title: Council Directive 92/84/EEC of 19 October 1992 on the approximation of the rates of excise duty on alcohol and alcoholic beverages

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31992L0084

Oficiālais Vēstnesis L 316 , 31/10/1992 Lpp. 0029 - 0031 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 9 Sējums 2 Lpp. 0108  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 9 Sējums 2 Lpp. 0108

		Padomes Direktīva 92/84/EEK(1992. gada 19. oktobris)par spirta un alkoholisko dzērienu akcīzes nodokļa likmju saskaņošanuEIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 99. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Direktīva 92/12/EEK [4] nosaka vispārīgo kārtību attiecībā uz izstrādājumiem, kam piemēro akcīzes nodokļus;tā kā Direktīvas 92/83/EEK [5] noteikumi attiecas uz spirta un alkoholisko dzērienu akcīzes nodokļa struktūras saskaņošanu;tā kā dalībvalstīm šiem produktiem jāpiemēro zemākā akcīzes nodokļa likme no 1993. gada 1. janvāra, lai līdz šai dienai pabeigtu iekšējā tirgus izveidi;tā kā piemērotākais pamats nodokļa iekasēšanai par etilspirtu ir tīra spirta tilpums;tā kā piemērotākais pamats nodokļa iekasēšanai par vīnu un starpproduktiem ir galaprodukta tilpums;tā kā dzirkstošā vīna patēriņš atšķiras no nedzirkstošā vīna patēriņa; tā kā tāpēc dalībvalstīm var atļaut šiem produktiem uzlikt atšķirīgas nodokļa likmes;tā kā dalībvalstīs atšķiras metodes, ar kādām uzliek nodokli alum un šīm atšķirībām var ļaut turpināties, jo īpaši, nosakot zemāko likmi, ko izsaka kā nodokli gan attiecībā pret produkta sākotnējo blīvumu, gan spirta saturu;tā kā dažām dalībvalstīm var ļaut piemērot pazeminātas likmes produktiem, kurus patērē noteiktos apvidos to teritorijā;tā kā regulāri jāpārskata šajā direktīvā noteiktās likmes, pamatojoties uz Komisijas ziņojumu un ņemot vērā visus attiecīgos apstākļus;tā kā jāizveido mehānisms, lai konkrētas summas, kas izteiktas ECU, varētu konvertēt valstu valūtās,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDalībvalstis ne vēlāk kā no 1993. gada 1. janvāra piemēro zemākās akcīzes nodokļa likmes saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem.2. pantsŠī direktīva attiecas uz šādiem produktiem:- spirtu un alkoholiskiem dzērieniem,- starpproduktiem,- vīnu,- alu,kā tie definēti Direktīvā 92/83/EEK.3. pants1. No 1993. gada 1. janvāra spirtam un spirtam, ko satur dzērieni, izņemot 4., 5. un 6. pantā minētos, tiek noteikta zemākā akcīzes nodokļa likme ECU 550 par hektolitru tīra spirta.Tomēr dalībvalstis, kuras spirtam un alkoholiskiem dzērieniem piemēro nodokļa likmi, kas nepārsniedz ECU 1000 par hektolitru tīra spirta, nevar pazemināt savu valsts likmi. Turklāt dalībvalstis, kuras minētajiem produktiem piemēro nodokļa likmi, kas pārsniedz ECU 1000 par hektolitru tīra spirta, savas valsts likmi nevar noteikt zemāku par ECU 1000.2. Dānijas Karaliste tomēr var līdz 1996. gada 30. jūnijam paturēt spēkā pastāvošo nodokļa uzlikšanas sistēmu spirtam un citos produktos ietilpstošam spirtam, ja, to piemērojot, nekad netiek uzlikts nodoklis, kas zemāks par summu, kāda rastos, piemērojot 1. punktu saskaņā ar Direktīvas 92/83/EEK noteikumiem.3. Itālijas Republika tomēr var līdz 1996. gada 30. jūnijam paturēt spēkā pastāvošo nodokļa uzlikšanas sistēmu spirtam un citos produktos ietilpstošam spirtam, ja, to piemērojot, nekad netiek uzlikts nodoklis, kas zemāks par summu, kāda rastos, piemērojot 1. punktu saskaņā ar Direktīvas 92/83/EEK noteikumiem.4. pantsNo 1993. gada 1. janvāra starpproduktiem tiek noteikta zemākā akcīzes nodokļa likme ECU 45 par vienu hektolitru produkta.5. pantsNo 1993. gada 1. janvāra vīnam tiek noteikta zemākā akcīzes nodokļa likme:- ECU 0 nedzirkstošajam vīnamun- ECU 0 dzirkstošajam vīnampar vienu hektolitru produkta.6. pantsNo 1993. gada 1. janvāra tiek noteikta zemākā akcīzes nodokļa likme alum:- ECU 0,748 par vienu hektolitru/Plato grāduvai- ECU 1,87 par vienu hektolitru/spirta tilpumkoncentrācijas vienībugalaproduktā.7. pants1. Grieķijas Republika var piemērot pazeminātu akcīzes nodokļa likmi etilspirtam, ko patērē Lesbā, Hijā, Samā, Dodekanisā, Kiklādu salās, kā arī šādās Egejas jūras salās: Taosā, Ziemeļsporādu salās, Samotrākā un Skirā.Pazeminātā likme, kas var būt zemāka par zemāko nodokļa likmi, nevar būt vairāk nekā 50 % zemāka par valsts standarta nodokļa likmi etilspirtam.2. Itālijas Republika var turpināt piemērot atbrīvojumus un pazeminātas akcīzes nodokļa likmes, kas var būt zemākas par zemāko likmi, kas tika piemērota 1992. gada 1. janvārī, spirtam un alkoholiskiem dzērieniem, ko patērē Gorīcijā un Aostas ielejā.3. Portugāles Republika Madeiras un Azoru salu autonomajos apgabalos var turpināt piemērot pazeminātas akcīzes nodokļa likmes, kas nav vairāk kā 50 % zemākas par valsts likmēm attiecīgajiem produktiem:a) Madeirā- vīnam, kas iegūts vienīgi no vietējām vīnogu šķirnēm, kuras noteiktas Regulas (EEK) Nr. 4252/88 15. pantā,- rumam, kas definēts Regulas (EEK) Nr. 1576/89 1. panta 4. punkta a) apakšpunktā un kas iegūts apvidū, kurš noteikts minētās regulas 5. panta 3. punktā un II pielikuma 1. punktā,- liķieriem, kuri ražoti no subtropu augļiem, stiprināti ar cukurniedru degvīnu un kuru īpašības un kvalitāte atbilst Regulas (EEK) Nr. 1576/89 5. panta 3. punkta b) daļā noteiktajai;b) Azoru salās- liķieriem, kā tie definēti Regulas (EEK) Nr. 1576/89 1. panta 4. punkta r) apakšpunktā un ražoti no pasifloras augļiem un ananasiem,- degvīniem, kuri darināti no vīna vai vīnogu čagām, kuru īpašības un kvalitāte atbilst Regulas (EEK) Nr. 1576/89 1. panta 4. punkta d) un f) apakšpunktā noteiktajai.8. pantsReizi divos gados, pirmoreiz ne vēlāk kā 1994. gada 31. decembrī, Padome uz Komisijas ziņojuma un attiecīgā gadījumā uz Komisijas priekšlikuma pamata pārbauda šajā direktīvā noteiktās nodokļa likmes un, apspriedusies ar Eiropas Parlamentu, ar vienprātīgu lēmumu nosaka vajadzīgos pasākumus. Komisijas ziņojumā un Padomes apsvērumos ņem vērā pienācīgu iekšējā tirgus darbību, dažādu alkoholisko dzērienu kategoriju konkurenci, nodokļu likmju faktisko vērtību un Līguma augstākos mērķus.9. pants1. ECU vērtību, ko piemēro konkrētai akcīzes nodokļa vērtībai, valstu valūtās izsaka reizi gadā. Jāpiemēro likmes, kuras iegūst pirmajā oktobra darba dienā un kuras publicētas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī, un tās stājas spēkā nākamā kalendāra gada 1. janvārī.2. Dalībvalstis var paturēt spēkā akcīzes nodokļa summas, kuras bijušas spēkā 1. punktā paredzētās ikgadējās pielāgošanas laikā, ja, konvertējot akcīzes nodokļa summas, kas izteiktas ECU, tās, izteiktas valstu valūtās, paaugstinātos par mazāk nekā 5 % vai mazāk nekā ECU 5, neatkarīgi no tā, kura summa zemāka.10. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 1992. gada 31. decembrim. Par to tās tūlīt informē Komisiju.Pieņemot šos tiesību aktus, dalībvalstis tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis izstrādā metodes, kā izdarāmas šādas atsauces.2. Dalībvalstis paziņo Komisijai tos savu likumu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, kuru regulē šī direktīva.11. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1992. gada 19. oktobrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsJ. Cope[1] OV C 12, 18.1.1990., 12. lpp.[2] OV C 94, 13.4.1992., 46. lpp.[3] OV C 225, 10.9.1991., 54. lpp.[4] OV L 76, 23.3.1992., 1. lpp.[5] OV L 316, 31.10.1992., 21. lpp.--------------------------------------------------


title: Eiropas parlamenta un padomes direktīva 2002/91/EK (2002. gada 16. decembris) par ēku energoefektivitāti

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32002L0091

Oficiālais Vēstnesis L 001 , 04/01/2003 Lpp. 0065 - 0071

		Eiropas parlamenta un padomes direktīva 2002/91/EK(2002. gada 16. decembris)par ēku energoefektivitātiEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 175. panta 1. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu [3],saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru [4],tā kā:(1) Līguma 6. pantā paredzēts, ka vides aizsardzības prasības ir jāņem vērā, definējot un īstenojot Kopienas politiku un darbības.(2) Pie dabas resursiem, attiecībā uz ko Līguma 174. pantā paredzēts apdomīgs un racionāls izmantojums, pieskaitāmi naftas produkti, dabasgāze un cietie kurināmie, kas ir ne tikai svarīgi enerģijas avoti, bet arī galvenie oglekļa dioksīda izmešu avoti.(3) Energoefektivitātes palielināšana Kioto protokola prasību izpildei izstrādātajā politikas un pasākumu paketē ir nozīmīga tās daļa, un tā būtu jāparedz tajos stratēģiskajos pasākumos, kurus nākotnē veiks, lai izpildītu citas varbūtējas saistības.(4) Pateicoties enerģijas pieprasījuma pārvaldībai, Kopiena var ietekmēt pasaules enerģijas tirgu un tādējādi arī energoapgādes drošību vidēji ilgā un ilgā termiņā.(5) Ar 2000. gada 30. maija un 2000. gada 5. decembra secinājumiem Padome apstiprināja Komisijas rīcības plānu attiecībā uz energoefektivitāti un izvirzīja prasību veikt īpašus pasākumus celtniecības nozarē.(6) Uz dzīvokļu un apkalpojošo sektoru, kas pamatā ir ēkas, attiecināmi vairāk nekā 40 % enerģijas tiešā patēriņa Kopienā. Turklāt šis sektors paplašinās, tas nozīmē, ka neizbēgami pieaugs tā enerģijas patēriņš un līdz ar to arī oglekļa dioksīda izmešu daudzums.(7) Sakarā ar Padomes Direktīvu 93/76/EEK (1993. gada 13. septembris) par oglekļa dioksīda emisiju samazināšanu, uzlabojot enerģijas izmantošanas efektivitāti (SAVE) [5], kurā dalībvalstīm uzdots par pienākumu izstrādāt un īstenot energoefektivitātes programmas celtniecības nozarē un sniegt veikto pasākumu pārskatu, var konstatēt pirmos nozīmīgos pozitīvos rezultātus. Tomēr ir vajadzīgs papildu juridisks instruments, kas ļautu īstenot konkrētākas darbības, lai izmantotu to ievērojamo potenciālu, ko nodrošina taupīgs enerģijas izmantojums, un samazināt atšķirības dalībvalstu starpā attiecībā uz rezultātiem šajā nozarē.(8) Padomes Direktīvā 89/106/EEK (1988. gada 21. decembris) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz būvizstrādājumiem [6], izvirzīta prasība, lai būves un to apkures, dzesēšanas un ventilēšanas iekārtas tiktu projektētas un būvētas tā, lai to izmantošanai vajadzīgais enerģijas patēriņš būtu mērens, ņemot vērā vietējos klimatiskos apstākļus un iemītnieku ērtības.(9) Veicot turpmākus pasākumus, lai uzlabotu ēku energoefektivitāti, jāņem vērā klimatiskie apstākļi un vietējās īpatnības, kā arī iekštelpas klimata vide un rentabilitāte. Šiem pasākumiem nevajadzētu būt pretrunā ar citām būtiskām prasībām attiecībā uz ēkām, piemēram, ēkas pieejamību, drošību un paredzēto izmantojumu.(10) Ēku energoefektivitāte būtu aprēķināma, pamatojoties uz metodi, ko var diferencēt atkarībā no reģiona, kas aptver termiskās izolācijas pasākumus un citus faktorus, kam ir arvien lielāka nozīme, piemēram, apkures un gaisa kondicionēšanas ierīces, atjaunojamu enerģijas avotu izmantojums un ēkas konstrukcija. Šis process, kas būtu balstāms uz kopīga pamatojuma, tiks uzticēts kvalificētiem un/vai akreditētiem ekspertiem, kam neatkarība būtu garantējama, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, un tas sekmēs to noteikumu vienādošanu, kuri attiecas uz pūliņiem, ko dalībvalstīs pieliek, lai taupītu enerģiju celtniecības nozarē. Pateicoties šim procesam, pircējiem vai varbūtējiem izmantotājiem būs skaidrs priekšstats par energoefektivitāti Kopienas nekustamā īpašuma tirgū.(11) Komisija plāno turpināt tādu normu izstrādi kā, piemēram, EN 832 un prEN 13790, jo īpaši attiecībā uz kondicionēšanas un apgaismojuma sistēmām.(12) Ēkas ietekmēs ilgtermiņa enerģijas patēriņu, un tādēļ jaunām būvēm jāatbilst obligātajām energoefektivitātes prasībām, kas pielāgotas vietējiem klimatiskajiem apstākļiem. Laba prakse šajā sakarā būtu saistāma ar to elementu optimālu izmantojumu, kuri attiecas uz energoefektivitātes palielināšanu. Ņemot vērā to, ka pilnīgi netiek izmantotas visas tās iespējas, ko sniedz alternatīvu energoapgādes sistēmu izmantojums, būtu jāpēta alternatīvo energoapgādes sistēmu tehniskais, vides un ekonomiskais pamatojums; tā varētu būt vienreizēja pārbaude, ko veic dalībvalsts, veicot pētījumu, kurā tiek izveidots saraksts, kur uzskaitīti enerģijas taupības pasākumi caurmēra vietējiem tirgus apstākļiem, kas atbilst rentabilitātes kritērijiem. Pirms celtniecības sākšanas var tikt pieprasīti īpaši pētījumi, ja šo pasākumu vai pasākumus uzskata par īstenojamiem.(13) Nozīmīgi atjaunināšanas darbi, ko veic esošajās ēkās, kas pārsniedz noteiktu lielumu, uzskatāmi par iespēju veikt rentablus pasākumus, lai palielinātu energoefektivitāti. Par nozīmīgiem atjaunināšanas darbus uzskata tad, kad kopējās izmaksas atjaunināšanai, kas skar ēkas karkasu un/vai tādas energoietaises kā, piemēram, apkure, karstā ūdens apgāde, gaisa kondicionēšana, ventilācija un apgaismojums, pārsniedz 25 % attiecīgās ēkas vērtības, neieskaitot zemes vērtību, uz kuras šī ēka atrodas, vai kad atjaunināšanas darbi skar vairāk kā 25 % ēkas karkasa.(14) Tomēr esošas ēkas vispārējās energoefektivitātes uzlabošana nav obligāti saistāma ar šīs ēkas pilnīgu atjaunošanu; to var veikt vienīgi tajās daļās, kas ir visbūtiskākās šīs ēkas energoefektivitātei un kas ir rentablas.(15) Atjaunināšanai noteiktajām prasībām, kas attiecas uz esošajām ēkām, būtu jāsaskan ar funkciju, kvalitāti vai raksturu, ko paredzēts piešķirt ēkai. Ir svarīgi, lai papildu izmaksas, ko rada šāda atjaunināšana, varētu segt pieņemamā laika posmā, salīdzinot ar ieguldījuma paredzamo tehniskās ekspluatācijas laiku, izmantojot uzkrātos enerģijas ietaupījumus.(16) Sertificēšanas procesu var atbalstīt ar programmām, kas paredzētas tam, lai veicinātu vienlīdzīgu piekļuvi energoefektivitātes uzlabošanai; to var pamatot ar nolīgumiem, ko savā starpā noslēgušas organizācijas, kas pārstāv ieinteresētās personas, un dalībvalstu izraudzīta struktūra; to var īstenot energopakalpojumu uzņēmumi, kas uzņēmušies saistības īstenot norādītos ieguldījumus. Dalībvalstīm jāpārrauga un jāvada pieņemtās shēmas, kā arī jāsekmē stimulējošu sistēmu izmantošana. Ciktāl tas ir iespējams, sertifikātā jābūt ēkas faktiskās energoefektivitātes situācijas aprakstam, un ir jābūt iespējai tajā izdarīt attiecīgus labojumus. Valsts iestāžu ēkām un sabiedrības bieži apmeklētām ēkām ir jābūt paraugam, pateicoties konstrukcijai, kur ņemti vērā vides aizsardzības un enerģētikas apsvērumi, un līdz ar to arī pateicoties regulārai energosertificēšanai. Energosertifikāti būtu izvietojami redzamā vietā, lai sabiedrība būtu labāk informēta. Turklāt, norādēm uz oficiāli ieteikto iekštelpu temperatūru, kā arī faktiskās iekšējās temperatūras paziņojumiem, būtu jānovērš apkures, gaisa kondicionēšanas un ventilācijas sistēmu ļaunprātīga izmantošana. Tas varētu palīdzēt novērst nelietderīgu enerģijas patēriņu un garantēt siltumkomfortu telpās, salīdzinot ar āra temperatūru.(17) Lai sekmētu uzlabotu energoefektivitāti, dalībvalstis var izmantot arī citus līdzekļus vai pasākumus, kas nav paredzēti šajā direktīvā. Dalībvalstīm jāsekmē laba enerģijas apsaimniekošana, ņemot vērā ēku izmantošanas intensitāti.(18) Pēdējos gados ir novērots gaisa kondicionēšanas sistēmu skaita pieaugums Eiropas dienvidu daļas valstīs. Tas rada nopietnas problēmas slodzes maksimuma laikā, palielinot elektrības izmaksas un izjaucot enerģijas bilanci šajās valstīs. Priekšroka jādod stratēģijām, kas palielina ēku termoefektivitāti vasaras laikā. Šim nolūkam jo īpaši izstrādājamas pasīvās dzesēšanas metodes, galvenokārt tādas, kas uzlabo iekštelpas klimatiskos apstākļus un mikroklimatu ap ēkām.(19) Regulāra boileru un gaisa kondicionēšanas sistēmu apkope, ko veic kvalificēts personāls, sekmē to pareizu noregulēšanu saskaņā ar produkta specifikāciju; tas garantē optimālu sniegumu no vides, drošības un enerģētikas viedokļa. Kopējās apkures iekārtas neatkarīgs novērtējums būtu veicams tad, kad, pamatojoties uz rentabilitātes analīzi, varētu apsvērt tās nomaiņu.(20) Ēku iemītniekiem piestādot rēķinu ar apkures, gaisa kondicionēšanas un karstā ūdens izmaksām, kas aprēķinātas proporcionāli faktiskajam patēriņam, varētu veicināt energotaupību dzīvojamā sektorā. Iemītniekiem jādod iespēja pašiem regulēt savu siltuma un karstā ūdens patēriņu, ciktāl šādi pasākumi ir rentabli.(21) Saskaņā ar subsidiaritātes un proporcionalitātes principiem Līguma 5. pantā, Kopienas līmenī jāievieš vispārēji principi un mērķi prasību sistēmai attiecībā uz energoefektivitāti, taču tās īstenojuma noteikumi būtu jāatstāj dalībvalstu ziņā; tas ļaus katrai valstij pašai izvēlēties to režīmu, kas vislabāk atbilst tās konkrētajai situācijai. Šī direktīva nepārsniedz minēto mērķus sasniegšanai vajadzīgo minimumu un to, kas ir vajadzīgs šim nolūkam.(22) Ir jāparedz, ka aprēķina metodi var ātri pielāgot un ka dalībvalstis var regulāri pārskatīt minimālās prasības ēku energoefektivitātes jomā atbilstoši tehnikas attīstībai, jo īpaši attiecībā uz celtniecības siltumizolācijas materiālu īpašībām (vai kvalitāti), un veikto standartizācijas darbā.(23) Šīs direktīvas īstenošanai vajadzīgie pasākumi jāpieņem saskaņā ar Padomes Lēmumu 1999/468/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību [7],IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsMērķisŠīs direktīvas mērķis ir sekmēt ēku energoefektivitātes uzlabošanu Kopienā, ņemot vērā āra klimatiskos apstākļus un vietējās īpatnības, kā arī prasības attiecībā uz iekštelpas klimatu un rentabilitāti.Šajā direktīvā ir noteiktas prasības attiecībā uz:a) integrētās ēku energoefektivitātes aprēķina metodes kopējo pamatojumu;b) to, kā jaunām ēkām piemērojamas minimālās prasības energoefektivitātes jomā;c) to, kā minimālās prasības energoefektivitātes jomā piemēro esošajām liela izmēra ēkām, kad tajās veic nozīmīgus remonta darbus;d) ēku energosertificēšanu; une) regulārām boileru un gaisa kondicionēšanas sistēmu pārbaudēm ēkās, kā arī novērtējumu apkures iekārtai, kur ietilpst vairāk nekā 15 gadus veci boileri.2. pantsDefinīcijasŠajā direktīvā tiek piemērotas šādas definīcijas.1) "ēka" – būve ar jumtu un mūriem, kur enerģiju izmanto iekštelpas klimata regulēšanai; šis jēdziens var attiekties uz visu ēku vai tās daļām, kas ir projektētas vai pārveidotas atsevišķam izmantojumam;2) "kas energoefektivitāte" – faktiski patērētais enerģijas daudzums vai novērtētais daudzums, kas ir vajadzīgs, lai apmierinātu dažādās vajadzības saistībā ar ēkas standartizētu izmantojumu, kurā cita starpā var ietilpt apkure, karstais ūdens, dzesēšana, ventilācija un apgaismojums. Šo daudzumu izsaka ar vienu vai vairākiem skaitliskiem rādītājiem, kurus aprēķina, ņemot vērā siltumizolāciju, tehniskos un iekārtu parametrus, konstrukciju un atrašanās vietu saistībā ar klimatiskajiem parametriem, saules iedarbību un blakus esošo būvju ietekmi, enerģijas pašražošanu un citiem faktoriem, ieskaitot iekštelpas klimatu, kas iespaido enerģijas pieprasījumu;3) "ēkas energoefektivitātes sertifikāts" – sertifikāts, kuru atzinusi dalībvalsts vai šīs dalībvalsts izraudzīta juridiska persona un kurā ir raksturota ēkas energoefektivitāte, kas aprēķināta pēc metodes, kas atbilst pielikumā noteiktajai vispārējai sistēmai;4) "kombinēta siltuma – elektroenerģijas ražošana" – vienlaicīga primāro kurināmo pārveidošana mehāniskā vai elektro – un siltumenerģijā atbilstoši noteiktiem kvalitātes kritērijiem energoefektivitātes jomā;5) "gaisa kondicionēšanas sistēma" – visu to sastāvdaļu kombinācija, kuras ir vajadzīgas, lai nodrošinātu tādu gaisa kondicionēšanu, kur temperatūra tiek kontrolēta vai to var samazināt, iespējams, kopā ar ventilācijas, mitruma un gaisa tīrības kontroli;6) "boilers" – boilera un krāsns vienības bloks, kas paredzēts tam, lai pārnestu uz ūdeni degšanas procesā atbrīvoto siltumu;7) "lietderīgā nominālā jauda (kW)" – maksimālā siltumizlaide, ko ražotājs noteicis un garantējis kā tādu, ko var piegādāt nepārtrauktas darbības laikā, tajā pašā laikā ievērojot lietderīgo efektivitāti, uz ko ražotājs ir norādījis;8) "siltumsūknis" – ierīce vai iekārta, kas pie zemas temperatūras uzņem siltumu no gaisa, ūdens vai zemes un pievada to ēkai.3. pantsMetodes pieņemšanaDalībvalstis valsts vai reģionu līmenī piemēro ēku energoefektivitātes aprēķina metodi, kas atbilst pielikumā noteiktajai vispārējai sistēmai. Elementus, kas uzskaitīti šīs sistēmas 1. un 2. daļā, pielāgo tehnikas attīstībai saskaņā ar 14. panta 2. punktā minēto procedūru, ņemot vērā dalībvalsts tiesību aktos noteiktos standartus vai normas.Šī metode tiek noteikta valsts vai reģionu līmenī.Uz ēkas energoefektivitāti ir skaidra norāde, un tajā var būt CO2 emisijas rādītājs.4. pantsEnergoefektivitātes prasību noteikšana1. Dalībvalstis paredz vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka minimālās energoefektivitātes prasības ēkām tiktu noteiktas, pamatojoties uz 3. pantā minēto metodi. Kad tās nosaka šīs prasības, dalībvalstis var nošķirt jaunas ēkas un jau esošas ēkas, kā arī dažādu ēku kategorijas. Šajās prasībās jāņem vērā vispārējie klimatiskie apstākļi, kas raksturo iekštelpu, lai novērstu tādus varbūtējus negatīvus iznākumus kā, piemēram, nepietiekama ventilācija, kā arī vietējās īpatnības, izmantojums, kam ēka ir paredzēta, un tās vecums. Šīs prasības regulāri ne retāk kā reizi piecos gados pārskata un, vajadzības gadījumā, tās atjaunina, lai ņemtu vērā tehnikas attīstību celtniecības nozarē.2. Energoefektivitātes prasības piemēro saskaņā ar 5. un 6. pantu.3. Dalībvalstis var pieņemt lēmumu nenoteikt vai nepiemērot 1. punktā minētās prasības šādām ēku kategorijām:- ēkas un pieminekļi, ko oficiāli aizsargā kā daļu no klasificētas vides vai to īpašās arhitektūras vai vēsturiskās vērtības dēļ, ja šo prasību izpilde nepieņemami izmainītu to raksturu vai izskatu,- ēkas, kas kalpo par kulta vietām un ko izmanto reliģiskām darbībām,- pagaidu celtnes, ko plānots izmantot ne ilgāk kā divus gadus, ražošanas vietas, darbnīcas un lauksaimniecības ēkas, kas nav dzīvojamās ēkas, ar zemu enerģijas pieprasījumu un nedzīvojamas lauksaimniecības ēkas, ko izmanto kādā nozarē, ko aptver valsts nozaru nolīgums energoefektivitātes jomā,- dzīvojamās ēkas, ko paredzēts izmantot mazāk par četriem mēnešiem gadā,- neatkarīgas ēkas ar kopējo izmantojamo platību mazāk par 50 m2.5. pantsJaunbūvesDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka jaunās ēkas atbilst minimālajām prasībām energoefektivitātes jomā, kas noteiktas 4. pantā.Attiecībā uz jaunām ēkām ar kopējo izmantojamo platību, kas pārsniedz 1000 m2, dalībvalstis gādā par to, ka tehniskā, vides un ekonomiskā pamatojuma pētījumam tiktu pakļautas alternatīvas sistēmas, piemēram:- decentralizētas energoapgādes sistēmas, kuru pamatā ir atjaunojami enerģijas avoti,- kombinētās siltuma – elektroenerģijas ražošanas sistēmas,- pilsētu vai kopīgās apkures vai dzesēšanas sistēmas, ja tādas pastāv,- dažos gadījumos, siltumsūkņu sistēmas,un par to, lai tas tiktu ņemts vērā, pirms būves darbu sākuma.6. pantsEsošās ēkasDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka gadījumos, kad ēkās ar kopējo izmantojamo platību, kas pārsniedz 1000 m2, veic nozīmīgus remonta darbus, to energoefektivitāte tiktu uzlabota tā, lai varētu izpildīt minimālās prasības, ciktāl tehniski, funkcionāli un ekonomiski tas ir iespējams. Dalībvalstis aprēķina šīs minimālās energoefektivitātes prasības, pamatojoties uz energoefektivitātes prasībām, kas noteiktas ēkām saskaņā ar 4. pantu. Šīs prasības var noteikt vai nu atjaunotajai ēkai kopumā, vai arī vienīgi atjaunotajām sistēmām vai daļām, ja tās aptver atjaunošanas projekts, kas īstenojams kādā termiņā, ar iepriekšminēto mērķi uzlabot ēkas vispārējo energoefektivitāti.7. pantsEnergoefektivitātes sertifikāts1. Dalībvalstis gādā par to, lai tad, kad tiek celta, pārdota vai izīrēta kāda ēka, īpašniekam tiktu izsniegts energoefektivitātes sertifikāts vai attiecīgā gadījumā īpašnieks to izsniegtu potenciālajam pircējam vai īrniekam. Sertifikāta derīguma termiņš nepārsniedz 10 gadus.Dzīvokļiem vai vienas un tās pašas ēkas atsevišķām daļām, kas paredzētas dažādiem izmantojumiem, sertificēšanu var pamatot ar:- kopīgu sertificējumu ēkai kopumā, kad tā ir aprīkota ar kopīgu apkures sistēmu,- novērtējumu kādam citam līdzvērtīgam dzīvoklim tajā pašā ēkā.Dalībvalstis var neattiecināt šo punktu uz 4. panta 3. punktā minētajām kategorijām.2. Energoefektivitātes sertifikātā ir norādes uz tādām atsauces vērtībām kā spēkā esošie novērtējuma standarti un kritēriji, lai patērētājiem būtu iespēja salīdzināt un novērtēt ēkas energoefektivitāti. Sertifikātam pievieno darbības ieteikumus, lai uzlabotu energoefektivitātes rentabilitāti.Šo sertifikātu vienīgais mērķis ir informēt, un to, kāda nozīme tiem varētu būt tiesu vai citos procesos, nosaka saskaņā ar valsts tiesību normām.3. Dalībvalstis paredz pasākumus, lai nodrošinātu, ka ēkās ar kopējo izmantojamo platību, kura pārsniedz 1000 m2, ko aizņem valsts iestādes un institūcijas, kas sniedz sabiedriskos pakalpojumus lielam cilvēku skaitam un tādēļ ir šo cilvēku bieži apmeklētas, redzamā vietā tiktu novietots energoefektivitātes sertifikāts, kas izsniegts ne vairāk kā 10 gadus atpakaļ.Tāpat redzamā veidā var novietot arī norādi uz ieteikto un ierasto iekštelpas temperatūru diapazonu un, vajadzības gadījumā, citiem būtiskiem klimatiskiem faktoriem.8. pantsBoileru pārbaudeAttiecībā uz enerģijas patēriņa samazināšanu un oglekļa dioksīda emisijas ierobežošanu dalībvalstis:a) nosaka vajadzīgos pasākumus, lai ieviestu regulāras to boileru pārbaudes, kuros izmanto neatjaunojamu šķidrumu vai cieto kurināmo un kuru lietderīgā nominālā jaudā ir 20 līdz 100 kW. Šīs pārbaudes var piemērot arī boileriem, kuros izmanto citu kurināmo.Boilerus ar lietderīgo nominālo jaudu, kas pārsniedz 100 kW, pārbauda vismaz reizi divos gados. Attiecībā uz gāzes apkures katliem šo periodu var pagarināt līdz četriem gadiem.Attiecībā uz apkures iekārtām, kurās ir boileri ar lietderīgo nominālo jaudu vairāk nekā 20 kW, kas ir vecāki par 15 gadiem, dalībvalstis nosaka vajadzīgos pasākumus, lai ieviestu vienreizēju visas apkures iekārtas pārbaudi. Pamatojoties uz secinājumiem, kas pieņemti šajā pārbaudē, kas aptver boilera efektivitātes novērtējumu un tā lieluma novērtējumu salīdzinājumā ar ēkai izvirzītajām prasībām apkures jomā, eksperti sniedz lietotājiem padomus attiecībā uz šo boileru nomaiņu, citām iespējamām izmaiņām apkures sistēmā un alternatīviem risinājumiem; vaib) nosaka pasākumus, lai nodrošinātu, ka lietotāji saņem padomus attiecībā uz boileru nomaiņu, citām iespējamām izmaiņām apkures sistēmā un alternatīviem risinājumiem, kas var būt ieteikumi veikt pārbaudes, lai noteiktu boilera efektivitāti un piemēroto lielumu. Šai pieejai kopumā jābūt līdzvērtīgai ar to, kura izriet no noteikumiem a) apakšpunktā. Dalībvalstis, kas izvēlas šo papildu iespēju, reizi divos gados iesniedz Komisijai ziņojumu par savas pieejas līdzvērtīgumu.9. pantsGaisa kondicionēšanas sistēmu pārbaudeEnerģijas patēriņa samazināšanas un oglekļa dioksīda emisijas ierobežošanas nolūkiem dalībvalstis nosaka vajadzīgos pasākumus, lai tiktu ieviesta regulāra to gaisa kondicionēšanas sistēmu pārbaude, kuru faktiskā nominālā jauda pārsniedz 12 kW.Šī pārbaude aptver gaisa kondicionēšanas sistēmas efektivitātes un tās lieluma novērtējumu salīdzinājumā ar prasībām ēkas dzesēšanas jomā. Lietotājiem tiek sniegti atbilstoši padomi attiecībā uz varbūtēju gaisa kondicionēšanas sistēmas uzlabošanu vai nomaiņu un citiem alternatīviem risinājumiem.10. pantsNeatkarīgi ekspertiDalībvalstis gādā par to, ka ēku sertificēšanu, ar to saistītā ieteikumu sagatavošanu, kā arī boileru un gaisa kondicionēšanas sistēmu pārbaudi veiktu neatkarīgi, kvalificēti un/vai akreditēti eksperti neatkarīgi no tā, vai viņi darbojas kā individuāli uzņēmēji vai viņus nodarbina valsts vai privātuzņēmumu struktūras.11. pantsPārskatīšanaKomisija, kam palīdz komiteja, kas izveidota saskaņā ar 14. pantu, novērtē šo direktīvu, ņemot vērā tās piemērošanas laikā gūto pieredzi, un vajadzības gadījumā sagatavo priekšlikumus, kuri cita starpā attiecas uz:a) varbūtējiem papildu pasākumiem saistībā ar tādu ēku remontu, kuru kopējā izmantojamā platība nepārsniedz 1000 m2;b) vispārējiem stimuliem turpmāku energoefektivitātes pasākumu veikšanai ēkās.12. pantsInformēšanaDalībvalstis var noteikt vajadzīgos pasākumus, lai informētu ēku izmantotājus par dažādām metodēm un praksi, kas kalpo energoefektivitātes palielināšanai. Pēc dalībvalstu pieprasījuma Komisija palīdz dalībvalstīm organizēt šīs informācijas kampaņas, kuras var aptvert Kopienas programmas.13. pantsSistēmas pielāgošanaElementus, kas uzskaitīti pielikuma 1. un 2. punktā, regulāri un ne retāk kā reizi divos gados pārskata.Visus grozījumus, kas vajadzīgi, lai pielikuma 1. un 2. punktu pielāgotu tehnikas attīstībai, pieņem saskaņā ar 14. panta 2. punktā minēto procedūru.14. pantsKomiteja1. Komisijai palīdz komiteja.2. Ja ir norāde uz šo punktu, tad piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pantu, ņemot vērā noteikumus minētā lēmuma 8. pantā.Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais laika posms ir trīs mēneši.3. Komiteja pieņem savu reglamentu.15. pantsPārņemšana1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības vēlākais līdz 2006. gada 4. janvārim. Tās par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.2. Ja dalībvalstīs nav kvalificētu un/vai akreditētu ekspertu, tās var izmantot papildu trīs gadu laikposmu, lai pilnīgi piemērotu 7., 8. un 9. panta noteikumus. Kad dalībvalstis izmanto šo iespēju, tās par to informē Komisiju, sniedzot atbilstošu pamatojumu kopā ar grafiku attiecībā uz šīs direktīvas turpmāko īstenojumu.16. pantsStāšanās spēkāŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.17. pantsAdresātiŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2002. gada 16. decembrīEiropas Parlamenta vārdāpriekšsēdētājsP. CoxPadomes vārdāpriekšsēdētājaM. Fischer Boel[1] OV C 213 E, 31.7.2001., 266. lpp. un OV C 203 E, 27.8.2002., 69. lpp.[2] OV C 36, 8.2.2002., 20. lpp.[3] OV C 107, 3.5.2002., 76. lpp.[4] Eiropas Parlamenta 2002. gada 6. februāra atzinums (vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī), Padomes 2002. gada 7. jūnija kopējā nostāja (OV C 197, 20.8.2002., 6. lpp.) un Eiropas Parlamenta 2002. gada 10. oktobra lēmums (vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī).[5] OV L 237, 22.9.1993., 28. lpp.[6] OV L 40, 11.2.1989., 12. lpp. Direktīva, ko groza ar Direktīvu 93/68/EEK (OV L 220, 30.8.1993., 1. lpp.).[7] OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSVispārēja sistēma ēku energoefektivitātes aprēķinam (3. pants)1. Ēku energoefektivitātes aprēķina metode aptver vismaz šādus elementus:a) ēkas siltuma rādītāji (korpuss un iekšējās šķērssienas utt.). Šiem rādītājiem var pieskaitīt arī hermētiskumu;b) apkures iekārtas un apgāde ar karsto ūdeni, tostarp to siltumizolācijas rādītāji;c) gaisa kondicionēšanas iekārta;d) ventilācija;e) iebūvēta apgaismes iekārta (galvenokārt sektorā, kur ietilpst ēkas, kas nav dzīvojamās ēkas);f) ēku atrašanās vieta un orientācija, tostarp ārējais klimats;g) pasīvas solārās sistēmas un aizsardzība pret sauli;h) dabīgā ventilācija;i) iekštelpas klimatiskie apstākļi, tostarp paredzētais iekštelpas klimats.2. Šajā aprēķinā vajadzības gadījumā ņem vērā šādus pozitīvas ietekmes elementus:a) aktīvas solārās sistēmas un citas apkures un elektroenerģijas ražošanas sistēmas, kuru pamatā ir atjaunojami enerģijas avoti;b) elektroenerģija, kas iegūta kombinētā siltuma – elektroenerģijas ražošanas procesā;c) pilsētu vai kopīgās apkures un dzesēšanas sistēmas;d) dabiskais apgaismojums.3. Šā aprēķina nolūkiem ēkas ir jāklasificē kategorijās kā šādas:a) dažāda tipa ģimenes mājas;b) daudzdzīvokļu mājas;c) biroji;d) izglītības iestāžu ēkas;e) slimnīcas;f) viesnīcas un restorāni;g) sporta iestāžu ēkas;h) vairumtirdzniecības un mazumtirdzniecības pakalpojumu ēkas;i) citu tipu enerģijas patērētājas ēkas.--------------------------------------------------


Svarīgs juridisks paziņojums

|

31992L0118

Padomes Direktīva 92/118/EEK (1992. gada 17. decembris), ar ko paredz dzīvnieku veselības un sabiedrības veselības prasības attiecībā uz tādu produktu tirdzniecību un ievešanu Kopienā, uz kuriem neattiecas šādas prasības, kas paredzētas īpašos Kopienas noteikumos, kuri minēti Direktīvas 89/662/EEK A pielikuma I daļā, un – attiecībā uz slimību izraisītājiem – īpašos Kopienas noteikumos, kuri minēti Direktīvā 90/425/EEK

Oficiālais Vēstnesis L 062 , 15/03/1993 Lpp. 0049 - 0068 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 48 Lpp. 0194  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 48 Lpp. 0194  CS.ES Nodaļa 3 Sējums 14 Lpp. 51  - 70 ET.ES Nodaļa 3 Sējums 14 Lpp. 51  - 70 HU.ES Nodaļa 3 Sējums 14 Lpp. 51  - 70 LT.ES Nodaļa 3 Sējums 14 Lpp. 51  - 70 LV.ES Nodaļa 3 Sējums 14 Lpp. 51  - 70 MT.ES Nodaļa 3 Sējums 14 Lpp. 51  - 70 PL.ES Nodaļa 3 Sējums 14 Lpp. 51  - 70 SK.ES Nodaļa 3 Sējums 14 Lpp. 51  - 70 SL.ES Nodaļa 3 Sējums 14 Lpp. 51  - 70

		Padomes Direktīva 92/118/EEK(1992. gada 17. decembris),ar ko paredz dzīvnieku veselības un sabiedrības veselības prasības attiecībā uz tādu produktu tirdzniecību un ievešanu Kopienā, uz kuriem neattiecas šādas prasības, kas paredzētas īpašos Kopienas noteikumos, kuri minēti Direktīvas 89/662/EEK A pielikuma I daļā, un – attiecībā uz slimību izraisītājiem – īpašos Kopienas noteikumos, kuri minēti Direktīvā 90/425/EEKEIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 43. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumus [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumus [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumus [3],tā kā dzīvnieku izcelsmes produkti ir ietverti produktu sarakstā Līguma II pielikumā; tā kā šo produktu laišana tirgū sastāda ievērojamu ienākumu avotu daļai lauksaimniecībā nodarbināto;tā kā, lai nodrošinātu šīs nozares saprātīgu attīstību un palielinātu ražīgumu, dzīvnieku veselības un sabiedrības veselības noteikumi attiecībā uz minētajiem produktiem būtu jānosaka Kopienas līmenī;tā kā Kopienai jāparedz pasākumi, kuru mērķis ir pakāpeniski izveidot iekšējo tirgu, kas aptver teritoriju bez iekšējām robežām, laikposmā, kas beidzas 1992. gada 31. decembrī;tā kā, paturot prātā iepriekš minētos mērķus, Padome pieņēmusi dzīvnieku veselības noteikumus, kas piemērojami attiecībā uz svaigu gaļu, mājputnu gaļu, gaļas produktiem, medījumu gaļu, trušu gaļu un piena produktiem;tā kā, ja nav noteikts citādi, dzīvnieku izcelsmes produktu tirdzniecība jāliberalizē, neierobežojot iespējamo aizsardzības pasākumu izmantošanu;tā kā, pastāvot zināmam slimību izplatības riskam, kuram pakļauti dzīvnieki, kas nonāk ar tām saskarsmē, dažiem dzīvnieku izcelsmes produktiem būtu jāuzliek īpašas prasības, kad tos laiž tirgū tirdzniecības nolūkā, it īpaši, ja tie ir paredzēti reģioniem ar augstu veselības statusu;tā kā, pieņemot Direktīvu 92/65/EEK, Komisija piekrita nošķirt dzīvnieku veselības jautājumus, kas skar dzīvniekus, no jautājumiem, kas skar produktus;tā kā, lai nodrošinātu pārbaužu atcelšanu uz dalībvalstu robežām 1993. gada 1. janvārī, jāsagatavo dzīvnieku veselības un sabiedrības veselības noteikumi attiecībā uz visiem produktiem, kas ir pakļauti tādām pārbaudēm, kuru tirdzniecība un imports vēl nav saskaņots Kopienas līmenī;tā kā, lai sasniegtu šo mērķi, veicot iepriekš minētos pasākumus, jāpielāgo daži no esošajiem noteikumiem;tā kā būtu jāievieš apstiprinājuma sistēma trešām valstīm un uzņēmumiem, kuri atbilst šajā direktīvā noteiktajām prasībām, kopā ar pārbaudes procedūru Kopienā, lai nodrošinātu to, ka tiek ievēroti nosacījumi tādam apstiprinājumam;tā kā produktu pavaddokuments ir vislabākais veids, kā pārliecināt kompetento iestādi galapunktā, ka sūtījums atbilst šīs direktīvas noteikumiem; tā kā veselības vai veterinārais sertifikāts būtu saglabājams, lai varētu pārbaudīt dažu ievesto produktu galamērķi;tā kā šeit būtu piemērojami noteikumi, principi un aizsardzības pasākumi, kurus ievieš ar Padomes 1990. gada 10. decembra Direktīvu 90/675/EEK, ar ko nosaka principus, kuri reglamentē veselības pārbaužu organizēšanu produktiem, ko ieved Kopienā no trešām valstīm [4];tā kā sakarā ar Kopienas iekšējo tirdzniecību būtu piemērojami arī Direktīvā 89/662/EEK izklāstītie noteikumi;tā kā Komisijai būtu jāuztic uzdevums pieņemt ieviest noteiktus pasākumus šīs direktīvas īstenošanai; tā kā šā iemesla dēļ būtu jānosaka procedūra ciešas un efektīvas sadarbības nodibināšanai starp Komisiju un dalībvalstīm Pastāvīgajā veterinārijas komitejā;tā kā, paturot prātā sevišķas piegādes grūtības, kas izriet no ģeogrāfiskā stāvokļa, īpaši izņēmumi būtu pieļaujami Grieķijas Republikai;tā kā īpašu noteikumu pieņemšana attiecībā uz produktiem, uz ko attiecas šī direktīva, neskar noteikumu pieņemšanu attiecībā uz pārtikas higiēnu un drošību kopumā, sakarā ar ko Komisija ir iesniegusi priekšlikumu pamatdirektīvai,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.I NODAĻA Vispārīgie noteikumi1. pantsŠī direktīva nosaka dzīvnieku veselības un sabiedrības veselības prasības, kuras reglamentē to dzīvnieku izcelsmes produktu (tajā skaitā šo produktu tirdzniecības paraugu) tirdzniecību un importu Kopienā, uz kuriem neattiecas iepriekšminētās prasības, kas noteiktas Direktīvas 89/662/EEK [5] A pielikuma I daļā un, attiecībā uz slimības izraisītājiem, Direktīvā 90/425/EEK minētajos īpašos Kopienas noteikumos.Šī direktīva neskar sīkāk izstrādātu noteikumu pieņemšanu attiecībā uz dzīvnieku veselību, ņemot vērā iepriekšminētos īpašos noteikumus, un tirdzniecības vai importa ierobežojumu saglabāšanu produktiem, uz kuriem attiecas pirmajā daļā minētie īpašie noteikumi, kas izriet no sabiedrības veselības noteikumiem.2. pants1. Šajā direktīvā:a) "tirdzniecība" ir tirdzniecība, kā tas definēts Direktīvas 89/662/EEK 2. panta 2. punktā;b) "tirdzniecības paraugs" ir uzņēmuma īpašnieka vai par uzņēmumu atbildīgas personas uzdevumā ņemts paraugs, kam nav komerciālas vērtības un kas raksturo kādu šajā uzņēmumā ražotu dzīvnieku izcelsmes produktu vai kas atbilst dzīvnieku izcelsmes produkta paraugam, ko ir iecerēts ražot, un uz kura, ņemot vērā turpmāko pārbaužu veikšanu, jābūt atsaucei par produkta veidu, sastāvu un dzīvnieka sugu, no kura tas ir iegūts;c) "nopietna lipīga slimība" ir jebkura slimība, uz ko attiecas Direktīva 82/894/EEK [6];d) "slimības izraisītāji" ir jebkura organismu kopa vai kultūra, kā arī jebkurš to paveids, kas ir sastopams viens pats vai kā mākslīgi radīta tādas organismu kopas vai kultūras kombinācija, kas spēj izraisīt slimību jebkurā dzīvā radījumā (izņemot cilvēku), un jebkuri modificēti šo organismu atvasi- nājumi, kuri satur vai pārnēsā dzīvnieku slimības izraisītāju, vai audus, šūnu kultūru, izdalījumus vai/jeb ekskrētus, kuri satur vai ar kuru palīdzību var pārnēsāt dzīvnieku slimības izraisītāju; šis apzīmējums neskar imunoloģiski veterinārās zāles, kas ir atļautas atbilstoši Direktīvai 90/677/EEK [7];e) "pārstrādātas dzīvnieku olbaltumvielas, kas paredzētas dzīvnieku patēriņam", ir dzīvnieku izcelsmes olbaltumvielas, kas ir apstrādātas tādā veidā, lai tās būtu tieši piemērotas izmantošanai kā dzīvnieku barība vai kā dzīvnieku barības sastāvdaļa. Tām pieskaitāmi zivju milti, gaļas milti, kaulu milti, nagu milti, ragu milti, asins milti, spalvu milti, sausie dradži un citi līdzīgi produkti, tajā skaitā maisījumi, kas satur šos produktus;f) "pārstrādātas dzīvnieku olbaltumvielas, kas paredzētas lietošanai uzturā", ir Direktīvas 77/99/EEK 2. panta b) apakšpunktā [8] minētie dradži, gaļas milti un cūku ādas pulveris;g) "biškopības produkts" ir medus, bišu vasks, bišu māšu peru pieniņš, propoliss vai ziedputekšņi cilvēku pārtikai vai rūpniecības vajadzībām.2. Turklāt definīcijas, kas ietvertas Direktīvu 89/662/EEK, 90/425/EEK un 90/675/EEK 2. pantā, piemēro mutatis mutandis.3. pantsDalībvalstis nodrošina to, ka:- 1. pantā minēto dzīvnieku izcelsmes produktu tirdzniecību un importu, kā arī želatīna tirdzniecību un importu, ja tas nav paredzēts lietošanai uzturā, neaizliedz un neierobežo dzīvnieku veselības vai sabiedrības veselības apsvērumu dēļ, ja tie neizriet no šīs direktīvas piemērošanas vai no citiem Kopienas tiesību aktiem un it īpaši no jebkuriem veiktiem aizsargpasākumiem,- jebkura jauna dzīvnieku izcelsmes produkta tirdzniecība vai imports, ja tā laišana tirgū dalībvalstī ir atļauta pēc 20. pantā paredzētā datuma, nedrīkst notikt, kamēr nav pieņemts lēmums saskaņā ar 15. panta pirmo daļu pēc riska novērtēšanas (un, ja ir lietderīgi, pēc Zinātniskās veterinārās komitejas, kas izveidota saskaņā ar Lēmumu 81/651/EEK [9], atzinuma) attiecībā uz nopietnu lipīgu slimību izplatīšanas draudiem, ko var radīt šā produkta aprite ne tikai sugai, no kuras iegūst šo produktu, bet arī citām sugām, kuras var pārnēsāt slimību, kļūt par infekcijas avotu vai apdraudēt cilvēku veselību,- citi Direktīvas 77/99/EEK 2. panta b) apakšpunktā minētie dzīvnieku izcelsmes produkti nedrīkst būt tirdzniecības vai importa objekts no trešām valstīm, ja tie neatbilst minētās direktīvas prasībām un attiecīgajām šīs direktīvas prasībām.II NODAĻA Noteikumi attiecībā uz tirdzniecību4. pantsDalībvalstis paredz vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka, piemērojot Direktīvas 89/662/EEK 4. panta 1. punktu un Direktīvas 90/425/EEK 4. panta 1. punkta a) apakšpunktu, dzīvnieku izcelsmes produkti, kas minēti I un II pielikumā un šīs direktīvas 3. panta otrajā un trešajā ievilkumā, neierobežojot īpašos noteikumus, kurus paredz pieņemt, īstenojot 10. panta 3. punktu un 11. pantu, ir tirdzniecības objekts tikai tad, ja tie atbilst šādām prasībām:1. Tiem jāatbilst 5. panta prasībām un īpašajām prasībām, kas ir noteiktas I pielikumā attiecībā uz dzīvnieku veselību un II pielikumā attiecībā uz sabiedrības veselības prasībām.2. Tiem jābūt no uzņēmumiem:a) kuri apņemas saskaņā ar īpašajām prasībām, kas noteiktas I un II pielikumā produktiem, ko ražo uzņēmumā:- pildīt šajā direktīvā izklāstītās īpašās ražošanas prasības,- izstrādāt un ieviest metodes kritisko punktu uzraudzībai un kontrolei, pamatojoties uz esošo tehnoloģiju,- atkarībā no produktiem ņemt paraugus analīzes veikšanai kompetentās iestādes atzītajā laboratorijā, lai pārbaudītu atbilstību šajā direktīvā noteiktajiem standartiem,- rakstveidā vai citādi reģistrēt informāciju, kas iegūta atbilstoši iepriekšējiem ievilkumiem, lai to iesniegtu kompetentajai iestādei. Dažādu pārbaužu un it īpaši analīžu rezultātus glabā vismaz divus gadus,- nodrošināt marķēšanu un etiķetēšanu,- ja laboratoriskās pārbaudes rezultāti vai jebkura cita pieejamā informācija atklāj nopietnus draudus dzīvnieku veselībai vai sabiedrības veselībai, informēt kompetento iestādi,- tirdzniecības vajadzībām sūtīt produktus tikai ar tirdzniecības dokumentu, kurā norādīt produkta veidu, nosaukumu un, ja vajadzīgs, ražošanas uzņēmuma veterinārā apstiprinājuma numuru;b) kurus uzrauga kompetentā iestāde, lai nodrošinātu to, ka uzņēmējs vai vadītājs atbilst šīs direktīvas prasībām;c) kurus reģistrējusi kompetentā iestāde, pamatojoties uz uzņēmuma garantijām, ka ir nodrošināta atbilstība šīs direktīvas prasībām.5. pantsDalībvalstis veic visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātos pret to, ka I un II pielikumā minētie dzīvnieku izcelsmes produkti tirdzniecības vajadzībām tiek nosūtīti no kādas noliktavas, kas atrodas apvidū, uz kuru attiecas ierobežojumi slimības izplatības dēļ, pret kuru ir uzņēmīga dzīvnieku suga, no kuras iegūts produkts, vai no kāda uzņēmuma vai apvidus, satiksme vai tirdzniecība, ar kuru varētu apdraudēt dalībvalsts dzīvnieku veselības statusu, izņemot produktus, kas ir termiski apstrādāti saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem.Īpašas garantijas, atkāpjoties no pirmās daļas, kas atļauj dažu produktu kustību, drīkst pieņemt atbilstoši 18. pantā noteiktajai procedūrai saskaņā ar aizsargpasākumiem.6. pantsDalībvalstis nodrošina to, ka uz slimības izraisītāju tirdzniecību attiecas stingri noteikumi, kas tiks precizēti atbilstoši 18. pantā noteiktajai procedūrai.7. pants1. Noteikumi attiecībā uz pārbaudēm, kuri ieviesti ar Direktīvu 89/662/EEK un attiecībā uz slimības izraisītājiem ar Direktīvu 90/425/EEK, piemērojami, it īpaši organizējot paredzēto pārbaužu veikšanu un turpmākās atkārtotas pārbaudes, produktiem, uz kuriem attiecas šī direktīva.2. Direktīvas 90/425/EEK 10. pantu piemēro produktiem, uz kuriem attiecas šī direktīva.3. Saistībā ar tirdzniecību Direktīvas 90/425/EEK 12. panta nosacījumus piemēro arī uzņēmumiem, kas piegādā dzīvnieku izcelsmes produktus, uz kuriem attiecas šī direktīva.4. Neierobežojot šīs direktīvas īpašos noteikumus, kompetentā iestāde veic jebkādas pārbaudes, ja uzskata tās par lietderīgām, kad pastāv bažas par neatbilstību šai direktīvai.5. Dalībvalstis veic nepieciešamos administratīva rakstura pasākumus vai lieto sankcijas, lai sodītu jebkuru šīs direktīvas neievērošanas gadījumu, it īpaši, ja atklājas, ka izsniegtie sertifikāti vai dokumenti neatbilst I un II pielikumā minēto produktu faktiskajam stāvoklim vai attiecīgie produkti neatbilst šīs direktīvas prasībām, vai nav veiktas to pārbaudes, kas direktīvā paredzētas.8. pantsDirektīvas 92/46/EEK A pielikuma 1. nodaļas 1. punktam [10] pievieno šādu daļu:"Pienu un piena produktus nedrīkst piegādāt no uzraudzības rajona, kurš noteikts saskaņā ar Direktīvu 85/511/EEK, ja piens nav pasterizēts (71,7 °C, 15 sekundes) kompetentās iestādes uzraudzībā.".III NODAĻA Noteikumi, kas piemērojami attiecībā uz importu Kopienā9. pantsPrasībām attiecībā uz šajā direktīvā ietverto produktu importu vismaz jānodrošina II nodaļā paredzētās garantijas, ieskaitot tās, kuras ir izstrādātas, īstenojot 6. pantu, kā arī tās, kuras noteiktas 3. panta otrajā un trešajā ievilkumā.10. pants1. Nolūkā vienādot 9. panta piemērošanu piemēro šādus noteikumus.2. I un II pielikumā un 3. panta otrajā un trešajā ievilkumā minētos produktus drīkst ievest Kopienā tikai tad, ja tie atbilst šādām prasībām:a) ja I un II pielikumā nav atrunāts citādi, tiem jābūt no trešās valsts vai trešās valsts daļas, kura ir iekļauta sarakstā, ko paredzēts sastādīt un vēlāk precizēt saskaņā ar 18. pantā paredzēto procedūru;b) izņemot produktus, kas minēti I pielikuma 5. nodaļas B daļā, tiem jābūt no uzņēmumiem, par kuriem trešās valsts kompetentā iestāde sniegusi Komisijai garantijas, ka tie atbilst 3. punkta a) apakšpunkta prasībām;c) I un II pielikumā un 3. panta otrajā un trešajā ievilkumā konkrēti minētajos gadījumos tiem jābūt klāt veterinārajam sertifikātam vai veselības sertifikātam, kas atbilst paraugam, kuru paredzēts izstrādāt atbilstoši 18. pantā noteiktajai procedūrai, un apliecina, ka produkti atbilst papildu nosacījumiem vai sniedz līdzvērtīgas garantijas, kā tas minēts 3. punkta a) apakšpunktā, un tos piegādā uzņēmumi, kas nodrošina tādas garantijas, un tas jāparaksta valsts pilnvarotam veterinārārstam vai atkarībā no apstākļiem kādai citai kompetentai amatpersonai, kas ir atzīta saskaņā ar šo procedūru.3. Saskaņā ar 18. pantā paredzēto procedūru:a) izstrādā konkrētas prasības, it īpaši Kopienas aizsardzībai no noteiktām eksotiskām slimībām vai slimībām, kuras ir lipīgas cilvēkiem, vai izstrādā šiem nosacījumiem līdzvērtīgas garantijas.Trešām valstīm izstrādātās konkrētās prasības un līdzvērtīgās garantijas nedrīkst būt labvēlīgākas par tām, kuras ir noteiktas I un II pielikumā un 3. panta otrajā un trešajā ievilkumā;b) izstrādā Kopienas sarakstu ar tiem trešo valstu uzņēmumiem, kuri atbilst 2. punkta b) apakšpunkta prasībām;c) nosaka, kāda veida apstrāde vai kādi pasākumi jāveic, lai novērstu dzīvnieku zarnu, olu un olu produktu atkārtotu inficēšanu.4. Lēmumi, kas paredzēti 2. un 3. punktā, jāpieņem, pamatojoties uz reālā apdraudējuma novērtējumu un, ja vajadzīgs, uz Zinātniskās veterinārās komitejas atzinumu, ka produkta pārvietošanas dēļ var izplatīties nopietnas lipīgas slimības vai slimības, kas ir lipīgas cilvēkiem, un tās var skart ne tikai sugas, no kurām šis produkts ir iegūts, bet arī citas sugas, kas var pārnēsāt šo slimību vai kļūt par slimības avotu, vai apdraudēt sabiedrības veselību.5. Eksperti no Komisijas un dalībvalstīm veic pārbaudes uz vietas, lai pārliecinātos, ka garantijas, ko sniedz trešā valsts attiecībā uz ražošanas apstākļiem un laišanu tirgū, var uzskatīt par līdzvērtīgām tām, ko piemēro Kopienā.Ekspertus no dalībvalstīm, kas ir atbildīgi par šīm pārbaudēm, ieceļ Komisija, pamatojoties uz dalībvalstu priekšlikumiem.Šīs pārbaudes veic Kopienas vārdā, kas arī sedz visus ar tām saistītos izdevumus.Līdz pirmajā daļā minēto pārbaužu organizēšanai turpina piemērot valsts noteikumus, kas pastāv trešā valstī attiecībā uz pārbaudēm, ziņojot ar Pastāvīgās veterinārijas komitejas starpniecību par visiem gadījumiem, kad šajās pārbaudēs atklājas neatbilstība saskaņā ar 3. punktā piedāvātajām garantijām.6. Līdz 2. punkta a) apakšpunktā un 3. punkta b) apakšpunkta otrajā ievilkumā paredzētā saraksta izveidošanai dalībvalstis ir tiesīgas saglabāt Direktīvas 90/675/EEK 11. panta 2. punktā paredzētās pārbaudes un valsts sertifikātu, kas vajadzīgs produktu importam saskaņā ar pastāvošajiem valsts likumiem.11. pants18. pantā paredzēto procedūru izmanto, lai noteiktu konkrētas dzīvnieku veselības prasības importam Kopienā un pavaddokumentu veidu un saturu I pielikumā minētajiem produktiem, kas paredzēti eksperimentālajām laboratorijām.12. pants1. Direktīvās 90/675/EK un 91/496/EEK [11] izklāstītos principus un noteikumus piemēro, īpaši atsaucoties uz pārbaužu un turpmāko pasākumu organizēšanu, kuri jāveic dalībvalstīm, kā arī atsaucoties uz veicamajiem aizsargpasākumiem.Tomēr attiecībā uz noteiktiem dzīvnieku izcelsmes produktiem var pieņemt atkāpes saskaņā ar 18. pantā norādīto procedūru no fiziskās pārbaudes, kas paredzēta Direktīvas 90/675/EEK 8. panta 2. punktā.2. Direktīvas 90/675/EEK 4. panta 1. punktu papildina ar šādu daļu:"Tomēr, ja dzīvnieku izcelsmes produktus ieved konteineros vai arī tie ir iesaiņoti vai iepakoti vakuumiepakojumā, identitātes pārbaudes var ierobežot ar to, ka valsts pilnvarotā veterinārārsta vai kompetentās iestādes uzliktie zīmogi uz konteinera vai iepakojuma ir neskarti un ka tur sniegtās norādes atbilst tām, kas iekļautas pavaddokumentā vai sertifikātā."13. pants1. Dalībvalstis var, izsniedzot attiecīgo licenci, atļaut ievest no trešām valstīm I un II pielikumā minētos dzīvnieku izcelsmes produktus kā tirdzniecības paraugus.2. Šeit 1. punktā minētajai licencei jābūt pie sūtījuma, un tajā jāietver pilns un sīki izstrādāts konkrēto nosacījumu apraksts, ar kādiem šo sūtījumu drīkst ievest, ieskaitot jebkādu atbrīvojumu no Direktīvā 90/675/EEK paredzētajām pārbaudēm.3. Ja sūtījumu ieved vienā dalībvalstī turpmākai pārsūtīšanai uz otru dalībvalsti, pirmā dalībvalsts nodrošina to, lai sūtījumam būtu attiecīga licence. Pārvešana notiek saskaņā ar Direktīvas 90/675/EEK 11. panta 2. punkta noteikumiem. Atbildību par to, lai sūtījums atbilstu licences nosacījumiem (un vai tai būtu jāatļauj šķērsot tās teritoriju), uzņemas dalībvalsts, kas izsniedz licenci.IV NODAĻA Vispārīgie nobeiguma noteikumi14. pants1. Direktīvas 72/461/EEK [12] 3. panta d) punktu svītro.Komisijas Lēmumus 92/183/EEK [13] un 92/187/EEK [14] turpina piemērot šīs direktīvas prasībām, neierobežojot jebkurus grozījumus, kas jāveic saskaņā ar 18. pantā paredzēto procedūru.2. Ar šo Direktīvu 90/667/EEK groza šādi:a) 13. pantam pievieno šādu punktu:"2. Lai nodrošinātu to, ka 1. punktā paredzētās pārbaudes tiek turpmāk atkārtotas:a) pārstrādātiem produktiem, kas iegūti no zemas vai augstas riska pakāpes izejvielām, jāatbilst Direktīvas 92/118/EEK [15] I pielikuma 6. nodaļas prasībām;b) zemas un augstas riska pakāpes izejvielām, kuras paredzēts pārstrādāt uzņēmumā, kas ir izraudzīts citā dalībvalstī saskaņā ar 4. panta 1. punkta otro teikumu, un pārstrādātiem produktiem, kuri iegūti no augstas un zemas riska pakāpes izejvielām, ir jābūt:- ar tirdzniecības dokumentu, kurā, ja tās ir no ražotnes, kas ir apstiprināta saskaņā ar 4. vai 5. pantu, jānorāda:- ja vajadzīgs, apstrādes veids,- vai produkts satur atgremotāju olbaltumvielas;- ja tās ir no citas ražotnes, tad sertifikātā, kuru izsniedzis un parakstījis valsts pilnvarots veterinārārsts, jānorāda:- apstrādes metodes, kas izmantotas šim sūtījumam,- salmonellu testu rezultāti,- vai produkts satur atgremotāju olbaltumvielas";b) 6. pantā "nosaka saskaņā ar 19. pantā paredzēto procedūru" aizstāj ar "nosaka saskaņā ar Direktīvas 92/118/EEK I pielikumā 10. nodaļu";c) 14. pantā pirmo daļu svītro.15. pantsPadome, lemjot ar kvalificētu vairākumu, pēc Komisijas priekšlikuma pieņem jebkādu jaunu pielikumu, kurš nosaka īpašas prasības citiem produktiem, kas var radīt reālus draudus sakarā ar nopietnu lipīgu slimību izplatību vai reālus draudus cilvēku veselībai.Pielikumus, ja rodas vajadzība, groza saskaņā ar 18. pantā paredzēto procedūru atbilstoši vispārējiem principiem, kas ir izklāstīti 3. panta otrajā ievilkumā.16. pants1. Dalībvalstis atļauj ievest savā teritorijā I un II pielikumā un 3. panta otrajā un trešajā ievilkumā minētos dzīvnieku izcelsmes produktus, kuri ražoti kādas dalībvalsts teritorijā un šķērsojuši trešās valsts teritoriju, pēc veterinārā vai veselības sertifikāta uzrādīšanas, kurā apliecināta atbilstība šīs direktīvas prasībām.2. Dalībvalstis, kuras sastopas ar 1. punktā norādīto gadījumu, par to informē Komisiju un citas dalībvalstis ar Pastāvīgās veterinārijas komitejas starpniecību, kas ir izveidota ar Lēmumu 68/361/EEK [16].17. pants1. Direktīvās 89/662/EEK un 90/425/EEK A un B pielikumu aizstāj ar šīs direktīvas III pielikuma tekstu.2. Ar šo Direktīvu 77/99/EEK groza šādi:- 2. panta b) punktā iv) apakšpunktu svītro un v) un vi) apakšpunkti attiecīgi kļūst par iv) un v),- 6. panta 2. punktu izsaka šādi:"2. Saskaņā ar 20. pantā paredzēto procedūru var noteikt papildu nosacījumus citiem dzīvnieku izcelsmes produktiem, lai nodrošinātu sabiedrības veselības aizsardzību."18. pantsJa izmanto šajā pantā paredzēto procedūru, Pastāvīgā veterinārijas komiteja rīkojas saskaņā ar Direktīvas 89/662/EEK 17. pantā paredzētajiem noteikumiem.19. pantsSaskaņā ar 18. pantā paredzēto procedūru var pieņemt pagaidu pasākumus laikposmā līdz trim gadiem, sākot no 1993. gada 1. jūlija, lai atvieglotu pāreju uz jauno kārtību, kuru nosaka šī direktīva.20. pants1. Dalībvalstis pieņem normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai līdz 1993. gada 1. janvārim nodrošinātu atbilstību 12. panta 2. punktam un 17. pantam, bet līdz 1994. gada 1. janvārim – arī citām šīs direktīvas prasībām. Tās par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauce pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara zināmus Komisijai galvenos savu tiesību aktu noteikumus, ko tā pieņem jomā, kuru reglamentē šī direktīva.3. Tas, ka 1994. gada 1. janvāris ir termiņš, kas noteikts transponēšanai valstu tiesību aktos, neierobežo veterināro pārbaužu atcelšanu uz robežām, ko paredz Direktīvas 89/662/EEK un 90/425/EEK.21. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1992. gada 17. decembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsJ. Gummer[1] OV C 327, 30.12.1989., 29. lpp., un OV C 84, 2.4.1990., 102. lpp.[2] OV C 113, 7.5.1990., 205. lpp., un OV C 149, 18.6.1990., 259. lpp.[3] OV C 124, 21.5.1990., 15. lpp., un OV C 182, 23.7.1990., 250. lpp.[4] OV L 373, 31.12.1990., 1. lpp.[5] OV L 395, 30.12.1989., 13. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/496/EEK (OV L 268, 24.9.1991., 56. lpp.).[6] OV L 378, 31.12.1982., 58. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Lēmumu 90/134/EEK (OV L 76, 22.3.1990., 23. lpp.).[7] OV L 373, 31.12.1990., 26. lpp.[8] OV L 26, 31.1.1977., 85. lpp. Direktīva atjaunināta ar Direktīvu 92/5/EEK (OV L 57, 2.3.1992., 1. lpp.), un jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 92/45/EEK (OV L 268, 14.9.1992., 35. lpp.).[9] OV L 233, 19.8.1981., 32. lpp.[10] OV L 268, 14.9.1992., 1. lpp.[11] OV L 268, 24.9.1991., 56. lpp.[12] OV L 302, 31.12.1972., 24. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/687/EEK (OV L 377, 31.12.1991., 16. lpp.).[13] OV L 84, 31.3.1992., 33. lpp.[14] OV L 87, 2.4.1992., 20. lpp.[15] OV L 62, 15.3.1993., 49. lpp.[16] OV L 255, 18.10.1968., 23. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSĪPAŠAS DZĪVNIEKU VESELĪBAS PRASĪBAS1. NODAĻA Šķidrs piens, sausais piens un sausā piena produkti, kas nav paredzēti lietošanai uzturāUz Kopienas iekšējo tirdzniecību ar šķidru pienu, sauso pienu un sausā piena produktiem, kas nav paredzēti cilvēku pārtikai, kā arī uz visu šo produktu importu attiecina šādus nosacījumus:1. Jebkuram konteineram, kurā pārvadā produktu, jābūt marķētam tā, lai norādītu produkta raksturu.2. Katram sūtījumam atkarībā no apstākļiem jābūt klāt 4. panta 2. punkta a) apakšpunkta pēdējā ievilkumā minētajam tirdzniecības dokumentam vai 10. panta 2. punkta c) apakšpunktā minētajam veselības sertifikātam ar pārstrādes vai apstrādes uzņēmuma nosaukumu un reģistrācijas numuru, kas apliecina, ka produkts ir bijis termiski apstrādāts saskaņā ar 3. punkta a) apakšpunktu; saņēmējam šis dokuments vai sertifikāts jāglabā vismaz vienu gadu.3. Dokumentā un sertifikātā, kas minēts 2. punktā, jānorāda, ka:a) pārstrādes vai apstrādes laikā piens ir termiski apstrādāts vismaz 71,7 oC temperatūrā vismaz 15 sekundes vai jebkādā līdzvērtīgā kombinācija, vai – attiecībā uz sauso pienu un sausā piena produktiem – termoapstrādei ietvaicēšanas laikā ar izsmidzināšanu vai veltni jābūt līdzvērtīgi efektīvai;b) attiecībā uz sauso pienu vai sausā piena produktiem jāievēro šādas prasības:i) beidzoties ietvaicēšanas procesam, tiek veikti visi drošības pasākumi, lai nepieļautu produkta inficēšanu;ii) galaproduktu iepako jaunos konteineros; unc) attiecībā uz konteineriem beramiem un lejamiem produktiem – pirms šķidru pienu, sauso pienu vai sausā piena produktu iekrauj jebkurā transportlīdzeklī vai konteinerā pārvadāšanai uz tā galamērķi, iepriekšminēto transportlīdzekli vai konteineru dezinficē, izmantojot kompetento iestāžu apstiprinātu līdzekli.Turklāt šķidra piena, sausā piena un sausā piena produktu importu var atļaut tikai no trešām valstīm vai no trešo valstu rajoniem, kuri ir iekļauti Direktīvas 92/46/EEK 23. pantā paredzētajos sarakstos un atbilst minētās direktīvas 26. pantā izklāstītajiem nosacījumiem.2. NODAĻA Dzīvnieku zarnasA. TirdzniecībaTirdzniecībai ar dzīvnieku zarnām ir vajadzīgs dokuments, kas norāda uz izcelsmes ražotni, kura ir:- tā, kur zarnas sākotnēji sāla vai kaltē un kur sālītas vai kaltētas zarnas turpmāk izmanto citiem nolūkiem, tā ir ražotne, kuru apstiprinājusi kompetentā iestāde,- citos gadījumos tā ir saskaņā ar Direktīvu 64/433/EEK [1] apstiprināta ražotne, ja zarnas transportē tādā veidā, kas izslēdz inficēšanu.B. Imports no trešām valstīmDzīvnieku zarnu importēšanai no trešās valsts ir vajadzīgs 10. panta 2. punkta c) apakšpunktā minētais sertifikāts, kuru izsniedz un paraksta valsts pilnvarots veterinārārsts eksportētājā trešā valstī, kur norādīts, ka:i) zarnas piegādā kompetentās iestādes apstiprināta ražotne eksportētājvalstī;ii) zarnas ir tīras, nokasītas un pēc tam iesālītas vai izbalinātas (vai, kā alternatīva sālīšanai vai balināšanai, tās žāvē pēc kasīšanas);iii) pēc ii) punktā minētās apstrādes veikti efektīvi pasākumi, lai nepieļautu zarnu atkārtotu inficēšanu.3. NODAĻA Nagaiņu ādas, uz kurām neattiecas Direktīvas 64/433/EEK vai 72/462/EEKUz nagaiņu ādu importu no trešām valstīm attiecas noteikums, ka katram sūtījumam ir klāt vai nu tirdzniecības dokuments, kas paredzēts 4. panta 2. punkta a) apakšpunkta pēdējā ievilkumā, vai veselības sertifikāts, kas minēts 10. panta 2. punkta c) apakšpunktā, nosakot:a) attiecībā uz nagaiņu, izņemot cūku, ādām, ka:i) ādas nav iegūtas no dzīvniekiem, kuru izcelsmes vieta ir rajons vai valsts, uz kuru attiecas ierobežojumi saistībā ar attiecīgajām sugām nopietnas lipīgas slimības uzliesmojuma dēļ;ii) vismaz 14 dienas pirms nosūtīšanas ādas ir kaltētas, sausā vai slapjā veidā sālītas vai arī tām veikta ķīmiskā apstrāde;iii) sūtījums nav bijis kontaktā ne ar kādiem dzīvnieku izcelsmes produktiem vai dzīviem dzīvniekiem, kas rada nopietnas lipīgas slimības izplatīšanās draudus.Šīs prasības nepiemēro, ja ādas ir atsevišķi glabātas 21 dienu vai tās nepārtraukti transportētas 21 dienu;b) attiecībā uz cūkā, ka:i) cūkas, no kurām ādas iegūtas, vismaz trīs mēnešus pirms nokaušanas atradušās eksportētājā valstī;ii) vismaz 14 dienas pirms nosūtīšanas ādas ir kaltētas, sausā vai slapjā veidā sālītas vai arī tām veikta ķīmiskā apstrāde;iii) 12 mēnešus pirms nosūtīšanas izcelsmes valstī vai – reģionalizācijas gadījumā – reģionā nav reģistrēts neviens Āfrikas cūku mēra vai cūku vezikulārās slimības gadījums;iv) sūtījums nav bijis kontaktā ne ar kādiem dzīvnieku izcelsmes produktiem vai dzīviem dzīvniekiem, kas rada nopietnas lipīgas slimības izplatīšanās draudus.Nepastrādātu ādu ievešanu atļauj tikai no tādām trešām valstīm, no kurām saskaņā ar Kopienas noteikumiem ir atļauts attiecīgo sugu dzīvnieku svaigas gaļas imports.4. NODAĻA Lolojumdzīvnieku barība, kas satur zemas riska pakāpes izejvielas Direktīvas 90/667/EEK nozīmē1. Katram lolojumdzīvnieku barības sūtījumam hermētiski noslēgtos konteineros jābūt klāt sertifikātam, kuru izsniedz un paraksta valsts pilnvarots veterinārārsts izcelsmes valstī un kurā norādīts, ka produkts ir termiski apstrādāts līdz minimālajam Fc lielumam 3,0.2. Katram lolojumdzīvnieku "pusmitras" barības sūtījumam jābūt klāt tirdzniecības dokumentam vai Direktīvas 90/667/EEK 13. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzētajam sertifikātam, kurā norādīts, ka:i) dzīvnieku izcelsmes izejvielas lolojumdzīvnieku barības ražošanai ir iegūtas vienīgi no veseliem nokautiem dzīvniekiem, kuru gaļa atzīta par derīgu cilvēku pārtikai;ii) dzīvnieku izcelsmes sastāvdaļas ir viscaur termiski apstrādātas vismaz 90 °C temperatūrā;iii) pēc apstrādes ir veikti efektīvi pasākumi, lai nodrošinātu to, ka sūtījums nav atkārtoti inficēts.3. Sausajai lolojumdzīvnieku barībai jāatbilst šādām prasībām:a) izejvielas, no kurām ražota lolojumdzīvnieku barība, ir zemas riska pakāpes materiāli saskaņā ar Direktīvas 90/667/EEK 2., 5. un 17. pantu;b) katram sūtījumam ir klāt Direktīvas 90/667/EEK 13. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzētais tirdzniecības dokuments vai sertifikāts, kurā norādīts, ka:i) sausā lolojumdzīvnieku barība sastāv no tādā veidā termiski apstrādātiem nokautu dzīvnieku produktiem, lai viscaur sasniegtu vismaz 90 °C temperatūru, saprotot, ka šī apstrāde nav vajadzīga galaproduktiem, kuru sastāvdaļas jau iepriekš ir tādējādi apstrādātas;ii) pēc termiskas apstrādes ir veikti visi drošības pasākumi, lai nepieļautu produkta inficēšanu pirms nosūtīšanas;iii) produkts iepakots jaunos konteineros (maisiņos vai maisos);iv) ražošanas procesa pārbaude saskaņā ar Direktīvas 90/667/EEK II pielikuma III nodaļas 2. punktu veikta ar apmierinošiem rezultātiem.4. Katram produktu sūtījumam, ja tie ražoti no pārstrādātām ādām, jābūt klāt Direktīvas 90/667/EEK 13. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzētajam tirdzniecības dokumentam vai sertifikātam, kurā norādīts, ka produkti ir termiski apstrādāti pārstrādes laikā, ar ko pietiek, lai iznīcinātu patogēnos organismus (ieskaitot salmonellu), un ka pēc pārstrādes veikti efektīvi pasākumi, lai nepieļautu produktu inficēšanu.5. NODAĻA Kauli un kaulu produkti (izņemot kaulu miltus), ragi un ragu produkti (izņemot ragu miltus) un nagi un nagu produkti (izņemot nagu miltus)Uz tirdzniecību ar iepriekšminētajiem produktiem un to importu attiecas šādi nosacījumi:A. Ja tie paredzēti cilvēku vai dzīvnieku pārtikai:1. Uz tirdzniecību ar kauliem, ragiem un nagiem attiecas Direktīvā 72/461/EEK noteiktās dzīvnieku veselības prasības.2. Uz tirdzniecību ar uz kaulu produktiem, ragu produktiem un nagu produktiem attiecas Direktīvā 80/215/EEK [2] noteiktās dzīvnieku veselības prasības.3. Uz kaulu, kaulu produktu, ragu, ragu produktu, nagu un nagu produktu importu attiecas Direktīvas 72/462/EEK [3] prasības.B. Ja tie paredzēti citām vajadzībām nekā cilvēku vai dzīvnieku pārtikai, ieskaitot pārstrādi nolūkā ražot želatīnu:1. Dalībvalstis atļauj kaulu un kaulu produktu (izņemot kaulu miltus), ragu un ragu produktu (izņemot ragu miltus), kā arī nagu un nagu produktu (izņemot nagu miltus) importu, ja:i) produktus pirms izvešanas žāvē, nevis atdzesē vai saldē;ii) produktus transportē tikai pa sauszemi un pa jūru no izcelsmes valsts tieši līdz robežkontroles postenim Kopienā, nevis pārkrauj kādā ostā vai citā vietā ārpus Kopienas;iii) pēc dokumentu pārbaudēm, kas paredzētas Direktīvā 90/675/EEK, produktus pārved tieši uz ražotni.2. Katram sūtījumam klāt jābūt importētāja galvojumam, ka produkti, kas ievesti saskaņā ar šo nodaļu, netiks novirzīti izmantošanai cilvēku pārtikā vai dzīvnieku barībā.Tādēļ, kad preces pirmoreiz šķērso Kopienas robežu, robežkontroles postenī jāiesniedz deklarācija valsts pilnvarotam veterinārārstam, kurš tajā izdara piezīmes, pēc tam tā paliek kopā ar kravu līdz galapunktam.3. Saskaņā ar šīs direktīvas 18. pantā paredzēto procedūru, ņemot vērā dzīvnieku veselības statusus un garantijas attiecībā uz izcelsmes kontroli, ko nodrošina trešā valsts, ir pieļaujamas atkāpes no dažām prasībām.6. NODAĻA Pārstrādātas dzīvnieku olbaltumvielasI. Neskarot jebkādus ierobežojumus attiecībā uz GSE vai ierobežojumus attiecībā uz atgremotāju olbaltumvielu izbarošanai atgremotājiem, pārstrādātu dzīvnieku olbaltumvielu tirdzniecībai un importam ir vajadzīgi šādi dokumenti.A. Attiecībā uz:- pārstrādātu dzīvnieku olbaltumvielu tirdzniecību, ja tās paredzētas cilvēku pārtikai, vajadzīgs Direktīvā 77/99/EEK paredzētais dokuments vai sertifikāts, kurā norādīts, ka ir izpildītas minētās direktīvas prasības,- pārstrādātu dzīvnieku olbaltumvielu tirdzniecību, ja tas paredzēts dzīvnieku barībai, vajadzīgs Direktīvas 90/667/EEK 13. pantā paredzētais dokuments vai sertifikāts.B. Attiecībā uz importu:1. Vajadzīgs 10. panta 2. punkta c) apakšpunktā paredzētais veselības sertifikāts, kuru paraksta valsts pilnvarots veterinārārsts izcelsmes valstī un kurā norādīts, ka:a) produkts:i) ja tas paredzēts dzīvnieku uzturam, ir attiecīgi termiski apstrādāts un tādējādi atbilst Direktīvas 90/667/EEK II pielikumā III nodaļā noteiktajiem bioloģiskajiem standartiem;ii) ja tas paredzēts cilvēku uzturam, atbilst Direktīvas 80/215/EEK prasībām;b) pēc apstrādes veikti visi drošības pasākumi, lai nepieļautu apstrādātā produkta inficēšanu;c) sūtījumam atstājot izcelsmes valsti, paņemti paraugi un pārbaudīti attiecībā uz salmonellu;d) šo testu rezultāti ir negatīvi.2. Pēc 1. punktā minētā sertifikāta pārbaudes kompetentās iestādes veikta paraugu ņemšana robežkontroles postenī, neskarot II punktu:i) katram neiesaiņotu produktu sūtījumam;ii) izlases veidā sūtījumiem, kuru produkti ir iesaiņoti ražotnē.3. Laižot brīvā apgrozībā Kopienas teritorijā pārstrādātu dzīvnieku olbaltumvielu sūtījumus, ja vajag, pēc atkārtotas pārstrādes pārliecināties, ka paraugu ņemšanas rezultāti, kas veikta ievērojot B daļas 1. punkta c) apakšpunktu, ir negatīvi.C. Valsts noteikumus, kas pastāv šīs direktīvas izziņošanas datumā un skar prasības, ko piemēro dzīvnieku olbaltumvielām attiecībā uz GSE un skrepi slimību, drīkst saglabāt spēkā, kamēr nav pieņemts lēmums par termiskas apstrādes veidu, kas spēj iznīcināt slimības izraisītāju.Tirdzniecību ar gaļas miltiem un kaulu miltiem un to importu regulē Direktīvas 89/662/EEK 5. panta 2. punkts un Direktīvas 90/675/EEK 11. panta 2. punkts.II. Dalībvalstis drīkst ņemt paraugus izlases veidā no neiesaiņotiem sūtījumiem, kas nāk no trešām valstīm, no kurām sešas pēdējās pārbaudes pēc kārtas ir bijušas negatīvas. Ja viena no šīm pārbaudēm uzrāda pozitīvu rezultātu, jāinformē kompetentā iestāde izcelsmes valstī, lai tā veiktu attiecīgus pasākumus stāvokļa uzlabošanai. Par šiem pasākumiem jāinformē kompetentā iestāde, kas ir atbildīga par ievesto preču pārbaudēm. Ja atkārtoti konstatē pozitīvu rezultātu no tā paša avota, turpmākās pārbaudes veic visām kravām no tā paša avota, kamēr tiks izpildītas pirmajā teikumā norādītās prasības.III. Dalībvalstīm jāreģistrē paraugu ņemšanas rezultāti, kas iegūti ar visām kravām, no kurām ņemti paraugi.IV. Saskaņā ar Direktīvas 89/662/EEK 3. panta 3. punktu, sūtījumu pārkraušana ir atļauta tikai ostās, kuras ir apstiprinātas saskaņā ar 18. pantā noteikto procedūru, ar noteikumu, ka panākta divpusēja vienošanās dalībvalstu starpā, kas ļauj atlikt sūtījumu pārbaudi līdz brīdim, kad tie sasniedz robežkontroles posteni galamērķa dalībvalstī.V. Ja sūtījums izrādās inficēts ar salmonellu, to:a) reeksportē no Kopienas;b) izmanto citādi, nevis kā dzīvnieku barību. Šajā gadījumā krava drīkst atstāt ostu vai noliktavu ar tādu nosacījumu, ka to nepievienos dzīvnieku barībai;c) vai atkārtoti pārstrādā pārstrādes uzņēmumā, kas apstiprināts atbilstoši Direktīvai 90/667/EEK, vai jebkurā citā uzņēmumā, kas ir apstiprināts infekcijas iznīcināšanai. Pārvešanu no ostas vai noliktavas kontrolē ar kompetentās iestādes izsniegtu atļauju un kravu neatbrīvo, kamēr tā nav pārstrādāta, pārbaudīta uz salmonellu, ko veic kompetentā iestāde saskaņā ar Direktīvas 90/667/EEK II pielikuma III nodaļu, un kamēr nav saņemti negatīvi rezultāti.7. NODAĻA Dzīvnieku izcelsmes asinis un asins produkti(izņemot zirgu dzimtas dzīvniekus)1. Tirdzniecība ar asinīm un asins produktiem notiek saskaņā ar šīs direktīvas 4. panta vispārīgajiem noteikumiem.2. Uz farmācijas rūpniecībai paredzēto asins produktu importu attiecas veselības sertifikāta sagatavošana, kā paredzēts 10. panta 2. punkta c) apakšpunktā, apliecinot atbilstību noteikumiem par attiecīgo materiālu identitāti, to iepakojumu, pārvadāšanas nosacījumiem, glabāšanu, darbībām ar tiem un pārstrādi, kā arī noteikumiem par iepakojuma iznīcināšanu, iepakošanu un pārstrādes atlikumiem, lai novērstu jebkādus draudus sabiedrības vai dzīvnieku veselībai, neskarot importu cilvēku pārtikai, uz ko joprojām attiecas Direktīvas 72/462/EEK prasības.3. Uz dzīvnieku izcelsmes (ne no zirgu dzimtas dzīvniekiem) asins produktu importu, kas paredzēts citiem mērķiem, attiecas veterinārā sertifikāta sagatavošana, kā tas paredzēts 10. panta 2. punkta c) apakšpunktā, ko parakstījis valsts pilnvarots veterinārārsts, kas noteicis, ka, ja saskaņā ar 18. pantā noteikto procedūru tiek uzskatīts, ka izcelsmes valsts rada draudus veselībai attiecībā uz mutes un nagu sērgu un/vai infekciozā katarālā drudža vīrusu:a) vai nu produkti:- ir no lopkautuves, kas atrodas apgabalā, kas 10 km rādiusā ir brīvs no attiecīgās slimības, kas rada pamatu aizdomām par attiecīgu sugu, no kuras iegūti produkti, un- ir no dzīvnieka, kurš (vai kura māte):- ir bijis izcelsmes valstī trīs mēnešus, un- tam ir veikta pirmskaušanas apskate un pēckaušanas veterinārā ekspertīze, un konstatēts, ka tas ir brīvs no minētajām slimībām.Attiecībā uz sūtījumiem, kas atbilst iepriekš noteiktajām prasībām:- izņemot 5. punktā paredzēto gadījumu, katrs asins produktu sūtījums tieši no ievešanas vietas jānogādā laboratorijā, lai tam veiktu apstrādi, bet visas pēcapstrādes atliekas jāiznīcina nekavējoties,- no katras asins produktu partijas jāņem paraugs, kas tūliņ jānogādā laboratorijā, kura apstiprināta, ievērojot 18. pantā noteikto procedūru, nolūkā pārbaudīt mutes un nagu sērgas vīrusa un infekciozā katarālā drudža vīrusa klātbūtni,- partiju nedrīkst izlaist no laboratorijas, ja vien testa paraugs nav atzīts par negatīvu attiecībā uz mutes un nagu sērgas vīrusa un/vai infekciozā katarālā drudža vīrusa klātbūtni,- importētājs ir atbildīgs par visu to izdevumu segšanu, kas saistīti ar Direktīvā 90/675/EEK paredzēto testu veikšanu;b) vai arī produktiem jābūt veiktai šādai apstrādei:- tiem jābūt karsētiem vismaz 65 °C temperatūrā vismaz trīs stundas, vai- tiem jābūt apstarotiem (2,5 megaradi),- tiem jābūt veiktai pH uzturēšana pH 5 līmenī trīs stundas;c) vai gadījumā, kad asins produkti paredzēti in-vitro diagnostikai vai laboratorijas reaģentiem, tie ir nosūtīti aizplombētos, necaurlaidīgos konteineros. Šādā gadījumā:- konteineriem vai to ārējam iepakojumam jābūt skaidri marķētam "Lietot tikai in-vitro diagnostikā vai laboratorijas reģentiem" un- asins produktus drīkst lietot tikai in-vitro diagnostikā vai laboratorijas reaģentiem, un visos produkta dokumentos jānosaka, ka šie produkti vai to atliekas nedrīkst nonākt saskarē ar atgremotājiem vai cūkām.4. Dalībvalstis atļauj asins produktu importu no trešām valstīm, kuras uzskata par brīvām no nopietnām lipīgām slimībām, ar noteikumu, ka asins produktiem pievienots veterinārais sertifikāts, kurā noteikts, ka tie nāk no dzīvniekiem, kuru izcelsme ir dalībvalsts vai kāda no iepriekšminētajām trešām valstīm.5. Visus asins produktus, kas atrodas aizplombētā, necaurlaidīgā konteinerā drīkst uzglabāt uzņēmumos, kas ir pastāvīgā valsts pilnvarota veterinārārsta pārraudzībā, ar noteikumu, ka šos produktus glabā atsevišķi no citiem dzīvnieku izcelsmes produktiem, kas glabājas šajā uzņēmumā.8. NODAĻA Zirgu dzimtas dzīvnieku serums1. Lai serumu varētu tirgot, tam jābūt no zirgu dzimtas dzīvniekiem, kam nav nevienas no nopietnajām lipīgajām slimībām, kas minētas Direktīvā 90/426/EEK [4] vai nopietnas lipīgas slimības, pret kuru zirgu dzimtas dzīvnieki ir uzņēmīgi, un tas jāiegūst iestādēs vai centros, uz kuriem neattiecas veselības ierobežojumi saskaņā ar minēto direktīvu.2. Zirgu dzimtas dzīvnieku serumu drīkst importēt tikai tad, ja tas ir no zirgu dzimtas dzīvniekiem, kas dzimuši un auguši trešā valstī, no kuras ir atļauts ievest zirgus nokaušanai, un to iegūst, apstrādā un nosūta apstākļos, kas jāprecizē saskaņā ar 18. pantā noteikto procedūru.9. NODAĻA Kausēti cūku tauki un kausēti tauki1. Dalībvalstis atļauj kausētu cūku tauku un kausētu tauku importu Kopienā no trešām valstīm, kuras ir Lēmumam 79/542/EEK pievienotajā sarakstā, kuru attiecīgo sugu svaigas gaļas imports ir atļauts.2. Ja iepriekšējos 12 mēnešos pirms izvešanas no 1. punktā minētās valsts tajā bijis nopietnas lipīgas slimības uzliesmojums, katrai kausētu cūku tauku vai kausētu tauku kravai klāt jābūt šīs direktīvas 10. panta 2. punktā minētajam sertifikātam, kurā norādīts, ka:A. kausēti cūku tauki vai kausēti tauki ir termiski apstrādāti pēc vienas no šādām metodēm:i) ne mazāk kā 70 °C temperatūrā vismaz 30 minūtes vaiii) ne mazāk kā 90 °C temperatūrā vismaz 15 minūtes, vaiiii) ne mazāk kā 80 °C temperatūrā nepārtrauktās kausēšanas režīmā;B. ja kausēti cūku tauki vai kausēti tauki ir iepakojumā, tie ir iepakoti jaunos konteineros un ir veikti visi drošības pasākumi, lai nepieļautu to atkārtotu piesārņošanu;C. ja paredzēta nepakota produkta pārvadāšana, pārbauda cauruļvadus, sūkņus un cisternas, kā arī citas tvertnes vai autocisternas, ko izmanto produktu transportēšanai no ražotnes tieši uz kuģi līdz tvertnēm krastā vai tieši uz uzņēmumiem, un tām jābūt tīrām pirms lietošanas.10. NODAĻA Izejvielas dzīvnieku barības un farmaceitisko vai tehnisko produktu ražošanai1. Izejvielas ir svaiga gaļa, dziedzeri, orgāni un citi subprodukti, kā arī zarnu gļotādas, kas nav paredzētas cilvēku pārtikai. Izejvielas uzskata par svaigām, ja tās ir tikai saldētas/atdzesētas vai citādi apstrādātas tādā veidā, kas pietiekami nenodrošina slimību izraisītāju iznīcināšanu. Minētās vielas drīkst būt tikai zemas riska pakāpes vielas Direktīvas 90/667/EEK nozīmē.2. Izejvielām jābūt kopā ar Direktīvas 90/667/EEK 13. panta 2. punktā minēto tirdzniecības dokumentu vai sertifikātu vai arī sertifikātu atbilstoši paraugam, kas jāizstrādā saskaņā ar 18. pantā noteikto procedūru, un tām jāatbilst Lēmuma 92/183/EEK prasībām.3. Veicot tirdzniecību, veterinārā sertifikāta vai tirdzniecības dokumenta oriģināls jāiesniedz veterinārijas iestādēm, kuras ir atbildīgas par pārstrādes uzņēmumu un pagaidu uzglabāšanas noliktavu – saldētavu – vai šķirošanas cehu; ievedot (kravu) Kopienā, tas jāiesniedz robežkontroles iestādei.4. Izejvielas jātransportē taisnā ceļā uz apstiprinātu vai reģistrētu pārstrādes uzņēmumu, kas atbilst Direktīvā 90/667/EEK paredzētajiem nosacījumiem, vai uz saldētavu, kas ir apstiprināta pagaidu glabāšanai. Pirms pārstrādes izejvielas farmaceitisko līdzekļu ražošanai var arī sašķirot un uzglabāt noliktavās, kuras dalībvalstīs ir īpaši apstiprinātas šim nolūkam. Dalībvalstis informē Komisiju par tādu šķirošanas cehu apstiprināšanu.5. Izejvielas drīkst transportēt uz pārstrādes uzņēmumu tikai ūdensnecaurlaidīgās un pienācīgi noslēgtos konteineros vai autocisternās. Uz konteineriem un pavaddokumentos atkarībā no paredzētās izmantošanas jābūt uzrakstam "Tikai lolojumdzīvnieku barības ražošanai" vai "Tikai farmaceitisko līdzekļu un tehnisko produktu ražošanai". Uz konteineriem un pavaddokumentos jābūt saņēmēja uzņēmuma nosaukumam un adresei.6. Transporta līdzekļiem un konteineriem, kurus izmanto preču pārvadāšanai, tāpat visam aprīkojumam un ierīcēm, kas nonāk saskarē ar neapstrādātām izejvielām, jābūt tīram un dezinficētam. Iepakojuma materiāls jāsadedzina vai no tā jāiznīcina citādā veidā saskaņā ar valsts pilnvarota veterinārārsta norādījumiem.7. Izejvielu pagaidu uzglabāšana ir pieļaujama tikai šim nolūkam apstiprinātās saldētavās, saņemot atļauju no valsts pilnvarota veterinārārsta un viņa uzraudzībā. Izejvielas jāuzglabā atsevišķi no citām precēm un tā, lai nepieļautu epizootisko slimību izplatīšanu.8. Pārstrādes uzņēmumā izejvielas apstrādā tā, lai iznīcinātu visus slimību izraisītājus un novērstu draudus mājlopu ganāmpulkiem. Izejvielas aizvākšana no uzņēmuma drošai iznīcināšanai saskaņā ar Direktīvu 90/667/EEK šim nolūkam apstiprinātā vai reģistrētā pārstrādes uzņēmumā ir pieļaujama tikai ārkārtējos gadījumos un ar valsts pilnvarota veterinārārsta atļauju. 5., 6. un 9. punkta noteikumus atbilstoši piemēro attiecībā uz izejvielu pārvadāšanu un paziņojumu valsts pilnvarotam veterinārārstam, kurš ir atbildīgs par pārstrādes uzņēmumu.9. Ja izejvielu pārvadā no izcelsmes uzņēmuma vai ārpus Kopienas ārējām robežām:- valsts pilnvarots veterinārārsts, kurš ir atbildīgs par izcelsmes uzņēmumu, Kopienas iekšējas tirdzniecības gadījumā vai- robežinspekcija, ja kravu ieved Kopienā,paziņo valsts pilnvarotam veterinārārstam, kurš ir atbildīgs par pārstrādes uzņēmumu, pagaidu uzglabāšanas noliktavu vai šķirošanas cehu, par šo faktu, izmantojot Animo sistēmu, pa teleksu vai faksu.10. Uz importu Kopienā attiecas arī šādi noteikumi:a) dalībvalstis atļauj izejvielu importu Kopienā tikai no trešām valstīm, kuras ir iekļautas Padomes Lēmumā 79/542/EEK sastādītajā sarakstā vai Komisijas Lēmumā par īpašām izejvielām;b) pēc pārbaudes uz robežas kompetentās veterinārās iestādes uzraudzībā izejvielas transportē taisnā ceļā uz apstiprinātu vai reģistrētu pārstrādes uzņēmumu, kas atrodas pastāvīgā valsts pilnvarota veterinārārsta pārraudzībā, kurš garantē, ka izejvielas izmantos tikai atļautiem mērķiem un ka tās neizvedīs no uzņēmuma nepārstrādātas, vai uz apstiprinātu noliktavu pagaidu uzglabāšanai vai uz apstiprinātu šķirošanas cehu;c) veterinārajam sertifikātam ar robežinspekcijas reģistra atzīmi vai apstiprinātai sertifikāta kopijai jābūt pie sūtījuma kravai, kamēr tas sasniegs galamērķa uzņēmumu.11. NODAĻA Trušu gaļa un saimniecībā audzētu medījamo dzīvnieku gaļaDalībvalstis nodrošina to, ka trušu gaļu un saimniecībā audzētu medījamo dzīvnieku gaļu ieved tikai tad, ja:a) to ieved no trešām valstīm, kas ir iekļautas:i) attiecībā uz fermā audzētiem kažokzvēriem – to valstu sarakstā, no kurām drīkst ievest attiecīgo sugu svaigu gaļu, ņemot vērā Direktīvu 72/462/EEK;ii) attiecībā uz fermā audzētiem medību putniem – to valstu sarakstā, no kurām drīkst ievest svaigu mājputnu gaļu, ņemot vērā Direktīvu 91/494/EEK [5];iii) attiecībā uz trušu gaļu – to valstu sarakstā, ko paredzēts sastādīt saskaņā ar 18. pantā noteikto procedūru;b) tā attiecīgi atbilst vismaz Direktīvas 91/495/EEK [6] II un III nodaļā noteiktajām prasībām;c) to piegādā uzņēmumi, kas nodrošina b) apakšpunktā paredzētās garantijas un ir apstiprināti saskaņā ar 18. pantā paredzēto procedūru vai, kamēr tiek sastādīts a) apakšpunkta iii) punktā minētais saraksts, kompetento iestāžu apstiprināti uzņēmumi;d) katrai gaļas partijai ir klāt 10. panta 2. punkta c) apakšpunktā paredzētais veselības sertifikāts.12. NODAĻA Biškopības produkti1. Biškopības produkti, kas ir paredzēti vienīgi izmantošanai biškopībā:a) nedrīkst nākt no apvidus, uz kuru attiecas aizlieguma rīkojums sakarā ar amerikāņu peru puves vai bišu akarozes gadījumiem, ja saistībā ar akarozi saņēmējai dalībvalstij piedāvātas papildu garantijas saskaņā ar Direktīvas 92/65/EEK [7] 14. panta 2. punktu;b) tiem jāatbilst Direktīvas 92/65/EEK 8. panta a) punktā paredzētajām prasībām.2. Ja ir vajadzīgs, jebkuras atkāpes drīkst ieviest saskaņā ar šīs direktīvas 18. pantā noteikto procedūru.13. NODAĻA Medību trofejasTirgojot un importējot neapstrādātas medību trofeju, tām jābūt klāt tirdzniecības dokumentam, kas paredzēts 4. panta 2. punkta a) apakšpunkta pēdējā ievilkumā, vai veselības sertifikātam, kas paredzēts 4. panta 2. punkta c) apakšpunktā, kurā noteikts, ka:1) attiecīgās trofejas nav no dzīvniekiem, kuru izcelsme ir apgabalā, uz ko attiecas ierobežojumi saistībā ar nopietnu lipīgu slimību;2) attiecīgās trofejas ir pilnīgi sausas, bez gaļas atlikumiem un tās ir žāvētas vai arī sausā vai slapjā veidā sālītas vismaz 14 dienas pirms to nosūtīšanas;3) sūtījums nav bijis saskarē ne ar vienu dzīvnieku izcelsmes produktu vai dzīvnieku, kas varētu to inficēt;4) pēc izžāvēšanas tas ir dezinficēts ar līdzekļiem, ko atļāvusi nosūtītājas valsts kompetentā iestāde;5) trofejas ir iepakotas jaunā, caurspīdīgā iepakojumā.14. NODAĻA Kūtsmēsli augsnes apstrādei [8]Apstrādāti kūtsmēslu produktiVisu organisko mēslojumu apstrādā, lai nodrošinātu, ka izstrādājumā nav slimības izraisītāju.Tirgot vai importēt var apstrādātus kūtsmēslu produktus, kas atbilst šādām prasībām:- tajos nav salmonellas:salmonellas nav 25 g apstrādāta produkta,- tajos nav enterobaktēriju:pamatojas uz baktēriju skaitu (< 1000 KVV uz gramu apstrādāta produkta),- samazināts sporas veidojošo baktēriju un toksīnu veidošanās līmenis:mitruma saturs < 14 %, produkta aW vērtība < 0,7.Produkti jāuzglabā tā, lai pēc apstrādes nebūtu iespējama inficēšana vai atkārtota inficēšana un mitrumu.Tādējādi produkti jāglabā:- labi noslēgtās un izolētās bedrēs vai- pienācīgi noslēgtos iepakojumos (plastmasas maisos vai "lielmaisos").Neapstrādāti kūtsmēsliTirgot vai importēt drīkst tikai vistu un zirgu dzimtas dzīvnieku neapstrādātus kūtsmēslus. Šiem kūtsmēsliem jābūt no apgabala, kas ir brīvs no nopietnām lipīgām dzīvnieku slimībām, jo īpaši no:- mutes un nagu sērgas,- Ņūkāslas slimības,- cūku mēra,- putnu gripas,- Āfrikas cūku mēra,- Āfrikas zirgu mēra,- cūku vezikulārās slimības.Vajadzības gadījumā saskaņā ar šīs direktīvas 18. pantā paredzēto procedūru var noteikt bakterioloģiskos standartus.15. NODAĻA Neapstrādāta vilna, apmatojums, astri, sari, spalvas un spalvu daļas1. Uzskata, ka aitu vilna, atgremotāju apmatojums un cūku sari ir "neapstrādāti", ja tie nav rūpnieciski mazgāti vai pēc miecēšanas, kā arī uzskata, ka spalvas vai spalvu sastāvdaļas ir "neapstrādātas", ja tās nav apstrādātas ar tvaika strūklu vai kādā citā veidā, kas novērš slimības izraisītāju pārnešanu.2. Neapstrādātas aitu vilnas, atgremotāju apmatojuma, cūku saru, spalvu un spalvu sastāvdaļu tirdzniecība un imports ir atļauts, ja tie ir nodrošināti ar pienācīgu iepakojumu un ir sausi. Tomēr cūku saru tirdzniecība un imports no valstīm vai reģioniem, kur endēmiski sastopams Āfrikas cūku mēris, ir aizliegts, izņemot cūku sarus:a) pēc vārīšanas, krāsošanas vai balināšanas, vaib) pēc citas apstrādes, kas droši iznīcina slimību izraisītājus, ja to apstiprina par izcelsmes vietu atbildīgā veterinārārsta izsniegts sertifikāts. Saistībā ar šo nosacījumu rūpniecisku mazgāšanu neuzskata par apstrādes veidu.3. Šīs nodaļas noteikumi neattiecas uz dekoratīvo spalvu vai spalvu tirdzniecību vai importu:a) ja tās iegādājas ceļotāji personiskām vajadzībām vaib) tās ir objekts tirdzniecībai vai importam Kopienā kā sūtījums privātpersonai vai nerūpnieciskām vajadzībām.4. Preces nosūtāmas tieši galamērķa uzņēmumam vai uz noliktavu glabāšanai tādos apstākļos, kas izslēdz jebkādu slimību izraisītāju izplatīšanu.[1] OV 121, 29.7.1964., 2012./64. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/497/EEK (OV L 268, 24.9.1991., 69. lpp.).[2] OV L 47, 21.2.1980., 4. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/687/EEK (OV L 377, 31.12.1991., 16. lpp.).[3] OV L 302, 31.12.1972., 28. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/688/EEK (OV L 377, 31.12.1991., 18. lpp.).[4] OV L 224, 18.8.1990., 42. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Lēmumu 92/130/EEK (OV L 47, 22.2.1992., 26. lpp.).[5] OV L 268, 24.9.1991., 25. lpp.[6] OV L 268, 24.9.1991., 41. lpp.[7] OV L 268, 14.9.1992., 54. lpp.[8] Kūtsmēsli ir jebkurš liellopu, cūku, zirgu dzimtas dzīvnieku un vistu ekskrementu un urīna maisījums.--------------------------------------------------II PIELIKUMSĪPAŠIE SABIEDRĪBAS VESELĪBAS NOSACĪJUMI1. NODĻAGaļas produktu imports no trešām valstīm, ja tie iegūti no mājputnu gaļas, saimniecībā audzētu medījamo dzīvnieku gaļas, medījamo dzīvnieku gaļas un trušu gaļasDalībvalstis nodrošina to, ka gaļas produkti, kas iegūti no mājputnu gaļas, saimniecībā audzētu medījamo dzīvnieku gaļas, medījamo dzīvnieku gaļas un trušu gaļas tiek ievesti, tikai tad, ja:a) tie ir no trešās valsts, kas ir iekļauta sarakstā saskaņā ar:i) Direktīvas 71/118/EEK 14. pantu attiecībā uz mājputnu gaļu;ii) Direktīvas 92/45/EEK 16. pantu attiecībā uz medījamo dzīvnieku gaļu;iii) sarakstu, kas attiecībā uz trušu gaļu un saimniecībā audzētu medījamo dzīvnieku gaļu jāizstrādā, ievērojot 18. pantā paredzēto procedūru;b) izmantojamā svaigā gaļa atbilst attiecīgajām Direktīvas 71/118/EEK 14. panta prasībām attiecībā uz mājputnu gaļu, Direktīvas 92/45/EEK 16. panta prasībām attiecībā uz medījamo dzīvnieku gaļu, Direktīvas 91/495/EEK 3. panta prasībām attiecībā uz trušu gaļu un tās pašas direktīvas 6. panta prasībām attiecībā uz saimniecībā audzētu medījamo dzīvnieku gaļu;c) tos ražo uzņēmumā, kas piedāvā tās pašas garantijas kā Direktīvā 77/99/EEK minētās un kas nav apstiprināts saskaņā ar 18. pantā paredzēto procedūru vai, kamēr šo lēmumu nav pieņēmusi dalībvalsts kompetentā iestāde, uz šo produktu importu attiecas Direktīvas 90/675/EEK 11. panta 2. punkta noteikumi;d) tie ir sagatavoti, pārbaudīti un ir apstrādāti saskaņā ar attiecīgajām prasībām, kas paredzētas Direktīvā 77/99/EEK;e) katram gaļas sūtījumam ir klāt veselības sertifikāts, kas sastādīts saskaņā ar 18. pantā paredzēto procedūru.2. NODAĻALīdz 1994. gada 1. janvārim jānosaka šādi veselības nosacījumi, kas piemērojami saskaņā ar 18. pantā izklāstīto procedūru attiecībā uz:- olu laišanu tirgū un importu, kā arī uz olu produktu importu, ja tie nav paredzēti cilvēku pārtikai, neierobežojot tos noteikumus, kuri ir noteikti saskaņā ar tirgus kopīgo organizāciju,- cilvēku pārtikai paredzēta želatīna ražošanu,- cilvēku pārtikai paredzēta medus, varžu kāju un gliemežu tirdzniecību un importu.--------------------------------------------------III PIELIKUMSI DIREKTĪVAS 89/662/EEK A UN B PIELIKUMA KOPSAVILKUMS"“A PIELIKUMSTIESĪBU AKTI VETERINĀRIJAS JOMĀI NODAĻA- Padomes 1964. gada 26. jūnija Direktīva 64/433/EEK par veselības problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar svaigu gaļu (OV 121, 29.7.1964., 2012./64. lpp.),- Padomes 1971. gada 15. februāra Direktīva 71/118/EEK par veselības problēmām, kas ietekmē tirdzniecību ar svaigu mājputnu gaļu (OV L 55, 8.3.1971., 23. lpp.),- Padomes 1972. gada 12. decembra Direktīva 72/461/EEK par veselības problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar svaigu gaļu (OV L 302, 31.12.1972., 24. lpp.),- Padomes 1976. gada 21. decembra Direktīva 77/99/EEK par veselības problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar gaļas produktiem (OV L 26, 31.1.1977., 85. lpp.),- Padomes 1980. gada 22. janvāra Direktīva 80/215/EEK par veselības problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar gaļas produktiem (OV L 47, 21.2.1980., 4. lpp.),- Padomes 1988. gada 14. decembra Direktīva 88/657/EEK, ar ko nosaka prasības maltās gaļas, gaļas gabalu (mazāku par 100 gramiem) un gaļas izstrādājumu ražošanai un tirdzniecībai (OV L 382, 31.12.1988., 3. lpp.),- Padomes 1989. gada 20. jūnija Direktīva 89/437/EEK par veselības un veterinārajām problēmām, kas ietekmē olu produktu ražošanu un laišanu tirgū (OV L 212, 22.7.1989., 87. lpp.),- Padomes 1991. gada 28. janvāra Direktīva 91/67/EEK, par dzīvnieku veselības nosacījumiem, kas reglamentē akvakultūras dzīvnieku un produktu laišanu tirgū (OV L 46, 19.2.1991., 1. lpp.),- Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīva 91/492/EEK, ar ko nosaka veselības prasības dzīvu gliemeņu ražošanai un laišanai tirgū (OV L 268, 24.9.1991., 1. lpp.),- Padomes 1991. gada 22. jūlija Direktīva 91/493/EEK, ar ko nosaka veselības prasības zvejniecības produktu ražošanai un laišanai tirgū (OV L 268, 24.9.1991., 15. lpp.),- Padomes 1991. gada 26. jūnija Direktīva 91/494/EEK par dzīvnieku veselības prasībām, kas reglamentē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar svaigu mājputnu gaļu un tās importu no trešām valstīm (OV L 268, 24.9.1991., 35. lpp.),- Padomes 1991. gada 27. novembra Direktīva 91/495/EEK par sabiedrības veselības un dzīvnieku veselības problēmām, kas ietekmē trušu gaļas, kā arī saimniecībās audzētu medījamo dzīvnieku gaļas ražošanu un laišanu tirgū (OV L 268, 24.9.1991., 41. lpp.),- Padomes 1992. gada 16. jūnija Direktīva 92/45/EEK par sabiedrības veselības un dzīvnieku veselības problēmām, kas saistītas ar medījamo dzīvnieku nogalināšanu un to gaļas laišanu tirgū (OV L 268, 14.9.1992., 35. lpp.),- Padomes 1992. gada 16. jūnija Direktīva 92/46/EEK, ar ko paredz veselības noteikumus attiecībā uz svaigpiena, termiski apstrādāta piena un piena produktu ražošanu un laišanu tirgū (OV L 268, 14.9.1992., 1. lpp.).II NODAĻAPadomes 1992. gada 17. decembra Direktīva 92/118/EEK, ar ko paredz dzīvnieku veselības un sabiedrības veselības prasības attiecībā uz tādu produktu tirdzniecību un importu Kopienā, uz kuriem neattiecas šādas prasības, kas paredzētas īpašos Kopienas noteikumos, kuri minēti Direktīvas 89/662/EEK A pielikuma I daļā, un – attiecībā uz slimību izraisītājiem – īpašos Kopienas noteikumos, kuri minēti Direktīvā 90/425/EEK (izņemot slimības izraisītājus).B PIELIKUMSPRODUKTI, UZ KURIEM NEATTIECAS SASKAŅOŠANA KOPIENĀ, BET UZ ŠO PRODUKTU TIRDZNIECĪBU ATTIECAS AR ŠO DIREKTĪVU PAREDZĒTĀS PĀRBAUDESCiti dzīvnieku izcelsmes produkti, kas nav iekļauti ne šīs direktīvas B pielikumā, ne Direktīvas 90/425/EEK pielikumā: šos produktus precizēs saskaņā ar 18. pantā noteikto procedūru."II DIREKTĪVAS 90/425/EEK A UN B PIELIKUMU KOPSAVILKUMS"“A PIELIKUMSI NODAĻA TIESĪBU AKTI VETERINĀRIJAS JOMĀ1. iedaļa- Padomes 1964. gada 26. jūnija Direktīva 64/432/EEK par dzīvnieku veselības problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar liellopiem un cūkām (OV 121, 29.7.1964., 1977./64. lpp.),- Padomes 1988. gada 14. jūnija Direktīva 88/407/EEK par dzīvnieku veselības prasībām, kas piemērojamas Kopienas iekšējā tirdzniecībā ar sasaldētu mājas liellopu spermu un tās ievedumiem (OV L 194, 22.7.1988., 10. lpp.),- Padomes 1989. gada 25. septembra Direktīva 89/556/EEK par dzīvnieku veselības nosacījumiem, kas reglamentē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar liellopu sugu mājdzīvnieku embrijiem un to importu no trešām valstīm (OV L 302, 19.10.1989., 1. lpp.),- Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīva 90/426/EEK par veselības aizsardzības politikas prasībām, kas reglamentē zirgu dzimtas dzīvnieku pārvadāšanu un importu no trešām valstīm (OV L 224, 18.8.1990., 42. lpp.),- Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīva 90/429/EEK, ar ko nosaka dzīvnieku veselības prasības, kas piemērojamas Kopienas iekšējā tirdzniecībā ar cūku sugu mājdzīvnieku spermu un tās importam (OV L 224, 18.8.1990., 62. lpp.),- Padomes 1990. gada 15. oktobra Direktīva 90/539/EEK par dzīvnieku veselības prasībām, kas reglamentē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar mājputniem un inkubējamām olām un to importu no trešām valstīm (OV L 303, 31.10.1990., 6. lpp.),- Padomes 1990. gada 27. novembra Direktīva 90/667/EEK, ar ko nosaka veterināros noteikumus dzīvnieku atlieku apglabāšanai un pārstrādei, to laišanai tirgū un slimības izraisītāju novēršanai dzīvnieku vai zivju izcelsmes dzīvnieku barībā un groza Direktīvu 90/425/EEK (OV L 363, 27.12.1990., 51. lpp.),- Padomes 1991. gada 28. janvāra Direktīva 91/67/EEK par dzīvnieku veselības nosacījumiem, ar ko reglamentē akvakultūras dzīvnieku un produktu laišanu tirgū (OV L 46, 19.2.1991., 1. lpp.),- Padomes 1991. gada 28. janvāra Direktīva 91/68/EEK par dzīvnieku veselības nosacījumiem, kas reglamentē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar aitām un kazām (OV L 46, 19.2.1991., 19. lpp.),- Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīva 91/628/EEK, kura attiecas uz dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā un ar kuru groza Direktīvas 90/425/EEK un 91/496/EEK (OV L 340, 11.12.1991., 17. lpp.).2. iedaļaPadomes 1992. gada 13. jūlija Direktīva 92/65/EEK, ar ko nosaka dzīvnieku veselības prasības attiecībā uz tādu dzīvnieku, spermas, olšūnu un embriju tirdzniecību un importu Kopienā, uz kuriem neattiecas dzīvnieku veselības prasības, kas paredzētas īpašos Kopienas noteikumos, kuri minēti Direktīvas 90/425/EEK A(I) pielikumā (OV L 268, 14.9.1992., 54. lpp.).— Attiecībā uz slimības izraisītājiem:Padomes 1992. gada 17. decembra Direktīva 92/118/EEK, ar ko paredz dzīvnieku veselības un sabiedrības veselības prasības attiecībā uz tādu produktu tirdzniecību un importu Kopienā, uz kuriem neattiecas šādas prasības, kas paredzētas īpašos Kopienas noteikumos, kuri minēti Direktīvas 89/662/EEK A pielikuma I daļā, un – attiecībā uz slimību izraisītājiem – īpašos Kopienas noteikumos, kuri minēti Direktīvā 90/425/EEK.II NODAĻA TIESĪBU AKTI ZOOTEHNIKAS JOMĀ- Padomes 1977. gada 25. jūlija Direktīva 77/504/EEK par liellopu sugas tīršķirnes vaislas dzīvniekiem (OV L 206, 12.8.1977., 8. lpp.).- Padomes 1988. gada 19. decembra Direktīva 88/661/EEK par zootehnikas standartiem, kas piemērojami tīršķirnes vaislas cūkām (OV L 382, 31.12.1988., 36. lpp.).- Padomes 1989. gada 30. maija Direktīva 89/361/EEK par tīršķirnes vaislas aitām un kazām (OV L 153, 8.6.1989., 30. lpp.).- Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīva 90/427/EEK par zootehniskajiem un ģenealoģiskajiem nosacījumiem, kas reglamentē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar zirgu dzimtas dzīvniekiem (OV L 224, 18.8.1990., 55. lpp.).- Padomes 1991. gada 25. marta Direktīva 91/174/EEK, ar ko nosaka zootehnikas un ciltsrakstu prasības tirdzniecībai ar tīršķirnes dzīvniekiem (OV L 85, 5.4.1991. 37. lpp.).B PIELIKUMSDZĪVNIEKI UN PRODUKTI, UZ KURIEM NEATTIECAS SASKAŅOŠANA KOPIENĀ, BET UZ ŠO PRODUKTU UN DZĪVNIEKU TIRDZNIECĪBU ATTIECAS ŠAJĀ DIREKTĪVĀ PAREDZĒTĀS PĀRBAUDESI NODAĻATiesību akti veterinārijas jomā – citi dzīvi dzīvnieki, kuri nav uzskaitīti A pielikuma I nodaļā.II NODAĻATiesību akti veterinārijas jomā – sperma, olšūnas un embriji, kuri nav uzskaitīti A pielikuma I nodaļā."--------------------------------------------------