title: Komisijas Pirmā Direktīva (1979. gada 13. novembris), kas nosaka Kopienas analīzes metodes cilvēku uzturam paredzēta daļēji vai pilnīgi dehidrēta konservēta piena pārbaudei

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31979L1067

Oficiālais Vēstnesis L 327 , 24/12/1979 Lpp. 0029 - 0052 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 10 Lpp. 0150  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 13 Sējums 9 Lpp. 0056  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 10 Lpp. 0150  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 10 Lpp. 0264  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 10 Lpp. 0264

		Komisijas Pirmā Direktīva(1979. gada 13. novembris),kas nosaka Kopienas analīzes metodes cilvēku uzturam paredzēta daļēji vai pilnīgi dehidrēta konservēta piena pārbaudei(79/1067/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1975. gada 18. decembra Direktīvu 76/118/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz cilvēku uzturam paredzētu daļēji vai pilnīgi dehidrētu konservētu pienu [1], un jo īpaši tās 11. pantu,tā kā saskaņā ar Direktīvas 76/118/EEK 11. pantu daļēji vai pilnīgi dehidrēta konservēta piena sastāvs ir jāpārbauda ar Kopienas analīzes metodēm;tā kā sākotnēji būtu vēlams pieņemt virkni metožu, attiecībā uz kurām pētījumi ir pabeigti;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pārtikas produktu pastāvīgās komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka analīzes I pielikumā noteikto kritēriju pārbaudei veic saskaņā ar II pielikumā aprakstītajām metodēm.2. pantsJa kādai atsevišķai noteikšanai ir paredzētas alternatīvas metodes, paraugu var analizēt ar jebkuru no šīm metodēm. Izmantotā metode jānorāda II pielikumā minētajā testa ziņojumā.3. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai panāktu atbilstību šai direktīvai 18 mēnešu laikā pēc tās izziņošanas. Par to tās nekavējoties informē Komisiju.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1979. gada 13. novembrīKomisijas vārdā –Komisijas loceklisÉtienne Davignon[1] OV L 24, 30.1.1976., 49. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSPIRMO KOPIENAS ANALĪZES METOŽU DARBĪBAS JOMA DIREKTĪVĀ PAR DAĻĒJI VAI PILNĪGI DEHIDRĒTU KONSERVĒTU PIENUI. Vispārīgi noteikumi.II. Sausnas satura noteikšana:- nesaldinātā iebiezinātā pienā ar augstu tauku saturu (izmantojot 1. metodi II pielikumā),- nesaldinātā iebiezinātā pienā (izmantojot 1. metodi II pielikumā),- nesaldinātā iebiezinātā pienā ar pazeminātu tauku saturu (izmantojot 1. metodi II pielikumā),- nesaldinātā iebiezinātā vājpienā (izmantojot 1. metodi II pielikumā),- saldinātā iebiezinātā pienā (izmantojot 1. metodi II pielikumā),- saldinātā iebiezinātā pienā ar pazeminātu tauku saturu (izmantojot 1. metodi II pielikumā),- saldinātā iebiezinātā vājpienā (izmantojot 1. metodi II pielikumā).III. Mitruma noteikšana:- sausajā pienā ar augstu tauku saturu vai augsta tauku satura piena pulverī (izmantojot 2. metodi II pielikumā),- sausajā pilnpienā vai pilnpiena pulverī (izmantojot 2. metodi II pielikumā),- sausajā pienā ar pazeminātu tauku saturu vai pazemināta tauku satura piena pulverī (izmantojot 2. metodi II pielikumā),- sausajā vājpienā vai vājpiena pulverī (izmantojot 2. metodi II pielikumā).IV. Tauku satura noteikšana:- nesaldinātā iebiezinātā pienā ar augstu tauku saturu (izmantojot 3. metodi II pielikumā),- nesaldinātā iebiezinātā pienā (izmantojot 3. metodi II pielikumā),- nesaldinātā iebiezinātā pienā ar pazeminātu tauku saturu (izmantojot 3. metodi II pielikumā),- nesaldinātā iebiezinātā vājpienā (izmantojot 3. metodi II pielikumā),- saldinātā iebiezinātā pienā (izmantojot 3. metodi II pielikumā),- saldinātā iebiezinātā pienā ar pazeminātu tauku saturu (izmantojot 3. metodi II pielikumā),- saldinātā iebiezinātā vājpienā (izmantojot 3. metodi II pielikumā),- sausā pienā ar augstu tauku saturu vai augsta tauku satura piena pulverī (izmantojot 4. metodi II pielikumā),- sausā pilnpienā vai pilnpiena pulverī (izmantojot 4. metodi II pielikumā),- sausā pienā ar pazeminātu tauku saturu vai pazemināta tauku satura piena pulverī (izmantojot 4. metodi II pielikumā),- sausā vājpienā vai vājpiena pulverī (izmantojot 4. metodi II pielikumā).V. Saharozes noteikšana:- saldinātā iebiezinātā pienā (izmantojot 5. metodi II pielikumā),- saldinātā iebiezinātā pienā ar pazeminātu tauku saturu (izmantojot 5. metodi II pielikumā),- saldinātā iebiezinātā vājpienā (izmantojot 5. metodi II pielikumā).VI. Pienskābes un laktātu noteikšana:- sausajā pienā ar augstu tauku saturu vai augsta tauku satura piena pulverī (izmantojot 6. metodi II pielikumā),- sausajā pilnpienā vai pilnpiena pulverī (izmantojot 6. metodi II pielikumā),- sausajā pienā ar pazeminātu tauku saturu vai pazemināta tauku satura piena pulverī (izmantojot 6. metodi II pielikumā),- sausajā vājpienā vai vājpiena pulverī (izmantojot 6. metodi II pielikumā).VII. Fosfatāzes aktivitātes noteikšana:- sausajā pienā ar augstu tauku saturu vai augsta tauku satura piena pulverī (izmantojot 7. vai 8. metodi II pielikumā),- sausajā pilnpienā vai pilnpiena pulverī (izmantojot 7. vai 8. metodi II pielikumā),- sausajā pienā ar pazeminātu tauku saturu vai pazemināta tauku satura piena pulverī (izmantojot 7. vai 8. metodi II pielikumā),- sausajā vājpienā vai vājpiena pulverī (izmantojot 7. vai 8. metodi II pielikumā).--------------------------------------------------II PIELIKUMSANALĪZES METODES ATTIECĪBĀ UZ CILVĒKU UZTURAM PAREDZĒTU DAĻĒJI VAI PILNĪGI DEHIDRĒTA KONSERVĒTA PIENA PRODUKTU SASTĀVUVISPĀRĪGI NOTEIKUMI1. PARAUGA SAGATAVOŠANA ĶĪMISKAI ANALĪZEI1.1. Nesaldināts iebiezināts piens ar augstu tauku saturu.Nesaldināts iebiezināts piens.Nesaldināts iebiezināts piens ar pazeminātu tauku saturu.Nesaldināts iebiezināts vājpiens.Slēgto trauku sakrata un apgriež otrādi. Atver trauku un lēni ielej pienu otrā hermētiski noslēdzamā traukā, sajaucot ar atkārtotu pārliešanu. Nodrošina to, ka visi atlikušie tauki un piens no trauka sienām ir sajaukušies ar paraugu. Noslēdz trauku. Ja saturs nav viendabīgs, uzsilda trauku ūdens peldē līdz 40 °C. Spēcīgi sakrata reizi 15 minūtēs. Pēc divām stundām izņem trauku no ūdens peldes un ļauj tam atdzist līdz apkārtējai temperatūrai. Atver vāku un rūpīgi samaisa trauka saturu ar karoti vai lāpstiņu (ja ir atdalījušies tauki, paraugu nepārbauda). Uzglabā vēsā vietā.1.2. Saldināts iebiezināts piens.Saldināts iebiezināts piens ar pazeminātu tauku saturu.Saldināts iebiezināts vājpiens.Trauki: silda noslēgtu trauku ūdens peldē 30–40 °C temperatūrā apmēram 30 minūtes. Atver trauku un rūpīgi samaisa tā saturu ar lāpstiņu vai karoti uz augšu, uz leju un ar apļveida kustībām, lai iegūtu pilnīgu augšējo un apakšējo slāņu sajaukumu ar pārējo saturu. Nodrošina to, ka paraugā iekļauj atlikušo pienu, kas palicis pie trauka sienām. Ciktāl iespējams, ielej trauka saturu citā traukā, kam ir hermētiski noslēdzams vāks. Noslēdz trauku un uzglabā to vēsā vietā.Tūbiņas: Atgriež galu un ielej saturu traukā, kam ir hermētiski noslēdzams vāks. Pēc tam pārgriež tūbiņu gareniski. Izkasa visu, kas pieķēries tūbiņas iekšienei, un rūpīgi sajauc to ar pārējo saturu. Trauku uzglabā vēsā vietā.1.3. Sausais piens ar augstu tauku saturu vai augsta tauku satura piena pulveris.Sausais pilnpiens vai pilnpiena pulveris.Sausais piens ar pazeminātu tauku saturu vai pazemināta tauku satura piena pulveris.Sausais vājpiens vai vājpiena pulveris.Ieber piena pulveri tīrā, sausā traukā (ar hermētiski noslēdzamu vāku), kura tilpums ir divreiz lielāks nekā pulvera daudzums. Nekavējoties noslēdz trauku un rūpīgi samaisa piena pulveri, atkārtoti sakratot trauku un apgriežot to otrādi. Parauga sagatavošanas laikā ciktāl iespējams jāizvairās no piena pulvera pakļaušanas atmosfēras iedarbībai, lai samazinātu mitruma uzsūkšanu.2. REAĢENTI2.1. Ūdens.2.1.1. Ja šķīdināšanai, atšķaidīšanai vai mazgāšanai ir minēts ūdens, izmanto destilētu vai demineralizētu ūdeni ar vismaz tikpat lielu tīrības pakāpi.2.1.2. Ja bez tālākas norādes ir atsauce uz "šķīdināšanu", "šķīdumu" vai "atšķaidīšanu", tas nozīmē "šķīdumu ūdenī" un "atšķaidīšanu ar ūdeni".2.2. Ķimikālijas.Visām izmantotajām ķimikālijām jābūt analītiskā reaģenta kvalitātei, ja nav noteikts citādi.3. APRĪKOJUMS3.1. Aprīkojuma saraksti.Aprīkojuma sarakstos ietver tikai specializētas lietošanas priekšmetus un priekšmetus ar īpašu specifikāciju.3.2. Analītiskie svari.Analītiskie svari ir tādi svari, ar kuriem var nosvērt vismaz 0,1 mg.4. REZULTĀTU IZTEIKŠANA4.1. Procentu aprēķināšana.Ja nav noteikts citādi, rezultātus aprēķina procentos no laboratorijā saņemtā parauga masas.4.2. Svarīgo skaitļu skaits.Rezultātos neietver vairāk svarīgo skaitļu, nekā nepieciešams izmantotās analīzes metodes precizitātei.5. TESTA ZIŅOJUMSTesta ziņojumā norāda izmantoto analīzes metodi, kā arī iegūtos rezultātus. Tajā arī atzīmē visas sīkākās ziņas par procedūru, kas nav konkretizētas analīzes metodē vai kas nav obligātas, kā arī apstākļus, kas būtu varējuši ietekmēt iegūtos rezultātus.Testa ziņojumā norāda visu informāciju, kas vajadzīga pilnīgai parauga identifikācijai.1. METODE: SAUSNAS SATURA NOTEIKŠANA(žāvēšanas skapis – 99 °C)1. PIEMĒROŠANAS JOMAAr šo metodi nosaka sausnas saturu:- nesaldinātā iebiezinātā pienā ar augstu tauku saturu,- nesaldinātā iebiezinātā pienā,- nesaldinātā iebiezinātā pienā ar pazeminātu tauku saturu,- nesaldinātā iebiezinātā vājpienā,- saldinātā iebiezinātā pienā,- saldinātā iebiezinātā pienā ar pazeminātu tauku saturu,- saldinātā iebiezinātā vājpienā.2. DEFINĪCIJASausnas saturs kondensētā pienā: sausnas saturs, kas noteikts ar norādīto metodi.3. PRINCIPSZināmu parauga daudzumu atšķaida ar ūdeni, sajauc ar smiltīm un žāvē 99 ± 1 °C temperatūrā. Masa pēc žāvēšanas ir sausnas masa, un to aprēķina procentos no parauga svara.4. REAĢENTIKvarca smiltis vai jūras smiltis, kas apstrādātas ar sālsskābi (graudu lielums: 0,18–0,5 mm, kas iet cauri 500 mikronu sietam, bet paliek 180 mikronu sietā). Tiem jāatbilst šādai pārbaudei:apmēram 25 g smilšu divas stundas karsē žāvēšanas skapī (5.3.), kā aprakstīts 6.1. līdz 6.3. punktā. Pievieno 5 ml ūdens, atkal karsē žāvēšanas skapī divas stundas, atdzesē un sver no jauna. Starpībai starp abām masām nevajadzētu pārsniegt 0,5 mg.Ja vajadzīgs, smiltis trīs dienas apstrādā ar 25 % sālsskābes šķīdumu, laiku pa laikam samaisot. Mazgā ar ūdeni, kamēr pazūd skābes reakcija vai ūdenī vairs nav hlorīda. Žāvē 160 °C temperatūrā un pārbauda no jauna, kā minēts iepriekš.5. IEKĀRTA5.1. Analītiskie svari.5.2. Metāla trauki, vēlams niķeļa, alumīnija vai nerūsējošā tērauda. Traukiem jābūt ar vākiem, kas cieši pieguļ, bet kurus var viegli noņemt. Vēlamie izmēri ir šādi: diametrs – 60 līdz 80 mm, dziļums – apmēram 25 mm.5.3. Atmosfēras spiediena žāvēšanas skapis, kas ir labi vēdināms, ar termostatu un temperatūru, kas noregulēta uz 99 ± 1 °C. Temperatūrai jābūt vienādai visā skapī.5.4. Eksikators, kurā ir svaigi aktivizēts silikagels ar ūdens satura indikatoru vai ekvivalents atūdeņotājs.5.5. Vienā galā saplacinātas stikla nūjiņas, kas ir tādā garumā, ka tās var ielikt metāla traukos (5.2.).5.6. Verdoša ūdens vanna.6. PROCEDŪRA6.1. Traukā (5.2.) ievieto apmēram 25 g smilšu (4. punkts) un īsu stikla nūjiņu (5.5.).6.2. Nenoslēdzot trauku un tā saturu ar vāku, ieliek trauku, tā saturu un vāku žāvēšanas skapī (5.3.) un karsē divas stundas.6.3. Uzliek vāku un ieliek trauku eksikatorā (5.4.). Ļauj atdzist līdz apkārtējai temperatūrai un nosver ar precizitāti līdz 0,1 mg (M0).6.4. Sasverot trauku uz vienu pusi, sakrata tajā smiltis. Tukšajā vietā ielej apmēram 1,5 mg no saldināta iebiezināta piena parauga un 3,0 g no nesaldināta iebiezināta piena parauga. Uzliek atpakaļ vāku un nosver ar precizitāti līdz tuvākajam 0,1 mg (M1).6.5. Noņem vāku, pievieno 5 ml ūdens un ar stikla nūjiņas palīdzību sajauc šķidrumus, bet pēc tam smiltis ar šķidrumu. Stikla nūjiņu atstāj maisījumā.6.6. Ieliek trauku verdoša ūdens peldē (5.6.), kamēr ūdens izgaro; parasti tas aizņem 20 minūtes. Laiku pa laikam samaisa maisījumu ar nūjiņu, lai masai viegli piekļūtu gaiss un lai tā sausa neliptu. Nūjiņu atstāj traukā.6.7. Trauku un vāku ieliek žāvēšanas skapī uz pusotru stundu.6.8. Uzliek vāku, pārnes trauku uz eksikatoru (5.4.), ļauj tam atdzist līdz apkārtējai temperatūrai un nosver ar precizitāti līdz tuvākajam 0,1 mg.6.9. No jauna ieliek trauku un vāku žāvēšanas skapī, trauku nenoslēdz un karsē to kopā ar vāku vēl vienu stundu.6.10. Atkārto 6.8. punktā aprakstīto procesu.6.11. Atkārto 6.9. un 6.10. punktā aprakstītos procesus, kamēr masas starpība divos secīgos svērumos ir mazāka par 0,5 mg vai kamēr masa palielinās. Ja novērojama masas palielināšanās, izmanto aprēķinos (7.1.) iegūto mazāko masu. Galīgais svars jāreģistrē gramos kā M2.7. REZULTĀTU IZTEIKŠANA7.1. Aprēķināšanas metode.Sausnas saturu, ko aprēķina procentos no parauga masas, iegūst šādi:M- MM- M× 100kur:M0 = trauka, vāka un smilšu masa pēc 6.3. punkta procesa (g),M1 = trauka, vāka un smilšu masa pēc 6.4. punkta procesa (g),M = trauka, vāka, smilšu un žāvētā parauga masa pēc 6.11. punkta procesa (g).7.2. Atkārtojamība.Rezultātu starpība divās noteikšanās, ko viena un tā pati persona vienādos apstākļos veic vienlaicīgi vai ātri vienu pēc otras ar vienu un to pašu paraugu, nepārsniedz 0,2 g sausnas uz 100 g produkta.8. KOPĒJA SAUSNAS SATURA UN BEZTAUKU SAUSNAS SATURA APRĒĶINĀŠANA8.1. Kopējo saldināta iebiezināta piena sausnas saturu norāda:kopējā sausna (kas iegūta ar 1. metodi II pielikumā), saharoze (kas iegūta ar 5. metodi II pielikumā).8.2. Kopējo saldināta iebiezināta piena beztauku sausnas saturu norāda:kopējā sausna (kas iegūta ar 1. metodi II pielikumā), saharoze (kas iegūta ar 5. metodi II pielikumā) un tauku saturs (kas iegūts ar 3. metodi II pielikumā).8.3. Kopējo nesaldināta iebiezināta piena beztauku sausnas saturu norāda:kopējā sausna (kas iegūta ar 1. metodi II pielikumā), tauku saturs (kas iegūts ar 3. metodi II pielikumā).2. METODE: MITRUMA NOTEIKŠANA(žāvēšanas skapis – 102 °C)1. PIEMĒROŠANAS JOMAAr šo metodi nosaka masas zudumus žāvēšanas rezultātā šādiem piena veidiem:- sausais piens ar augstu tauku saturu vai augsta tauku satura piena pulveris,- sausais pilnpiens vai pilnpiena pulveris,- sausais piens ar pazeminātu tauku saturu vai pazemināta tauku satura piena pulveris,- sausais vājpiens vai vājpiena pulveris.2. DEFINĪCIJAMitruma saturs: masas zudums žāvēšanas rezultātā, ko nosaka ar izmantoto metodi.3. PRINCIPSTesta porcijas atlikuma masu nosaka pēc žāvēšanas atmosfēras spiedienā žāvēšanas skapī 102 ± 1 °C temperatūrā līdz konstantas masas iegūšanai. Masas zudumu aprēķina procentos no parauga masas.4. IEKĀRTA4.1. Analītiskie svari.4.2. Trauki, vēlams niķeļa, alumīnija, nerūsējošā tērauda vai stikla. Traukiem jābūt ar vākiem, kuri cieši pieguļ, bet kurus var viegli noņemt. Vēlamie izmēri ir šādi: diametrs – 60 līdz 80 mm, dziļums – apmēram 25 mm.4.3. Atmosfēras spiediena žāvēšanas skapis, kas ir labi vēdināms, ar regulējamu temperatūru (102 ± 1 °C). Temperatūrai jābūt vienādai visā žāvēšanas skapī.4.4. Eksikators, kurā ir svaigi aktivizēts silikagels ar ūdens satura indikatoru vai ekvivalents atūdeņotājs.5. PROCEDŪRA5.1. Noņem trauka vāku (4.2.) un ieliek trauku un tā vāku žāvēšanas skapī (4.3.), un karsē apmēram stundu.5.2. Traukam uzliek vāku un ieliek aizvākoto trauku eksikatorā (4.4.) Ļauj atdzist līdz apkārtējai temperatūrai un nosver ar precizitāti līdz 0,1 mg (M0).5.3. Traukā ievieto apmēram 2g sausā piena parauga, traukam uzliek vāku un noslēgto trauku cik ātri vien iespējams nosver ar precizitāti līdz 0,1 mg (M1).5.4. Traukam noņem vāku un to kopā ar vāku ieliek žāvēšanas skapī uz divām stundām.5.5. Uzliek vāku, pārnes aizvākoto trauku uz eksikatoru, ļauj tam atdzist līdz apkārtējai temperatūrai un cik ātri vien iespējams nosver ar precizitāti līdz tuvākajam 0,1 mg.5.6. Traukam noņem vāku un žāvēšanas skapī karsē to kopā ar vāku vienu stundu.5.7. Atkārto 5.5. punkta procesu.5.8. Atkārto 5.6. un 5.5. punkta procesus, kamēr masas starpība divos secīgos svērumos nepārsniedz 0,5 mg vai kamēr masa palielinās. Ja novērojama masas palielināšanās, izmanto aprēķinos (6.1.) iegūto mazāko masu. Galīgais svars jāreģistrē gramos kā M2.6. REZULTĀTU IZTEIKŠANA6.1. Aprēķināšanas metode.Parauga masas zudumu pēc žāvēšanas, ko izsaka procentos no masas, aprēķina pēc šādas formulas:M- MM- M× 100kur:M0 = trauka un vāka masa pēc 5.2. punktā aprakstītā procesa (g),M1 = trauka, vāka un parauga masa pēc 5.3. punktā aprakstītā procesa (g),M2 = trauka, vāka un žāvētā parauga masa pēc 5.5. punktā aprakstītā procesa (g).6.2. Atkārtojamība.Rezultātu starpība divās noteikšanās, ko viena un tā pati persona vienādos apstākļos veic vienlaicīgi vai ātri vienu pēc otras ar vienu un to pašu paraugu, nepārsniedz 0,1 g mitruma uz 100 g produkta.3. METODE: TAUKU SATURA NOTEIKŠANA IEBIEZINĀTA PIENA VEIDOS (ROZA-GOTLĪBA METODE)1. PIEMĒROŠANAS JOMAAr šo metodi nosaka tauku saturu:- nesaldinātā iebiezinātā pienā ar augstu tauku saturu,- nesaldinātā iebiezinātā pienā,- nesaldinātā iebiezinātā pienā ar pazeminātu tauku saturu,- nesaldinātā iebiezinātā vājpienā,- saldinātā iebiezinātā pienā,- saldinātā iebiezinātā pienā ar pazeminātu tauku saturu,- saldinātā iebiezinātā vājpienā.2. DEFINĪCIJATauku saturs kondensētā pienā: tauku saturs, kas noteikts ar norādīto metodi.3. PRINCIPSTauku saturu nosaka, ekstrahējot taukus no parauga amonjakāla spirta šķīduma ar dietilēteri un petrolēteri, kam seko šķīdinātāju iztvaikošana, atlikuma svēršana un parauga masas procentu aprēķināšana saskaņā ar Roza-Gotlība principu.4. REAĢENTIVisiem reaģentiem jāatbilst tukšajā mērījumā (6.1.) noteiktajām prasībām. Ja vajadzīgs, reaģentus var destilēt no jauna kopā ar apmēram 1 g piena tauku uz 100 ml šķīdinātāja.4.1. Amonjaka šķīdums, apmēram 25 % (m/m) NH3 (blīvums 20 °C temperatūrā – apmēram 0,91 g/ml), vai stiprāks zināmas koncentrācijas šķīdums.4.2. Etanols, 96 ± 2 % (V/V) vai, ja tas nav pieejams, ar metanolu denaturēts etanols, etilmetilketons vai petrolēteris.4.3. Dietilēteris bez peroksīda.1. piezīme:Lai veiktu peroksīdu testu, 10 ml ētera mazā stikla cilindrā ar aizbāzni, kas iepriekš izskalots ar ēteri, pievieno 1 ml svaigi sagatavota 10 % kālija jodīda šķīduma. Sakrata un ļauj nostāvēties vienu minūti. Nevienā slānī nedrīkst parādīties dzeltena krāsa.2. piezīme:Dietilēteri var saglabāt bez peroksīdiem, pievienojot mitru cinka foliju, kas bijusi pilnīgi iegremdēta atšķaidītā, paskābinātā vara sulfāta šķīdumā vienu minūti un pēc tam nomazgāta ūdenī. Uz litru izmanto apmēram 8000 mm2 cinka folijas; to sagriež plāksnēs, kas ir pietiekoši garas, lai sasniegtu pusi trauka dziļuma.4.4. Petrolēteris ar vārīšanās temperatūru diapazonā starp 30 un 60 °C.4.5. Šķīdinātāju maisījums, kas ir sagatavots īsi pirms lietošanas, sajaucot vienādus dietilētera (4.3.) un petrolētera (4.4.) daudzumus (ja norādīts, ka jāizmanto šķīdinātāju maisījums, to var aizvietot vai nu tikai ar dietilēteri, vai petrolēteri).5. IEKĀRTA5.1. Analītiskie svari.5.2. Piemērotas ekstrakcijas mēģenes vai kolbas ar slīpēta stikla aizbāžņiem vai citiem noslēgšanas līdzekļiem, ko neietekmē izmantotie šķīdinātāji.5.3. Kolbas ar plānām sieniņām un plakanu pamatni ar 150 līdz 250 ml tilpumu.5.4. Atmosfēras spiediena žāvēšanas skapis, kas ir labi vēdināms, aprīkots ar termostatu (pielāgots darbam 102 ± 1 °C temperatūrā).5.5. Vārīšanos veicinošas granulas bez taukiem vai porām, lietošanas laikā nedrūp, piem., stikla pērlītes vai silīcija karbīda daļiņas (šo materiālu izmantošana nav obligāta; sk. 6.2.1. punkta noteikumu).5.6. Sifons, kas der ekstrakcijas mēģenēm.5.7. Centrifūga (nav obligāta).6. PROCEDŪRA6.1. Tukšais mērījums.Vienlaicīgi ar tauku satura noteikšanu paraugā, veic tukšo mērījumu ar 10 ml ūdens, izmantojot to pašu ekstrahēšanas trauku, tos pašus reaģentus un tos pašus apjomus un procedūru, kas aprakstīta tālāk tekstā, izņemot 6.2.2. punkta noteikumu. Ja tukšais mērījums pārsniedz 0,5 mg, pārbauda reaģentus un netīro reaģentu vai reaģentus attīra vai aizvieto ar citiem.6.2. Noteikšana.6.2.1. Kolbu žāvē (5.3.) (ja vajadzīgs, kopā ar dažām vārīšanos veicinošām granulām (5.5.), lai veicinātu nelielu vārīšanos šķīdinātāju iztvaikošanas laikā) žāvēšanas skapī (5.4.) 30 līdz 60 minūtes. Ļauj tai atdzist līdz svaru telpas temperatūrai un nosver to ar precizitāti līdz tuvākajam 0,1 mg.6.2.2. Samaisa sagatavoto paraugu un nekavējoties nosver ar precizitāti līdz tuvākajam 1 mg 2–2,5 mg parauga, ja tas ir saldināts, un 4–5 mg parauga, ja tas nav saldināts, tieši ekstrakcijas traukā (5.2.) vai pa daļām. Pievieno ūdeni līdz 10,5 ml un viegli saskalina, nedaudz uzsildot (40–50 °C), kamēr produkts ir pilnībā izšķīdis. Paraugam jābūt pilnībā izšķīdušam, citādi noteikšana jāatkārto.6.2.3. Pievieno 1,5 ml amonjaka (25 %) (4.1.) vai atbilstošu stiprāka šķīduma daudzumu un labi sajauc.6.2.4. Pievieno 10 ml etanola (4.2.) un viegli, bet rūpīgi samaisa šķidrumus nenoslēgtā ekstrakcijas traukā.6.2.5. Pievieno 25 ml dietilētera (4.3.). Atdzesē tekošā ūdenī. Noslēdz trauku un vienu minūti spēcīgi krata, vairākas reizes apgriežot otrādi.6.2.6. Uzmanīgi izņem aizbāzni un pievieno 25 ml petrolētera (4.4.), izmantojot dažus pirmos mililitrus aizbāžņa un trauka kakliņa noskalošanai no iekšpuses, ļaujot šķidrumam ietecēt traukā. No jauna noslēdz ar aizbāzni un 30 sekundes krata, vairākas reizes apgriežot otrādi. Nekratīt pārāk spēcīgi, ja 6.2.7. punktā neizmanto centrifūgu!6.2.7. Ļauj traukam nostāvēties, kamēr šķidruma augšējais slānis kļuvis skaidrs un redzami nodalījies no zemākā ūdeņainā slāņa. Alternatīvi atdalīšanu veic, izmantojot piemērotu centrifūgu (5.7.).Piezīme:Ja izmanto centrifūgu, ko nedarbina trīsfāžu motors, var izcelties dzirksteles, un tādēļ jāpievērš uzmanība, lai nenotiktu sprādziens vai neizceltos ugunsgrēks no ētera tvaikiem, kas varētu nākt, piemēram, no saplīsušas mēģenes.6.2.8. Noņem aizbāzni, noskalo to un trauka kakliņa iekšpusi ar dažiem mililitriem jauktā šķīdinātāja (4.5.) un ļauj tam ietecēt atpakaļ traukā. Uzmanīgi pārnes cik daudz iespējams no augšējā slāņa ar dekantēšanu vai ar sifona (5.6.) palīdzību sagatavotā kolbā (6.2.1.).Piezīme:Ja pārnešanai neizmanto sifonu, var būt vajadzīgs pieliet nedaudz ūdens, lai labāk diferencētu abus slāņus un tādējādi atvieglotu dekantēšanu.6.2.9. Noskalo trauka kakliņa iekšpusi un ārpusi vai sifona galu un zemāko daļu ar dažiem mililitriem jauktā šķīdinātāja (4.5.). Ļauj šķidrumam no trauka ārpuses ietecēt kolbā un šķidrumam no trauka kakliņa iekšienes un sifona – atpakaļ ekstrakcijas traukā.6.2.10. Veic otru ekstrakciju, atkārtojot 6.2.5. līdz 6.2.9. punkta (ieskaitot) procedūru, bet izmantojot tikai 15 ml dietilētera un 15 ml petrolētera.6.2.11. Veic trešo ekstrakciju, atkārtojot 6.2.10. punkta procedūru, bet izlaižot pēdējo skalošanu (6.2.9.).Piezīme:Nav obligāti veikt trešo ekstrakciju, analizējot nesaldināta iebiezināta vājpiena un saldināta iebiezināta vājpiena paraugus.6.2.12. Rūpīgi iztvaicē vai destilē cik vien iespējams daudz šķīdinātāja (ieskaitot etanolu). Ja kolbai ir maza ietilpība, šādā ceļā jāatbrīvojas no daļas šķīdinātāja pēc katras ekstrakcijas.6.2.13. Kad vairs nav sajūtama šķīdinātāja smarža, novieto kolbu žāvēšanas skapī uz sāniem un karsē vienu stundu.6.2.14. Izņem kolbu no žāvēšanas skapja, ļauj tai atdzist līdz svaru telpas temperatūrai un nosver to ar precizitāti līdz tuvākajam 0,1 mg.6.2.15. Atkārto 6.2.13. un 6.2.14. punkta procesus, karsējot 30 līdz 60 minūšu intervālā, kamēr starpība starp divu secīgu svērumu masām ir mazāka par 0,5 mg vai kamēr masa palielinās. Ja novērojama masas palielināšanās, izmanto aprēķinos (7.1.) iegūto mazāko masu. Galīgais svars jāreģistrē gramos kā M1.6.2.16. Pievieno 15 līdz 25 ml petrolētera, lai pārliecinātos, ka ekstrahētā viela ir pilnībā šķīstoša. Nedaudz uzsilda un maisa šķīdinātāju, līdz visi tauki ir izšķīduši.6.2.16.1. Ja ekstrahētā viela pilnībā šķīst petrolēterī, tauku masa ir starpība starp tiem svariem, kas noteikti 6.2.1. un 6.2.15. punktā.6.2.16.2. Ja novērojama kāda nešķīstoša viela vai šaubu gadījumā pilnībā ekstrahē taukus no kolbām, atkārtoti mazgājot ar siltu petrolēteri un ļaujot neizšķīdušajai vielai nostāties pirms katras dekantēšanas. Trīs reizes noskalo kolbas kakliņa ārpusi. Kolbu, kas novietota uz sāniem, žāvēšanas skapī karsē vienu stundu, ļauj atdzist līdz svaru telpas temperatūrai tāpat kā iepriekš (6.2.1.) un nosver ar precizitāti līdz tuvākajam 0,1 mg. Tauku masa ir starpība starp masu, kas iegūta saskaņā ar 6.2.15. punktu un šo galīgo masu.7. REZULTĀTU IZTEIKŠANA7.1. Aprēķināšana.Masa, izteikta ekstrahēto tauku gramos, ir:-B1 - B2un parauga tauku saturs, izteikts procentos, ir:-× 100kur:M1 = kolbas M masa g ar taukiem saskaņā ar punktu 6.2.15,M2 = kolbas M masa g saskaņā ar 6.2.1. punktu vai, ja novērojama neizšķīdusi viela vai šaubu gadījumā, saskaņā ar 6.2.16.2. punktu,B1 = tukšā mērījuma kolbas B masa g saskaņā ar 6.2.15. punktu,B2 = kolbas B masa g saskaņā ar 6.2.1. punktu vai, ja novērojama neizšķīdusi viela vai šaubu gadījumā, saskaņā ar 6.2.16.2. punktu,S = izmantotā parauga masa g.7.2. Atkārtojamība.Rezultātu starpība divās noteikšanās, ko viena un tā pati persona vienādos apstākļos veic vienlaicīgi vai ātri vienu pēc otras ar vienu un to pašu paraugu, nepārsniedz 0,05 g tauku uz 100 g produkta.4. METODE: TAUKU SATURA NOTEIKŠANA SAUSĀ PIENA VEIDOS(ROZA-GOTLĪBA METODE)1. PIEMĒROŠANAS JOMAAr šo metodi nosaka tauku saturu:- sausajā pienā ar augstu tauku saturu vai augsta tauku satura piena pulverī,- sausajā pilnpienā vai pilnpiena pulverī,- sausajā pienā ar pazeminātu tauku saturu vai pazemināta tauku satura piena pulverī,- sausajā vājpienā vai vājpiena pulverī.2. DEFINĪCIJATauku saturs sausā piena veidos: tauku saturs, kas noteikts ar norādīto metodi.3. PRINCIPSTauku saturu nosaka, ekstrahējot taukus no parauga amonjakāla spirta šķīduma ar dietilēteri un petrolēteri, kam seko šķīdinātāju iztvaikošana, atlikuma svēršana un aprēķināšana procentos no parauga masas saskaņā ar Roza-Gotlība principu.4. REAĢENTIVisiem reaģentiem jāatbilst tukšajā mērījumā (6.1.) noteiktajām prasībām. Ja vajadzīgs, reaģentus var destilēt no jauna kopā ar apmēram 1 g piena tauku uz 100 ml šķīdinātāja.4.1. Amonjaka šķīdums, apmēram 25 % (m/m) NH3 (blīvums 20 °C temperatūrā – apmēram 0,91 g/ml), vai stiprāks zināmas koncentrācijas šķīdums.4.2. Etanols, 96 ± 2 % (V/V) vai, ja tas nav pieejams, ar metanolu denaturēts etanols, etilmetilketons vai petrolēteris.4.3. Dietilēteris bez peroksīdiem.1. piezīme:Lai veiktu peroksīdu testu, 10 ml ētera mazā, aizkorķējamā stikla cilindrā, kas iepriekš izskalots ar ēteri, pievieno 1 ml svaigi sagatavota 10 % kālija jodīda šķīduma. Sakrata un ļauj nostāvēties vienu minūti. Nevienā slānī nedrīkst parādīties dzeltena krāsa.2. piezīme:Dietilēteri var saglabāt brīvu no peroksīdiem, pievienojot mitru cinka foliju, kas bijusi pilnīgi iegremdēta atšķaidītā, paskābinātā vara sulfāta šķīdumā vienu minūti un pēc tam nomazgāta ūdenī. Uz litru izmanto apmēram 8000 mm2 cinka folijas, to sagriež plāksnēs, kas ir pietiekoši garas, lai sniegtos līdz pusei no trauka dziļuma.4.4. Petrolēteris ar vārīšanās temperatūru diapazonā starp 30 un 60 °C.4.5. Šķīdinātāju maisījums, kas ir sagatavots īsi pirms lietošanas, sajaucot vienādus dietilētera (4.3.) un petrolētera (4.4.) daudzumus (ja norādīts, ka jāizmanto šķīdinātāju maisījums, to var aizvietot vai nu tikai ar dietilēteri, vai petrolēteri).5. IEKĀRTA5.1. Analītiskie svari.5.2. Piemērotas ekstrakcijas mēģenes vai kolbas ar slīpēta stikla vai cita veida aizbāžņiem, uz ko neiedarbojas izmantotie šķīdinātāji.5.3. Kolbas ar plānām sieniņām un plakanu pamatni ar 150 līdz 250 ml tilpumu.5.4. Atmosfēras spiediena žāvēšanas skapis, kas ir labi vēdināms, aprīkots ar termostatu (pielāgots darbībai 102 ± 1 °C temperatūrā).5.5. Vārīšanos veicinošas granulas bez taukiem vai porām, kas lietošanā nedrūp, piem., stikla pērlītes vai silīcija karbīda daļiņas (šo materiālu izmantošana nav obligāta; sk. 6.2.1. punkta noteikumu).5.6. Ūdens vanna, 60 līdz 70 °C.5.7. Sifons, kas der ekstrakcijas mēģenēm.5.8. Centrifūga (nav obligāta).6. PROCEDŪRA6.1. Tukšais mērījums.Vienlaicīgi ar tauku satura noteikšanu paraugā veic tukšo mērījumu ar 10 ml ūdens, izmantojot to pašu ekstrahēšanas trauku, tos pašus reaģentus un tos pašus apjomus un procedūru, kas aprakstīta tālāk tekstā, izņemot 6.2.2. punkta noteikumu. Ja tukšā mērījumā iegūtais lielums pārsniedz 0,5 mg, pārbauda reaģentus un netīro reaģentu vai reaģentus attīra vai aizvieto ar citiem.6.2. Noteikšana.6.2.1. Kolbu žāvē (5.3.) (ja vajadzīgs, kopā ar dažām vārīšanos veicinošām granulām (5.5.), lai veicinātu nelielu vārīšanos šķīdinātāju iztvaikošanas laikā) žāvēšanas skapī (5.4.) 30 līdz 60 minūtes. Ļauj kolbai atdzist līdz svaru telpas temperatūrai un nosver atdzesēto kolbu ar precizitāti līdz tuvākajam 0,1 mg.6.2.2. Precīzi līdz tuvākajam 0,1 mg tieši vai pa daļām ekstrakcijas traukā (5.2.) nosver apmēram 1 g pilnpiena pulvera vai apmēram 1,5 g pazemināta tauku satura vai vājpiena pulvera. Pievieno 10 ml ūdens un viegli saskalina, līdz piena pulveris ir pilnīgi izšķīdis (dažiem paraugiem var būt vajadzīga sildīšana).6.2.3. Pievieno 1,5 ml amonjaka (25 %) (4.1.) vai atbilstošu stiprāka šķīduma daudzumu un 15 minūtes silda ūdens peldē (5.6.) 60 līdz 70 °C temperatūrā. Atdzesē, piemēram, tekošā ūdenī.6.2.4. Pievieno 10 ml etanola (4.2.) un viegli, bet rūpīgi samaisa šķidrumus nenoslēgtā ekstrakcijas traukā.6.2.5. Pievieno 25 ml dietilētera (4.3.). Tekošā ūdenī atdzesē. Noslēdz trauku, vienu minūti spēcīgi krata, vairākas reizes apgriežot otrādi.6.2.6. Uzmanīgi izņem aizbāzni un pievieno 25 ml petrolētera (4.4.), izmantojot pašus pirmos mililitrus aizbāžņa un trauka kakliņa noskalošanai no iekšpuses, ļaujot šķidrumam ietecēt traukā. No jauna noslēdz ar aizbāzni, 30 sekundes krata, vairākas reizes apgriežot otrādi. Nekrata pārāk spēcīgi, ja saskaņā ar 6.2.7. punktu neizmanto centrifūgu.6.2.7. Ļauj traukam nostāvēties, kamēr kļuvis skaidrs šķidruma augšējais slānis un skaidri nodalījies no zemākā ūdeņainā slāņa. Alternatīvi atdalīšanu veic, izmantojot piemērotu centrifūgu (5.8.).Piezīme:Ja izmanto centrifūgu, ko nedarbina trīsfāžu motors, var izcelties dzirksteles, un tādēļ jāpievērš uzmanība, lai nenotiktu sprādziens vai neizceltos ugunsgrēks no ētera tvaikiem, kas varētu nākt, piemēram, no saplēstas mēģenes.6.2.8. Noņem aizbāzni, noskalo to un trauka kakliņa iekšpusi ar dažiem mililitriem jauktā šķīdinātāja (4.5.) un ļauj tam ietecēt atpakaļ traukā. Uzmanīgi pārnes cik daudz iespējams no augšējā slāņa ar dekantēšanu vai ar sifona (5.7.) palīdzību sagatavotā kolbā (6.2.1.).Piezīme:Ja pārnešanai neizmanto sifonu, var būt vajadzīgs pieliet nedaudz ūdens, lai labāk diferencētu abus slāņus un tādējādi atvieglotu dekantēšanu.6.2.9. Noskalo trauka kakliņa iekšpusi un ārpusi vai sifona galu un zemāko daļu ar dažiem jauktā šķīdinātāja mililitriem. Ļauj šķidrumam no trauka ārpuses ietecēt kolbā un šķidrumam no trauka kakliņa iekšpuses un sifona – atpakaļ ekstrakcijas traukā.6.2.10. Veic otru ekstrakciju, atkārtojot 6.2.5. līdz 6.2.9. punkta (ieskaitot) procedūru, bet izmantojot tikai 15 ml dietilētera un 15 ml petrolētera.6.2.11. Veic trešo ekstrakciju, atkārtojot 6.2.10. punkta procedūru, bet izlaižot pēdējo skalošanu (6.2.9.).Piezīme:Analizējot sausā vājpiena paraugus, nav obligāti veikt trešo ekstrakciju.6.2.12. Rūpīgi iztvaicē vai destilē cik vien iespējams daudz šķīdinātāja (ieskaitot etanolu). Ja kolbai ir maza ietilpība, šādā ceļā jāatbrīvojas no daļas šķīdinātāja pēc katras ekstrakcijas.6.2.13. Kad vairs nav sajūtama šķīdinātāja smarža, novieto kolbu žāvēšanas skapī uz sāniem un karsē vienu stundu.6.2.14. Izņem kolbu no žāvēšanas skapja, ļauj tai atdzist līdz svaru telpas temperatūrai kā iepriekš (6.2.1.) un nosver to ar precizitāti līdz tuvākajam 0,1 mg.6.2.15. Atkārto 6.2.13. un 6.2.14. punkta procesus, karsējot ar 30 līdz 60 minūšu intervālu, kamēr masu starpība divos secīgos svērumos ir mazāka par 0,5 mg vai kamēr masa palielinās. Ja novērojama masas palielināšanās, izmanto aprēķinos (7.1.) iegūto mazāko masu. Galīgais svars jāreģistrē gramos kā M1.6.2.16. Pievieno 15 līdz 25 ml petrolētera, lai pārliecinātos, ka ekstrahētā viela ir pilnībā šķīstoša. Nedaudz uzsilda un maisa šķīdinātāju, līdz visi tauki ir izšķīduši.6.2.16.1. Ja ekstrahētā viela pilnībā šķīst petrolēterī, tauku masa ir starpība starp tiem svariem, kas noteikti saskaņā ar 6.2.1. un 6.2.15. punktu.6.2.16.2. Ja novērojama kāda nešķīstoša viela vai šaubu gadījumā, pilnīgi ekstrahē taukus no kolbām, atkārtoti mazgājot ar siltu petrolēteri un ļaujot neizšķīdušajai vielai nostāties pirms katras dekantēšanas. Trīsreiz noskalo kolbas kakliņa ārpusi.Kolbu, kas novietota uz sāniem, žāvēšanas skapī karsē vienu stundu, ļauj atdzist līdz svaru telpas temperatūrai tāpat kā iepriekš (6.2.1.) un nosver ar precizitāti līdz tuvākajam 0,1 mg. Tauku masa ir starpība starp masu, kas iegūta saskaņā ar 6.2.15. punktu, un šo galīgo masu.7. REZULTĀTU IZTEIKŠANA7.1. Aprēķināšana.Masa, izteikta ekstrahēto tauku gramos, ir:-B1 - B2un parauga tauku saturs, izteikts procentos, ir:-× 100kur:M1 = kolbas M masa g ar taukiem saskaņā ar punktu 6.2.15,M2 = kolbas M masa g saskaņā ar 6.2.1. punktu vai, ja novērojama neizšķīdusi viela vai šaubu gadījumā, saskaņā ar 6.2.16.2. punktu,B1 = tukšā mērījuma kolbas B masa g saskaņā ar 6.2.15. punktu,B2 = kolbas B masa g saskaņā ar 6.2.1. punktu vai, ja novērojama neizšķīdusi viela vai šaubu gadījumā, saskaņā ar 6.2.16.2. punktu,S = izmantotā parauga masa g.7.2. Atkārtojamība.Rezultātu starpība divās noteikšanās, ko viena un tā pati persona vienādos apstākļos veic vienlaicīgi vai ātri vienu pēc otras ar vienu un to pašu paraugu, nepārsniedz 0,2 g tauku uz 100 g produkta, izņemot vājpiena pulveri, kam starpība nedrīkst pārsniegt 0,1 g tauku uz 100 g produkta.5. METODE: SAHAROZES SATURA NOTEIKŠANA(POLARIMETRISKĀ METODE)1. PIEMĒROŠANAS JOMAAr šo metodi nosaka saharozes saturu:- saldinātā iebiezinātā pienā,- saldinātā iebiezinātā pienā ar pazeminātu tauku saturu,- saldinātā iebiezinātā vājpienā.Paraugu sastāvā nedrīkst būt invertcukurs.2. DEFINĪCIJASaharozes saturs saldināta kondensēta piena veidos: saharozes saturs, kas noteikts ar norādīto metodi.3. PRINCIPSMetode pamatojas uz Klergē (Clerget) inversijas principu, vieglu parauga apstrādi ar skābi, kas izraisa pilnīgu saharozes hidrolīzi, bet pilnīgi neiedarbojas uz laktozi un citiem cukuriem. Saharozes saturu nosaka pēc šķīduma griešanas spējas izmaiņas.Sagatavo tīru parauga filtrātu bez laktozes izraisītas optiskās aktivitātes izmaiņas, apstrādājot šķīdumu ar amonjaku, kam seko neitralizācija un tīrīšana, pievienojot cinka acetāta un kālija heksacinoferāta (II) šķīdumus.Daļā filtrāta saharozi hidrolizē noteiktā veidā.No filtrāta griešanas pirms un pēc inversijas aprēķina saharozes saturu, izmantojot attiecīgās formulas.4. REAĢENTI4.1. Cinka acetāta šķīdums, 1 M: izšķīdina 21,9 g kristalizēta cinka acetāta dihidrāta Zn(C2H302)2 · 2H2O un 3 ml ledusetiķskābes ūdenī un papildina ar ūdeni līdz 100 ml.4.2. Kālija heksacianoferāta (II) šķīdums, 0,25 M: izšķīdina 10,6 g kristalizēta kālija heksacianoferāta (II) trihidrāta K4[Fe (CN) 6] · 3H2O ūdenī un pielej ūdeni līdz 100 ml.4.3. Sālsskābes šķīdums, 6,35 ± 0,20 M (20–22 %) vai 5,0 ± 0,2 M (16–18 %).4.4. Amonjaka šķīdums, 2,0 ± 0,2 M (3,5 %).4.5. Etiķskābes šķīdums, 2,0 ± 0,2 M (12 %).4.6. Bromtimolzilā indikators, 1 % (m/V) šķīdums etanolā.5. IEKĀRTA5.1. Svari ar jutīgumu līdz 10 mg.5.2. Polarimetra caurulīte, 2 dm, ar precīzi graduētu garumu.5.3. Polarimetrs vai saharimetrs:a) polarimetrs ar nātrija gaismu vai dzīvsudraba zaļo gaismu (dzīvsudraba tvaiku lampa ar prizmu vai īpašo Vrotena (Wratten) ekrānu Nr. 77 A), ar ko var veikt nolasījumus ar precizitāti līdz vismaz 0,05 leņķa grādiem;b) saharimetrs ar starptautisku cukura skalu, kur izmanto baltu gaismu, kas iet caur 15 mm biezu 6 % kālija bihromāta šķīduma filtru, vai nātrija gaismu, ko uz starptautiskās cukura skalas var nolasīt ar precizitāti līdz vismaz 0,1.5.4. Ūdens vanna, kas noregulēta uz 60 ± 1 °C.6. PROCEDŪRA6.1. Kontrolmērījums.Lai standartizētu procedūru, reaģentus un iekārtu, veic atkārtotu kontrolmērījumu, kā aprakstīts tālāk tekstā, izmantojot 100 g piena un 18 g tīras saharozes maisījumu vai 110 g vājpiena un 18 g tīras saharozes maisījumu, kas katrs atbilst 40 g iebiezināta piena, kurš satur 45 % saharozes. Aprēķina saharozes saturu, izmantojot 7. punktā norādītās formulas, M, F un P pirmajā formulā aizvietojot attiecīgi ar izmantotā piena daudzumu, šā piena taukus un proteīna saturu, bet otrajā formulā M aizvieto ar 40 g. Iegūtie vidējie lielumi neatšķiras par vairāk nekā 0,2 % no 45 %.6.2. Noteikšana.6.2.1. 100 ml stikla vārglāzē ar precizitāti līdz 10 mg iesver apmēram 40 g labi samaisīta parauga. Pievieno 50 ml karsta ūdens (80–90 °C) un labi samaisa.6.2.2. Kvantitatīvi pārnes maisījumu uz 200 ml mērkolbu, vairākas reizes izskalojot vārglāzi ar ūdeni, kura temperatūra ir 60 °C, kamēr kopējais tilpums ir starp 120 un 150 ml. Sajauc un atdzesē līdz apkārtējai temperatūrai.6.2.3. Pievieno 5 ml atšķaidīta amonjaka šķīduma (4.4.). Atkal sajauc un tad ļauj nostāvēties 15 minūtes.6.2.4. Neitralizē amonjaku, pievienojot līdzvērtīgu atšķaidītas etiķskābes daudzumu (4.5.). Precīzu ml daudzumu nosaka iepriekš, titrējot amonjaka šķīdumu un izmantojot bromtimolzilo kā indikatoru (4.6.). Samaisa.6.2.5. Pieliektu kolbu ar rotācijas kustībām viegli maisot, pievieno 12,5 ml cinka acetāta šķīduma (4.1.).6.2.6. Pievieno 12,5 ml kālija heksacianoferāta (II) šķīduma (4.2.) tāpat kā acetāta šķīdumu.6.2.7. Panāk kolbas satura temperatūru 20 °C un līdz 200 ml papildina ar ūdeni, kura temperatūra ir 20 °C.Piezīme:Jebkurā no līdz šim aprakstītajiem posmiem visas ūdens vai reaģentu pievienošanas jāveic tā, lai izvairītos no gaisa burbuļu rašanās, tādēļ maisīšanu izdara, grozot kolbu, nevis sakratot. Ja pirms ūdens pieliešanas līdz 200 ml novērojami gaisa burbuļi, tos var novērst, īslaicīgi pievienojot kolbu vakuumsūknim un grozot kolbu.6.2.8. Noslēdz kolbu ar sausu aizbāzni un pamatīgi samaisa, spēcīgi sakratot.6.2.9. Ļauj dažas minūtes nostāvēties un tad filtrē caur sausu filtrpapīru, izlejot pirmos 25 ml filtrāta.6.2.10. Tieša polarizācija: nosaka filtrāta optisko griešanu 20 ± 1 °C temperatūrā.6.2.11. Inversija: iepipetē 40 ml iepriekšminētā iegūtā filtrāta 50 ml mērkolbā. Pievieno 6,0 ml 6,35 M sālsskābes vai 7,5 ml 5,0 M sālsskābes (4.3.).Uz 15 minūtēm novieto kolbu ūdens peldē 60 °C temperatūrā, nodrošinot to, ka ir iegremdēta visa kolbas izliekuma daļa. Pirmās piecas minūtes ar rotācijas kustību samaisa, un šajā laikā kolbas saturam vajadzētu būt sasniegušam ūdens peldes temperatūru. Atdzesē līdz 20 °C un papildina līdz līmenim ar ūdeni 20 °C temperatūrā. Samaisa un ļauj nostāvēties šajā temperatūrā vienu stundu.6.2.12. Invertētā šķīduma polarizācija.Nosaka invertētā šķīduma griešanu 20 ± 0,2 °C temperatūrā (tomēr, ja šķidruma temperatūra T polarizācijas caurulītē mērījuma laikā atšķiras par 0,2 °C, jāpiemēro 7.2. punktā minētā temperatūras korekcija).7. REZULTĀTU IZTEIKŠANA7.1. Aprēķināšanas metode.Saharozes saturu aprēķina ar šādu formulu palīdzību:1) v =M1001.08 F +1.55 P2) S =××%kur:S = saharozes saturs,M = nosvērtā parauga masa g,F = parauga tauku saturs procentos,P = parauga proteīna saturs (N x 6,38) procentos,V = daudzums ml, kurā paraugu atšķaida pirms filtrācijas,v = korekcija ml attiecībā uz to nogulšņu daudzumu, kas radušās dzidrināšanas laikā,D = tiešais polarimetra rādījums (polarizācija pirms inversijas),I = polarimetra rādījums pēc inversijas,L = polarimetra caurulītes garums dm,Q = inversijas koeficients, kura lielumi ir doti tālāk tekstā.Piezīmes:a) ja iesver tieši 40 g iebiezināta piena un izmanto polarimetru ar nātrija gaismu, ar leņķa grādiem un 2 dm polarimetra caurulīti 20,0 ± 1 °C temperatūrā, parasta iebiezināta piena saharozes saturu (C = 9) var aprēķināt ar šādu formulu:S =×2.833 - 0.00612 F - 0.00878 Pb) ja invertētā šķīduma polarizāciju mēra temperatūrā, kas nav 20 °C, skaitļus reizina ar:(1 +.7.2. Inversijas koeficienta Q lielumi.Šādas formulas sniedz precīzus Q lielumus dažādiem gaismas avotiem ar korekcijām attiecībā uz koncentrāciju un temperatūru:Nātrija gaisma un polarimetrs ar leņķa grādiem:Q = 0,8825 + 0,0006 (C – 9) – 0,0033 (T – 20).Dzīvsudraba zaļā gaisma un polarimetrs ar leņķa grādiem:Q = 1,0392 + 0,0007 (C – 9) – 0,0039 (T – 20).Balta gaisma ar dihromāta filtru un saharimetru ar starptautiskās cukura skalas grādiem:Q = 2,549 + 0,0017 (C – 9) – 0,0095 (T – 20).Iepriekšnorādītajās formulās:C = kopējo cukuru daudzums procentos invertētajā šķīdumā pēc polarimetra rādījuma,T = invertētā šķīduma temperatūra polarimetriskajā rādījumā.1. piezīme:Kopējo cukuru C daudzumu procentos invertētajā šķīdumā var aprēķināt no tiešā rādījuma un no izmaiņām pēc inversijas parastajā veidā, izmantojot saharozes, laktozes un invertcukura griešanas parastos specifiskos lielumus.Korekcija – 0,0006 (C – 9) utt. – ir precīza tikai tad, ja C ir apmēram 9; attiecībā uz parastu iebiezinātu pienu šo korekciju var neievērot, jo C ir tuvu 9.2. piezīme:Temperatūras izmaiņas par 1 °C uz 20 °C tikai ļoti nedaudz ietekmē tiešo rādījumu, bet izmaiņām par vairāk nekā 0,2 °C pie rādījuma pēc inversijas vajadzīga korekcija. Korekcija – 0,0033 (T – 20) utt. – ir precīza tikai temperatūrā starp 18 un 22 °C.7.3. Atkārtojamība.Rezultātu starpība divās noteikšanās, ko viena un tā pati persona vienādos apstākļos veic vienlaicīgi vai ātri vienu pēc otras ar vienu un to pašu paraugu, nepārsniedz 0,3 g saharozes uz 100 g iebiezināta piena.6. METODE: PIENSKĀBES UN LAKTĀTU SATURA NOTEIKŠANA1. PIEMĒROŠANAS JOMAAr šo metodi nosaka pienskābes un laktātu, kas izteikti kā pienskābe, saturu:- sausajā pienā ar augstu tauku saturu vai augsta tauku satura piena pulverī,- sausajā pilnpienā vai pilnpiena pulverī,- sausajā pienā ar pazeminātu tauku saturu vai pazemināta tauku satura piena pulverī,- sausajā vājpienā vai vājpiena pulverī.2. DEFINĪCIJAPienskābes un laktātu daudzums sausā piena veidos: pienskābe un laktāti, kas izteikti kā pienskābe, ko nosaka ar konkrēto metodi.3. PRINCIPSTaukus, olbaltumvielas un laktozi vienlaicīgi no parauga šķīduma aizvāc, pievienojot vara sulfātu un kalcija hidroksīdu un tad filtrējot.Pienskābi un laktātus filtrātā pārvērš acetaldehīdā ar koncentrētu sērskābi vara (II) sulfāta klātbūtnē.Pienskābes saturu nosaka kolorimetriski, izmantojot p-hidroksidifenilu.Pienskābes un laktātu saturu izsaka pienskābes mg uz 100 g sausnas.4. REAĢENTI4.1. Vara (II) sulfāta šķīdums: izšķīdina 250 g vara (II) sulfāta (CuSO4 · 5H2O) ūdenī un atšķaida ar ūdeni līdz 1000 ml.4.2. Kalcija hidroksīda suspensija.4.2.1. Samaļ 300 g kalcija hidroksīda (Ca(OH)2) masā ar ūdeni, kopā izmantojot 900 ml. Suspensiju pagatavo tieši pirms lietošanas.4.2.2. Kalcija hidroksīda suspensija: samaļ 300 g kalcija hidroksīda (Ca(OH)2) masā ar ūdeni, kopā izmantojot 1000 ml. Suspensiju pagatavo tieši pirms lietošanas.4.3. Sērskābes un vara (II) sulfāta šķīdums: 300 ml sērskābes 95,9–97 % (m/m) H2SO4, pievieno 0,5 ml vara (II) sulfāta šķīduma (4.1.).4.4. p-hidroksidifenila (C6H5C6H4OH) šķīdums: izšķīdina, saskalinot un nedaudz uzsildot 0,75 g p-hidroksidifenila 5 ml nātrija hidroksīda šķīduma ūdenī, kas satur 5 g NaOH uz 100 ml. Mērkolbā atšķaida ar ūdeni līdz 50 ml. Šķīdumu tur brūna stikla pudelē tumšā un vēsā vietā. Neizmanto, ja mainās tā krāsa vai tas kļūst nedzidrs. To var uzglabāt, ilgākais, 72 stundas.4.5. Pienskābes standartšķīdums: īsi pirms izmantošanas ūdenī izšķīdina 0,1067 g litija laktāta (CH3CHOHCOOLi) un mērkolbā atšķaida līdz 1000 ml. 1 ml šā šķīduma atbilst 0,1 mg pienskābes.4.6. Atjaunots standartpiens: iepriekš analizē vairākus augstas kvalitātes sausā piena paraugus. Kalibrācijas līknes sagatavošanai izvēlas paraugu, kam ir viszemākais pienskābes saturs un kas satur ne vairāk kā 30 mg pienskābes uz 100 g beztauku sausnas. Seko 6.2.1. un 6.2.2. punktā aprakstītajai procedūrai.5. IEKĀRTA5.1. Analītiskie svari.5.2. Spektrofotometrs, ar ko var nolasīt viļņu garumu 570 nm.5.3. Ūdens vanna ar 30 ± 2 °C temperatūru.5.4. Miezeris un piesta.5.5. Filtrpapīrs (Šlaihers un Šulls 595, Vatmans 1 vai līdzvērtīgs).5.6. Mēģenes, Pyrex stikla vai līdzvērtīgas (izmēri 25 x 150 mm).Piezīme:Visiem stikla traukiem un rīkiem jābūt pilnīgi tīriem un paredzētiem izmantošanai tikai šai noteikšanai. Stikla traukus un rīkus, uz kā ir nosēdumi, pirms mazgāšanas izskalo ar koncentrētu sālsskābi.6. PROCEDŪRA6.1. Tukšais mērījums.Tukšo mērījumu veic, ielejot 30 ml ūdens 50 ml graduētā mēģenē un veicot 6.2.4. līdz 6.2.11. (ieskaitot) punktā norādītās darbības. Ja tukšajā mērījumā iegūtie rezultāti attiecībā pret mērījumiem ar ūdeni pārsniedz 20 mg pienskābes uz 100 mg beztauku sausnas ekvivalentu, reaģenti jāpārbauda un netīrie reaģenti vai reaģenti jāaizvieto. Tukšo mērījumu veic vienā laikā ar parauga analīzi.6.2. Noteikšana.Piezīme:Jāizvairās no piesārņošanas, jo īpaši ar siekalām un sviedriem.6.2.1. Parauga beztauku sausnas saturu (a) gramos nosaka, atņemot tauku saturu (kas iegūts ar 4. metodi) un mitruma saturu (kas iegūts ar 2. metodi) no 100.6.2.2. Iesvergparauga ar precizitāti līdz tuvākajiem 0,1 g. Pievieno šim parauga daudzumam 100 ml ūdens un rūpīgi samaisa.6.2.3. Iepipetē 5 ml iegūtā šķīduma 50 ml graduētā mēģenē un atšķaida ar ūdeni līdz apmēram 30 ml.6.2.4. Skalinot lēni pievieno 5 ml vara (II) sulfāta šķīduma (4.1.) un ļauj nostāvēties 10 minūtes.6.2.5. Skalinot lēni pievieno 5 ml kalcija hidroksīda suspensijas (4.2.1.) vai 10 ml kalcija hidroksīda suspensijas (4.2.2.)6.2.6. Atšķaida ar ūdeni līdz 50 ml, spēcīgi saskalina, ļauj nostāvēties 10 minūtes, tad filtrē. Pirmos filtrāta pilienus neizmanto.6.2.7. 1 ml filtrāta iepipetē mēģenē (5.6.).6.2.8. Ar biretes vai graduētas pipetes palīdzību caurulītē iepilina 6,0 ml sērskābes un vara (II) sulfāta šķīdumu (4.3.). Samaisa.6.2.9. Karsē verdoša ūdens peldē piecas minūtes. Tekošā ūdenī atdzesē līdz apkārtējai temperatūrai.6.2.10. Pievieno divus pilienus p-hidroksidifenila reaģenta (4.4.) un spēcīgi saskalina, lai reaģents izdalītos visā šķidrumā. Ieliek mēģeni ūdens peldē 30 ± 2 oC temperatūrā. Atstāj tur 15 minūtes, laiku pa laikam saskalinot.6.2.11. Ieliek mēģeni verdoša ūdens peldē 90 sekundes. Tekošā ūdenī atdzesē līdz apkārtējai temperatūrai.6.2.12. Izmēra optisko blīvumu, salīdzinot ar tukšo mērījumu (6.1.) trīs stundās 5.2. punktā norādītajā viļņa garumā.6.2.13. Ja optiskais blīvums pārsniedz standartlīknes augstāko punktu, testu atkārto, izmantojot atbilstīgu tā filtrāta šķīdumu, kas iegūts saskaņā ar 6.2.6. punktu.6.3. Standartlīknes sagatavošana.6.3.1. Iepipetē 5 ml atjaunotā piena (4.6.) piecās graduētās 50 ml mēģenēs. Iepilina šajās mēģenēs attiecīgi 0, 1, 2, 3 un 4 ml standartšķīduma (4.5.), lai iegūtu standartu diapazonu, kas atbilst 0, 20, 40, 60 un 80 mg pievienotas pienskābes uz 100 g sausā piena beztauku sausnas.6.3.2. Atšķaida ar ūdeni līdz apmēram 30 ml un izpilda 6.2.4. līdz 6.2.11. punktā norādīto.6.3.3. Izmēra standartu optisko blīvumu (6.3.1.), salīdzinot ar tukšo mērījumu (6.1.) 5.2. punktā norādītajā viļņa garumā. Diagrammā iezīmē optiskos blīvumus attiecībā pret 6.3.1. punktā norādītajiem pienskābes daudzumiem, t. i., 0, 20, 40, 60 un 80 mg uz 100 mg beztauku sausnas. Caur šiem punktiem novelk pēc iespējas taisnu līniju un izveido standartlīkni, paralēli pārbīdot šo līniju tā, ka tā iet caur koordinātu sākumpunktu.7. REZULTĀTU IZTEIKŠANA7.1. Aprēķināšanas metode.Pārvērš 6.2.12. vai 6.2.13. punktā izmērīto optisko blīvumu mg pienskābes uz 100 g beztauku sausnas paraugā, ievērojot šo standartlīkni. Šo rezultātu reizina ar atšķaidījuma koeficientu, ja filtrāts ir atšķaidīts atbilstīgi 6.2.13. punktam.7.2. Atkārtojamība.Rezultātu starpība divās paralēlās noteikšanās, ko viena un tā pati persona vienādos apstākļos veic vienlaicīgi vai ātri vienu pēc otras ar vienu un to pašu paraugu, nepārsniedz 8 mg pienskābes uz 100 g beztauku sausnas daudzumos līdz 80 mg. Augstākiem lielumiem šī starpība nedrīkst pārsniegt 10 % no zemākā lieluma.7. METODE: FOSFATĀZES AKTIVITĀTES NOTEIKŠANA(MODIFICĒTA SANDERSA UN ZĀGERA METODE)1. PIEMĒROŠANAS JOMAAr šo metodi nosaka fosfatāzes aktivitāti:- sausajā pienā ar augstu tauku saturu vai augsta tauku satura piena pulverī,- sausajā pilnpienā vai pilnpiena pulverī,- sausajā pienā ar pazeminātu tauku saturu vai pazemināta tauku satura piena pulverī,- sausajā vājpienā vai vājpiena pulverī.2. DEFINĪCIJASausā piena veidu fosfatāzes aktivitāti mēra ar aktīvās sārmainas fosfatāzes daudzumu. To izsaka kā 1 ml atjaunotā piena atbrīvotā fenola daudzumu mg, kas noteikts tālāk tekstā aprakstītajā kārtībā.3. PRINCIPSSausā piena veidu fosfatāzes aktivitāti nosaka pēc fosfatāzes spējas atbrīvot fenolu no dinātrija fenilfosfāta. Atbrīvotā fenola daudzumu noteiktajos apstākļos nosaka, veicot spektrofotometrisku mērījumu krāsai, kas attīstās ar Gibsa (Gibb) reaģentu.4. REAĢENTI4.1. Šķīdums A:Bārija borāta hidroksīda buferšķīdums: pH 10,6 ± 0,1 20 °C temperatūrā.Šķīdina 25,0 g bārija hidroksīda (Ba(OH)2 · 8H2O) ūdenī un atšķaida līdz 500 ml.Šķīdina 11,0 g borskābes (H3BO3) ūdenī un atšķaida līdz 500 ml.Uzsilda abus šķīdumus līdz 50 °C un sajauc.Saskalo un atdzesē maisījumu līdz apkārtējai temperatūrai.Pielāgo pH līdz 10,6 ± 0,1 ar bārija hidroksīda šķīdumu un filtrē.Šķīdumu uzglabā cieši noslēgtā traukā.Pirms lietošanas buferšķīdumu atšķaida ar tādu pašu ūdens daudzumu.4.2. Šķīdums B:Krāsas attīstīšanas buferšķīdums.Šķīdina 6,0 g nātrija metaborāta (NaBO2) (vai 12,6 g NaBO2 · 4H2O) un 20,0 g nātrija hlorīda (NaCl) ūdenī un atšķaida ar ūdeni līdz 1000 ml.4.3. Šķīdums C:Bufersubstrāta šķīdums.4.3.1. Šķīdina 0,5 g dinātrija fenilfosfāta (Na2C6H5PO4 · 2H2O) 4,5 ml šķīduma B (4.2.). Pievieno 2 pilienus šķīduma E (4.5.) un ļauj nostāvēties 30 minūtes. Ekstrahē krāsu ar 2,5 ml butanola (4.10.). Ja vajadzīgs, krāsas ektrahēšanu atkārto. Pēc atdalīšanas butanolu izmet. Šo šķīdumu ledusskapī var uzglabāt vairākas dienas. Pirms lietošanas vēl vienu reizi attīsta un ekstrahē krāsu.4.3.2. Iepipetē 1 ml šā šķīduma 100 ml mērkolbā un uzpilda līdz vajadzīgajam tilpumam ar šķīdumu A. Buferšķīdumu sagatavo īsi pirms lietošanas.4.4. Šķīdums D:Nogulsnētājs.Šķīdina 3,0 g cinka sulfāta (ZnSO4 · 7H2O) un 0,6 g vara sulfāta (CuSO4 · 5H2O) ūdenī un pielej ūdeni līdz 100 ml.4.5. Šķīdums E:Gibsa reaģents.Šķīdina 0,040 g 2,6-dibromhinona 1,4 hlorīda (O · C6H2Br2 · NC1) 10 ml 96 % etanola. Šķīdumu uzglabā ledusskapī tumša stikla pudelē. Šo reaģentu izmet, kad tas kļuvis bezkrāsains.4.6. Buferšķīdums krāsas atšķaidīšanai.Atšķaida 10 ml šķīduma B (4.2.), krāsas attīstīšanas buferšķīdumu, līdz 100 ml ar ūdeni.4.7. Vara sulfāta šķīdums.Izšķīdina 0,05 g vara (II) sulfāta (CuSO4 · 5H2O) ūdenī un atšķaida ar ūdeni līdz 100 ml.4.8. Fenola standartšķīdums.Mērkolbā ūdenī izšķīdina 0,200 ± 0,001 g tīra fenola un pielej ūdeni līdz 100 ml. Šo šķīdumu ledusskapī var uzglabāt vairākus mēnešus. 10 ml šā šķīduma ar ūdeni atšķaida līdz 100 ml. 1ml šā atšķaidītā šķīduma satur 200 mg fenola, un to var izmantot vēl vairāk atšķaidītu šķīdumu sagatavošanai.4.9. Vārīts destilēts ūdens.4.10. N-butanols.5. IEKĀRTA5.1. Analītiskie svari.5.2. Ūdens vanna ar 37 ± 1oC temperatūru, ko kontrolē ar termostatu.5.3. Spektrofotometrs, ar ko var nolasīt viļņu garumu 610 nm.5.4. Filtrpapīrs (Šlaihers un Šulls 597, Vatmans 42 vai līdzvērtīgs).5.5. Verdoša ūdens vanna.5.6. Alumīnija folija.6. PROCEDŪRAPiesardzības pasākumi:1) Jāizvairās no tiešas saules staru iedarbības.2) Visiem stikla instrumentiem un traukiem, aizbāžņiem un pārvietošanas materiāliem jābūt pilnīgi tīriem. Ieteicams tos skalot un vārīt ūdenī vai apstrādāt ar tvaiku.3) Jāizvairās no plastmasas materiālu (piemēram, aizbāžņu) izmantošanas, jo tie var saturēt fenolus.4) Siekalās ir fosfatāze, tādēļ rūpīgi jāizvairās no piesārņošanas ar siekalām.6.1. Analīzes parauga sagatavošana.6.1.1. Līdz 0,1 g precizitātei iesver 10 g parauga un izšķīdina 90 ml ūdens. Pulvera šķīdināšanas temperatūra nekādā gadījumā nedrīkst pārsniegt 35 oC.6.2. Noteikšana.6.2.1. Katrā no divām mēģenēm ielej 1 ml atjaunotā piena, kas sagatavots pēc 6.1.1. punktā dotā apraksta.6.2.2. Vienu no mēģenēm divas minūtes karsē verdošā ūdenī. Mēģeni un ūdens vannu (5.5.) vai, piemēram, vārglāzi apklāj ar alumīnija foliju (5.6.), lai nodrošinātu to, ka sasilst visa mēģene. Aukstā ūdenī atdzesē līdz apkārtējai temperatūrai. Šo mēģeni izmanto tukšajam mērījumam. Tālāk ar abām mēģenēm veic vienādas darbības.6.2.3. Pievieno 10 ml šķīduma C (4.3.2.). Sajauc un ievieto mēģeni ūdens peldē ar 37 oC temperatūru (5.2.).6.2.4. Ūdens peldē to tur 60 minūtes, laiku pa laikam saskalinot.6.2.5. Mēģenes tūlīt ieliek verdoša ūdens peldē (5.5.) un karsē divas minūtes; aukstā ūdenī atdzesē līdz apkārtējai temperatūrai.6.2.6. Pievieno 1 ml šķīduma D (4.4.), sajauc un filtrē caur sausu filtrpapīru; pirmos filtrātus neizmanto, kamēr neiegūst dzidru šķidrumu.6.2.7. Ielej 5 ml katra filtrāta mēģenēs, pievieno 5 ml šķīduma B (4.2.) un 0,1 ml šķīduma E (4.5.). Sajauc.6.2.8. Istabas temperatūrā, izvairoties no tiešas saules staru iedarbības, 30 minūtes ļauj attīstīties krāsai.6.2.9. Izmēra parauga optisko blīvumu attiecībā pret tukšo mērījumu 5.3. punktā norādītajā viļņa garumā.6.2.10. Noteikšanu atkārto, ja šķīduma optiskais blīvums ir augstāks par standartparauga blīvumu ar 20 mg fenola, kas sagatavots atbilstīgi 7. punktam.Ja šī robeža ir pārsniegta, atšķaida atbilstīgu daudzumu atjaunotā piena saskaņā ar 6.1.1. punktu ar piemērotu šā piena daudzumu, kas uzmanīgi uzvārīts, kā norādīts 6.2.2. punktā, lai dezaktivētu tajā esošo fosfatāzi.7. STANDARTLĪKNES SAGATAVOŠANA7.1. Četrās 100 ml mērkolbās iepipetē 1, 3, 5 un 10 ml standartšķīduma, kas atšķaidīts saskaņā ar 4.8. punktu, un pielej ūdeni līdz vajadzīgajam tilpumam. Šie šķīdumi satur attiecīgi 2, 6, 10 un 20 μg fenola uz ml.7.2. Iepipetē 1 ml ūdens vai 1 ml katra standartšķīduma (7.1.) mēģenēs, lai iegūtu paraugu virkni, kas satur 0 (tukšā mērījuma lielums, izmantojot 1 ml ūdens), 2, 6, 10 un 20 μg fenola.7.3. Iepipetē katrā mēģenē vienu pēc otras 1 ml vara (II) sulfāta šķīduma (4.7.), 5 ml buferšķīduma krāsas atšķaidīšanai (4.6.), 3 ml ūdens un 0,1 ml šķīduma E (4.5.). Sajauc.7.4. Atstāj mēģenes 30 minūtes istabas temperatūrā, nepakļaujot tiešai saules staru iedarbībai.7.5. Izmēra šķīdumu optisko blīvumu katrā mēģenē, salīdzinot ar tukšo mērījumu 5.3. punktā norādītajā viļņa garumā.7.6. Sagatavo standartlīkni, iezīmējot absorbcijas lielumus pret fenola daudzumiem mg, kā norādīts 7.2. punktā.8. REZULTĀTU IZTEIKŠANA8.1. Aprēķināšana.8.1.1. Atsaucoties uz standartlīkni, skaitļus pārvērš fenola μg, kā noteikts saskaņā ar 6.2.9. punktu.8.1.2. Aprēķina fosfatāzes aktivitāti, kas izteikta fenola mg uz ml atjaunota piena, atbilstoši šādai formulai:Fosfatāzes aktivitāte = 2,4 x P,kur P = fenola daudzums mg saskaņā ar 8.1.1. punktu.8.1.3. Ja bijusi vajadzība atšķaidīt saskaņā ar 6.2.10. punktu, 8.1.2. punktā iegūto rezultātu reizina ar atšķaidījuma koeficientu.8.2. Atkārtojamība.Rezultātu starpība divās noteikšanās, ko viena un tā pati persona vienādos apstākļos veic vienlaicīgi vai ātri vienu pēc otras ar vienu un to pašu paraugu, nepārsniedz 2 mg fenola, ko atbrīvo 1 ml atjaunotā piena.8. METODE: FOSFATĀZES AKTIVITĀTES NOTEIKŠANA(AŠHĀFENBURGA UN MULLENA METODE)1. PIEMĒROŠANAS JOMAAr šo metodi nosaka fosfatāzes aktivitāti:- sausajā pienā ar augstu tauku saturu vai augsta tauku satura piena pulverī,- sausajā pilnpienā vai pilnpiena pulverī,- sausajā pienā ar pazeminātu tauku saturu vai pazemināta tauku satura piena pulverī,- sausajā vājpienā vai vājpiena pulverī.2. DEFINĪCIJASausā piena veidu fosfatāzes aktivitāti nosaka ar aktīvas sārmainas fosfatāzes daudzumu produktā. To izsaka kā p-nitrofenola daudzumu mikrogramos, ko atbrīvo 1 ml atjaunotā parauga aprakstītajos apstākļos.3. PRINCIPSAtjaunoto paraugu atšķaida ar bufersubstrātu pie pH 10,2 un divas stundas inkubē 37 oC temperatūrā. Paraugā esošā sārmainā fosfatāze šajos apstākļos atbrīvos p-nitrofenolu no pievienotā dinātrija p-nitrofenilfosfāta. Atbrīvoto p-nitrofenolu nosaka, tieši salīdzinot ar standartkrāsas stikliem vienkāršā salīdzināšanas ierīcē, izmantojot atstaroto gaismu.4. REAĢENTI4.1. Nātrija karbonāta-bikarbonāta buferšķīdums.Mērkolbā ūdenī izšķīdina 3,5 g bezūdens nātrija karbonāta un 1,5 g nātrija bikarbonāta un atšķaida ar ūdeni līdz 1000 ml.4.2. Bufersubstrāts.Izšķīdina 1,5 g dinātrija p-nitrofenilfosfāta nātrija karbonāta-bikarbonāta buferšķīdumā (4.1.) un mērkolbā atšķaida ar buferšķīdumu līdz 1000 ml.Šis šķīdums ir stabils vienu mēnesi, ja to uzglabā ledusskapī (≤ 4 oC), taču šādi uzglabātiem šķīdumiem jāveic krāsas kontrolpārbaude: sk. 6. punktu, 3. piesardzības pasākumu.4.3. Dzidrināšanas šķīdumi.4.3.1. Cinka sulfāta šķīdums.Izšķīdina 30,0 g cinka sulfāta (ZnSO4) ūdenī un mērkolbā ar ūdeni atšķaida līdz 100 ml.4.3.2. Kālija heksacianoferāta (II) šķīdums.Izšķīdina 17,2 g kālija heksacianoferāta (II) trihidrāta (K4Fe(CN)6 · 3H2O) un mērkolbā ar ūdeni atšķaida līdz 100 ml.5. IEKĀRTA5.1. Analītiskie svari.5.2. Ūdens vanna, kurā ar termostatu uztur 37 ± 1oC temperatūru.5.3. Salīdzināšanas ierīce ar īpašu disku, kas satur standartkrāsu stiklus, kas ir kalibrēti mg p-nitrofenola uz ml piena, un 2 x 25 mm kivetes.6. PROCEDŪRAPiesardzības pasākumi:1) Pēc lietošanas mēģenes jāiztukšo, jāizskalo ar ūdeni, jāizmazgā ar karstu ūdeni, kam pievienots sārmains mazgāšanas līdzeklis, pēc kā tās rūpīgi jāizmazgā tīrā, karstā krāna ūdenī. Visbeidzot tās jāizskalo ūdenī un pirms lietošanas jāizžāvē.Pipetes tūlīt pēc lietošanas rūpīgi jāizskalo tīrā, aukstā krāna ūdenī, pēc tam ar ūdeni jāskalo vēlreiz un pirms lietošanas jānožāvē.2) Mēģeņu aizbāžņi tūlīt pēc lietošanas rūpīgi jānoskalo karstā krāna ūdenī, pēc tam divas minūtes ūdenī jāvāra.3) Bufersubstrāta šķīdumam (4.2.) būtu jāpaliek stabilam vismaz vienu mēnesi, ja to uzglabā ledusskapī 4 oC vai zemākā temperatūrā. Uz nestabilitāti norāda dzeltenas krāsas parādīšanās. Lai gan testa rezultātus vienmēr lasa, salīdzinot ar tāda vārīta produkta pārbaudi, kas satur to pašu bufersubstrātu, ieteicams šķīdumu neizmantot, ja tā krāsas rādījums pārsniedz 10 mg, to nolasot salīdzināšanas ierīcē 25 mm kivetē, izmantojot destilētu ūdeni otrā 25 mm kivetē.4) Katram paraugam izmanto citu pipeti un izvairās no tās piesārņošanas ar siekalām.5) Testu nekad nepakļauj tiešai saules staru iedarbībai.6.1. Parauga sagatavošana.Izšķīdina 10 g pulvera 90 ml ūdens. Pulvera šķīdināšanas temperatūra nedrīkst pārsniegt 35 oC.6.2. Noteikšana.6.2.1. Tīrā un sausā mēģenē iepilina 15 ml bufersubstrāta (4.2.) un 2 ml testējamā atjaunotā parauga (6.1.). Mēģeni aizkorķē, sajauc, apgriežot to otrādi, un ievieto ūdens peldē 37 oC temperatūrā (5.2.).6.2.2. Tajā pašā laikā ūdens peldē ievieto kontrolmēģeni, kurā ir 15 ml bufersubstrāta un 2 ml vārīta atjaunotā parauga, kas līdzīgs testējamajam paraugam.6.2.3. Pēc divām stundām abas mēģenes izņem no ūdens peldes, pievieno 0,5 ml cinka sulfāta nogulsnētāja (4.3.1.), atkal aizkorķē, spēcīgi saskalina un ļauj nostāvēties trīs minūtes. Pievieno 0,5 ml kālija heksacianoferāta (II) nogulsnētāja (4.3.2.), rūpīgi sajauc un filtrē caur gofrētu filtru (5.4.) un savāc dzidro filtrātu tīrā mēģenē.6.2.4. Pārnes filtrātu uz 25 mm kiveti un salīdzināšanas ierīcē salīdzina ar vārītā parauga filtrātu, izmantojot īpašo disku (5.3.).7. REZULTĀTU IZTEIKŠANA7.1. Aprēķināšana.Tiešo rādījumu, kas iegūts saskaņā ar 6.2.4. punktu, reģistrē kā mg p-nitrofenola uz ml parauga vai uz ml atjaunotā parauga.7.2. Atkārtojamība.Rezultātu starpība divās noteikšanās, ko viena un tā pati persona vienādos apstākļos veic vienlaicīgi vai ātri vienu pēc otras ar vienu un to pašu paraugu, nepārsniedz 2 mg p-nitrofenola, ko atbrīvo 1 ml atjaunotā piena.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 1999/68/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka papildnoteikumus attiecībā uz dekoratīvo augu šķirņu sarakstiem, kas glabājas pie piegādātājiem saskaņā ar Padomes Direktīvu 98/56/EK

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31999L0068

Oficiālais Vēstnesis L 172 , 08/07/1999 Lpp. 0042 - 0043

		Komisijas Direktīva 1999/68/EK(1999. gada 28. jūnijs),ar ko nosaka papildnoteikumus attiecībā uz dekoratīvo augu šķirņu sarakstiem, kas glabājas pie piegādātājiem saskaņā ar Padomes Direktīvu 98/56/EKEIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvu 98/56/EK par dekoratīvo augu pavairošanas materiālu tirdzniecību [1], un jo īpaši tās 9. panta 4. punktu,(1) tā kā Komisijas Direktīva 93/78/EEK [2], nosaka īstenošanas pasākumus attiecībā uz dekoratīvo augu šķirņu sarakstiem, kas glabājas pie piegādātājiem saskaņā ar Padomes Direktīvu 91/682/EEK [3];(2) tā kā Direktīva 91/682/EEK ir atcelta, sākot ar 1999. gada 1. jūliju un aizstāta ar Direktīvu 98/56/EK;(3) tā kā saskaņā ar Direktīvas 98/56/EK 9. panta 4. punktu jāpieņem papildus īstenošanas noteikumi attiecībā uz dekoratīvo augu šķirņu sarakstiem, kas glabājas pie piegādātājiem, ieskaitot tehnisku aprakstu un nosaukumus;(4) tā kā augu šķirņu sistēma jau Kopienas līmenī ietver šķirņu apraksta sistēmu;(5) tā kā šāda sistēma arī ietver informāciju par šķirņu uzturēšanu un atšķirībām no vistuvākajām šķirnēm;(6) tā kā ņemot vērā Kopienas tiesību attīstību, kas reglamentē augu šķirņu aizsardzību, ir vēlams nodrošināt saskaņotību starp šādiem tiesību aktiem attiecībā uz šķirņu aprakstu Direktīvas 98/56/EK ietvaros;(7) tā kā Direktīva 93/78/EEK ir jāatceļ;(8) tā kā pasākumi, kas paredzēti šajā direktīvā, ir saskaņā ar Pastāvīgās dekoratīvo augu pavairošanas materiāla komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠī direktīva nosaka papildus īstenošanas noteikumus attiecībā uz dekoratīvo augu šķirņu sarakstiem, kas glabājas pie piegādātājiem saskaņā ar Direktīvas 98/56/EK 9. panta 1. punkta ceturto ievilkumu.2. pants1. Saraksti, kas glabājas pie piegādātājiem, ietver:i) šķirnes nosaukumu, kopā ar tā plaši pazīstamajiem sinonīmiem, ja vajadzīgs;ii) norādījumus par šķirnes uzturēšanu un izmantojamo pavairošanas sistēmu;iii) šķirnes aprakstu, pamatojoties vismaz uz īpašībām un to izpausmēm, kā noteikts saskaņā ar noteikumiem par pieteikumiem, kas jāiesniedz par Kopienas augu šķirņu aizsardzību, ja vajadzīgs;iv) ja iespējams, indikācijas par to, kā šķirne atšķiras no citām, tai vistuvākajām šķirnēm.2. Šā panta 1. punkta ii) un iv) apakšpunkts neattiecas uz piegādātājiem, kuru darbība ir ierobežota ar pavairošanas materiāla vai dekoratīvo augu laišanu tirgū.3. pantsDirektīvu 93/78/EEK atceļ, sākot ar šīs direktīvas 4. pantā minēto datumu.4. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šās direktīvas prasības līdz 1999. gada 31. decembrim. Tās par to tūlīt informē Komisiju.2. Kad dalībvalstis paredz šādus pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarīt šādas atsauces.3. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus galvenos savu tiesību aktus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva5. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.6. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1999. gada 28. jūnijāKomisijas vārdā —Komisijas loceklisFranz Fischler[1] OV L 226, 13.8.1998., 16. lpp.[2] OV L 256, 14.10.1993., 19. lpp.[3] OV L 376, 31.12.1991., 21. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva (1978. gada 30. janvāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz materiāliem un izstrādājumiem, kuri satur vinilhlorīda monomēru un kuri paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31978L0142

Oficiālais Vēstnesis L 044 , 15/02/1978 Lpp. 0015 - 0017 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 8 Lpp. 0044  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 03 Sējums 20 Lpp. 0087  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 8 Lpp. 0044  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 8 Lpp. 0091  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 8 Lpp. 0091

		Padomes Direktīva(1978. gada 30. janvāris)par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz materiāliem un izstrādājumiem, kuri satur vinilhlorīda monomēru un kuri paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem(78/142/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100. pantu,ņemot vērā Padomes 1976. gada 23. novembra Direktīvu 76/893/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz materiāliem un izstrādājumiem, kam paredzēts saskarties ar pārtikas produktiem [1], un jo īpaši tās 3. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Direktīvas 76/893/EEK 2. pants paredz, ka no materiāliem un izstrādājumiem to komponenti nedrīkst pāriet uz pārtikas produktiem tādos daudzumos, kas var apdraudēt cilvēku veselību;tā kā tās pašas direktīvas 3. pants paredz, ka Padome saskaņā ar Līguma 100. pantā paredzēto procedūru ar direktīvām pieņem īpašus noteikumus, kas piemērojami dažām materiālu un izstrādājumu grupām (īpašas direktīvas); tā kā šajos noteikumos var iekļaut īpašus ierobežojumus dažu komponentu iekļūšanai pārtikas produktos vai nokļūšanai uz tiem, kā arī citas normas, lai nodrošinātu minētās direktīvas 2. panta izpildi;tā kā ir pierādīts, ka izmēģinājumu dzīvniekiem, ievadot lielas vinilhlorīda devas, rodas kaitīga iedarbība; tā kā šāda iedarbība rodas arī cilvēkam;tā kā Pārtikas zinātniskā komiteja ir devusi atzinumu, ka pēc iespējas vairāk jāsamazina vinilhlorīda monomēra saturs polivinilhlorīdā un radniecīgos polimēros, un vienlaikus ir ieteikusi, ka pārtikā vai dzeramajā ūdenī nevajadzētu būt vinilhlorīda zīmēm, kas ir nosakāmas ar metodi, kuru lielākā daļa laboratoriju var vispārēji piemērot vairākumam pārtikas produktu;tā kā pašreiz tiek veikta turpmāka vinilhlorīda monomēra izpēte, bet piesardzības dēļ līdz rezultātu uzzināšanai jāierobežo vinilhlorīda monomēra uzņemšana ar barību;tā kā šī mērķa sasniegšanai piemērots dokuments ir īpaša direktīva Direktīvas 76/893/EEK 3. panta nozīmē, kuras vispārīgie noteikumi kļūst piemērojami arī šajā konkrētajā gadījumā;tā kā šī direktīva tomēr neattiecas uz visiem to materiālu un izstrādājumu aspektiem, kas izgatavoti no vinilhlorīda polimēriem vai kopolimēriem, un tādēļ saskaņā ar minētā panta 4. un 5. punktā paredzētajiem atzinumiem dalībvalstīm jāatļauj nepieprasīt, lai uz etiķetēm būtu Direktīvas 76/893/EEK 7. pantā noteiktie dati,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Šī direktīva ir īpaša Direktīvas 76/893/EEK 3. panta nozīmē.2. Šī direktīva attiecas uz vinilhlorīda monomēra klātbūtni materiālos un izstrādājumos, kuri izgatavoti ar vinilhlorīda polimēriem vai kopolimēriem, še turpmāk "materiāli un izstrādājumi", kas gatavā formā ir paredzēti saskarties ar pārtikas produktiem vai kas saskaras ar pārtikas produktiem, un kuri ir minētajam nolūkam paredzēti, kā arī uz vinilhlorīda monomēra iespējamo izdalīšanos no tiem.2. pants1. Materiāli un izstrādājumi nedrīkst saturēt vinilhlorīda monomēru daudzumā, kas pārsniedz I pielikumā noteikto.2. No materiāliem un izstrādājumiem pārtikas produktos, kam ir vai ir bijusi saskare ar šādiem materiāliem un izstrādājumiem, nedrīkst pāriet vinilhlorīds, kas nosakāms ar metodi, kura atbilst II pielikumā noteiktajiem kritērijiem.3. pantsAnalīzes metodi, kas vajadzīga, lai pārbaudītu 2. panta izpildi, pieņem saskaņā ar Direktīvas 76/893/EEK 10. pantā noteikto procedūru, un tā atbilst II pielikumā noteiktajiem kritērijiem.4. pantsPadome pārskata šo direktīvu, pamatojoties uz Komisijas ziņojumiem, kas sagatavoti, ņemot vērā zinātnes un tehnikas atziņas, kuras kļuvušas pieejamas pēc šīs direktīvas pieņemšanas, un kam vajadzības gadījumā pievienoti piemēroti priekšlikumi. Pirmo Komisijas ziņojumu nodod Padomei līdz 1979. gada 1. janvārim.5. pantsŠī direktīva neskar valsts tiesību aktus saistībā ar citiem iespējamiem noteikumiem, kas paredzēti Direktīvas 76/893/EEK 3. pantā, vai izvēles iespējas, kas dalībvalstīm piešķirtas saskaņā ar minētās direktīvas 7. panta 4. un 5. punktu.6. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 1979. gada 26. novembrim izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt par to informē Komisiju.2. Dalībvalstis var atlikt 2. panta 2. punkta un II pielikuma ieviešanu līdz brīdim, kad ir pieņemta Kopienas analīzes metode, kā to pieprasa 3. pants.7. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1978. gada 30. janvārīPadomes vārdā —priekšsēdētājsP. Dalsager[1] OV L 340, 9.12.1976., 19. lpp.[2] OV C 118, 16.5.1977., 70. lpp.[3] OV C 114, 11.5.1977., 13. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSMaksimālais vinilhlorīda monomēra saturs materiālos un izstrādājumosViens miligrams uz kilogramu galaproduktā.--------------------------------------------------II PIELIKUMSKritēriji, kas piemērojami metodei, ar kuru nosaka vinilhlorīda saturu materiālos un izstrādājumos un ar kuru nosaka vinilhlorīda izdalīšanos no materiāliem un izstrādājumiem1. Vinilhlorīda saturu materiālos un izstrādājumos, kā arī vinilhlorīda saturu, kas no materiāliem un izstrādājumiem izdalās pārtikas produktos, nosaka ar gāzu hromatogrāfiju, izmantojot tvaika fāzes metodi.2. Lai noteiktu vinilhlorīdu, kas no materiāliem un izstrādājumiem izdalās pārtikas produktos, noteikšanas robeža ir 0,01 mg/kg.3. Vinilhlorīdu, kas no materiāliem un izstrādājumiem izdalās pārtikas produktos, principā nosaka pārtikas produktos. Ja tā noteikšana dažos pārtikas produktos tehnisku iemeslu dēļ izrādās neiespējama, attiecībā uz šiem konkrētajiem pārtikas produktiem dalībvalstis noteikšanu var atļaut veikt ar pārtikas aizstājējiem.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva (1983. gada 25. jūlijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz dažiem laktoproteīniem (kazeīnu un kazeinātiem), kas paredzēti lietošanai cilvēku uzturā

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31983L0417

Oficiālais Vēstnesis L 237 , 26/08/1983 Lpp. 0025 - 0031 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 13 Lpp. 0077  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 14 Lpp. 0154  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 13 Lpp. 0077  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 14 Lpp. 0154

		Padomes Direktīva(1983. gada 25. jūlijs)par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz dažiem laktoproteīniem (kazeīnu un kazeinātiem), kas paredzēti lietošanai cilvēku uzturā(83/417/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā dažās dalībvalstīs ir spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas reglamentē cilvēku uzturā lietojamā kazeīna un kazeinātu sastāvu un ražošanas īpatnības, kā arī formulē, kādi nosacījumi ir jāievēro, lai šiem produktiem varētu piešķirt noteiktu nosaukumu vai atļaut tos izmantot citu pārtikas produktu izgatavošanā; tā kā pašlaik šādi noteikumi nepastāv visās dalībvalstīs;tā kā pašreizējais stāvoklis neveicina cilvēku uzturā lietojamā kazeīna un kazeinātu brīvu apriti un rada nosacījumus negodīgai konkurencei lietotāju starpā; tā kā tas tādējādi tieši ietekmē kopējā tirgus izveidi un darbību;tā kā tāpēc Kopienas mērogā ir jāpieņem normas attiecībā uz minēto produktu sastāvu un marķēšanu;tā kā pašlaik pārtikas kazeīnu un kazeinātus parasti nepārdod galapatērētājiem; tā kā, ja tas tomēr notiktu, būs jāpiemēro arī Padomes 1978. gada 18. decembra Direktīva 79/112/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz galapatērētājiem realizējamo pārtikas produktu marķējumu, noformējumu un reklāmu [4];tā kā, no otras puses, lai atvieglotu tirdzniecību, ir ieteicams Kopienas mērogā pieņemt marķēšanas noteikumus, kas skar profesionālām vajadzībām izmantojamo pārtikas kazeīnu un kazeinātus;tā kā Eiropas Ekonomikas kopienas sākotnējā programma par patērētāju tiesību aizsardzību un informācijas politiku [5] paredz Kopienas rīcību jomās, kam ir īpaša nozīme patērētāju veselības un drošības aizsardzībā, īpaši pārtikas jomā;tā kā paraugu ņemšanas metodikas un analīzes metožu noteikšana, bez kā nevar pārbaudīt minēto produktu sastāvu un citas īpašības, ietilpst tehniskās izpildes pasākumos, kuru pieņemšanu, lai atvieglotu un paātrinātu šo procesu, vajadzētu uzticēt Komisijai;tā kā visos gadījumos, kad Padome pilnvaro Komisiju ieviest noteikumus attiecībā uz pārtikas produktiem, ir jāparedz procedūra, ar kuru Pastāvīgajā pārtikas produktu komitejā, kura izveidota saskaņā ar Lēmumu 69/414/EEK [6], nodrošina ciešu sadarbību starp dalībvalstīm un Komisiju,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Šī direktīva attiecas uz cilvēku uzturā lietojamiem laktoproteīniem, kas definēti pielikumos.2. Šajā direktīvā:- "kazeīns" ir skalots un žāvēts ūdenī nešķīstošais proteīns, kas veido piena galveno sastāvdaļu, ko iegūst, nogulsnējot vājpienu:- tam pievienojot skābi, vai- veicot mikrobioloģisko paskābināšanu, vai- pievienojot sūkalu ieraugu, vai- izmantojot citus piena recēšanas fermentus,neatkarīgi no tā, vai iepriekš izmanto jonu apmaiņas un koncentrēšanas metodes,- "kazeināti" ir produkti, ko iegūst, žāvējot kazeīnu, kas apstrādāts ar neitralizējošām vielām,- "vājpiens" ir no vienas vai vairākām govīm iegūts piens bez svešu vielu piedevām, kam tikai samazināts tauku saturs.2. pantsDalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka:- pielikumos definētos produktus laiž pārdošanā tikai tad, ja tie atbilst šajā direktīvā un tās pielikumos ietvertajām definīcijām un normatīviem, un- produktiem, kas neatbilst pielikumos noteiktajiem kritērijiem, piešķir tādu nosaukumu un marķējumu, kas pircējos nerada maldīgu priekšstatu par to īpašībām, kvalitāti vai izmantošanu.3. pantsPielikumos minētie nosaukumi ir paredzēti definētajiem produktiem, un tie jāizmanto tirdzniecībā šo produktu apzīmēšanai.4. pants1. Neskarot Direktīvu 79/112/EEK un neskarot noteikumus, kas Kopienai jāpieņem attiecībā uz tādu pārtikas produktu marķēšanu, kuri nav paredzēti galapatērētājam, vienīgās obligātās norādes, kam jābūt uz pielikumos minēto produktu iesaiņojuma, taras vai to marķējumā un kam turklāt jābūt viegli saredzamām, skaidri salasāmām un rakstītām neizdzēšamiem burtiem, ir šādas:a) nosaukums, kas ir paredzēts šiem produktiem saskaņā ar 3. pantu, kazeinātiem vēl norādot katjonu(s);b) produktiem, ko pārdod maisījumā:- vārdkopa "… maisījums", minot maisījumā ietilpstošo produktu nosaukumus dilstošā secībā pēc svara,- ja tas ir kazeināts vai kazeināti, norāda katjonu(s),- ja tie ir maisījumi, kas satur kazeinātus, norāda proteīnu saturu;c) neto daudzums, kas norādīts masas vienībās – kilogramos vai gramos. Līdz pārejas laika beigām, kamēr Kopienā ir atļauts izmantot angļu mērvienību sistēmu saskaņā ar D nodaļu pielikumā Padomes 1971. gada 18. oktobra Direktīvai 71/354/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mērvienībām [7], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 76/770/EEK [8], Īrija un Apvienotā Karaliste var atļaut norādīt daudzumu tikai angļu mērvienībās, ko aprēķina, ievērojot šādas attiecības:1 ml = 0,0352 šķidruma unces,1 l = 1,760 pintes vai 0,220 galoni,1 g = 0,0353 unces (angļu),1 kg = 2,205 mārciņas;d) Kopienā reģistrēta ražotāja, iepakotāja vai pārdevēja vārds vai uzņēmuma nosaukums un adrese;dalībvalstis tomēr var atstāt spēkā valsts noteikumus, kas paredz pašu valsts produkcijai norādīt ražošanas vai iesaiņošanas uzņēmuma datus;e) produktiem, kas ievesti no trešām valstīm, norāda izcelsmes valsti;f) ražošanas datums vai marķējums, pēc kura var atpazīt partiju.2. Dalībvalstis aizliedz savā teritorijā realizēt pārtikas kazeīnu un kazeinātus, ja 1. punkta a), b), e) un f) apakšpunktā minētās norādes nav nodrošinātas pircējam viegli saprotamā valodā, ja vien šī informācija tam nav sniegta citādā veidā; šis noteikums neizslēdz iespēju norādīt minētos datus vairākās valodās.Dati, kas noteikti 1. punkta b) apakšpunkta trešajā ievilkumā, c), d) un e) apakšpunktā, ir jānorāda tikai pavaddokumentā. Ja pārvadā beramkravas, šo atkāpi var attiecināt arī uz b) apakšpunkta otro ievilkumu un f) apakšpunktu.5. pantsNeskarot Kopienas noteikumus, kas jāpieņem veselības un higiēnas jomā saistībā ar I un II pielikumā minētajiem pamatmateriāliem, šādi produkti termiski jāapstrādā, kas ļauj dezaktivēt fosfatāzi.6. pants1. Dalībvalstis attiecīgi rīkojas, lai nodrošinātu, ka tirdzniecība ar 1. pantā minētajiem produktiem, kas atbilst šajā direktīvā un tās pielikumos ietvertajām definīcijām un normatīviem, netiek kavēta, piemērojot nesaskaņotus valsts noteikumus, kuri reglamentē šo produktu vai pārtikas produktu sastāvu, ražošanas specifikācijas, iepakošanu vai marķēšanu kopumā.2. Šā panta 1. punkts neattiecas uz nesaskaņotiem noteikumiem, kas ir attaisnojami:- no iedzīvotāju veselības aizsardzības viedokļa,- no krāpšanas novēršanas viedokļa, un šie noteikumi nekavē šajā direktīvā ietverto definīciju un normatīvu piemērošanu,- no rūpnieciskā un komerciālā īpašuma aizsardzības viedokļa un skar izcelsmes norādes, reģistrētās cilmes vietas un negodīgas konkurences novēršanu.7. pants1. Ja pēc direktīvas pieņemšanas dalībvalsts, balstoties uz jaunu informāciju vai izvērtējot līdzšinējo informāciju, konstatē, ka pastāv daudz pierādījumu tam, ka šīs direktīvas I un II pielikumā definētajos produktos kādas no tur minēto vielu izmantošana vai šādas vielas klātbūtne maksimāli pieļaujamā koncentrācijā var apdraudēt cilvēku veselību, lai arī nav pārkāpti šīs direktīvas noteikumi, šī dalībvalsts savā teritorijā var uz laiku apturēt vai ierobežot attiecīgo noteikumu piemērošanu. Tā par to nekavējoties informē pārējās dalībvalstis un Komisiju un attiecīgi pamato savu lēmumu.2. Komisija, cik drīz vien iespējams, pārbauda dalībvalsts sniegto pamatojumu un apspriežas ar dalībvalstīm Pastāvīgajā pārtikas produktu komitejā; pēc tam tā nekavējoties sniedz savu atzinumu un veic vajadzīgos pasākumus.3. Ja Komisija uzskata, ka šajā direktīvā jāizdara grozījumi, lai novērstu 1. punktā minēto apdraudējumu un aizsargātu cilvēku veselību, tā uzsāk 10. pantā paredzēto procedūru ar mērķi pieņemt šos grozījumus. Šajā gadījumā dalībvalsts, kura noteikusi aizsardzības pasākumus, var tos piemērot, līdz stājas spēkā šie grozījumi.8. pantsPadome pēc Komisijas priekšlikuma apstiprina vajadzīgos tīrības kritērijus pielikumos minētajām tehnoloģiskajām palīgvielām.9. pantsIevērojot 10. pantā noteikto procedūru, nosaka:a) analīzes metodes, kas vajadzīgas 8. pantā minēto tīrības kritēriju pārbaudei;b) paraugu ņemšanas metodiku un analīzes metodes, kas vajadzīgas pielikumos definēto produktu sastāva un ražošanas specifikāciju pārbaudei ražošanas gaitā.10. pants1. Ja izmanto šajā pantā noteikto procedūru, šo jautājumu nodod izskatīšanai ar Lēmumu 69/414/EEK izveidotajā Pastāvīgajā pārtikas produktu komitejā, turpmāk tekstā "komiteja", pēc tās priekšsēdētāja ierosmes vai pēc dalībvalsts pārstāvja pieprasījuma.2. Komisija iesniedz komitejai apstiprināmo pasākumu projektu. Komiteja sniedz savu atzinumu par minēto projektu komitejas priekšsēdētāja noliktajā laikā, kas noteikts atkarībā no konkrētā jautājuma steidzamības. Komiteja pieņem lēmumu vismaz ar 45 balsu vairākumu, dalībvalstu balsis vērtējot saskaņā ar Līguma 148. panta 2. punktu. Priekšsēdētājs balsošanā nepiedalās.3. a) Komisija apstiprina paredzamos pasākumus, ja tie ir saskaņā ar komitejas atzinumu.b) Ja paredzamie pasākumi neatbilst komitejas atzinumam vai atzinums nav sniegts, Komisija tūlīt iesniedz Padomei priekšlikumu par veicamajiem pasākumiem. Padome pieņem lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu.c) Ja triju mēnešu laikā pēc jautājuma iesniegšanas Padomē tā nav pieņēmusi lēmumu, ierosinātos pasākumus apstiprina Komisija.11. pantsŠī direktīva neattiecas uz 1. pantā minētajiem produktiem, ko paredzēts eksportēt uz trešām valstīm.12. pantsDalībvalstis izdara vajadzīgos grozījumus savos tiesību aktos, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, un tūlīt par tiem ziņo Komisijai; šādi grozītos tiesību aktus piemēro tā, lai:- vēlākais, pēc diviem gadiem no izziņošanas brīža būtu atļauts realizēt produktus, kas atbilst šīs direktīvas prasībām [9],- pēc trim gadiem no izziņošanas brīža būtu aizliegts realizēt produktus, kas neatbilst šīs direktīvas prasībām.13. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1983. gada 25. jūlijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsC. Simitis[1] OV C 50, 24.2.1979., 5. lpp.[2] OV C 140, 5.6.1979., 174. lpp.[3] OV C 247, 1.10.1979., 54. lpp.[4] OV L 33, 8.2.1979., 1. lpp.[5] OV C 92, 25.4.1975., 1. lpp.[6] OV L 291, 29.11.1969., 9. lpp.[7] OV L 243, 29.10.1971., 29. lpp.[8] OV L 262, 27.9.1976., 204. lpp.[9] Šī direktīva ir izziņota dalībvalstīm 1983. gada 2. augustā.--------------------------------------------------I PIELIKUMSPĀRTIKAS KAZEĪNSI. NOSAUKUMI UN DEFINĪCIJASa) "Skābais pārtikas kazeīns" ir pārtikas kazeīns, ko iegūst nogulsnējot ar tādu II iedaļas d) punktā minēto tehnoloģisko palīgvielu un baktēriju kultūru palīdzību, kas atbilst II iedaļā noteiktajiem standartiem.b) "Pārtikas himozīnkazeīns" ir pārtikas kazeīns, ko iegūst nogulsnējot ar tādu III iedaļas d) punktā minēto tehnoloģisko palīgvielu palīdzību, kas atbilst III iedaļā noteiktajiem standartiem.II. STANDARTI, KO PIEMĒRO "SKĀBAJAM PĀRTIKAS KAZEĪNAM"a) Pamatrādītāji, kas raksturo sastāvu1.Maksimālais mitruma saturs | 10,0 % m/m |2.Minimālais piena proteīnu saturs sausnātostarp minimālais kazeīna saturs | 90 % m/m 95 % m/m |3.Maksimālais piena tauku saturs sausnā | 2,25 % m/m |4.Maksimālais titrējamais skābums vienā ml decinormāla nātrija hidroksīda šķīduma uz vienu g | 0,27 |5.Maksimālais pelnu saturs (ieskaitot P2O5) | 2,5 % m/m |6.Maksimālais bezūdens laktozes saturs | 1 % m/m |7.Maksimālais nogulšņu saturs (piedegušas daļiņas) | 22,5 mg uz 25 g |b) PiesārņotājvielasMaksimālais svina saturs | 1 mg/kg |c) PiemaisījumiSvešķermeņi (piemēram, koksnes vai metāla daļiņas, mati vai kukaiņu atliekas) | 25 gramos nav atrasti |d) Cilvēku uzturam derīgas nekaitīgas tehnoloģiskās palīgvielas un baktēriju kultūrasi) - pienskābe (E 270)- sālsskābe- sērskābe- citronskābe (E 330)- etiķskābe (E 260)- ortofosforskābeii) - sūkalas- pienskābi ražojošo baktēriju kultūrase) Organoleptiskās īpašībasSmarža : neraksturīga smarža nepiemīt.Izskats : baltā vai krēmbaltā krāsā; produkts nedrīkst saturēt kunkuļus, kas nesajūk, tos viegli saspiežot.III. STANDARTI, KO PIEMĒRO "PĀRTIKAS HIMOZĪNKAZEĪNAM"a) Pamatrādītāji, kas raksturo sastāvu1.Maksimālais mitruma saturs | 10 % m/m |2.Minimālais piena proteīnu saturs sausnātostarp minimālais kazeīna saturs | 84 % m/m 95 % m/m |3.Maksimālais piena tauku saturs sausnā | 2 % m/m |4.Maksimālais pelnu saturs (ieskaitot P2O5) | 7,50 % m/m |5.Maksimālais bezūdens laktozes saturs | 1 % m/m |6.Maksimālais nogulšņu saturs (piedegušas daļiņas) | 22,5 mg uz 25 g |b) PiesārņotājvielasMaksimālais svina saturs | 1 mg/kg |c) PiemaisījumiSvešķermeņi (piemēram, koksnes vai metāla daļiņas, mati vai kukaiņu atliekas) | 25 gramos nav atrasti |d) Cilvēku uzturam derīgas nekaitīgas tehnoloģiskās palīgvielas un baktēriju kultūras- sūkalu ieraugs- citi piena recēšanas fermentie) Organoleptiskās īpašībasSmarža : neraksturīga smarža nepiemīt.Izskats : baltā vai krēmbaltā krāsā; produkts nedrīkst saturēt kunkuļus, kas nesajūk, tos viegli saspiežot.--------------------------------------------------II PIELIKUMSPĀRTIKAS KAZEINĀTII. APZĪMĒJUMI UN DEFINĪCIJAS"Pārtikas kazeināti" ir kazeināti, ko iegūst no pārtikas kazeīna ar II iedaļas d) punktā minēto neitralizējošo vielu palīdzību, kuras ir derīgas izmantošanai pārtikā un atbilst II iedaļā noteiktajiem standartiem.II. STANDARTI, KO PIEMĒRO PĀRTIKAS KAZEINĀTIEMa) Pamatrādītāji, kas raksturo sastāvu1.Maksimālais mitruma saturs | 8 % m/m |2.Minimālais piena olbaltumvielu kazeīna saturs sausnā | 88 % m/m |3.Maksimālais piena tauku saturs sausnā | 2,0 % m/m |4.Maksimālais bezūdens laktozes saturs | 1,0 % m/m |5.pH vērtība | 6,0 līdz 8,0 |6.Maksimālais nogulšņu saturs (piedegušas daļiņas) | 22,5 mg 25 gramos |b) PiesārņotājvielasMaksimālais svina saturs | 1 mg/kg |c) PiemaisījumiSvešķermeņi (piemēram, koksnes vai metāla daļiņas, mati vai kukaiņu atliekas) | 25 gramos nav atrasti |d) Tehnoloģiskās palīgvielas, kas derīgas lietošanai pārtikā(fakultatīvas neitralizējošas vielas un bufervielas)| | nātrija kālija kalcija amonija magnija |hidroksīds | | |karbonāts | | |fosfāts | | |citrāts | | |e) ĪpašībasSmarža : ļoti vāja neraksturīga piegarša un smarža.Izskats : baltā vai krēmbaltā krāsā; produkts nedrīkst saturēt kunkuļus, kas nesajūk, tos viegli saspiežot.Šķīdība : Gandrīz pilnīgi šķīst destilētā ūdenī, izņemot kalcija kazeinātu.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 93/111/EK (1993. gada 10. decembris), ar kuru groza Direktīvu 93/10/EEK par reģenerētas celulozes plēves materiāliem un izstrādājumiem, kas paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31993L0111

Oficiālais Vēstnesis L 310 , 14/12/1993 Lpp. 0041 - 0041 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 25 Lpp. 0092  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 25 Lpp. 0092

		Komisijas Direktīva 93/111/EK(1993. gada 10. decembris),ar kuru groza Direktīvu 93/10/EEK par reģenerētas celulozes plēves materiāliem un izstrādājumiem, kas paredzēti saskarei ar pārtikas produktiemEIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvu 89/109/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz materiāliem un izstrādājumiem, kas paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem [1], un jo īpaši tās 3. pantu,tā kā ar Komisijas Direktīvas 92/15/EEK [2] 2. pantu no 1994. gada 1. jūlija aizliedz laist tirgū un izmantot reģenerētu celulozes plēvi, kas paredzēta saskarei ar pārtikas produktiem, ja tā neatbilst Padomes Direktīvai 83/229/EEK [3];tā kā ar Komisijas Direktīvas 93/10/EEK [4] 5. pantu no 1994. gada 1. janvāra aizliedz laist tirgū un izmantot tādus pašus produktus, ja tie neatbilst ne šai direktīvai, ne Direktīvai 83/229/EEK;tā kā tāpēc Direktīvas 93/10/EEK 5. pants ir jāgroza, lai novērstu pretrunu starp Direktīvās 92/15/EEK un 93/10/EEK noteiktajiem termiņiem;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pārtikas produktu pastāvīgās komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 93/10/EEK 5. panta 1. punkta otro ievilkumu aizstāj ar šādu:"— no 1994. gada 1. janvāra aizliegt laist tirgū un izmantot reģenerētu celulozes plēvi, kam paredzēts saskarties ar pārtikas produktiem un kura neatbilst ne šai direktīvai, ne Direktīvai 83/229/EEK, izņemot plēvi, kuru ar Direktīvu 92/15/EEK aizliedz laist tirgū un izmantot no 1994. gada 1. jūlija."2. pantsŠī regula stājas spēkā trešajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.Briselē, 1993. gada 10. decembrīKomisijas vārdā —Komisijas loceklisMartin Bangemann[1] OV L 40, 11.2.1989., 38. lpp.[2] OV L 102, 16.4.1992., 44. lpp.[3] OV L 123, 11.5.1983., 31. lpp.[4] OV L 93, 17.4.1993., 27. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 96/90/EK (1996. gada 17. decembris), ar ko groza Direktīvu 92/118/EEK, ar kuru nosaka dzīvnieku veselības un sabiedrības veselības aizsardzības prasības, kas reglamentē to produktu tirdzniecību un importu Kopienā, kuri nav pakļauti minētajām prasībām, kas noteiktas īpašos Kopienas noteikumos, kuri minēti Direktīvas 89/662/EEK A pielikuma I daļā un attiecībā uz patogēniem – Direktīvā 90/425/EEK

text:
Avis juridique important

|

31996L0090

Official Journal L 013 , 16/01/1997 P. 0024 - 0025

PADOMES DIREKTĪVA 96/90/EK(1996. gada 17. decembris),ar ko groza Direktīvu 92/118/EEK, ar kuru nosaka dzīvnieku veselības un sabiedrības veselības aizsardzības prasības, kas reglamentē to produktu tirdzniecību un importu Kopienā, kuri nav pakļauti minētajām prasībām, kas noteiktas īpašos Kopienas noteikumos, kuri minēti Direktīvas 89/662/EEK A pielikuma I daļā un attiecībā uz patogēniem - Direktīvā 90/425/EEKEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 43. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu[2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[3],tā kā Padomes 1992. gada 17. decembra Direktīvā 92/118/EEK, ar kuru nosaka dzīvnieku veselības un sabiedrības veselības aizsardzības prasības, kas reglamentē to produktu tirdzniecību un importu Kopienā, kuri nav pakļauti minētajām prasībām, kas noteiktas īpašos Kopienas noteikumos, kuri minēti Direktīvas 89/662/EEK A pielikuma I daļā, un attiecībā uz patogēniem - Direktīvā 90/425/EEK[4], ir paredzēts sastādīt Kopienas sarakstus ar uzņēmumiem, par kuriem kompetentā iestāde attiecīgajā trešā valstī ir devusi Kopienai garantijas, ka attiecīgie uzņēmumi atbilst Kopienas prasībām;tā kā attiecībā uz nagaiņu ādām, kauliem, ragiem, nagiem un to produktiem, biškopības produktiem, medījumdzīvnieku trofejām, pusšķidrajiem mēsliem, vilnu, astriem, sariem un spalvām, kas uzskaitīti attiecīgi I pielikuma 3. nodaļā, 5. nodaļas B daļā, 12., 13., 14. un 15. nodaļā, un attiecībā uz medu ir pietiekami nodrošināt, lai uzņēmumu būtu reģistrējusi kompetentā iestāde attiecīgajā trešā valstī;tā kā, ņemot vērā, ka Kopienā patērē reptiļu un sugu, uz ko neattiecas īpašas prasības, gaļu un no tās iegūtus produktus, par tādu dzīvnieku produktu ražošanu, laišanu tirgū un ievešanu jānosaka higiēnas prasības;tā kā Padomes 1992. gada 16. jūnija Direktīva 92/46/EEK par veselības noteikumiem attiecībā uz svaigpiena, termiski apstrādāta piena un piena produktu ražošanu un laišanu tirgū[5] attiecas tikai uz pienu un produktiem, kas sagatavoti no piena, ko iegūst tikai no govīm, aitām, kazām un bifeļiem;tā kā uz piena, kas iegūti no citām sugām, un šāda piena produktu tirdzniecību un importu attiecas īpaši veselības nosacījumi;tā kā tādēļ ir būtiski saskaņā ar Pastāvīgās veterinārijas komitejas procedūru uzticēt Komisijai uzdevumu pieņemt vajadzīgos izpildes pasākumus, lai nodrošinātu vienādus veselības nosacījumus attiecībā uz tādu dzīvnieku produktu ražošanu, laišanu tirgū un ievešanu;tā kā jānosaka, ka šo direktīvu piemēro, neierobežojot Padomes 1982. gada 3. decembra Regulu (EEK) Nr. 3626/82 par Konvencijas par starptautisko tirdzniecību ar apdraudētajām savvaļas dzīvnieku un augu sugām izpildi Kopienā[6],IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 92/118/EEK ar šo groza šādi:1. Direktīvas 10. panta:i) 2. punkta b) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu:"b) ja vien II pielikumā nav noteikts citādi:- produktiem, kas minēti I pielikuma 3. nodaļā, 5. nodaļas B daļā, 12., 13. nodaļā, 14. nodaļas I daļā (nepārstrādāti pusšķidrie mēsli) un 15. nodaļā, un medum jābūt no uzņēmuma, ko reģistrējusi trešās valsts kompetentā iestāde,- produktiem, kas nav minēti pirmajā ievilkumā, jābūt no uzņēmumiem, kuri iekļauti Kopienas sarakstā, kas jāsastāda saskaņā ar 18. pantā noteikto procedūru;";ii) 3. punkta a) apakšpunktā iekļauj šādu trešo daļu:"Līdz tiek noteikti sīki izstrādāti piemērošanas noteikumi, kas paredzēti II pielikuma 2. nodaļas ceturtajā un piektajā ievilkumā, dalībvalstis nodrošina, lai tur minēto produktu ievešana būtu pakļauta minimālo garantiju prasībām, kas noteiktas tajos ievilkumos.";iii) 3. punkta b) apakšpunktu svītro;iv) 6. punktā tekstu "2. punkta a) apakšpunktā un 3. punkta b) apakšpunktā" aizstāj ar "2. punkta a) apakšpunktā un b) apakšpunkta otrajā ievilkumā".2. Ievadteikumā II pielikuma 2. nodaļā vārdkopu "līdz 1994. gada 1. janvārim" aizstāj ar "līdz 1997. gada 1. jūlijam".3. II pielikuma 2. nodaļā pievieno šādus ievilkumus:"- piena un piena produktu, kas paredzēti lietošanai pārtikā un kas iegūti no sugām, uz kurām neattiecas Direktīva 92/46/EEK, tirdzniecība un ievešana; atkarībā no sugas var noteikt šādas īpašas prasības:- dzīvnieku veselība un piena ganāmpulku veselības statuss, jo īpaši attiecībā uz tuberkulozi un brucelozi,- higiēna attiecībā uz:- slaukšanu,- piena savākšanu, transportu, apstrādi un pārstrādi,- personālu,- pārbaudēm uz farmakoloģiski un/vai hormonāli aktīvu vielu, antibiotiku, pesticīdu vai citu kaitīgu vielu atliekām pienā vai piena produktos,- kritērijiem, kas piemērojami svaigpienam kā izejvielai,- mikrobioloģiskajiem kritērijiem, kas piemērojami gataviem produktiem,- tādu sugu gaļas ražošanu, laišanu tirgū un ievešanu, uz ko neattiecas īpašas prasības, un jo īpaši attiecībā uz rāpuļu gaļu un tās produktiem, kas paredzēti lietošanai pārtikā.Atkarībā no sugas var noteikt šādas īpašas prasības:- mikrobioloģiskie un parazitoloģiskie kritēriji,- higiēna kaušanas laikā,- atliekvielu pārbaude."2. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 1997. gada 1. jūlijam. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem minētos aktus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai arī tādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstīs nosaka, kādā veidā izdarāma tāda atsauce.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1996. gada 17. decembrīPadomes vārdā - priekšsēdētājs I. YATES[1] OV C 110, 16.4.1996., 9. lpp.[2] OV C 347, 18.11.1996.[3] Atzinums sniegts 1996. gada 27. novembrī (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).[4] OV L 62, 15.3.1993., 49. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Lēmumu 96/340/EK (OV L 129, 30.5.1996., 25. lpp.).[5] OV L 268, 14.9.1992., 1. lpp.[6] OV L 384, 31.12.1982., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EEK) Nr. 197/90 (OV L 29, 31.1.1990., 1. lpp.).


title: Padomes Direktīva 2005/92/EK ( 2005. gada 12. decembris ), ar ko groza Direktīvu 77/388/EK attiecībā uz periodu, kurā jāpiemēro PVN minimālā standartlikme

text:
               28.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 345/19

      PADOMES DIREKTĪVA 2005/92/EK
   (2005. gada 12. decembris),
   ar ko groza Direktīvu 77/388/EK attiecībā uz periodu, kurā jāpiemēro PVN minimālā standartlikme
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 93. pantu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (1),
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar 12. panta 3. punkta a) apakšpunkta otro daļu Padomes Sestajā direktīvā 77/388/EEK (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (2), Padomei jāpieņem lēmums par standartlikmes līmeni, kas piemērojams pēc 2005. gada 31. decembra.

               (2)

               Pievienotās vērtības nodokļa standartlikme, kas pašlaik ir spēkā dalībvalstīs, kopā ar pārejas sistēmas mehānismiem nodrošina šīs sistēmas pieņemamu darbību. Šajā laikā tomēr vajag novērst to, ka arvien pieaugoša atšķirība starp PVN standartlikmēm, ko piemēro dalībvalstis, izjauktu strukturālo līdzsvaru Kopienas iekšienē un izkropļotu konkurenci atsevišķās darbības nozarēs.

               (3)

               Tādēļ minimālā 15 % standartlikme jāsaglabā uz laiku, kas ir pietiekoši ilgs, lai īstenotu vienkāršošanas un modernizācijas stratēģiju attiecībā uz Kopienas tiesību aktiem, kas ir spēkā PVN jomā.

               (4)

               Attiecīgi būtu jāgroza Direktīva 77/388/EEK,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 77/388/EEK 12. panta 3. punkta a) apakšpunkta pirmo un otro daļu aizstāj ar šo:

      “Pievienotās vērtības nodokļa standartlikmi katra dalībvalsts nosaka procentos no summas, kurai uzliek nodokli; preču piegādei un pakalpojumu sniegšanai standartlikme ir vienāda. No 2006. gada 1. janvāra līdz 2010. gada 31. decembrim šī standartlikme nevar būt mazāka par 15 %.
      Saskaņā ar Līguma 93. pantu Padome pieņem lēmumu par standartlikmes līmeni, kas jāpiemēro pēc 2010. gada 31. decembra.”

   2. pants
   1.   Dalībvalstīs līdz 2006. gada 1. janvāra stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.
   2.   Kad dalībvalstis pieņem šos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.
   3.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to savu tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2005. gada 12. decembrī

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         J. STRAW

      (1)  Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts.

      (2)  OV L 145, 13.6.1977., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2004/66/EK (OV L 168, 1.5.2004., 35. lpp.).