā punkta pirmajā un otrajā daļā minētos lēmumus, izmeklēšanas struktūra ņem vērā negadījuma vai starpgadījuma smagumu, iesaistītā kuģa un/vai kravas veidu, un to, vai drošības izmeklēšanas konstatējumi var palīdzēt novērst turpmākus negadījumus un starpgadījumus.
   3.   Jomu, uz kuru attiecas drošības izmeklēšana, un praktiskos pasākumus šīs izmeklēšanas veikšanai nosaka izmeklēšanas vadītājas valsts izmeklēšanas struktūra sadarbībā ar attiecīgajām citu pamatoti ieinteresēto valstu struktūrām tā, lai pēc šīs struktūras ieskatiem visvairāk veicinātu šīs direktīvas mērķa sasniegšanu, un ar nolūku novērst turpmākus negadījumus un starpgadījumus.
   4.   Veicot drošības izmeklēšanas, izmeklēšanas struktūra ievēro jūras negadījumu un starpgadījumu izmeklēšanas kopējo metodoloģiju, kas izstrādāta saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1406/2002 2. panta e) punktu. Izmeklētāji var novirzīties no metodoloģijas īpašos gadījumos, ja tas var tikt attaisnots kā nepieciešams saskaņā ar viņu profesionālo spriedumu un ja tas ir vajadzīgs izmeklēšanas mērķu sasniegšanai. Komisija šīs direktīvas īstenošanas nolūkā pieņem vai groza minēto metodoloģiju, ņemot vērā attiecīgos drošības izmeklēšanu secinājumus.
   Šo pasākumu, kurš paredzēts, lai grozītu nebūtiskus šīs direktīvas elementus, inter alia, papildinot to, pieņem saskaņā ar 19. panta 3. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.
   5.   Drošības izmeklēšanu uzsāk tik drīz pēc jūras negadījuma vai starpgadījuma, cik vien tas ir praktiski iespējams, bet noteikti ne vēlāk kā divus mēnešus pēc attiecīgā negadījuma vai starpgadījuma.
   6. pants
   Ziņošanas pienākums
   Dalībvalsts savā tiesību sistēmā prasa, lai atbildīgās iestādes un/vai iesaistītās puses nekavējoties dara zināmus šīs dalībvalsts izmeklēšanas struktūrai visus negadījumus un starpgadījumus, uz kuriem attiecas šīs direktīvas darbības joma.
   7. pants
   Drošības izmeklēšanas vadība un piedalīšanās drošības izmeklēšanā
   1.   Principā uz katru jūras negadījumu vai starpgadījumu attiecas tikai viena izmeklēšana, ko veic dalībvalsts vai vadītāja dalībvalsts, piedaloties citām būtiski ieinteresētām valstīm.
   Tādēļ drošības izmeklēšanā, kurā iesaistītas divas vai vairākas dalībvalstis, attiecīgās dalībvalstis sadarbojas, lai ātri vienotos par to, kura no tām ir izmeklēšanas vadītāja dalībvalsts. Tās dara visu iespējamo, lai vienotos par izmeklēšanas procedūrām. Šīs vienošanās robežās citām pamatoti ieinteresētajām valstīm ir tādas pašas tiesības un piekļuve lieciniekiem un pierādījumiem kā drošības izmeklēšanas vadītājai dalībvalstij. Šīm valstīm ir arī tiesības uz to, ka izmeklēšanas vadītāja dalībvalsts ņem vērā to viedokli.
   Paralēlas drošības izmeklēšanas veikšana par vienu un to pašu negadījumu vai starpgadījumu ir pieļaujama vienīgi izņēmuma gadījumos. Šādā gadījumā dalībvalstis paziņo Komisijai šādu paralēlu izmeklēšanu veikšanas iemeslus. Dalībvalstis, kas veic paralēlas izmeklēšanas, savstarpēji sadarbojas. Jo īpaši iesaistītās izmeklēšanas struktūras apmainās ar visu piemēroto informāciju, kas iegūta viņu attiecīgo izmeklēšanu gaitā, jo īpaši lai pēc iespējas izdarītu vienotus secinājumus.
   Dalībvalstis atturas no jebkādiem pasākumiem, kas varētu nepamatoti nepieļaut, apturēt vai kavēt drošības izmeklēšanu, uz kuru attiecas šīs direktīvas darbības joma.
   2.   Neskarot 1. punktu, katra dalībvalsts paliek atbildīga par drošības izmeklēšanu un koordināciju ar pārējām pamatoti ieinteresētajām dalībvalstīm līdz brīdim, kad tās savstarpēji vienojas par to, kurai jābūt izmeklēšanas vadītājai valstij.
   3.   Neskarot šīs direktīvas un starptautisko tiesību aktu noteikumus, savstarpēji vienojoties, viena dalībvalsts var atsevišķā gadījumā deleģēt drošības izmeklēšanas vai ar to saistītu īpašu uzdevumu vadību citai dalībvalstij.
   4.   Ja jūras negadījumā vai starpgadījumā ir iesaistīts ro-ro prāmis vai ātrgaitas pasažieru kuģis, drošības izmeklēšanas procedūru sāk dalībvalsts, kuras teritoriālajā jūrā vai iekšējos ūdeņos, kā noteikts UNCLOS, ir noticis negadījums vai starpgadījums, vai – ja tas noticis citos ūdeņos – dalībvalsts, kuru attiecīgais prāmis vai kuģis apmeklējis pēdējo. Minētā valsts ir atbildīga par drošības izmeklēšanu un koordināciju ar pārējām pamatoti ieinteresētajām dalībvalstīm, līdz tās savstarpēji vienojas par to, kurai jābūt izmeklēšanas vadītājai valstij.
   8. pants
   Izmeklēšanas struktūras
   1.   Dalībvalstis nodrošina, ka par drošības izmeklēšanu atbild objektīva pastāvīga izmeklēšanas struktūra, kurai ir vajadzīgās pilnvaras, un piemēroti kvalificēti izmeklētāji, kas ir kompetenti jūras negadījumu un starpgadījumu jautājumos.
   Lai drošības izmeklēšanu veiktu objektīvi, izmeklēšanas struktūra organizācijas, tiesiskās struktūras un lēmumu pieņemšanas ziņā ir neatkarīga no jebkuras puses, kuras intereses varētu būt pretrunā minētajam uzdevumam.
   Dalībvalstis, kurām nav pieejas jūrai un kurām nav ne savu kuģu, ne arī kuģu, kas kuģotu ar šo valstu karogu, noteiks neatkarīgu kontaktiestādi sadarbībai izmeklēšanā saskaņā ar 5. panta 1. punkta c) apakšpunktu.
   2.   Izmeklēšanas struktūra nodrošina to, ka izmeklētājiem ir zināšanas un praktiskā darba pieredze jomās, kas ir saistītas ar viņu parastajiem izmeklētāja pienākumiem. Turklāt izmeklēšanas struktūra vajadzības gadījumā nodrošina piemērotas ekspertīzes tūlītēju pieejamību.
   3.   Izmeklēšanas struktūrai uzticētās darbības var ietvert arī datu vākšanu un analīzi saistībā ar kuģošanas drošību, jo īpaši preventīvos nolūkos, ciktāl šīs darbības neietekmē minētās struktūras neatkarību vai neuzliek atbildību saistībā ar normatīviem, administratīviem vai standartizācijas jautājumiem.
   4.   Dalībvalstis atbilstīgi savām tiesību sistēmām nodrošina, ka to izmeklēšanas struktūras izmeklētāji vai izmeklētāji no citas izmeklēšanas struktūras, kurai deleģēts drošības izmeklēšanas uzdevums, attiecīgos gadījumos sadarbībā ar iestādēm, kas atbildīgas par tiesu izmeklēšanu, ir nodrošināti ar visu piemēroto informāciju drošības izmeklēšanas veikšanai un tādējādi ir pilnvaroti:

               a)

               brīvi piekļūt jebkurai teritorijai vai negadījuma vietai, kā arī jebkuram kuģim, vrakam vai struktūrai, tostarp kravai, iekārtām vai atliekām;

               b)

               nodrošināt pierādījumu tūlītēju uzskaiti un vraku, atlieku vai citu sastāvdaļu vai vielu kontrolētu meklēšanu un novākšanu pārbaudei vai analīzei;

               c)

               pieprasīt b) apakšpunktā minēto priekšmetu pārbaudi vai analīzi un izmantot brīvu piekļuvi šādu pārbaužu vai analīžu rezultātiem;

               d)

               brīvi piekļūt jebkādai svarīgai informācijai un ierakstītiem datiem, tostarp no VDR iegūtiem datiem, kas ir saistīti ar kuģi, reisu, kravu, apkalpi un jebkuru citu personu, objektu, stāvokli vai apstākli, kā arī kopēt un izmantot šādu informāciju un datus;

               e)

               brīvi piekļūt upuru ķermeņu izmeklēšanas rezultātiem vai no upuru ķermeņiem ņemto paraugu analīžu rezultātiem;

               f)

               pieprasīt un brīvi piekļūt kuģa ekspluatācijā iesaistīto cilvēku vai citu iesaistīto cilvēku izmeklēšanas rezultātiem vai no šiem cilvēkiem ņemto paraugu analīžu rezultātiem;

               g)

               iztaujāt lieciniekus bez tādu cilvēku klātbūtnes, kuru intereses varētu uzskatīt par tādām, kas kavē drošības izmeklēšanu;

               h)

               saņemt apsekojumu protokolus un saistīto informāciju, kas ir karoga valsts, kuģu īpašnieku, klasifikācijas sabiedrības vai jebkuras citas iesaistītās puses rīcībā, ja šīs puses vai to pārstāvji veic uzņēmējdarbību attiecīgajā dalībvalstī;

               i)

               pieprasīt attiecīgās valsts attiecīgo iestāžu palīdzību, tostarp karoga valsts un ostas valsts inspektoru, krasta apsardzes darbinieku, kuģu satiksmes dienesta operatoru, meklēšanas un glābšanas dienestu, loču vai cita ostas personāla vai jūrnieku palīdzību.

         5.   Izmeklēšanas struktūrai ir iespēja nekavējoties reaģēt uz jebkurā laikā saņemtu paziņojumu par negadījumu un saņemt pietiekamus resursus savu funkciju neatkarīgai izpildei. Tās izmeklētājiem piešķir statusu, kas tiem dod vajadzīgās neatkarības garantijas.
   6.   To uzdevumu pildīšanu, kas izmeklēšanas struktūrai uzticēti saskaņā ar šo direktīvu, tā var apvienot ar tādu notikumu izmeklēšanu, kas nav jūras negadījumi, ja šāda izmeklēšana neapdraud izmeklēšanas struktūras neatkarību.
   9. pants
   Konfidencialitāte
   Neskarot Direktīvu 95/46/EK, dalībvalstis atbilstīgi savām tiesību sistēmām nodrošina, ka turpmāk norādītās ziņas neļauj izmantot citiem nolūkiem kā drošības izmeklēšana, ja vien kompetentā iestāde šajā valstī nenosaka, ka izpaušanai ir prevalējoši sabiedrisko interešu iemesli:

               a)

               visas liecinieku sniegtās liecības un citi apgalvojumi, viedokļi un piezīmes, kas izdarītas vai saņemtas izmeklēšanas struktūras veiktās drošības izmeklēšanas gaitā;

               b)

               dokumenti, kas atklāj to personu identitāti, kas liecinājuši drošības izmeklēšanā;

               c)

               informācija attiecībā uz negadījumā vai starpgadījumā iesaistītajām personām, kura ir īpaši jutīga un privāta, tostarp informācija par viņu veselību.

         10. pants
   Pastāvīgas sadarbības sistēma
   1.   Dalībvalstis ciešā sadarbībā ar Komisiju izveido pastāvīgas sadarbības sistēmu, kas ļauj attiecīgajām struktūrām savstarpēji sadarboties tādā pakāpē, kāda vajadzīga šīs direktīvas mērķa sasniegšanai.
   2.   Pastāvīgās sadarbības sistēmas reglamentu un attiecīgus organizatoriskos pasākumus pieņem saskaņā ar 19. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru.
   3.   Pastāvīgajā sadarbības sistēmā dalībvalstu izmeklēšanas struktūras jo īpaši vienojas par labākajām sadarbības formām, lai:

               a)

               ļautu izmeklēšanas struktūrām kopīgi izmantot sistēmas, struktūras un iekārtas, kā arī citus ar drošības izmeklēšanu saistītus objektus vraku un kuģa iekārtu tehniskajai izmeklēšanai, tostarp informācijas iegūšanu no VDR un citām elektroniskām ierīcēm un šīs informācijas novērtēšanu;

               b)

               sniegtu viena otrai tehnisko vai ekspertu palīdzību, kas vajadzīga konkrētu uzdevumu veikšanai;

               c)

               iegūtu un kopīgi izmantotu informāciju, kas ir svarīga, lai analizētu datus par negadījumiem un sniegtu piemērotus drošības ieteikumus Kopienas līmenī;

               d)

               izstrādātu kopīgus principus drošības ieteikumu ievērošanas kontrolei un izmeklēšanas metožu pielāgošanai zinātnes un tehnikas attīstībai;

               e)

               pienācīgi pārvaldītu 16. pantā minētos agrīnos brīdinājumus;

               f)

               izstrādātu konfidencialitātes noteikumus – ievērojot valstu noteikumus – attiecībā uz liecinieku sniegto liecību kopīgu izmantošanu un datu, kā arī citu 9. pantā minēto ziņu apstrādi, tostarp attiecībās ar trešām valstīm;

               g)

               pēc vajadzības organizētu attiecīgu apmācību atsevišķiem izmeklētājiem;

               h)

               veicinātu sadarbību ar trešo valstu izmeklēšanas struktūrām un starptautiskajām jūras negadījumu izmeklēšanas organizācijām jomās, uz kurām attiecas šī direktīva;

               i)

               izmeklēšanas struktūrām, kas veic drošības izmeklēšanu, sniegtu visu attiecīgo informāciju.

         11. pants
   Izmaksas
   1.   Izmeklēšanā, kurā iesaistītas divas vai vairākas dalībvalstis, ar izmeklēšanu saistītās darbības ir bezmaksas.
   2.   Ja palīdzību lūdz no dalībvalsts, kas nav iesaistīta drošības izmeklēšanā, dalībvalstis vienojas par radušos izmaksu atlīdzību.
   12. pants
   Sadarbība ar pamatoti ieinteresētām trešām valstīm
   1.   Dalībvalstis drošības izmeklēšanā pēc iespējas lielākajā mērā sadarbojas ar citām pamatoti ieinteresētajām trešām valstīm.
   2.   Pamatoti ieinteresētajām trešām valstīm jebkurā izmeklēšanas posmā ar savstarpēju vienošanos atļauj iesaistīties drošības izmeklēšanā, ko dalībvalsts vada saskaņā ar šo direktīvu.
   3.   Dalībvalsts līdzdarbība drošības izmeklēšanā, kuru veic pamatoti ieinteresēta trešā valsts, neskar šajā direktīvā noteiktās prasības attiecībā uz drošības izmeklēšanas veikšanu un ziņošanu. Ja pamatoti ieinteresēta trešā valsts vada drošības izmeklēšanu, kurā iesaistīta viena vai vairākas dalībvalstis, dalībvalstis var pieņemt lēmumu neveikt paralēlu drošības izmeklēšanu ar noteikumu, ka trešās valsts veikta drošības izmeklēšana notiek saskaņā ar SJO Jūras negadījumu un starpgadījumu izmeklēšanas kodeksu.
   13. pants
   Pierādījumu saglabāšana
   Dalībvalstis pieņem attiecīgus pasākumus, lai nodrošinātu to, ka puses, uz kurām attiecas negadījumi un starpgadījumi, šīs direktīvas darbības jomā dara visu iespējamo, lai:

               a)

               saglabātu visu informāciju no kartēm, kuģa žurnāliem, elektroniskos ierakstus un magnētiskās un videolentes, tostarp VDR un citu elektronisko iekārtu reģistrēto informāciju, kas saistīta ar negadījuma brīdi un laikposmu pirms un pēc negadījuma;

               b)

               novērstu to, ka šāda informācija tiek pārrakstīta vai citādi mainīta;

               c)

               novērstu traucējumus attiecībā uz citām iekārtām, kuras pamatoti var uzskatīt par saistītām ar negadījuma drošības izmeklēšanu;

               d)

               ātri savāktu un saglabātu visus pierādījumus drošības izmeklēšanas vajadzībām.

         14. pants
   Ziņojumi par negadījumiem
   1.   Saskaņā ar šo direktīvu veiktas drošības izmeklēšanas rezultātu publicē ziņojumā, kuru sagatavo pēc kompetentās izmeklēšanas struktūras norādījumiem un saskaņā ar I pielikuma attiecīgajām nodaļām.
   Izmeklēšanas struktūras var pieņemt lēmumu, ka par drošības izmeklēšanu, kura neattiecas uz ļoti smagu vai – attiecīgā gadījumā – smagu jūras negadījumu un kuras atzinumi nevar palīdzēt novērst negadījumus un starpgadījumus nākotnē, publicē vienkāršotu ziņojumu.
   2.   Izmeklēšanas struktūras dara visu iespējamo, lai 1. punktā minētie ziņojumi, tostarp tās secinājumi un jebkādi iespējamie ieteikumi, būtu publiski un jo īpaši jūrniecības nozarei pieejami 12 mēnešos pēc negadījuma dienas. Ja nav iespējams laikus sagatavot galīgo ziņojumu, 12 mēnešos pēc negadījuma dienas publicē starpposma ziņojumu.
   3.   Izmeklēšanas vadītājas dalībvalsts izmeklēšanas struktūra nosūta Komisijai galīgā, vienkāršotā vai starpposma ziņojuma kopiju. Tajā ņem vērā Komisijas galaziņojuma iespējamās tehniskās piezīmes, kuras neiespaido konstatējumu būtību un kuru mērķis ir ziņojuma kvalitātes uzlabošana, lai pēc iespējas vairāk veicinātu šīs direktīvas mērķa sasniegšanu.
   15. pants
   Drošības ieteikumi
   1.   Dalībvalstis nodrošina, ka adresāti pienācīgi ņem vērā izmeklēšanas struktūru sniegtos drošības ieteikumus un ka vajadzības gadījumā veic attiecīgus turpmākus pasākumus saskaņā ar Kopienas un starptautiskajiem tiesību aktiem.
   2.   Vajadzības gadījumā izmeklēšanas struktūra vai Komisija sniedz drošības ieteikumus, pamatojoties uz datu teorētisku analīzi un veikto drošības izmeklēšanu vispārējiem rezultātiem.
   3.   Drošības ieteikums nekādos apstākļos nenosaka atbildību vai vainas pakāpi negadījumā.
   16. pants
   Agrīna brīdinājuma sistēma
   Neskarot tās tiesības sniegt agrīnu brīdinājumu, ja dalībvalsts izmeklēšanas struktūra jebkurā drošības izmeklēšanas posmā uzskata, ka ir steidzami jārīkojas Kopienas līmenī, lai novērstu jaunus negadījumus, tā tūlīt informē Komisiju par vajadzību dot agrīnu brīdinājumu.
   Ja nepieciešams, Komisija izdod brīdinājuma paziņojumu attiecīgajām iestādēm visās pārējās dalībvalstīs, kuģniecības nozarei un jebkurai citai iesaistītai pusei.
   17. pants
   Eiropas Jūras negadījumu datubāze
   1.   Datus par jūras negadījumiem un starpgadījumiem glabā un analizē elektroniskā Eiropas datubāzē, kuru izveido Komisija un kura pazīstama kā Eiropas Jūras negadījumu informācijas platforma (EMCIP).
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmas pilnvarotās iestādes, kurām būs piekļuve datubāzei.
   3.   Dalībvalstu izmeklēšanas struktūras sniedz Komisijai ziņas par jūras negadījumiem un starpgadījumiem, izmantojot II pielikumā norādīto formātu. Tās turklāt iesniedz Komisijai drošības izmeklēšanā iegūtos datus saskaņā ar EMCIP datubāzes shēmu.
   4.   Komisija un dalībvalstis izveido datubāzes shēmu un kopēju metodi, kā attiecīgi piemērotā laikā paziņot datus.
   18. pants
   Taisnīga attieksme pret jūrniekiem
   Attiecībā pret jūrniekiem, kas iesaistīti jūras negadījumā ūdeņos, kuri ir dalībvalstu jurisdikcijā, tās saskaņā ar saviem tiesību aktiem ņem vērā attiecīgos noteikumus SJO Pamatnostādnēs par taisnīgu attieksmi pret jūrniekiem jūras negadījuma situācijā.
   19. pants
   Komiteja
   1.   Komisijai palīdz Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteja (COSS), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2099/2002 (11).
   2.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. pantu.
   Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais termiņš ir divi mēneši.
   3.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5.a panta 1. līdz 4. punktu un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. pantu.
   20. pants
   Grozīšanas pilnvaras
   Ievērojot šajā direktīvā noteiktos ierobežojumus, Komisija var atjaunināt šajā direktīvā izmantotās definīcijas un atsauces uz Kopienas tiesību aktiem un SJO instrumentiem, lai šādi panāktu saskaņotību ar Kopienas vai SJO pasākumiem, kuri ir stājušies spēkā.
   Šos pasākumus, kuri paredzēti, lai grozītu nebūtiskus šīs direktīvas elementus, inter alia, to papildinot ar jauniem nebūtiskiem elementiem, pieņem saskaņā ar 19. panta 3. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.
   Saskaņā ar to pašu procedūru Komisija var grozīt arī pielikumus.
   Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2099/2002 5. pantu no šīs direktīvas darbības jomas var izslēgt grozījumus SJO Jūras negadījumu un starpgadījumu izmeklēšanas kodeksā.
   21. pants
   Papildu pasākumi
   Nekas no šajā direktīvā ietvertā neliedz dalībvalstij veikt tādus papildu pasākumus saistībā ar kuģošanas drošību, uz kuriem neattiecas šī direktīva, ja vien ar šādiem pasākumiem nepārkāpj šo direktīvu, nekādā veidā negatīvi neietekmē tās mērķa sasniegšanu vai neapdraud tās mērķu īstenošanu.
   22. pants
   Sankcijas
   Dalībvalstis paredz noteikumus par sankcijām, ko piemēro par to attiecīgās valsts noteikumu pārkāpumiem, kuri pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, un veic sankciju īstenošanai vajadzīgos pasākumus. Paredzētās sankcijas ir iedarbīgas, samērīgas un preventīvas.
   23. pants
   Īstenošanas ziņojums
   Reizi piecos gados Komisija informē Eiropas Parlamentu un Padomi par šīs direktīvas īstenošanu un atbilstību tai un vajadzības gadījumā ierosina turpmākus pasākumus atbilstīgi ziņojumā izteiktajiem ieteikumiem.
   24. pants
   Grozījumi spēkā esošajos tiesību aktos
   1.   Svītro Direktīvas 1999/35/EK 12. pantu.
   2.   Svītro Direktīvas 2002/59/EK 11. pantu.
   25. pants
   Transponēšana
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2011. gada 17. jūnijam izpildītu šīs direktīvas prasības.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstis dara zināmus Komisijai to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   26. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   27. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Strasbūrā, 2009. gada 23. aprīlī

            Eiropas Parlamenta vārdā —

            priekšsēdētājs

         H.-G. PÖTTERING

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         P. NEČAS

      (1)  OV C 318, 23.12.2006., 195. lpp.

      (2)  OV C 229, 22.9.2006., 38. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta 2007. gada 25. aprīļa Atzinums (OV C 74 E, 30.3.2008., 546. lpp.), Padomes 2008. gada 6. jūnija Kopējā nostāja (OV C 184 E, 22.7.2008., 23. lpp.), Eiropas Parlamenta 2008. gada 24. septembra Nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta), Padomes 2009. gada 26. februāra Lēmums un Eiropas Parlamenta 2009. gada 11. marta Normatīvā rezolūcija (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta).

      (4)  OV C 104 E, 30.4.2004., 730. lpp.

      (5)  OV L 138, 1.6.1999., 1. lpp.

      (6)  OV L 208, 5.8.2002., 10. lpp.

      (7)  OV L 281, 23.11.1995., 31. lpp.

      (8)  OV L 208, 5.8.2002., 1. lpp.

      (9)  OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.

      (10)  OV C 321, 31.12.2003., 1. lpp.

      (11)  OV L 324, 29.11.2002., 1. lpp.
   I PIELIKUMS

      Drošības izmeklēšanas ziņojuma saturs

   Priekšvārds
   Priekšvārdā izklāsta vienīgo drošības izmeklēšanas mērķi – to, ka drošības ieteikums nekādā gadījumā nerada atbildības vai vainas prezumpciju, – un to, ka ziņojums satura un noformējuma ziņā nav uzrakstīts ar ieceri to izmantot tiesvedībā.
   (Ziņojumā nedrīkstētu atsaukties uz liecinieku sniegtām liecībām, ne arī saistīt ziņojumā minētu personu ar kādu personu, kas ir liecinājusi drošības izmeklēšanā.)
   1.   KOPSAVILKUMS

   Šajā daļā norāda jūras negadījuma vai starpgadījuma galvenos faktus: kas noticis, kad, kur un kā ir noticis; tajā arī norāda, vai tā rezultātā ir upuri, cietušie, kaitējums kuģim, kravai, trešajām personām vai videi.
   2.   FAKTI

   Šajā daļā iekļautas vairākas atsevišķas sadaļas, kurās sniedz pietiekamu daudzumu informācijas, ko izmeklēšanas struktūra interpretē kā faktus saturošu, lai pamatotu analīzi un padarītu situāciju saprotamāku.
   Minētajās sadaļās iekļauj it īpaši šādu informāciju:
   2.1.   Dati par kuģi:

   karogs/reģistrs,
   identifikācija,
   galvenie raksturlielumi,
   īpašnieks un rēdereja,
   dati par konstrukciju,
   drošas kuģošanas minimālā apkalpe,
   atļautā krava.
   2.2.   Dati par reisu:

   apmeklētās ostas,
   reisa veids,
   ziņas par kravu,
   apkalpe.
   2.3.   Informācija par jūras negadījumu vai starpgadījumu:

   jūras negadījuma vai starpgadījuma veids,
   datums un laiks,
   jūras negadījuma vai starpgadījuma koordinātas un atrašanās vieta,
   iekšējā un ārējā vide,
   kuģa ekspluatācijas un reisa segments,
   vieta uz kuģa,
   ar cilvēka faktoru saistītie dati,
   sekas (cilvēkiem, kuģim, kravai, videi, citas).
   2.4.   Iesaistītie krasta dienesti un reakcija uz ārkārtas situāciju:

   kas tika iesaistīts,
   izmantotie līdzekļi,
   reaģēšanas laiks,
   veiktās darbības,
   sasniegtie rezultāti.
   3.   APRAKSTS

   Šajā daļā rekonstruē jūras negadījuma vai starpgadījuma norisi hronoloģiskā secībā – pirms notikuma, tā laikā un pēc notikuma – un katra faktora (t. i., personas, materiāla, vides, aprīkojuma vai ārēja spēka) nozīmi tajā. Aprakstā iekļaujamais laikposms ir atkarīgs no tiem ar negadījumu saistītajiem notikumiem, kam ir bijusi tieša ietekme uz šo jūras negadījumu vai starpgadījumu. Šajā daļā iekļauj arī visu attiecīgo informāciju par veikto drošības izmeklēšanu, tostarp pārbaužu vai testu rezultātus.
   4.   ANALĪZE

   Šajā daļā iekļautas vairākas atsevišķas sadaļas, kurās dota katra ar negadījumu saistītā notikuma analīze un piezīmes par drošības izmeklēšanā veikto attiecīgo pārbaužu un testu rezultātiem un par visiem drošības pasākumiem, kas jau var būt veikti, lai novērstu jūras negadījumus.
   Šīs sadaļas attiecas uz:

               —

               ar negadījumu saistīto notikumu apstākļiem un vidi,

               —

               cilvēku kļūdainu rīcību un bezdarbību, notikumiem, kas saistīti ar bīstamām vielām, ietekmi uz vidi, kļūmēm iekārtu darbībā un ārēju ietekmi,

               —

               veicinošiem faktoriem saistībā ar cilvēka faktoru, darbībām uz kuģa, krasta vadības vai reglamentējošu ietekmi.

         Analīze un piezīmes ļauj ziņojumā izdarīt loģiskus secinājumus, konstatējot visus veicinošos faktorus, tostarp tos, saistībā ar kuriem pastāv risks, ka pašreizējie aizsardzības pasākumi, kuru mērķis ir novērst ar negadījumu saistītos notikumus un/vai novērst vai mazināt to sekas, ir nepietiekami vai ka tie nepastāv.
   5.   SECINĀJUMI

   Šajā daļā apkopo konstatētos veicinošos faktorus un neesošos vai nepietiekamos aizsardzības pasākumus (materiālos, funkcionālos, simboliskos vai procesuālos), saistībā ar kuriem būtu jāizstrādā drošības pasākumi, lai novērstu jūras negadījumus.
   6.   DROŠĪBAS IETEIKUMI

   Vajadzības gadījumā šajā ziņojuma daļā ietver no analīzes un secinājumiem izrietošus drošības ieteikumus konkrētās jomās (tiesību akti, projektēšana, procedūras, pārbaudes, vadība, veselības aizsardzība un drošība darbā, apmācība, remontdarbi, tehniskā apkope, palīdzība no krasta un neatliekamā palīdzība).
   Drošības ieteikumus adresē tiem, kuri tos var vislabāk īstenot, piemēram, kuģu īpašniekiem, rēderiem, atzītām organizācijām, kuģniecības iestādēm, kuģu satiksmes dienestiem, glābšanas dienestiem, starptautiskām jūrniecības organizācijām un Eiropas iestādēm, lai novērstu jūras negadījumus.
   Šajā daļā iekļauj arī visus pagaidu ieteikumus vai drošības pasākumus, kas var būt sniegti drošības izmeklēšanas gaitā.
   7.   PAPILDINĀJUMI

   Vajadzības gadījumā ziņojumam uz papīra un/vai elektroniskā veidā pievieno šādu informāciju, kuras uzskaitījumu var papildināt:

               —

               fotogrāfijas, kustīgi attēli, skaņu ieraksti, kartes, shēmas,

               —

               piemērojamie standarti,

               —

               izmantotie tehniskie termini un saīsinājumi,

               —

               īpaši drošības pētījumi,

               —

               cita informācija.

         II PIELIKUMS

      DATI, KAS JĀNORĀDA, ZIŅOJOT PAR JŪRAS NEGADĪJUMU VAI STARPGADĪJUMU

      (Eiropas Jūras negadījumu informācijas platformas sastāvdaļa)

               Piezīme:

               pasvītrotie skaitļi nozīmē to, ka tad, ja jūras negadījumā vai starpgadījumā ir iesaistīts vairāk nekā viens kuģis, dati jāsniedz par katru kuģi.

               01.

               Atbildīgā dalībvalsts/kontaktpersona

               02.

               Izmeklēšanas dalībvalsts

               03.

               Dalībvalsts pildītā funkcija

               04.

               Ietekmētā krasta valsts

               05.

               Pamatoti ieinteresēto valstu skaits

               06.

               Pamatoti ieinteresētās valstis

               07.

               Paziņotāja struktūra

               08.

               Paziņošanas laiks

               09.

               Paziņošanas datums

               .

               Kuģa nosaukums

               .

               SJO numurs/pazīšanas signāls

               .

               Kuģa karogs

               13.

               Jūras negadījuma vai starpgadījuma veids

               .

               Kuģa tips

               15.

               Jūras negadījuma vai starpgadījuma datums

               16.

               Jūras negadījuma vai starpgadījuma laiks

               17.

               Koordinātas – ģeogrāfiskais platums

               18.

               Koordinātas – ģeogrāfiskais garums

               19.

               Jūras negadījuma vai starpgadījuma vieta

               .

               Izbraukšanas osta

               .

               Galamērķa osta

               .

               Satiksmes sadales shēma

               .

               Reisa segments

               .

               Kuģa ekspluatācija

               .

               Vieta uz kuģa

               .

               Bojā gājušie:

                           —

                           apkalpe

                           —

                           pasažieri

                           —

                           citi

               .

               Smagi ievainotie:

                           —

                           apkalpe

                           —

                           pasažieri

                           —

                           citi

               .

               Piesārņojums

               .

               Kuģim nodarītie bojājumi

               .

               Kravai nodarītie bojājumi

               31.

               Citi bojājumi

               .

               Jūras negadījuma vai starpgadījuma īss apraksts

               33.

               Īss apraksts par drošības izmeklēšanas neveikšanas iemesliem.


title: Padomes Direktīva (1989. gada 21. decembris), ar ko astoto reizi groza Direktīvu 76/769/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu bīstamu vielu un preparātu tirgū laišanas un lietošanas ierobežojumiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31989L0677

Oficiālais Vēstnesis L 398 , 30/12/1989 Lpp. 0019 - 0023 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 15 Sējums 9 Lpp. 0147  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 15 Sējums 9 Lpp. 0147

		Padomes Direktīva(1989. gada 21. decembris),ar ko astoto reizi groza Direktīvu 76/769/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu bīstamu vielu un preparātu tirgū laišanas un lietošanas ierobežojumiem(89/677/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā ir jāpieņem pasākumi, lai laikposmā līdz 1992. gada 31. decembrim pakāpeniski izveidotu iekšējo tirgu; tā kā iekšējais tirgus ir telpa bez iekšējām robežām, kurā ir nodrošināta brīva preču, personu, pakalpojumu un kapitāla aprite;tā kā, lai arī ir spēkā aizliegums laist tirgū dažus dekoratīvus priekšmetus, kuri paredzēti gaismas efektu radīšanai un kuros ir stikla trauki ar bīstamiem šķidrumiem, kas definēti Direktīvā 67/548/EEK [4], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 86/431/EEK [5], joprojām tirgū ir priekšmeti, kas paredzēti rotaļām, kurās piedalās viens vai vairāki dalībnieki, un kam dažreiz ir dekoratīva funkcija, un kas rada tādu pašu apdraudējumu;tā kā jāpārskata PCB un PCT saturs (0,01 svara % — 100 ppm) preparātos, tostarp eļļas atkritumos; tā kā Padomes 1986. gada 22. decembra Direktīvā 87/101/EEK, ar ko groza Direktīvu 75/439/EEK par atkritumeļļu apglabāšanu [6], ir noteikts, ka minētais saturs ir 0,005 svara %;tā kā benzols (CAS Nr. 71-34-2) ir toksiska viela, kas var ietekmēt centrālo nervu sistēmu un asinsradi, kā arī izraisīt vēzi un jo īpaši leikēmiju; tā kā šī viela Direktīvā 67/548/EEK ir klasificēta kā I kategorijas kancerogēna viela; tā kā ILO (Starptautiskās darba organizācijas) Konvencija 136 un ILO Ieteikums 144 paredz noteikumus par aizsardzību pret benzola radīto apdraudējumu;tā kā šādas vielas — 2-naftilamīns (CAS Nr. 91/-59/-8), 4-nitrodifenils (CAS Nr. 92-93-3), 4-aminodifenils (CAS Nr. 92-67-1) un benzidīns (CAS Nr. 92-87-5) — var izraisīt vēzi un jo īpaši izvadorgānu sistēmas vēzi; tā kā šīs vielas Direktīvā 67/548/EEK ir klasificētas kā I kategorijas kancerogēnas vielas; tā kā, lai arī Kopienā tās tagad tiek ražotas minimālos, ierobežotos daudzumos un ir paredzētas vienīgi zinātniskajai izpētei, tomēr tās piemaisījumu veidā var būt citu vielu vai preparātu sastāvā;tā kā, ja papildus īpašajiem pasākumiem, kas attiecas tikai uz darbavietām, tiktu noteikts maksimālās koncentrācijas ierobežojums un ierobežojums šīs vielas lietot atsevišķi vai preparātu sastāvā, tas palīdzētu novērst vēža kā arodslimības sastopamību un aizsargāt patērētājus;tā kā svina savienojumi vispār un jo īpaši svina sāļi, kas viegli šķīst kuņģī, ir bīstami veselībai; tā kā šādi savienojumi joprojām laiku pa laikam tiek lietoti par pigmentu dažām dekoratīvajām krāsām; tā kā jāreglamentē to lietojums šādos gadījumos; tā kā ILO Konvencija 13 reglamentē svina baltuma izmantošanu glezniecībā;tā kā daži pretapaugšanas preparāti, ko lieto par kuģu korpusu un/vai zemūdens aprīkojuma aizsargpārklājumiem, dažu ķīmisku savienojumu un jo īpaši arsēna, dzīvsudraba un alvas savienojumu dēļ kaitīgi iedarbojas uz dzīviem ūdens organismiem; tā kā, lai labāk aizsargātu vidi, šādu savienojumu lietošana minētajos preparātos jāreglamentē;tā kā ne tikai di-μ-okso-di-n-butilstanniohidroksiborāns (C8H19BO3Sn, CAS Nr. 75113-37-0), bet arī tā sadalīšanās/noārdīšanas produkti ir vielas, kas bīstamas cilvēkam un videi un jo īpaši ūdens videi; tā kā minēto vielu lietošana jāreglamentē;tā kā lietošanas un tirgū laišanas ierobežojumi, kas dažās dalībvalstīs jau pieņemti attiecībā uz iepriekšminētajām vielām vai preparātiem, kuri tās satur, tieši ietekmē iekšējā tirgus izveidi un darbību; tā kā tādēļ jātuvina dalībvalstu tiesību aktu noteikumi šajā jomā un tādējādi jāgroza I pielikums Direktīvai 76/769/EEK [7], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 85/610/EEK [8];tā kā šī direktīva neietekmē spēkā esošos Kopienas tiesību aktus, kas attiecas uz iespēju dalībvalstīs noteikt stingrākus ierobežojumus attiecīgo vielu un preparātu lietošanai darba vietā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvas 76/769/EEK I pielikumu groza šādi.1. Kreisās slejas 1. punkta trešajā ievilkumā "0,01 %" aizstāj ar "0,005 %".2. Ar šādu punktu aizstāj 3. punktu:"3.Šķidras vielas vai preparāti, ko uzskata par bīstamiem saskaņā ar definīcijām 2. panta 2. punktā un kritērijiem VI pielikuma II.D daļā Padomes Direktīvā 67/548/EEK (1967. gada 27. jūnijs) par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 86/431/EEK. | Nedrīkst lietot: dekoratīvos priekšmetos, kas paredzēti apgaismošanai vai krāsu efektu radīšanai, izmantojot dažādas fāzes, piemēram, dekoratīvajās lampās un pelnu traukos,trikos, jokos,rotaļās ar vienu vai vairākiem dalībniekiem, ne arī kādos priekšmetos, ko paredzēts lietot kā tādus, pat dekoratīviem mērķiem. |3. Labajā slejā 5. punktam (benzols) pievieno šādu tekstu:| "Vielās vai preparātos, ko laiž tirgū, nedrīkst lietot koncentrācijā, kura ir 0,1 svara % vai lielāka. || Tomēr šo noteikumu nepiemēro: a)motora degvielām, uz kurām attiecas Direktīva 85/210/EEK;b)vielām un preparātiem, ko paredzēts lietot rūpnieciskos procesos, kuros nepieļauj benzola emisiju daudzumos, kas pārsniedz spēkā esošajos tiesību aktos noteikto;c)atkritumiem, uz ko attiecas Direktīvas 75/442/EEK un 78/319/EEK. |4. Pievieno šādus punktus:"13.2-naftilamīns,CAS Nr. 91-59-8, un tā sāļi. | Vielās un preparātos, ko laiž tirgū, nedrīkst lietot koncentrācijā, kas ir 0,1 svara % vai lielāka. |14.Benzidīns,CAS Nr. 92-87-5, un tā sāļi. | Tomēr šo noteikumu nepiemēro atkritumiem, kas satur vienu vai vairākas šīs vielas un uz ko attiecas Direktīva 75/442/EEK un 78/319/EEK. |15.4-nitrobifenils,CAS Nr. 92-93-3. | |16.4-aminobifenils,CAS Nr. 92-67-1, un tā sāļi. | Šādas vielas un preparātus nedrīkst pārdot plašai sabiedrībai. Neierobežojot to citu Kopienas noteikumu piemērošanu, kas attiecas uz bīstamu vielu un preparātu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, šādu preparātu iepakojums skaidri un neizdzēšami jāmarķē: "Tikai profesionāliem lietotājiem." |17.Svina karbonāti:neitrāls bezūdens karbonātsPbCO3CAS Nr. 598-63-0,trisvina bis-(karbonāt)dihidroksīds,2PbCO3Pb(OH)2,CAS Nr. 1319-46-6. | Nedrīkst lietot par vielām un tādu preparātu sastāvā, ko paredzēts lietot par krāsām, izņemot mākslas darbu, vēsturisku ēku un to iekšienes restaurācijai un uzturēšanai, ja dalībvalstis vēlas to atļaut savā teritorijā saskaņā ar noteikumiem ILO Konvencijā 13 par svina baltuma izmantošanu krāsā. |18.Svina sulfātiPBSO4 (1:1) CAS Nr. 7446-14-2, PbxSO4 CAS Nr. 15739-80-7 | Nedrīkst lietot par vielām un tādu preparātu sastāvā, ko paredzēts lietot par krāsām, izņemot mākslas darbu, vēsturisku ēku un to iekšienes restaurācijai un uzturēšanai, ja dalībvalstis vēlas to atļaut savā teritorijā saskaņā ar noteikumiem ILO Konvencijā 13 par svina sulfātu lietošanu krāsā. |19.Dzīvsudraba savienojumi | Nedrīkst lietot par vielām un tādu preparātu sastāvā, ko paredzēts lietot: a)lai novērstu to, ka ar mikroorganismu, augu vai dzīvnieku nosēdumiem apaug:kuģu korpusi,sprosti, plosti, tīkli un jebkuras citas ierīces vai aprīkojums, ko lieto zivkopībā vai gliemeņu audzēšanā;jebkuras pilnīgi vai daļēji iegremdētas ierīces vai aprīkojums;b)koksnes konservācijā;c)īpaši izturīgu rūpniecisko audumu un to ražošanai paredzētas dzijas piesūcināšanā;d)rūpniecības notekūdeņu apstrādē neatkarīgi no to izmantojuma. |20.Arsēna savienojumi | 1.Nedrīkst lietot par vielām un tādu preparātu sastāvā, ko paredzēts lietot:a)lai novērstu, ka ar mikroorganismu, augu vai dzīvnieku nosēdumiem apaug:kuģu karkasi,sprosti, plosti, tīkli un jebkuras citas ierīces vai aprīkojums, ko izmanto zivkopībā vai gliemeņu audzēšanā;jebkuras pilnīgi vai daļēji iegremdētas ierīces vai aprīkojums;b)koksnes konservācijā.Šajā gadījumā aizliegums neattiecas uz neorganisko vara, hroma, arsēna sāļu šķīdumiem, ko lieto rūpnieciskās iekārtās, kurās koksnes piesūcināšanai izmanto vakuumu vai spiedienu.Turklāt dalībvalstis to teritorijā var atļaut lietot dinitrofenola, fluorīdu, arsēna preparātus koka baļķu atkārtotai apstrādei atrašanās vietā, kas jau ir uzstādīti un balsta virszemes kabeļus. Šādi preparāti jālieto profesionāļiem, izmantojot vakuumu vai spiedienu.2.Nedrīkst lietot par vielām un tādu preparātu sastāvā, kas paredzēti rūpniecības notekūdeņu attīrīšanai, neatkarīgi no to izmantojuma. |21.Alvorganiskie savienojumi | 1.Nedrīkst lietot par vielām un tādu preparātu sastāvā, ko paredzēts lietot, lai novērstu, ka ar mikroorganismu, augu vai dzīvnieku nosēdumiem apaug:a)tādu kuģu karkasi, kuru saskaņā ar ISO 8666 noteiktais kopējais garums ir mazāks par 25 metriem;b)sprosti, plosti, tīkli un jebkuras citas ierīces vai aprīkojums, ko lieto zivkopībā vai gliemeņu audzēšanā;c)jebkuras pilnīgi vai daļēji iegremdētās ierīces vai aprīkojums.Šādas vielas un preparātus:drīkst laist tirgū tikai tādos iepakojumos, kuru tilpums ir 20 litri vai lielāks,nedrīkst pārdot plašai sabiedrībai, bet tikai profesionāliem lietotājiem.Neierobežojot citu Kopienas noteikumu piemērošanu, kas attiecas uz bīstamu vielu un preparātu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, šādu preparātu iepakojums skaidri un neizdzēšami jāmarķē:"Nedrīkst lietot kuģiem, kuru kopējais garums ir mazāks par 25 metriem, vai jebkurām ierīcēm vai aprīkojumam, ko lieto zivkopībā vai gliemeņu audzēšanā.""Tikai profesionāliem lietotājiem."2.Nedrīkst lietot par vielām un tādu preparātu sastāvā, ko paredzēts lietot, lai attīrītu rūpniecības notekūdeņus, neatkarīgi no to izmantojuma. |22.Di-μ-okso-di-n-butilstanniohidroksiborans (C8H19BO3Sn,CAS Nr. 75113-37-0) (DBB) | Aizliegts laist tirgū vielās un preparātu sastāvā koncentrācijā, kas ir 0,1 % vai lielāka. Tomēr šis noteikums neattiecas uz šo vielu (DBB) vai preparātiem, kas to satur, ja tos paredzēts vienīgi iekļaut galaproduktos, kuros šī viela vairs nav 0,1 % vai lielākā koncentrācijā." |2. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai ne vēlāk kā 18 mēnešus pēc šīs direktīvas pieņemšanas izpildītu tās prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis ne vēlāk kā 18 mēnešus pēc šīs direktīvas pieņemšanas dara Komisijai zināmus to tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1989. gada 21. decembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājaE. Cresson[1] OV C 43, 16.2.1988., 9. lpp.[2] OV C 96, 17.4.1989., 190. lpp. unOV C 256, 9.10.1989., 70. lpp.[3] OV C 175, 4.7.1988., 10. lpp., unOV C 337, 31.12.1987., 7. lpp.[4] OV 196, 16.8.1967., 1. lpp.[5] OV L 247, 1.9.1986., 1. lpp.[6] OV L 42, 12.2.1987., 43. lpp.[7] OV L 262, 27.9.1976., 201. lpp.[8] OV L 375, 31.12.1985., 1. lpp.--------------------------------------------------