title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/52/EK ( 2009. gada 18. jūnijs ), ar ko nosaka minimālos standartus sankcijām un pasākumiem pret darba devējiem, kas nodarbina trešo valstu valstspiederīgos, kuri dalībvalstīs uzturas nelikumīgi

text:
               30.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 168/24

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2009/52/EK
   (2009. gada 18. jūnijs),
   ar ko nosaka minimālos standartus sankcijām un pasākumiem pret darba devējiem, kas nodarbina trešo valstu valstspiederīgos, kuri dalībvalstīs uzturas nelikumīgi
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 63. panta 3. punkta b) apakšpunktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu (2),
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (3),
   tā kā:

               (1)

               Eiropadome, tiekoties 2006. gada 14. un 15. decembrī, vienojās, ka būtu jāstiprina dalībvalstu sadarbību cīņā pret nelikumīgu imigrāciju un jo īpaši būtu jāpastiprina pret nelikumīgo nodarbinātību vērstie pasākumi gan dalībvalstu, gan ES līmenī.

               (2)

               Galvenais faktors, kas veicina nelikumīgo imigrāciju ES, ir iespēja strādāt ES bez nepieciešamā tiesiskā statusa. Rīcībai pret nelikumīgo imigrāciju un nelikumīgo uzturēšanos tādējādi būtu jāietver pasākumi, kas vērsti pret šo veicinošo faktoru.

               (3)

               Minēto pasākumu galvenajai sastāvdaļai vajadzētu būt vispārējam aizliegumam nodarbināt trešo valstu valstspiederīgos, kam nav tiesību uzturēties ES, kuru papildina sankcijas pret darba devējiem, kas pārkāpj šo aizliegumu.

               (4)

               Tā kā ar šo direktīvu nosaka minimālos standartus, dalībvalstu ziņā vajadzētu palikt tam, vai pieņemt vai saglabāt stingrākas sankcijas un pasākumus, un noteikt stingrākus darba devēju pienākumus.

               (5)

               Šī direktīva nebūtu jāpiemēro trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri dalībvalstī uzturas likumīgi, neatkarīgi no tā, vai viņiem atļauts strādāt to teritorijā. Turklāt tā nebūtu jāpiemēro personām, kam ir tiesības uz pārvietošanās brīvību Kopienā, kā definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 562/2006 (2006. gada 15. marts), ar kuru ievieš Kopienas Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss) (4) 2. panta 5. punktā. Kā arī tā nebūtu jāpiemēro trešo valstu valstspiederīgajiem, uz kuriem attiecas Kopienas tiesību akti, piemēram, vienā dalībvalstī likumīgi nodarbinātajiem, kurus pakalpojumu sniedzējs nosūta uz citu dalībvalsti pakalpojumu sniegšanai. Šī direktīva būtu jāpiemēro, neskarot attiecīgās valsts tiesību aktus, ar ko aizliedz nodarbināt trešo valstu valstspiederīgos, kuri dalībvalstīs uzturas likumīgi, bet strādā, pārkāpjot savas uzturēšanās atļaujas nosacījumus.

               (6)

               Šīs direktīvas konkrētiem mērķiem būtu jādefinē atsevišķi termini, un šādas definīcijas būtu jāizmanto, tikai piemērojot šo direktīvu.

               (7)

               Termina “nodarbinātība” definīcijā būtu jāiekļauj nodarbinātības galvenie elementi, proti, darbības, kas ir algots darbs vai darbs, par ko būtu jāsaņem atalgojums un ko veic darba devēja vadībā un/vai uzraudzībā neatkarīgi no tiesiskajām attiecībām.

               (8)

               “Darba devēja” definīcijā var iekļaut personu apvienības, kas bez juridiskas personas statusa ir tiesīgas veikt juridiskas darbības.

               (9)

               Lai novērstu tādu trešo valstu valstspiederīgo nodarbināšanu, kuri dalībvalstīs uzturas nelikumīgi, darba devējiem būtu jānosaka prasība pirms trešās valsts valstspiederīgā pieņemšanas darbā (arī gadījumos, kad trešās valsts valstspiederīgo pieņem darbā, lai nosūtītu uz citu dalībvalsti sniegt pakalpojumus) pārbaudīt, vai trešās valsts valstspiederīgajam ir derīga uzturēšanās atļauja vai cits uzturēšanās tiesības apliecinošs dokuments, kas apliecina, ka viņš likumīgi uzturas uzņemošās dalībvalsts teritorijā.

               (10)

               Lai dalībvalstis varētu pārbaudīt, vai dokuments nav viltots, darba devējiem būtu arī jāprasa paziņot kompetentajām iestādēm par trešās valsts valstspiederīgā pieņemšanu darbā. Lai mazinātu administratīvo slogu, dalībvalstīm vajadzētu atļaut šādu paziņojumu sniegt saistībā ar citām paziņošanas sistēmām. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai pieņemt lēmumu par vienkāršotu paziņošanas procedūru darba devējiem, kas ir fiziskas personas, ja nodarbinātība ir saistīta ar viņu personiskām vajadzībām.

               (11)

               Darba devēji, kas ir izpildījuši šajā direktīvā paredzētās prasības, būtu jāatbrīvo no atbildības par tādu trešo valstu valstspiederīgo nodarbināšanu, kuri dalībvalstī uzturas nelikumīgi, jo īpaši, ja kompetentā iestāde vēlāk konstatē, ka darbinieka uzrādītie dokumenti ir viltoti vai izmantoti negodīgi, ja vien darba devējs nav zinājis, ka dokumenti ir viltoti.

               (12)

               Lai darba devējiem atvieglotu viņu pienākumu izpildi, dalībvalstīm būtu jādara viss iespējamais, lai savlaicīgi izskatītu prasības par uzturēšanās atļauju atjaunošanu.

               (13)

               Lai īstenotu vispārējo aizliegumu un atturētu no pārkāpumiem, dalībvalstīm būtu jāparedz atbilstīgas sankcijas. Minētajās sankcijās būtu jāietver finansiālas sankcijas un maksājumi to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanas izdevumu segšanai, kuri dalībvalstī uzturējušies nelikumīgi, kā arī jāparedz iespēja samazināt finansiālās sankcijas darba devējiem, kas ir fiziskas personas, ja nodarbinātība ir saistīta ar viņu personiskām vajadzībām.

               (14)

               Darba devējiem jebkurā gadījumā būtu jāprasa samaksāt trešo valstu valstspiederīgajiem visu tiem pienākošos atalgojumu par paveikto darbu un visus no tā izrietošos nodokļus un sociālā nodrošinājuma iemaksas. Ja atalgojuma līmeni nevar noteikt, tad pieņem, ka tā bijusi vismaz tāda, kā tas noteikts spēkā esošajos tiesību aktos par minimālo algu, koplīgumiem vai saskaņā ar iedibinātu praksi attiecīgajās nodarbinātības nozarēs. Darba devējam vajadzības gadījumā būtu arī jāprasa apmaksāt attiecīgā atalgojuma nosūtīšanu uz valsti, kurā nelikumīgi nodarbinātais trešās valsts valstspiederīgais ir atgriezies vai uz kuru ticis nosūtīts atpakaļ. Gadījumos, kad darba devējs nav veicis atlikušos maksājumus, dalībvalstīm nav pienākums izpildīt šo pienākumu viņa vietā.

               (15)

               Nelikumīgi nodarbinātam trešās valsts valstspiederīgajam nevajadzētu atvasināt tiesības ieceļot, uzturēties vai piekļūt darba tirgum ne no nelikumīgas nodarbinātības līgumattiecībām, ne no atalgojuma maksājumiem vai atlikušajiem maksājumiem, sociālā nodrošinājuma iemaksām vai nodokļiem, kas darba devējam vai juridiskai personai viņa vietā jāmaksā.

               (16)

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka trešo valstu valstspiederīgo prasības tiek vai var tikt iesniegtas un ka darbojas mehānismi, kas nodrošina, ka trešo valstu valstspiederīgie var saņemt visas atgūtās summas no viņiem pienākošās nesamaksātā atalgojuma. Dalībvalstīm nevajadzētu būt pienākumam šajos mehānismos iesaistīt savas misijas vai pārstāvniecības trešās valstīs. Saistībā ar to, ka tiek izveidoti mehānismi, ar ko atvieglo sūdzību iesniegšanu un izskatīšanu, un ja dalībvalstu tiesību akti to jau neparedz, dalībvalstīm būtu jāapsver iespēja un pievienotā vērtība tam, ka kompetenta iestāde tiek pilnvarota sākt tiesvedību pret darba devēju, lai atgūtu nesamaksāto atalgojumu.

               (17)

               Dalībvalstīm būtu arī jāparedz vismaz trīs mēnešu darba attiecību pastāvēšanas prezumpcija, lai vismaz attiecībā uz konkrētu periodu pierādīšanas pienākums gultos uz darba devēju. Cita starpā, arī darbiniekam vajadzētu būt iespējai pierādīt darba attiecību esamību un ilgumu.

               (18)

               Dalībvalstīm būtu jāparedz iespēja darba devējiem piemērot citas sankcijas, inter alia aizliegumu saņemt dažas vai visas priekšrocības, ko saņem ar valsts starpniecību, atbalstus vai subsīdijas, tostarp lauksaimniecības subsīdijas, aizliegumu piedalīties publiskā iepirkuma procedūrās un pienākumu atmaksāt jau piešķirtās dažas vai visas priekšrocības, ko saņem ar valsts starpniecību, atbalstu vai subsīdijas, tostarp dalībvalstu pārvaldītos ES fondu līdzekļus. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai pieņemt lēmumu nepiemērot šīs papildu sankcijas darba devējiem, kas ir fiziskas personas, ja nodarbinātība ir saistīta ar viņu personiskām vajadzībām.

               (19)

               Šai direktīvai un jo īpaši tās 7., 10. un 12. pantam nevajadzētu skart Padomes Regulu (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 (2002. gada 25. jūnijs) par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (5).

               (20)

               Ņemot vērā to, ka dažās skartajās nozarēs izplatīta parādība ir apakšuzņēmēji, ir jānodrošina, ka vismaz darbuzņēmējam, kuram darba devējs ir tiešs apakšuzņēmējs, var būt jāmaksā finansiālās sankcijas kopā ar darba devēju vai viņa vietā. Īpašos gadījumos citiem darbuzņēmējiem var būt jāmaksā finansiālās sankcijas kopā ar to darba devēju vai viņa vietā, kurš nodarbina trešo valstu valstspiederīgos, kas dalībvalstīs uzturas nelikumīgi. Atlikušajos maksājumos, kas jāveic saskaņā ar šajā direktīvā minētajiem noteikumiem par atbildību, būtu jāiekļauj arī iemaksas dalībvalstu atvaļinājumu un sociālajos fondos, ko regulē tiesību akti vai koplīgumi.

               (21)

               Prakse rāda, ka līdzšinējās sankciju sistēmas nav pietiekamas, lai panāktu trešo valstu valstspiederīgo, kas uzturas nelikumīgi, nodarbināšanas aizlieguma pilnīgu ievērošanu. Viens no iemesliem ir tas, ka administratīvās sankcijas nav pietiekami stingras, lai atturētu no pārkāpuma dažus negodīgus darba devējus. Aizlieguma ievērošanu var stiprināt, un tā būtu jāstiprina, piemērojot kriminālsodus.

               (22)

               Lai garantētu pilnīgu vispārējā aizlieguma efektivitāti, pastāv īpaša vajadzība pēc iedarbīgākām sankcijām šādu nopietnu pārkāpumu gadījumos: pastāvīgi atkārtoti pārkāpumi, ievērojama skaita trešo valstu valstspiederīgo nelikumīga nodarbināšana, īpaši ekspluatējoši darba apstākļi, gadījumi, kad darba devējs zina, ka darbinieks ir cilvēku tirdzniecības upuris, un nelikumīga nepilngadīgo nodarbināšana. Šajā direktīvā dalībvalstīm ir noteikts pienākums valsts tiesību aktos paredzēt kriminālsodus par šiem nopietnajiem pārkāpumiem. Ar šo direktīvu nenosaka pienākumu piemērot šādu sodu vai citus pieejamus tiesībaizsardzības pasākumus atsevišķos gadījumos.

               (23)

               Visos gadījumos, kas saskaņā ar šo direktīvu ir uzskatāmi par nopietniem, pārkāpums visā Kopienā būtu atzīstams par noziedzīgu nodarījumu, ja tas izdarīts ar nodomu. Šīs direktīvas noteikumiem attiecībā uz noziedzīgiem nodarījumiem nevajadzētu skart Padomes Pamatlēmuma 2002/629/TI (2002. gada 19. jūlijs) par cilvēku tirdzniecības apkarošanu (6) piemērošanu.

               (24)

               Noziedzīgam nodarījumam būtu jāparedz iedarbīgi, samērīgi un atturoši kriminālsodi. Pienākums nodrošināt iedarbīgu, samērīgu un atturošu kriminālsodu piemērošanu saskaņā ar šo direktīvu neskar krimināltiesību un kriminālās tiesvedības iekšējo struktūru dalībvalstīs.

               (25)

               Juridiskas personas arī var saukt pie atbildības par šajā direktīvā minēto noziedzīgo nodarījumu, jo daudzi darba devēji ir juridiskas personas. Šīs direktīvas noteikumi nesatur pienākumu dalībvalstīm ieviest juridisku personu kriminālatbildību.

               (26)

               Lai atvieglotu šīs direktīvas piemērošanu, būtu jāizveido efektīvi sūdzību iesniegšanas un izskatīšanas mehānismi, ar kuru palīdzību trešo valstu valstspiederīgie var iesniegt sūdzības vai nu personīgi, vai ar norīkotu trešo personu, piemēram, arodbiedrību vai citu apvienību, starpniecību. Šādas norīkotas trešās personas, kad tās sniedz palīdzību sūdzību iesniegšanai, būtu jāaizsargā pret iespējamām sankcijām, kas paredzētas saskaņā ar noteikumiem, kuri aizliedz atbalstīt neatļautu uzturēšanos.

               (27)

               Lai papildinātu sūdzību iesniegšanas un izskatīšanas mehānismus, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai izsniegt uzturēšanās atļaujas uz ierobežotu laiku, kas saistīts ar attiecīgo valsts iestāžu procedūru ilgumu, tiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuru darba apstākļi ir bijuši īpaši ekspluatējoši vai kuri bijuši nelikumīgi nodarbināti nepilngadīgie, un kuri sadarbojas ar iestādēm kriminālās izmeklēšanas procesā pret darba devēju. Šādas uzturēšanās atļaujas būtu jāizsniedz līdzīgi kā to dara trešo valstu valstspiederīgo gadījumā, uz kuriem attiecas Padomes Direktīva 2004/81/EK (2004. gada 29. aprīlis) par uzturēšanās atļaujām, kas izdotas tādiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri ir cilvēku tirdzniecības upuri vai bijuši iesaistīti darbībās, kas veicina nelikumīgo imigrāciju, un kuri sadarbojas ar kompetentajām iestādēm (7).

               (28)

               Lai nodrošinātu apmierinošu šīs direktīvas piemērošanas līmeni un cik vien iespējams mazinātu piemērošanas līmeņa atšķirības dalībvalstīs, dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka to teritorijā veic efektīvas un pienācīgas pārbaudes, un būtu jāinformē Komisija par veikto pārbaužu rezultātiem.

               (29)

               Dalībvalstis būtu jāmudina katru gadu noteikt valsts mērķi par pārbaužu skaitu attiecībā uz darbības nozarēm, kurās koncentrējas to trešo valstu valstspiederīgo nodarbinātība, kuri šajā teritorijā uzturas nelikumīgi.

               (30)

               Lai palielinātu pārbaužu efektivitāti šīs direktīvas piemērošanas nolūkā, dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka dalībvalsts tiesību aktos ir paredzētas atbilstīgas pilnvaras, lai kompetentās iestādes varētu veikt pārbaudes, ka informāciju par nelikumīgu nodarbinātību, tostarp iepriekšējo pārbaužu rezultātus, apkopo un apstrādā, lai efektīvi īstenotu šo direktīvu, un ka ir pieejams pietiekams skaits darbinieku, kam ir vajadzīgās prasmes un kvalifikācija, lai efektīvi veiktu pārbaudes.

               (31)

               Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka pārbaudes šīs direktīvas piemērošanas nolūkā neskar – nedz kvantitatīvi, nedz kvalitatīvi – pārbaudes, ko veic, lai novērtētu nodarbinātības un darba apstākļus.

               (32)

               To norīkoto darbinieku gadījumā, kuri ir trešo valstu valstspiederīgie, dalībvalstu pārbaudes iestādes var izmantot sadarbību un informācijas apmaiņu, kas paredzēta Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 96/71/EK (1996. gada 16. decembris) par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (8), lai pārbaudītu, vai attiecīgie trešās valsts valstspiederīgie izcelsmes dalībvalstī ir nodarbināti likumīgi.

               (33)

               Šī direktīva būtu uzskatāma par papildinājumu pasākumiem, ar ko vēršas pret nereģistrēto nodarbinātību un ekspluatēšanu.

               (34)

               Saskaņā ar 34. punktu Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu (9) dalībvalstīm ir ieteikts gan savām vajadzībām, gan Kopienas interesēs izstrādāt tabulas, kurās pēc iespējas precīzāk atspoguļota atbilstība starp šo direktīvu un tās transponēšanas pasākumiem, un padarīt tās publiski pieejamas.

               (35)

               Jebkurai personas datu apstrādei, ko veic, īstenojot šo direktīvu, būtu jānotiek saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (10).

               (36)

               Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķi, proti, nelikumīgās imigrācijas apkarošanu, vēršoties pret nodarbinātību kā veicinošo faktoru, nevar pietiekami labi sasniegt dalībvalstīs, un to, ka šīs direktīvas mēroga un ietekmes dēļ šo mērķi var labāk sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šā mērķa sasniegšanai.

               (37)

               Šajā direktīvā ņemtas vērā pamattiesības un ievēroti principi, kas jo īpaši noteikti Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartā. Konkrēti, tā būtu jāpiemēro, pienācīgi ievērojot brīvību veikt uzņēmējdarbību, vienlīdzību likuma priekšā un diskriminācijas aizlieguma principu, tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu, tiesiskuma principu un noziedzīgo nodarījumu un sodu samērīguma principu, saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16., 20., 21., 47. un 49. pantu.

               (38)

               Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, un neskarot minētā protokola 4. pantu, minētās dalībvalstis nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un tādēļ šī direktīva tām nav saistoša un nav jāpiemēro.

               (39)

               Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, Dānija nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un tādēļ šī direktīva tai nav saistoša un nav jāpiemēro,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Priekšmets un darbības joma
   Lai vērstos pret nelikumīgu imigrāciju, ar šo direktīvu aizliedz to trešo valstu valstspiederīgo nodarbinātību, kas dalībvalstīs uzturas nelikumīgi. Tādēļ ar to nosaka kopējus minimālos standartus sankcijām un pasākumiem, kas dalībvalstīs piemērojami darba devējiem, kuri pārkāpj minēto aizliegumu.
   2. pants
   Definīcijas
   Šīs direktīvas konkrētiem mērķiem izmanto šādas definīcijas:

               a)

               “trešās valsts valstspiederīgais” ir jebkura persona, kas nav Eiropas Savienības pilsonis Līguma 17. panta 1. punkta nozīmē un kas nav persona, kam ir brīvas pārvietošanās tiesības Kopienā, kā noteikts Šengenas Robežu kodeksa 2. panta 5. punktā;

               b)

               “trešās valsts valstspiederīgā nelikumīga uzturēšanās” ir trešās valsts valstspiederīgā, kurš neatbilst vai vairs neatbilst nosacījumiem par atrašanos vai pastāvīgu uzturēšanos šajā dalībvalstī, atrašanās dalībvalsts teritorijā;

               c)

               “nodarbinātība” ir tādas darbības veikšana, kas ietver jebkādu darbu darba devēja labā vai viņa vadībā, un/vai uzraudzībā, kuru regulē saskaņā ar valsts tiesību aktiem vai iedibinātu praksi;

               d)

               “nelikumīga nodarbinātība” ir tāda trešās valsts valstspiederīgā nodarbinātība, kurš uzturas nelikumīgi;

               e)

               “darba devējs” ir jebkura fiziska vai juridiska persona, tostarp pagaidu darba aģentūra, kuras labā vai kuras vadībā un/vai uzraudzībā veic darbu;

               f)

               “apakšuzņēmējs” ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kam ir nodota pilnīga vai daļēja sākotnējo līgumsaistību izpilde;

               g)

               “juridiska persona” ir jebkura juridiska vienība, kam ir šāds statuss saskaņā ar spēkā esošiem valsts tiesību aktiem, izņemot valstis vai publiskās struktūras, kuras īsteno valsts varu, un starptautiskas publiskās organizācijas;

               h)

               “pagaidu darba aģentūra” ir jebkura juridiska vai fiziska persona, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem slēdz darba līgumus vai veido darba attiecības ar pagaidu darba aģentūras darbiniekiem, lai tos norīkotu uz laiku strādāt klientu uzņēmumos to uzraudzībā un vadībā;

               i)

               “īpaši ekspluatējoši darba apstākļi” ir darba apstākļi, tostarp tādi, kas radušies dzimumu diskriminācijas vai cita veida diskriminācijas dēļ, ja pastāv ļoti nesamērīgas atšķirības no likumīgi nodarbināto darbinieku darba apstākļiem, kuri, piemēram, ietekmē strādājošo veselību un drošību, kā arī aizskar cilvēka cieņu;

               j)

               “tādu trešo valstu valstspiederīgo atalgojums, kuri dalībvalstīs uzturas nelikumīgi,” ir alga vai jebkāda cita atlīdzība naudā vai natūrā, ko darba ņēmējs saņem tiešā vai netiešā veidā no darba devēja par savu darbu un kas ir pielīdzināms atalgojumam, kuru par līdzīgu darbu būtu saņēmuši likumīgi nodarbinātie darba ņēmēji.

         3. pants
   Nelikumīgās nodarbinātības aizliegums
   1.   Dalībvalstis aizliedz nodarbināt trešo valstu valstspiederīgos, kas tajās uzturas nelikumīgi.
   2.   Minētā aizlieguma pārkāpumiem piemēro šajā direktīvā noteiktās sankcijas un pasākumus.
   3.   Dalībvalsts var pieņemt lēmumu nepiemērot 1. punktā minēto aizliegumu tiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kas dalībvalstīs uzturas nelikumīgi, kuru izraidīšana ir atlikta un kuriem ir atļauts strādāt saskaņā ar valsts tiesību aktiem.
   4. pants
   Darba devēju pienākumi
   1.   Dalībvalstis darba devējiem uzliek par pienākumu:

               a)

               pieprasīt, lai trešās valsts valstspiederīgajam pirms darba uzsākšanas būtu derīga uzturēšanās atļauja vai cits uzturēšanās tiesības apliecinošs dokuments un lai viņš to uzrāda darba devējam;

               b)

               visu nodarbinātības laiku saglabāt uzturēšanās atļaujas vai cita uzturēšanās tiesības apliecinoša dokumenta kopiju vai ierakstu par attiecīgo dokumentu, lai to varētu uzrādīt dalībvalstu kompetentajām iestādēm, ja tās veiktu pārbaudi;

               c)

               laikposmā, ko nosaka katra dalībvalsts, paziņot dalībvalstu norādītajām kompetentajām iestādēm par trešās valsts valstspiederīgo pieņemšanu darbā.

         2.   Dalībvalsts var noteikt vienkāršotu paziņošanas kārtību saskaņā ar 1. punkta c) apakšpunktu, ja darba devēji ir fiziskas personas un nodarbinātība ir saistīta ar viņu personiskām vajadzībām.
   Dalībvalstis var noteikt, ka paziņošana saskaņā ar 1. punkta c) apakšpunktu nav vajadzīga, ja nodarbinātai personai ir piešķirts pastāvīgā iedzīvotāja statuss atbilstīgi Padomes Direktīvai 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (11).
   3.   Dalībvalstis nodrošina, ka darba devējus, kas izpildījuši šā panta 1. punktā minētos pienākumus, nevar saukt pie atbildības par pārkāpumiem, kuri minēti 3. pantā, izņemot gadījumus, ja darba devēji zināja, ka dokuments, kas uzrādīts kā uzturēšanās atļauja vai cita atrašanās atļauja, bija viltots.
   5. pants
   Finansiālās sankcijas
   1.   Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka par 3. pantā minētā aizlieguma pārkāpumiem darba devējam piemēro iedarbīgas, samērīgas un atturošas sankcijas.
   2.   Sankcijas par 3. pantā minētā aizlieguma pārkāpumu ietver:

               a)

               finansiālas sankcijas, kuru apmērs pieaug līdz ar nelikumīgi nodarbināto trešās valsts valstspiederīgo skaitu; un

               b)

               maksājumus nelikumīgi nodarbināto trešo valstu valstspiederīgo atgriešanas izdevumu segšanai gadījumos, kad īsteno atgriešanas procedūru. Tā vietā dalībvalstis var pieņemt lēmumu, ka a) apakšpunktā paredzētajās finansiālajās sankcijās ņem vērā vismaz vidējos atgriešanas izdevumus.

         3.   Dalībvalstis var noteikt samazinātas finansiālās sankcijas, ja darba devējs ir fiziska persona, kas nodarbina trešās valsts valstspiederīgos, kuri dalībvalstī uzturas nelikumīgi, savām personiskajām vajadzībām un darba apstākļi nav īpaši ekspluatējoši.
   6. pants
   Atlikušie maksājumi, kas jāveic darba devējiem
   1.   Attiecībā uz katru 3. pantā minētā aizlieguma pārkāpumu dalībvalstis nodrošina, ka darba devēja pienākums ir samaksāt:

               a)

               visu nelikumīgi nodarbinātajam trešās valsts valstspiederīgajam nesamaksāto atalgojumu. Uzskata, ka atalgojuma līmenis, par ko ir panākta vienošanās, nav zemāks par algu, kas noteikta spēkā esošajos tiesību aktos par minimālo algu, koplīgumos vai saskaņā ar iedibinātu praksi attiecīgajā profesionālajā nozarē, ja vien darba devējs vai darbinieks nevar pierādīt pretējo, vienlaikus vajadzības gadījumā ievērojot obligātos valsts noteikumus par algām;

               b)

               naudas summu, kas līdzvērtīga nodokļiem un sociālā nodrošinājuma iemaksām, kuras darba devējs būtu samaksājis, ja trešās valsts valstspiederīgais būtu nodarbināts likumīgi, ietverot kavējuma naudu un attiecīgos administratīvos sodus;

               c)

               vajadzības gadījumā visus izdevumus saistībā ar atlikušo maksājumu nosūtīšanu uz valsti, kurā atgriezies vai uz kuru ticis atgriezts trešās valsts valstspiederīgais.

         2.   Lai nodrošinātu efektīvas procedūras 1. punkta a) un c) apakšpunkta piemērošanai un pienācīgi ievērojot 13. pantu, dalībvalstis izveido mehānismus, kas garantē, ka nelikumīgi nodarbināti trešo valstu valstspiederīgie:

               a)

               var iesniegt prasību pret savu darba devēju, ievērojot valsts tiesību aktos noteikto noilgumu, un panākt sprieduma izpildi par darba devēja neizmaksāto atalgojumu, tostarp arī tad, ja viņi jau ir atgriezušies vai atgriezti; vai

               b)

               ja to paredz valsts tiesību akti, var vērsties pie dalībvalsts kompetentās iestādes, lai tā uzsāk neizmaksātā atalgojuma atgūšanas procedūru, šajā gadījumā pašiem neiesniedzot prasību.

         Pirms izpildīt lēmumu par atgriešanu, nelikumīgi nodarbinātos trešo valstu valstspiederīgos vispusīgi un objektīvi informē par viņu tiesībām, kas izriet no šā punkta un 13. panta.
   3.   Piemērojot šā panta 1. punkta a) un b) apakšpunktu, dalībvalstis pieņem, ka nodarbinātības attiecību ilgums ir vismaz trīs mēneši, ja vien, cita starpā, darba devējs vai darbinieks nevar pierādīt pretējo.
   4.   Dalībvalstis nodrošina, ka pastāv vajadzīgie mehānismi, lai panāktu, ka nelikumīgi nodarbināti trešo valstu valstspiederīgie var saņemt visus šā panta 1.punkta a) apakšpunktā minētos atalgojuma atlikušos maksājumus, kuri ir piedzīti, iesniedzot 2. punktā minētās prasības, arī tad, ja viņi ir atgriezušies vai atgriezti savā valstī.
   5.   Attiecībā uz gadījumiem, kad uzturēšanās atļaujas uz ierobežotu laiku ir piešķirtas saskaņā ar 13. panta 4. punktu, dalībvalstis saskaņā ar valsts tiesību aktiem lemj par nosacījumiem, ar kādiem drīkst pagarināt minēto atļauju derīgumu līdz brīdim, kad trešās valsts valstspiederīgais būs saņēmis visus sava atalgojuma atlikušos maksājumus, kas atgūti saskaņā ar šā panta 1. punktu.
   7. pants
   Citi pasākumi
   1.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka attiecīgā gadījumā arī pret darba devējiem var piemērot šādus pasākumus:

               a)

               uz laiku līdz pieciem gadiem liedz tiesības uz dažām vai visām priekšrocībām, ko saņem ar valsts starpniecību, atbalstu vai subsīdijām, ietverot dalībvalstu pārvaldītos ES līdzekļus;

               b)

               uz laiku līdz pieciem gadiem liedz tiesības piedalīties valsts līgumos, kā noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (12);

               c)

               liek atmaksāt dažus vai visus valsts piešķirtos maksājumus, atbalstu vai subsīdijas, tostarp dalībvalstu pārvaldītos ES līdzekļus, kas darba devējam piešķirti laikā līdz 12 mēnešiem pirms nelikumīgās nodarbinātības fakta konstatācijas;

               d)

               uz laiku vai pastāvīgi slēdz uzņēmumus, kas izmantoti pārkāpuma izdarīšanā, vai uz laiku vai pastāvīgi anulē attiecīgās uzņēmējdarbības licenci, ja tas ir pamatots ar pārkāpuma smagumu.

         2.   Dalībvalstis var pieņemt lēmumu nepiemērot 1. punktu, ja darba devēji ir fiziskas personas un nodarbinātība ir saistīta ar viņu personiskām vajadzībām.
   8. pants
   Apakšuzņēmuma līgumi
   1.   Ja darba devējs ir apakšuzņēmējs, un neskarot attiecīgus valsts tiesību aktu noteikumus par regresa tiesībām vai valsts tiesību aktu noteikumus sociālā nodrošinājuma jomā, dalībvalstis nodrošina, ka arī darbuzņēmējam, kam darba devējs ir tiešais apakšuzņēmējs, var kopā ar viņu vai vienam pašam noteikt pienākumu samaksāt:

               a)

               jebkuras saskaņā ar 5. pantu noteiktās finansiālās sankcijas; un

               b)

               jebkurus atlikušos maksājumus saskaņā ar 6. panta 1. punkta a) un c) apakšpunktu un 6. panta 2. un 3. punktu.

         2.   Ja darba devējs ir apakšuzņēmējs, dalībvalstis nodrošina, ka galvenajam darbuzņēmējam un ikvienam iesaistītajam apakšuzņēmējam, ja tie zināja, ka darba devējs apakšuzņēmējs nodarbina trešo valstu valstspiederīgos, kuri uzturas nelikumīgi, var būt jāsamaksā 1. punktā minētos maksājumus kopā ar darba devēju apakšuzņēmēju vai darbuzņēmēju, kuram darba devējs ir tiešais apakšuzņēmējs, vai viņu vietā.
   3.   Darbuzņēmēju, kas ir izpildījis pienācīgas pārbaudes saistības, kā noteikts valsts tiesību aktos, nesauc pie atbildības saskaņā ar šā panta 1. un 2. punktu.
   4.   Dalībvalstis savos tiesību aktos var noteikt stingrākas normas attiecībā uz atbildību.
   9. pants
   Noziedzīgs nodarījums
   1.   Dalībvalstis nodrošina, ka aizlieguma pārkāpums, kas minēts 3. pantā, ir kvalificējams kā noziedzīgs nodarījums, ja tas ir izdarīts ar nodomu, un visos turpmāk norādītos apstākļos, kā noteikts valsts tiesību aktos:

               a)

               pārkāpums turpinās vai pastāvīgi atkārtojas;

               b)

               pārkāpums izdarīts, vienlaikus nelikumīgi nodarbinot ievērojamu skaitu trešo valstu valstspiederīgo, kas uzturas nelikumīgi;

               c)

               pārkāpums izdarīts īpaši ekspluatējošos darba apstākļos;

               d)

               pārkāpumu izdara darba devējs, kas, kaut arī iepriekš nav apsūdzēts vai notiesāts par nodarījumu saskaņā ar Pamatlēmumu 2002/629/TI, izmanto trešās valsts valstspiederīgā, kas uzturas nelikumīgi, darbu vai pakalpojumus, apzinoties, ka viņš ir cilvēku tirdzniecības upuris.

               e)

               pārkāpums attiecas uz nepilngadīgu personu nelikumīgu nodarbinātību.

         2.   Dalībvalstis nodrošina, ka kūdīšana uz 1. punktā minēto apzināto rīcību, tās atbalstīšana un līdzdalība tajā ir sodāma kā noziedzīgs nodarījums.
   10. pants
   Kriminālsodi
   1.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka fiziskām personām, kas veikušas 9. pantā minētos noziedzīgos nodarījumus, piemēro iedarbīgus, samērīgus un atturošus kriminālsodus.
   2.   Ja to neliedz vispārējie tiesību principi, šajā pantā paredzētos kriminālsodus var piemērot saskaņā ar valsts tiesību aktiem, neskarot citas sankcijas vai pasākumus, kam nav krimināltiesisks raksturs, un papildus tiem var publicēt tiesas lēmumu attiecīgajā lietā.
   11. pants
   Juridisko personu atbildība
   1.   Dalībvalstis nodrošina, ka juridiskās personas var saukt pie atbildības par 9. pantā minētajiem nodarījumiem, ja viņu labā tos izdarījusi jebkāda cita persona, kam juridiskajā personā ir nozīmīgs stāvoklis, rīkojoties individuāli vai kā juridiskas personas struktūrvienība, un kuru pamatā ir:

               a)

               tiesības pārstāvēt juridisko personu;

               b)

               pilnvaras pieņemt lēmumus juridiskās personas vārdā; vai

               c)

               pilnvaras īstenot juridiskās personas kontroli.

         2.   Dalībvalstis nodrošina, ka juridisku personu var saukt pie atbildības arī tad, ja 1. punktā minētās personas nepietiekami veiktas uzraudzības vai kontroles dēļ 9. pantā minētos noziedzīgos nodarījumus juridiskās personas labā izdarījusi kāda no tai pakļautībā esošajām personām.
   3.   Juridiskas personas atbildība saskaņā ar 1. un 2. punktu neizslēdz iespēju ierosināt kriminālprocesu pret fiziskām personām, kas ir 9. pantā minēto noziedzīgo nodarījumu izdarītāji, uzkūdītāji vai atbalstītāji.
   12. pants
   Sankcijas juridiskām personām
   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka juridiskai personai, ko sauc pie atbildības saskaņā ar 11. pantu, piemēro iedarbīgu, samērīgu un atturošu sodu, kas var ietvert arī 7. pantā minētos pasākumus.
   Dalībvalstis var pieņemt lēmumu publiskot to darba devēju sarakstu, kuri ir juridiskas personas un ir saukti pie atbildības par 9. pantā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem.
   13. pants
   Sūdzību procedūras atvieglošana
   1.   Dalībvalstis nodrošina efektīvus mehānismus, ar kuru palīdzību nelikumīgi nodarbinātie trešo valstu valstspiederīgie var iesniegt sūdzības par saviem darba devējiem tieši vai ar to trešo personu starpniecību, kuras norīkojusi dalībvalsts, piemēram, ar arodbiedrības vai citas apvienības, vai dalībvalsts kompetentās iestādes starpniecību, ja to paredz valsts tiesību akti.
   2.   Dalībvalstis nodrošina, ka trešās personas, kam saskaņā ar valsts tiesību aktos noteiktajiem kritērijiem ir likumīgas intereses nodrošināt šīs direktīvas ievērošanu, ar mērķi īstenot šo direktīvu drīkst iesaistīties jebkurā administratīvajā procesā vai civilprocesā nelikumīgi nodarbināta trešās valsts valstspiederīgā vārdā vai atbalstot to, ja minētā persona tam piekrīt.
   3.   Palīdzības sniegšanu trešo valstu valstspiederīgajam sūdzību iesniegšanā nevajadzētu uzskatīt par neatļautas uzturēšanās atbalstīšanu saskaņā ar Padomes Direktīvu 2002/90/EK (2002. gada 28. novembris), ar ko definē neatļautas ieceļošanas, tranzīta un uzturēšanās atbalstīšanu (13).
   4.   Attiecībā uz 9. panta 1. punkta c) vai e) apakšpunktā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem dalībvalstis valsts tiesību aktos definē nosacījumus, ar kādiem tās var katrā atsevišķā gadījumā izsniegt uzturēšanās atļaujas konkrētiem trešo valstu valstspiederīgajiem uz ierobežotu laiku, kas saistīts ar attiecīgo valsts iestāžu procedūru ilgumu, līdzīgi, ka to dara attiecībā uz trešo valstu valstspiederīgajiem, uz kuriem attiecas Direktīvas 2004/81/EK noteikumi.
   14. pants
   Pārbaudes
   1.   Dalībvalstis nodrošina, ka to teritorijā veic efektīvas un pienācīgas pārbaudes, lai kontrolētu vai netiek nodarbināti to trešo valstu valstspiederīgie, kuri dalībvalstīs uzturas nelikumīgi. Šādas pārbaudes galvenokārt balstās uz riska novērtējumu, ko veic dalībvalstu kompetentās iestādes.
   2.   Lai uzlabotu pārbaužu efektivitāti, dalībvalstis, pamatojoties uz riska novērtējumu, regulāri apzina savā teritorijā uzņēmējdarbības nozares, kurās nodarbina lielu skaitu trešo valstu valstspiederīgo, kas uzturas nelikumīgi.
   Dalībvalstis katru gadu līdz 1. jūlijam paziņo Komisijai to pārbaužu rezultātus, kuras iepriekšējā gadā veiktas katrā no šīm nozarēm, norādot gan pārbaužu skaitu, gan pārbaudīto darba devēju procentuālo īpatsvaru katrā nozarē.
   15. pants
   Labvēlīgāki noteikumi
   Šī direktīva neskar dalībvalstu tiesības pieņemt vai saglabāt noteikumus, kas ir labvēlīgāki trešo valstu valstspiederīgajiem, uz kuriem tie attiecas saistībā ar 6. un 13. pantu, ja šādi noteikumi nav pretrunā šai direktīvai.
   16. pants
   Ziņojumu sniegšana
   1.   Komisija līdz 2014. gada 20. jūlijam un pēc tam ik pēc trim gadiem iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu, vajadzības gadījumā iekļaujot priekšlikumus, lai grozītu 6., 7., 8., 13. un 14. pantu. Šajā ziņojumā Komisija jo īpaši pārbauda, kā dalībvalstis īsteno 6. panta 2. un 5. punktu.
   2.   Dalībvalstis nosūta Komisijai visu informāciju, kas ir vajadzīga, lai izstrādātu 1. punktā minētos ziņojumus. Informācijā ietver saskaņā ar 14. panta 1. punktu veikto pārbaužu skaitu un rezultātus, pasākumus, kas piemēroti saskaņā ar 13. pantu un, ciktāl iespējams, saskaņā ar 6. un 7. pantu piemērotos pasākumus.
   17. pants
   Transponēšana
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 2011. gada 20. jūlijam. Dalībvalstis šos pasākumus tūlīt dara zināmus Komisijai.
   Pieņemot minētos tiesību aktus, dalībvalstis tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara zināmus Komisijai to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   18. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   19. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu.

      Briselé, 2009. gada 18. jūnijā

            Eiropas Parlamenta vārdā —

            priekšsēdētājs

         H.-G. PÖTTERING

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         Š. FÜLE

      (1)  OV C 204, 9.8.2008., 70. lpp.

      (2)  OV C 257, 9.10.2008., 20. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta 2009. gada 4. februāra Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts) un Padomes 2009. gada 25. maija Lēmums.

      (4)  OV L 105, 13.4.2006., 1. lpp.

      (5)  OV L 248, 16.9.2002., 1. lpp.

      (6)  OV L 203, 1.8.2002., 1. lpp.

      (7)  OV L 261, 6.8.2004., 19. lpp.

      (8)  OV L 18, 21.1.1997., 1. lpp.

      (9)  OV C 321, 31.12.2003., 1. lpp.

      (10)  OV L 281, 23.11.1995., 31. lpp.

      (11)  OV L 16, 23.1.2004., 44. lpp.

      (12)  OV L 134, 30.4.2004., 114. lpp.

      (13)  OV L 328, 5.12.2002., 17. lpp.


title: Padomes Direktīva 97/11/EK (1997. gada 3. marts), ar kuru groza Direktīvu 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31997L0011

Oficiālais Vēstnesis L 073 , 14/03/1997 Lpp. 0005 - 0015

		Padomes Direktīva 97/11/EK(1997. gada 3. marts),ar kuru groza Direktīvu 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumuEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 130.s panta 1. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu [3],saskaņā ar Līguma 189.c pantā noteikto procedūru [4],(1) tā kā Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīva 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu [5] ir vērsta uz to, lai nodrošinātu kompetentās iestādes ar attiecīgu informāciju, lai dotu tām iespēju pieņemt lēmumu par atsevišķu projektu, pilnībā apzinoties projekta iespējamo būtisko ekoloģisko ietekmi; tā kā novērtēšanas kārtība ir vides politikas pamata instruments, kā tas ir noteikts Līguma 130.r pantā, kā arī Piektās politikas un rīcības programmas attiecībā uz vidi un noturīgu attīstību pamata instruments;(2) tā kā saskaņā ar Līguma 130.r panta 2. punktu Kopienas vides politika balstās uz piesardzības principu un uz principu, ka būtu jāveic profilakse, ka ekoloģiskais kaitējums pirmām kārtām jānovērš tā izcelsmes vietā un ka piesārņotājam būtu jāmaksā;(3) tā kā ekoloģiskā kaitējuma novērtēšanas galvenie principi būtu jāsaskaņo un tā kā dalībvalstis var noteikt stingrākus noteikumus, lai aizsargātu vidi;(4) tā kā ekoloģiskās ietekmes novērtēšanā gūtā pieredze, kā tas ir ierakstīts ziņojumā par Direktīvas 85/337/EEK īstenošanu, kuru Komisija pieņēmusi 1993. gada 2. aprīlī, liecina, ka jāievieš noteikumi, kas ir paredzēti, lai precizētu, papildinātu un uzlabotu novērtēšanas kārtības noteikumus nolūkā nodrošināt, ka direktīvu piemēro arvien saskaņotākā un efektīvā veidā;(5) tā kā uz projektiem, kuri jānovērtē, vajadzētu attiecināt attīstības saskaņošanas prasību; tā kā novērtējums būtu jāveic, pirms šāda saskaņošana ir notikusi;(6) tā kā būtu lietderīgi papildināt to projektu sarakstu, kuriem ir būtiska ekoloģiskā ietekme un kuri, ņemot to vērā, jāpakļauj sistemātiskam novērtējumam;(7) tā kā citu tipu projektiem var vienmēr nebūt nozīmīga ekoloģiska ietekme; tā kā šie projekti būtu jānovērtē, ja dalībvalstis uzskata, ka tiem var būt nozīmīga ekoloģiskā ietekme;(8) tā kā dalībvalstis var noteikt limitus vai kritērijus, lai noteiktu, kuri šāda veida projekti būtu jānovērtē, pamatojoties uz to ekoloģiskās ietekmes nozīmīgumu; tā kā nevajadzētu būt prasībai dalībvalstīm katrā gadījumā pārbaudīt projektus, kas nesasniedz šos limitus vai kas neatbilst šiem kritērijiem;(9) tā kā, nosakot šādus limitus vai kritērijus vai pārbaudot projektus katrā gadījumā, lai noteiktu, kuri projekti būtu jānovērtē, pamatojoties uz to nozīmīgo ekoloģisko ietekmi, dalībvalstīm vajadzētu ņemt vērā attiecīgos atlasītos kritērijus, kas paredzēti šajā direktīvā; tā kā saskaņā ar subsidiaritātes principu dalībvalstīm ir visērtāk piemērot šos kritērijus specifiskos gadījumos;(10) tā kā izvietojuma kritērija pastāvēšana, kas attiecās uz īpaši aizsargājamām zonām, kuras noteikušas dalībvalstis saskaņā ar Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvu 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību [6] un Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvu 92/43/EEK par dabisko biotopu, savvaļas faunas un floras aizsardzību [7], nebūt obligāti nenozīmē, ka projekti šajās zonās automātiski būtu jāpārbauda saskaņā ar šo direktīvu;(11) tā kā ir lietderīgi ieviest kārtību, lai dotu iespēju attīstītājam saņemt atzinumu no kompetentajām iestādēm par tās informācijas saturu un apjomu, kas jāsagatavo un jāiesniedz novērtējumam; tā kā dalībvalstis saskaņā ar šo kārtību var pieprasīt, lai attīstītājs nodrošinātu, inter alia, alternatīvas projektiem, par kuriem tas gatavojas iesniegt pieteikumu;(12) tā kā ir vēlams nostiprināt noteikumus par ekoloģiskās ietekmes novērtējumu pārrobežu kontekstā, lai ņemtu vērā attīstību starptautiskā mērogā;(13) tā kā Kopiena 1991. gada 25. februārī parakstīja Konvenciju par ekoloģiskās ietekmes novērtējumu pārrobežu kontekstā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvu 85/337/EEK groza šādi:1. Direktīvas 2. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:"1. Dalībvalstis nosaka visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu ka, pirms tiek dota piekrišana, uz tiem projektiem, kuriem var būt nozīmīga ekoloģiskā ietekme, inter alia, to rakstura, izmēra vai atrašanās vietas dēļ, attiektos prasība par attīstības saskaņošanu un novērtējumu attiecībā uz to ietekmi. Šie projekti ir noteikti 4. pantā."2. Direktīvas 2. pantā iekļauj šādu punktu:"2.a Dalībvalstis var paredzēt vienotu kārtību, lai īstenotu šīs direktīvas prasības un Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīvas 96/61/EK par integrētu piesārņojuma aizkavēšanu un novēršanu [8]3. Direktīvas 2. panta 3. punkta pirmais apakšpunkts ir šāds:"3. Neskarot 7. pantu, dalībvalstis var izņēmuma gadījumos nepakļaut konkrētu projektu pilnībā vai daļēji noteikumiem, kas paredzēti šajā direktīvā."4. 2. panta 3. punkta c) apakšpunktā vārdus "vajadzības gadījumā" aizstāj ar vārdiem "attiecīgos gadījumos".5. Direktīvas 3. pantu aizstāj ar šādu:"3. pantsEkoloģiskās ietekmes novērtējums pienācīgā veidā, ņemot vērā katru atsevišķu gadījumu un saskaņā ar 4. līdz 11. pantu, nosaka, raksturo un novērtē projekta tiešo un netiešo ietekmi uz šādiem faktoriem:- dzīvām būtnēm, faunu un floru,- augsni, ūdeni, gaisu, klimatu un ainavu,- materiālām vērtībām un kultūras mantojumu,- mijiedarbību starp faktoriem, kas minēti pirmajā, otrajā un trešajā ievilkumā."6. Direktīvas 4. pantu aizstāj ar šādu:"4. pants1. Saskaņā ar 2. panta 3. punktu I pielikumā uzskaitītos projektus pakļauj novērtējumam saskaņā ar 5. līdz 10. pantu.2. Saskaņā ar 2. panta 3. punktu dalībvalstis:a) ar katra gadījuma pārbaudēmvaib) pēc dalībvalsts noteiktajiem limitiem vai kritērijiemattiecībā uz II pielikumā uzskaitītajiem projektiem nosaka, vai projekts jānovērtē saskaņā ar 5. līdz 10. pantu.Dalībvalstis var nolemt piemērot gan a), gan b) apakšpunktā minēto kārtību.3. Kad katra gadījuma pārbaude ir paveikta vai ir noteikti limiti vai kritēriji, kas paredzēti 2. punktā, ņem vērā attiecīgos atlasītos kritērijus, kas paredzēti III pielikumā.4. Dalībvalstis nodrošina, lai tas, ko kompetentās iestādes nosaka saskaņā ar 2. punktu, tiktu paziņots sabiedrībai."7. Direktīvas 5. pantu aizstāj ar šādu:"5. pants1. Gadījumā, kad pastāv projekti, kas saskaņā ar 4. pantu jāpakļauj ekoloģiskās ietekmes novērtējumam saskaņā ar 5. līdz 10. pantu, dalībvalstis paredz vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka attīstītājs attiecīgā formā sniedz IV pielikumā paredzēto informāciju tiktāl, cik:a) dalībvalstis uzskata, ka informācija ir saistīta ar doto saskaņošanas procedūras stadiju un ar tām konkrēta projekta vai projekta tipa un vides īpašajām pazīmēm, kas var tikt ietekmētas;b) dalībvalstis uzskata, ka attīstītājam var pieprasīt apkopot šo informāciju, inter alia ņemot vērā pašreizējās novērtējuma zināšanas un metodes.2. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka gadījumā, ja to pieprasa attīstītājs pirms attīstības saskaņojuma pieprasījuma iesniegšanas, kompetentā iestāde sniedz atzinumu par informāciju, kas attīstītājam jāsniedz saskaņā ar 1. punktu. Kompetentā iestāde apspriežas ar attīstītāju un iestādēm, kas iepriekš minētas 6. panta 1. punktā, pirms tā sniedz savu atzinumu. Fakts, ka iestāde ir sniegusi atzinumu saskaņā ar šo punktu, neliedz tai pēc tam pieprasīt attīstītājam sniegt turpmāku informāciju.Dalībvalstis var pieprasīt, lai kompetentās iestādes sniedz šādu atzinumu, neatkarīgi no tā, vai attīstītājs to pieprasa.3. Informācija, kas attīstītājam jāsniedz saskaņā ar 1. punktu, ietver vismaz:- projekta aprakstu, kas satur informāciju par projekta norises vietu, tā dizainu un apjomu,- to pasākumu aprakstu, kas paredzēti, lai izvairītos no nozīmīgas nevēlamas ietekmes, samazinātu to un, ja iespējams, radītu tai pretlīdzekli,- datus, kas ir vajadzīgi, lai noteiktu un novērtētu galveno ekoloģisko ietekmi, kāda var būt projektam,- īsu galveno alternatīvu aprakstu, kuru ir izpētījis attīstītājs, un šīs izvēles galvenā iemesla norādījumu, ņemot vērā ekoloģisko ietekmi,- iepriekšējos ievilkumos minētās informācijas netehnisku kopsavilkumu.4. Dalībvalstis vajadzības gadījumā nodrošina, lai jebkura iestāde, kuras rīcībā ir attiecīga informācija, kurai ir tiešs sakars ar 3. pantu, dara šo informāciju zināmu attīstītājam."8. Direktīvas 6. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:"1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tām iestādēm, kuras var būt saistītas ar projektu to īpašās ekoloģiskās atbildības dēļ, tiek dota iespēja izteikt savu viedokli par attīstītāja sniegto informāciju un par attīstības saskaņošanas pieprasījumu. Šajā nolūkā dalībvalstis nosaka iestādes, ar kurām apspriesties vai nu vispārīgos jautājumos, vai par katru gadījumu atsevišķi. Informāciju, kas iegūta saskaņā ar 5. pantu, nosūta šīm iestādēm. Apspriešanās kārtību sīki izstrādā dalībvalstis."Direktīvas 6. panta 2. punktu aizstāj ar šādu punktu:"2. Dalībvalstis nodrošina, ka jebkuru attīstības saskaņošanas pieprasījumu un jebkuru informāciju, kas iegūta saskaņā ar 5. pantu, dara zināmu sabiedrībai saprātīgā termiņā, lai attiecīgai sabiedrības daļai dotu iespēju izteikt viedokli, pirms tiek veikta attīstības saskaņošana."9. Direktīvas 7. pantu aizstāj ar šādu:"7. pants1. Ja dalībvalsts apzinās, ka projektam var būt būtiska ekoloģiska ietekme citā dalībvalstī vai ja dalībvalsts, kuru var būtiski ietekmēt, to pieprasa, tā dalībvalsts, kuras teritorijā paredzēts veikt projektu, nosūta ietekmētajai dalībvalstij pēc iespējas ātrākā laikā un ne vēlāk kā brīdī, kad tā dara to zināmu saviem pilsoņiem, inter alia:a) projekta aprakstu kopā ar jebkādu pieejamo informāciju par tā iespējamo pārrobežu ietekmi;b) informāciju par iespējamā lēmuma raksturu,un dod otrai dalībvalstij saprātīgu laiku, kurā norādīt, vai tā vēlas piedalīties ekoloģiskās ietekmes novērtēšanas procedūrā, un tā var iekļaut informāciju, kas minēta 2. punktā.2. Ja dalībvalsts, kas saņem informāciju saskaņā ar 1. punktu, norāda, ka tā grasās piedalīties ekoloģiskās ietekmes novērtēšanas procedūrā, tā dalībvalsts, kuras teritorijā ir paredzēts veikt projektu un ja tā vēl to nav izdarījusi, nosūta ietekmētajai dalībvalstij informāciju, ko tā ieguvusi saskaņā ar 5. pantu, un attiecīgu informāciju attiecībā uz minēto procedūru, ietverot attīstības saskaņošanas pieprasījumu.3. Attiecīgās dalībvalstis, katra tik lielā mērā, cik ir ieinteresēta, arī nodrošina:a) lai 1. un 2. punktā minētā informācija būtu pieejama saprātīgā termiņā attiecīgajām iestādēm, kas minētas 6. panta 1. punktā, un attiecīgajai sabiedrības daļai tās dalībvalsts teritorijā, kas var tikt būtiski ietekmēta; unb) lai šīm iestādēm un attiecīgajai sabiedrības daļai būtu dota iespēja, pirms veic projekta attīstības saskaņošanu, izteikt savu viedokli saprātīgā laikposmā par informāciju, kas sniegta kompetentajai iestādei tajā dalībvalstī, kuras teritorijā paredzēts veikt projektu.4. Attiecīgās dalībvalstis apspriežas par, inter alia, iespējamo projekta pārrobežu ietekmi un par paredzētajiem pasākumiem, lai samazinātu vai novērstu šādu ietekmi, un vienojas par saprātīgu apspriedes ilguma termiņu.5. Šā panta noteikumu īstenošanas sīki izstrādātu kārtību var noteikt attiecīgās dalībvalstis."10. Direktīvas 8. pantu aizstāj ar šādu:"8. pantsAttīstības saskaņošanas procedūrā jāņem vērā informācija, kas iegūta saskaņā ar 5., 6. un 7. pantu."11. Direktīvas 9. pantu aizstāj ar šādu:"9. pants1. Kad ir pieņemts lēmums dot vai atteikt attīstības piekrišanu, kompetentā iestāde vai iestādes informē par to sabiedrību saskaņā ar attiecīgo kārtību un dara zināmu sabiedrībai šādu informāciju:- lēmuma saturs un jebkādi nosacījumi, kas tam pievienoti,- galvenie iemesli un apsvērumi, uz kuriem pamatots lēmums,- to galveno pasākumu apraksts, kas paredzēts, lai izvairītos no būtiskas kaitīgas ietekmes, samazinātu to un, ja iespējams, radītu tai pretlīdzekli.2. Kompetentā iestāde vai iestādes informē jebkuru dalībvalsti, ar kuru veikta apspriede saskaņā ar 7. pantu, nosūtot tai informāciju, kas minēta 1. punktā."12. Direktīvas 10. pantu aizstāj ar šādu:"10. pantsŠīs direktīvas noteikumi neskar kompetento iestāžu pienākumu ievērot ierobežojumus, kādus uzliek valsts normatīvie un administratīvie akti un ieviestā tiesiskā prakse attiecībā uz rūpniecisko un komercnoslēpumu, ietverot intelektuālo īpašumu, un valsts interešu aizsardzību.Gadījumos, kad ir piemērojams 7. pants, uz informācijas nosūtīšanu uz citu dalībvalsti un tās saņemšanu citā dalībvalstī attiecas ierobežojumi, kas ir spēkā dalībvalstī, kurā projekts ierosināts."13. Direktīvas 11. panta 2. punktu aizstāj ar šādu punktu:"2. Jo īpaši dalībvalstis informē Komisiju par jebkādiem kritērijiem un/vai limitiem, kas pieņemti, lai atlasītu attiecīgos projektus, saskaņā ar 4. panta 2. punktu."14. Direktīvas 13. pantu svītro.15. I, II un III pielikumu aizstāj ar I, II, III un IV pielikumu, kādi tie ir pielikumā.2. pantsPiecus gadus pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā Komisija nosūta Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par Direktīvas 85/337/EEK, kas grozīta ar šo direktīvu, piemērošanu un iedarbīgumu. Ziņojumu pamato uz informācijas apmaiņu, kas paredzēta 11. panta 1. un 2. punktā.Pamatojoties uz šo ziņojumu, Komisija vajadzības gadījumā iesniedz Padomei papildu priekšlikumus, lai nodrošinātu turpmāku koordinēšanu šīs direktīvas piemērošanā.3. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai vēlākais līdz 1999. gada 14. martam izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos noteikumus, tajos jābūt atsaucei uz šo direktīvu vai arī šāda atsauce jāpievieno to oficiālām publikācijām. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarīt šādas atsauces. Dalībvalstis nosaka šādas atsauces pievienošanas kārtību.2. Ja attīstības saskaņošanas pieprasījums ir iesniegts kompetentai iestādei pirms 1. punktā noteiktā termiņa beigām, turpina piemērot Direktīvas 85/337/EEK noteikumus, kas pastāvēja pirms šo grozījumu izdarīšanas.4. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.5. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1997. gada 3. martāPadomes vārdā —priekšsēdētājsM. De Boer[1] OV C 130, 12.5.1994., 8. lpp., unOV C 81, 19.3.1996., 14. lpp.[2] OV C 393, 31.12.1994., 1. lpp.[3] OV C 210, 14.8.1995., 78. lpp.[4] Eiropas Parlamenta 1995. gada 11. oktobra Atzinums (OV C 287, 30.10.1995., 101. lpp), Padomes 1996. gada 25. jūnija Kopējā nostāja (OV C 248, 26.8.1996., 75. lpp.) un Eiropas Parlamenta 1996. gada 13. novembra Lēmums (OV C 362, 2.12.1996., 103. lpp.).[5] OV L 175, 7.5.1985., 40. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1994. gada Iestāšanās aktu.[6] OV L 103, 25.4.1979., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1994. gada Pievienošanās aktu.[7] OV L 206, 22.7.1992., 7. lpp.[8] OV L 257, 10.10.1996., 26. lpp.".--------------------------------------------------PIELIKUMS"I PIELIKUMSPROJEKTI, UZ KURIEM ATTIECĀS 4. PANTA 1. PUNKTS1. Naftas pārstrādes rūpnīcas (izņemot uzņēmumus, kas no naftas ražo vienīgi smērvielas) un iekārtas 500 un vairāk tonnu ogļu vai bitumena slānekļa gazifikācijai vai šķidrināšanai dienā.2. - Termoelektrostacijas un citas iekšdedzes iekārtas ar 300 megavatu vai lielāku siltuma jaudu un- atomelektrostacijas un citi kodolreaktori, ietverot šādu atomelektrostaciju vai kodolreaktoru izjaukšanu vai to ekspluatācijas pārtraukšanu [1] (izņemot pētījumu iekārtas šķelšanās un bagātināšanās materiālu ražošanai un konversijai, kuru maksimālā jauda nepārsniedz 1 kilovatu nepārtraukta siltuma daudzuma).3. a) Iekārtas kodoldegvielas ar samazinātu radioaktivitāti pārstrādei;b) iekārtas, kas konstruētas:- kodoldegvielas ražošanai vai bagātināšanai,- kodoldegvielas ar samazinātu radioaktivitāti vai augstas pakāpes radioaktīvu atkritumu apstrādei,- kodoldegvielas ar samazinātu radioaktivitāti galējai noglabāšanai,- vienīgi radioaktīvo atkritumu galējai noglabāšanai,- vienīgi kodoldegvielas ar samazinātu radioaktivitāti vai radioaktīvo atkritumu glabāšanai (plānota ilgāk par 10 dienām) no to ražošanas vietas atšķirīgā vietā.4. - Rūpnīca čuguna un tērauda sākotnējai kausēšanai.- Iekārtas neapstrādātu krāsaino metālu ražošanai no rūdas, koncentrātiem vai sekundārām izejvielām metalurģiskos, ķīmiskos vai elektrolītiskos procesos.5. Iekārtas azbesta ieguvei un azbesta un azbestu saturošu vielu apstrādei un pārstrādei: azbesta cementa ražojumiem, ar ražošanas apjomu gadā, kas pārsniedz 20000 tonnu pabeigtu ražojumu, berzes materiāliem, ar ražošanas apjomu gadā, kas pārsniedz 50 tonnu pabeigtu ražojumu, un citiem azbesta izmantošanas veidiem, ar izlietojumu, kas pārsniedz 200 tonnu gadā.6. Ķīmiskās rūpnīcas, t. i., iekārtas vielu ražošanai rūpnīcu mērogā, izmantojot ķīmiskās konversijas procesus, kuros vairākas vienības tiek pretstatītas un funkcionāli pielāgotas viena otrai un kuras ir paredzētas:i) pamata organisko ķīmisko vielu ražošanai;ii) pamata neorganisko ķīmisko vielu ražošanai;iii) fosforu, slāpekli vai kāliju saturoša mēslojuma (vienkārša mēslojuma vai maisījuma) ražošanai;iv) veselīgu augu valsts pamata produktu un biocīdu ražošanai;v) pamata farmaceitisko preču ražošanai, izmantojot ķīmisku vai bioloģisku procesu;vi) sprāgstvielu ražošanai.7. a) Sliežu garo distanču dzelzceļa transportam un lidostu [2] ar pamata skrejceļu, kura garums ir 2100 m vai vairāk, būve;b) autostrāžu un ātrgaitas šoseju [3] būve;c) jauna četru joslu ceļa būve vai esošo divu vai mazāk joslu ceļu joslu pārdalīšana un/vai ceļu paplašināšana tā, lai nodrošinātu četras vai vairāk joslas, ja šāds jauns ceļš vai pārgrupēta un/vai paplašināta ceļa daļa ir 10 km vai vairāk nepārtrauktā garumā.8. a) Iekšzemes ūdeņi un ostas iekšzemes ūdensceļu transportam, kas var uzņemt kuģus, kuru masa pārsniedz 1350 tonnu;b) tirdzniecības ostas, iekraušanas un izkraušanas kuģu piestātnes, kas savienotas ar zemi un apkārtējām ostām (izņemot prāmju piestātnes) un kas var uzņemt kuģus, kuru masa pārsniedz 1350 tonnu.9. Atkritumu noglabāšanas iekārtas bīstamo atkritumu (t. i., atkritumu, uz kuriem attiecās Direktīva 91/689/EEK [4] sadedzināšanai, ķīmiskai apstrādei, kā noteikts Direktīvas 75/442/EEK [5] II. A pielikumā zem nosaukuma D9, vai to aprakšanai.10. Atkritumu noglabāšanas iekārtas nebīstamo atkritumu sadedzināšanai vai ķīmiskai apstrādei, kā noteikts Direktīvas 75/442/EEK II. A pielikumā zem nosaukuma D9, kuru ražošanas jauda pārsniedz 100 tonnu dienā.11. Gruntsūdeņu novadīšana vai mākslīgā gruntsūdeņu pievadīšana, ja novadītā vai pievadītā ūdens daudzums gadā ir līdzvērtīgs vai pārsniedz 10 miljonus kubikmetru.12. a) Iekārtas ūdens pārvietošanai starp upju baseiniem, ja šīs pārvietošanas mērķis ir novērst iespējamo ūdens iztrūkumu un ja pārvietotā ūdens daudzums pārsniedz 100 miljonus kubikmetru/gadā;b) visos pārējos gadījumos — iekārtas ūdens resursu pārvietošanai starp upju baseiniem, ja vairākos gados vidējā novadīšanas baseina plūsma pārsniedz 2000 miljonus kubikmetru/gadā un ja pārvietotā ūdens daudzums pārsniedz 5 % no šīs plūsmas.Abos gadījumos dzeramā ūdens pievadīšana pa caurulēm ir izslēgta.13. Notekūdeņu apstrādes rūpnīcas, kuru ražošanas jauda pārsniedz 150000 iedzīvotāju, kas ir līdzvērtīga Direktīvas 91/271/EEK [6] 2. panta 6. punktā paredzētajai jaudai.14. Naftas un dabasgāzes ieguve komerciāliem mērķiem, ja iegūtais daudzums pārsniedz 500 tonnas/dienā attiecībā uz naftu un 500000 m3/dienā attiecībā uz gāzi.15. Dambji un citas iekārtas, kas konstruētas ūdens uzkrāšanai vai pastāvīgai glabāšanai, ja jaunā vai papildu ūdens daudzums, kas uzkrāts vai saglabāts, pārsniedz 10 miljonus kubikmetru.16. Cauruļvadi gāzes, naftas vai ķīmisko vielu transportēšanai, kuru diametrs ir lielāks par 800 mm un garums ir lielāks par 40 km.17. Iekārtas intensīvai putnu un cūku audzēšanai ar vairāk nekā:a) 85000 vietām broileriem, 60000 vietām dējējvistām;b) 3000 vietām nobarojamām cūkām (virs 30 kg) vaic) 900 vietām sivēnmātēm.18. Rūpnieciskās ražotnes:a) celulozes ražošanai no koka vai citiem šķiedru materiāliem;b) papīra un kartona ražošanai ar ražošanas jaudu, kas pārsniedz 200 tonnu dienā.19. Karjeri vai atklātas izrakteņu ieguves vietas, ja to laukuma platība pārsniedz 25 hektārus, vai kūdras ieguves vietas, ja to laukuma platība pārsniedz 150 hektāru.20. Elektroenerģijas gaisvadu līniju instalēšana, kurām ir 220 kV vai lielāka voltāža un vairāk nekā 15 km liels garums.21. Iekārtas naftas, naftas ķīmijas produktu vai ķīmijas produktu glabāšanai ar 200000 tonnu vai lielāku ražošanas jaudu.II PIELIKUMSPROJEKTI, UZ KURIEM ATTIECĀS 4. PANTA 2. PUNKTS1. Zemkopība, mežkopība un akvakultūra:a) projekti lauku zemes īpašumu pārstrukturēšanai;b) projekti neapstrādātās zemes vai daļēji neskarto platību izmantošanai zemkopībā;c) ūdens apsaimniekošanas projekti zemkopībā, ietverot apūdeņošanas un zemes drenēšanas projektus;d) sākotnējā apmežošana un atmežošana, lai pārietu uz citu zemes izmantošanas veidu;e) intensīvās mājlopu iekārtas (projekti, kas nav ietverti I pielikumā);f) intensīvā zivju audzēšana;g) jūras teritoriju apguve.2. Ieguves rūpniecība:a) akmeņlauztuves, derīgo izrakteņu ieguve atklātos karjeros un kūdras ieguve (projekti, kas nav ietverti I pielikumā);b) pazemes raktuves;c) minerālu ieguve, veicot jūras vai upju ekskavēšanu;d) dziļurbumi, jo īpaši:- ģeotermiskais urbums,- urbums radioaktīvo atkritumu glabāšanai,- urbums ūdens apgādei,izņemot urbumus augsnes stabilitātes pārbaudei;e) virszemes rūpnieciskās iekārtas ogļu, naftas, dabas gāzes un rūdu, kā arī bitumena slānekļa ieguvei.3. Enerģijas rūpniecība:a) rūpnieciskās iekārtas elektrības, tvaiku un karstā ūdens ražošanai (projekti, kas nav iekļauti I pielikumā);b) rūpnieciskās iekārtas elektrības, tvaiku un karstā ūdens pārvietošanai; elektroenerģijas pārraidīšana pa virszemes vadiem (projekti, kas nav ietverti I pielikumā);c) dabas gāzes virszemes glabāšana;d) deggāzu pazemes glabāšana;e) fosilā kurināmā virszemes glabāšana;f) brikešu rūpnieciskā ražošana no oglēm un lignīta;g) iekārtas radioaktīvo atkritumu pārstrādei un glabāšanai (ja tās nav iekļautas I pielikumā);h) iekārtas hidroelektroenerģijas ražošanai;i) iekārtas vēja izmantošanai, lai ražotu enerģiju (vēja saimniecības).4. Metālu ražošana un apstrāde:a) iekārtas dzelzs lietņu vai tērauda ražošanai (pirmā vai otrā sakausējuma), ietverot nepārtrauktu liešanu;b) iekārtas melno metālu apstrādei:i) karstās velmētavas;ii) smēdes ar āmuriem;iii) kausētu metāla aizsargapvalku uzlikšana;c) melno metālu lietuves;d) iekārtas melno metālu kausēšanai, ietverot to leģēšanu, izņemot dārgmetālus, ietverot reģenerētos produktus (bagātināšana, liešana lietnē utt.);e) iekārtas metālu un plastikāta materiālu virsmas apstrādei, izmantojot elektrolītisku vai ķīmisku procesu;f) transportlīdzekļu ražošana un komplektēšana un transportlīdzekļu dzinēju ražošana;g) kuģu būvētavas;h) iekārtas lidmašīnu būvēšanai un remontēšanai;i) dzelzceļa iekārtu ražošana;j) sprāgstvielu štancēšana;k) iekārtas metāla rūdu kausēšanai un aglomerācijai.5. Minerālu rūpniecība:a) koksa krāsnis (sausā ogļu pārtvaice);b) cementa ražošanas iekārtas;c) iekārtas azbesta ražošanai un azbesta izstrādājumu izgatavošanai (projekti, kas nav iekļauti I pielikumā);d) iekārtas stikla, to skaitā arī stikla šķiedras, ražošanai;e) iekārtas minerālo vielu kausēšanai, to skaitā minerālo šķiedru ražošanai;f) keramikas produktu izgatavošana, tos apdedzinot, jo īpaši jumta kārniņu, ķieģeļu, ugunsizturīgo ķieģeļu, flīžu, keramikas trauku vai porcelāna izgatavošana.6. Ķīmijas rūpniecība (projekti, kas nav ietverti I pielikumā):a) starpproduktu apstrāde un ķīmisko vielu ražošana;b) pesticīdu un farmaceitisko preču, krāsu un laku, elastomēru un peroksīdu ražošana;c) glabāšanas telpas naftai, petroķīmiskiem un ķīmiskiem ražojumiem.7. Pārtikas rūpniecība:a) dārzeņu un dzīvnieku eļļu un tauku ražošana;b) dzīvnieku un dārzeņu izcelsmes produktu iesaiņošana un konservēšana;c) piena produktu ražošana;d) brūvēšana un iesala gatavošana;e) konditorejas un sīrupa ražošana;f) iekārtas dzīvnieku kaušanai;g) rūpnieciskās cietes ražošanas iekārtas;h) zivju miltu un zivju eļļas fabrikas;i) cukura fabrikas.8. Tekstila, ādas, meža un papīra rūpniecība:a) rūpnieciskās ražotnes papīra un kartona ražošanai (projekti, kas nav iekļauti I pielikumā);b) rūpnīcas šķiedru vai tekstila pirmapstrādei (tādas darbības kā mazgāšana, balināšana, merserizēšana) vai to krāsošana;c) rūpnīcas ādu un mizu miecēšanai;d) celulozes apstrādes un ražošanas iekārtas.9. Gumijas rūpniecība:elastomēru saturošu produktu ražošana un apstrāde.10. Infrastruktūras projekti:a) rūpniecisko kompleksu celtniecības projekti;b) pilsētu celtniecības projekti, ietverot tirdzniecības centru un autostāvvietu celtniecību;c) dzelzceļu būve un preču pārkraušanas vietu un pārsēšanās terminālu celtniecība (projekti, kas nav iekļauti I pielikumā);d) lidlauku būve (projekti, kas nav iekļauti I pielikumā);e) ceļu, ostu būve, to skaitā zvejniecības ostu būve (projekti, kas nav iekļauti I pielikumā);f) to iekšzemes ūdensceļu būve, kas nav iekļauti I pielikumā; kanalizācijas un atūdeņošanas darbi;g) dambji un citas iekārtas, kas konstruētas, lai noturētu ūdeni vai uzglabātu to ilgstošu laika periodu (projekti, kas nav iekļauti I pielikumā);h) tramvaju sliedes, virszemes un pazemes dzelzceļi, gaisa tilti vai līdzīgas konkrēta tipa brauktuves, kas tiek izmantotas vienīgi vai galvenokārt pasažieru transportēšanai;i) naftas un gāzes cauruļvadu uzstādīšana (projekti, kas nav iekļauti I pielikumā);j) gargabalūdensvadu ierīkošana;k) darbs krastā, lai novērstu eroziju, un piejūras darbi, ar kuriem var pārveidot krastu, uzbūvējot, piemēram, dambjus, molus, aizsprostus, un citi jūras aizsardzības darbi, izņemot šo būvju uzturēšanu un pārbūvēšanu;l) gruntsūdeņu novadīšana vai mākslīgā gruntsūdeņu pievadīšana, kas nav iekļauta I pielikumā;m) iekārtas ūdens resursu pārvietošanai starp upju baseiniem, kas nav iekļautas I pielikumā.11. Citi projekti:a) pastāvīgie sacensību un testa treki motorizētiem transporta līdzekļiem;b) iekārtas atkritumu noglabāšanai (projekti, kas nav ietverti I pielikumā);c) notekūdeņu apstrādes rūpnīcas (projekti, kas nav ietverti I pielikumā);d) dūņu nogulsnēšanas vietas;e) melno metālu metāllūžņu, to skaitā metāllūžņos nododamo transporta līdzekļu, glabāšana;f) dzinēju, turbīnu un reaktoru pārbaudes stendi;g) mākslīgo minerālu šķiedru ražošanas iekārtas;h) iekārtas sprāgstvielu reģenerēšanai vai iznīcināšanai;i) uzpircēju noliktavas.12. Tūrisms un atpūta:a) slēpotāju pacēlāji, lifti un bugeļi un ar tiem saistīti uzlabojumi;b) marīnas;c) brīvdienu ciematiņi un viesnīcu kompleksi ārpus pilsētas robežām un saistīti pasākumi;d) pastāvīgās kempinga vietas un autofurgonu stāvvietas;e) tematiskie parki.13. - Jebkādas izmaiņas vai papildinājumi projektos, kas uzskaitīti I vai II pielikumā, kas jau ir apstiprināti, paveikti vai ir veikšanas procesā un kam var būt būtiska nelabvēlīga ekoloģiska ietekme;- tajos projektos I pielikumā, kas veikti vienīgi vai galvenokārt, lai attīstītu un pārbaudītu jaunas metodes vai produktus, un kas nav izmantoti vairāk kā divus gadus.III PIELIKUMS4. PANTA 3. PUNKTĀ MINĒTIE ATLASES KRITĒRIJI1. Projektu īpašībasProjektu īpašības jāapsver, jo īpaši ņemot vērā:- projekta apjomu,- saistību ar citiem projektiem,- dabas resursu izlietošanu,- atkritumu izraisīšanu;- piesārņojumu un dabas bojājumus,- katastrofu riska pakāpi, jo īpaši ņemot vērā izmantojamās vielas vai tehnoloģijas.2. Projektu atrašanās vietaJāņem vērā to ģeogrāfisko apgabalu vides jutīgums, kurus projekti var ietekmēt, jo īpaši ņemot vērā:- pastāvošo zemes izmantošanu,- dabas resursu relatīvo bagātību, kvalitāti un reģenerēties spēju šajā apgabalā,- dabiskās vides absorbcijas spēju, pievēršot īpašu uzmanību šādām zonām:a) mitrzemes;b) piekrastes zonas;c) kalnu un mežu zonas;d) dabas rezervāti un parki;e) teritorijas, kas ir klasificētas vai aizsargātas saskaņā ar dalībvalstu likumiem; īpaši aizsargātās teritorijas, kuras dalībvalstis nozīmējušas saskaņā ar Direktīvu 79/409/EEK un Direktīvu 92/43/EEK;f) teritorijas, kurās Kopienas tiesību aktos noteiktie vides kvalitātes standarti jau ir paplašināti;g) blīvi apdzīvotas teritorijas;h) ainavas, kas ir nozīmīgas no vēstures, kultūras un arheoloģijas viedokļa.3. Iespējamās ietekmes pazīmesProjektu iespējamā nozīmīgā ietekme jāņem vērā saistībā ar kritērijiem, kas iepriekš paredzēti 1. un 2. punktā, un jo īpaši ņemot vērā:- ietekmes pakāpi (ietekmētās populācijas ģeogrāfiskais apgabals un izmērs),- ietekmes pārrobežu raksturu,- ietekmes svarīgumu un sarežģītību,- ietekmes iespējamību,- ietekmes ilgumu, biežumu un atgriezeniskumu.IV PIELIKUMS5. PANTA 1. PUNKTĀ MINĒTĀ INFORMĀCIJA1. Projekta apraksts, kurā jo īpaši ietverts:- visa projekta fizisko pazīmju raksturojums un zemes izmantošanas prasības tā konstruēšanas un darbības fāžu laikā,- ražošanas procesu galveno pazīmju raksturojums, piemēram, izlietoto materiālu iedaba un daudzums,- to paredzamo atkritumu un izplūdes aprēķins pēc tipa un daudzuma (ūdens, gaisa un augsnes piesārņojums, troksnis, vibrācija, gaisma, karstums, radiācija utt.), ko izraisījusi ierosinātā projekta darbošanās.2. Īss galveno alternatīvu apraksts, kuras izpētījis attīstītājs, un šīs izvēles galvenā iemesla norādījums, ņemot vērā ekoloģisko ietekmi.3. To vides aspektu apraksts, kurus ierosinātais projekts var būtiski ietekmēt, jo īpaši populāciju, faunu, augsni, ūdeni, gaisu, klimatiskos faktorus, materiālos īpašumus, ietverot arhitektūras un arheoloģisko mantojumu, ainavu un iepriekš minēto faktoru savstarpējo mijiedarbību.4. Ierosinātā projekta iespējamās ekoloģiskās ietekmes apraksts [1], ko izraisa:- projekta pastāvēšana,- dabas resursu izlietošana,- piesārņotāju noplūde, traucējumu radīšana un atkritumu iznīcināšana,un attīstītāja sniegtais apraksts par izmantotajām aprēķināšanas metodēm, lai novērtētu ekoloģisko ietekmi.5. Paredzēto pasākumu apraksts, lai novērstu, samazinātu un, ja tas ir iespējams, kompensētu jebkādu būtisku nelabvēlīgu ekoloģisko ietekmi.6. Netehnisks kopsavilkums par informāciju, kas sniegta zem iepriekš minētajiem virsrakstiem.7. Norāde uz jebkādām grūtībām (tehniskie trūkumi vai prasmes trūkums), ar kādām sastapies attīstītājs, iegūstot pieprasīto informāciju."[1] * Atomelektrostacijas un citi kodolreaktori vairs nav uzskatāmi par šādām iekārtām, ja visa kodoldegviela un citi radioaktīvie elementi tiek pastāvīgi aizvesti no iekārtas atrašanās vietas.[2] Šajā direktīvā "lidosta" nozīmē lidostas, kas atbilst definīcijai 1944. gada Čikāgas Starptautiskās civilās aviācijas organizācijas dibināšanas konvencijā (14. pielikums).[3] Šajā direktīvā "ātrgaitas šoseja" nozīmē šoseju, kas atbilst definīcijai 1975. gada 15. novembra Eiropas Līgumā par galvenajām starptautiskajām maģistrālēm.[4] OV L 194, 25.7.1975., 39. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 94/3/EK (OV L 5, 7.1.1994., 15. lpp.).[5] OV L 377, 31.12.1991., 20. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 94/31/EK (OV L 168, 2.7.1994., 28. lpp.).[6] OV L 135, 30.5.1991., 40. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1994. gada Pievienošanās aktu.[1] Šajā aprakstā būtu jāietver projekta tiešā ietekme un jebkāda tā netiešā, sekundārā, kopīgā, īstermiņa, vidēji ilga termiņa un ilgtermiņa, pastāvīga un pagaidu, pozitīva un negatīva ietekmi.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2007/76/EK ( 2007. gada 20. decembris ), ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, iekļaujot kā aktīvās vielas fludioksonilu, klomazonu un prosulfokarbu (Dokuments attiecas uz EEZ )

text:
               21.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 337/100

      KOMISIJAS DIREKTĪVA 2007/76/EK
   (2007. gada 20. decembris),
   ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, iekļaujot kā aktīvās vielas fludioksonilu, klomazonu un prosulfokarbu
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvu 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (1) un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Komisijas Regulā (EK) Nr. 451/2000 (2) un Regulā (EK) Nr. 1490/2002 (3) noteikta Direktīvas 91/414/EEK 8. panta 2. punktā minētās darba programmas trešā posma sīki izstrādāta īstenošanas kārtība un izveidots to darbīgo vielu saraksts, kuras jānovērtē, lai tās iekļautu Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā. Minētajā sarakstā ir iekļauts fludioksonils, klomazons un prosulfokarbs.

               (2)

               Minēto aktīvo vielu iedarbība uz cilvēka veselību un vidi ir novērtēta saskaņā ar noteikumiem Regulā (EK) Nr. 451/2000 un Regulā (EK) Nr. 1490/2002 attiecībā uz vairākiem izmantošanas veidiem, ko piedāvājuši pieteikuma iesniedzēji. Turklāt minētajās regulās ir izraudzītas ziņotājas dalībvalstis, kuru pienākums ir saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1490/2002 10. panta 1. punktu iesniegt Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādei (EPNI) attiecīgos novērtējuma ziņojumus un ieteikumus. Par fludioksonilu un klomazonu ziņotāja dalībvalsts bija Dānija, un visa attiecīgā informācija tika iesniegta 2005. gada 5. aprīlī un attiecīgi 2005. gada 16. martā. Attiecībā uz prosulfokarbu ziņotāja dalībvalsts bija Zviedrija, un visa attiecīgā informācija tika iesniegta 2005. gada 20. aprīlī.

               (3)

               Dalībvalstu un EPNI speciālisti veica novērtējuma ziņojumu salīdzinošu pārskatīšanu un 2007. gada 27. jūlijā kā EPNI zinātniskos ziņojumus (4) par fludioksonilu, klomazonu un prosulfokarbu tos iesniedza Komisijai. Dalībvalstis un Komisija izskatīja šos ziņojumus Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgajā komitejā, un tos pabeidza 2007. gada 9. oktobrī, sagatavojot kā Komisijas pārskata ziņojumus par fludioksonilu, klomazonu un prosulfokarbu.

               (4)

               Dažādās pārbaudēs konstatēja, ka fludioksonilu, klomazonu un prosulfokarbu saturošus augu aizsardzības līdzekļus var uzskatīt par tādiem, kas kopumā atbilst Direktīvas 91/414/EEK 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā noteiktajām prasībām, jo īpaši attiecībā uz lietojuma veidiem, kas tika pārbaudīti un sīki izklāstīti Komisijas pārskata ziņojumos. Tāpēc ir lietderīgi ir šīs aktīvās vielas iekļaut I pielikumā, lai nodrošinātu, ka visās dalībvalstīs saskaņā ar minētās direktīvas noteikumiem var piešķirt atļaujas par augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur minētās aktīvās vielas.

               (5)

               Pirms darbīgo vielu iekļauj I pielikumā, jāparedz pietiekams laikposms, lai dalībvalstis un ieinteresētās personas varētu sagatavoties no šīs iekļaušanas izrietošo jauno prasību izpildei.

               (6)

               Neierobežojot Direktīvā 91/414/EEK noteiktos pienākumus, kas rodas, iekļaujot aktīvo vielu I pielikumā, dalībvalstīm pēc tam jāatļauj sešus mēnešus pārskatīt pašreizējās atļaujas attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļiem, kuri satur fludioksonilu, klomazonu un prosulfokarbu, lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 91/414/EEK, un jo īpaši tās 13. panta noteikumiem un attiecīgajiem nosacījumiem, kuri izklāstīti I pielikumā. Dalībvalstīm saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK noteikumiem attiecīgi jāmaina, jāaizstāj vai jāatsauc spēkā esošās atļaujas. Atkāpjoties no iepriekš noteiktā termiņa, jānosaka ilgāks laikposms, lai saskaņā ar Direktīvā 91/414/EEK izklāstītajiem vienotajiem principiem iesniegtu un novērtētu visu III pielikuma dokumentāciju par katra augu aizsardzības līdzekļa katru paredzēto lietojuma veidu.

               (7)

               Iepriekš gūta pieredze, iekļaujot saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 3600/92 novērtētās darbīgās vielas Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā, liecina par iespējamām grūtībām, interpretējot pašreizējo atļauju turētāju pienākumus attiecībā uz piekļuvi datiem. Lai izvairītos no turpmākām grūtībām, jāprecizē dalībvalstu pienākumi, galvenokārt, pienākums pārbaudīt, ka atļaujas turētājs pamato piekļuvi dokumentācijai, kas atbilst minētās direktīvas II pielikuma prasībām. Tomēr precizēšana, salīdzinot ar līdzšinējām direktīvām par grozījumiem I pielikumā, neuzliek jaunus pienākumus dalībvalstīm vai atļauju turētājiem.

               (8)

               Tāpēc Direktīva 91/414/EKK attiecīgi jāgroza.

               (9)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgās komitejas atzinumu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 91/414/EEK I pielikumu groza atbilstīgi šīs direktīvas pielikumam.
   2. pants
   Dalībvalstis vēlākais līdz 2009. gada 30. aprīlim pieņem un publicē normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis nekavējoties iesniedz Komisijai minēto tiesību aktu tekstus, kā arī minēto tiesību aktu un šīs direktīvas atbilstības tabulu.
   Tās no 2009. gada 1. maija piemēro minētos noteikumus.
   Pieņemot minētos tiesību aktus, dalībvalstis tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai attiecīgu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   3. pants
   1.   Dalībvalstis vajadzības gadījumā saskaņā ar Direktīvu 91/414/EEK līdz 2009. gada 30. aprīlim groza vai atsauc pašreizējās tādu augu aizsardzības līdzekļu atļaujas, kuru sastāvā ir darbīgās vielas fludioksonils, klomazons un prosulfokarbs.
   Līdz minētajai dienai tās jo īpaši pārbauda, vai ir izpildīti minētās direktīvas I pielikuma nosacījumi attiecībā uz fludioksonilu, klomazonu un prosulfokarbu, izņemot tos nosacījumus, kas noteikti attiecīgās darbīgās vielas ieraksta B daļā, un vai atļaujas turētājam ir dokumentācija vai piekļuve dokumentācijai, kas saskaņā ar 13. panta nosacījumiem atbilst minētās direktīvas II pielikuma noteikumiem.
   2.   Atkāpjoties no 1. punkta, par katru atļauto augu aizsardzības līdzekli, kas satur fludioksonilu, klomazonu un prosulfokarbu kā vienīgo aktīvo vielu vai vienu no vairākām aktīvajām vielām, kuras vēlākais līdz 2008. gada 31. oktobrim ir iekļautas Direktīvas 91/414/EEK I pielikuma sarakstā, dalībvalstis veic līdzekļa atkārtotu novērtēšanu saskaņā ar vienotajiem principiem, kas paredzēti Direktīvas 91/414/EEK VI pielikumā, pamatojoties uz dokumentāciju, kas atbilst minētās direktīvas III pielikuma prasībām, un attiecīgi ņemot vērā minētās direktīvas I pielikuma ieraksta B daļu, kas attiecas uz fludioksonilu, klomazonu un prosulfokarbu. Pamatojoties uz minēto novērtējumu, dalībvalstis nosaka, vai līdzeklis atbilst Direktīvas 91/414/EEK 4. panta 1. punkta b), c), d) un e) apakšpunktā izklāstītajiem nosacījumiem.
   Pēc tam, kad tas ir konstatēts, dalībvalstis rīkojas šādi:

               a)

               ja līdzeklis satur fludioksonilu, klomazonu vai prosulfokarbu kā vienīgo aktīvo vielu, vajadzības gadījumā vēlākais līdz 2012. gada 31. oktobrim atļauju groza vai atsauc; vai

               b)

               ja līdzeklis satur fludioksonilu, klomazonu vai prosulfokarbu kā vienu no vairākām aktīvajām vielām, vajadzības gadījumā atļauju groza vai atsauc vēlākais līdz 2012. gada 31. oktobrim vai līdz dienai, kas paredzēta šādai grozīšanai vai atsaukšanai attiecīgajā direktīvā vai direktīvās, ar kurām atbilstīgo vielu vai vielas iekļautas Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā, izvēloties vēlāko no dienām.

         4. pants
   Šī direktīva stājas spēkā 2008. gada 1. novembrī.
   5. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2007. gada 20. decembrī

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Markos KYPRIANOU

      (1)  OV L 230, 19.8.1991., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2007/52/EK (OV L 214, 17.8.2007., 3. lpp.).

      (2)  OV L 55, 29.2.2000., 25. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1044/2003 (OV L 151, 19.6.2003., 32. lpp.).

      (3)  OV L 224, 21.8.2002., 23. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1095/2007 (OV L 246, 21.9.2007., 19. lpp.).

      (4)  EFSA Scientific Report (2007) 110, 1-85, Conclusion regarding the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance fludioxonil EPNI zinātniskais ziņojums (2007) 110, 1.–85. lpp. Secinājums par darbīgās vielas fludioksonila pesticīdu riska novērtēšanas salīdzinošo pārskatīšanu (pabeigts 2007. gada 27. jūlijā).

      EFSA Scientific Report (2007) 109, 1-73, Conclusion regarding the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance clomazone EPNI zinātniskais ziņojums (2007) 109, 1.–73. lpp. Secinājums par darbīgās vielas klomazona pesticīdu riska novērtēšanas salīdzinošo pārskatīšanu (pabeigts 2007. gada 27. jūlijā), 2007. gada 3. augusta redakcija.

      EFSA Scientific Report (2007) 111, 1-81, Conclusion regarding the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance prosulfocarb EPNI zinātniskais ziņojums (2007) 111, 1.–81. lpp. Secinājums par darbīgās vielas prosulfokarba pesticīdu riska novērtēšanas salīdzinošo pārskatīšanu (pabeigts 2007. gada 27. jūlijā).

      PIELIKUMS
      Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā tabulas beigās pievieno šādu ierakstu.

                     Nr.

                     Parastais nosaukums, identifikācijas numuri

                        IUPAC nosaukums

                     Tīrība (1)

                     Stāšanās spēkā

                     Iekļaušana ir spēkā līdz

                     Īpaši noteikumi

                     “166

                     Prosulfokarbs
                     CAS Nr. 52888-80-9

                        CIPAC Nr. 539

                     S-benzyl dipropyl (thiocarbamate)

                     970 g/kg

                     2008. gada 1. novembris

                     2018. gada 31. oktobris

                     A   DAĻA
                     Var atļaut izmantot tikai kā herbicīdu.
                     B   DAĻA
                     Lai īstenotu VI pielikuma vienotos principus, ņem vērā Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgās komitejas 2007. gada 9. oktobrī pabeigtā pārskata ziņojuma secinājumus par prosulfokarbu, un jo īpaši ziņojuma I un II papildinājumu.
                     Vispārējā novērtējumā dalībvalstīm īpaša uzmanība jāpievērš:

                                 —

                                 uzņēmēju drošībai un jānodrošina, ka lietošanas noteikumos paredzēts izmantot atbilstošus individuālās aizsardzības līdzekļus,

                                 —

                                 ūdenī dzīvojošu organismu aizsardzībai un jānodrošina, ka atļaujas piešķiršanas nosacījumos vajadzības gadījumā ir paredzēti riska mazināšanas pasākumi, piemēram, buferzona,

                                 —

                                 blakussugu augu aizsardzībai un jānodrošina, ka atļaujas piešķiršanas nosacījumos vajadzības gadījumā ir paredzēti riska mazināšanas pasākumi, piemēram, buferzonas lauks, kurā neveic izsmidzināšanu.

                     167

                     Fludioksonils
                     CAS Nr. 131341-86-1

                        CIPAC Nr. 522

                     4-(2,2-difluoro-1,3-benzodioxol-4-yl)-1H-pyrrole-3-carbonitrile

                     950 g/kg

                     2008. gada 1. novembris

                     2018. gada 31. oktobris

                     A   DAĻA
                     Var atļaut izmantot tikai kā fungicīdu.
                     B   DAĻA
                     Novērtējot pieteikumus, kas iesniegti, lai saņemtu atļauju lietot fludioksonilu saturošus augu aizsardzības līdzekļus, izņemot sēklu apstrādei, dalībvalstīm jāpievērš īpaša uzmanība 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētajiem kritērijiem un jānodrošina, ka pirms šādas atļaujas izsniegšanas to rīcībā ir visi nepieciešamie dati un informācija, un:

                                 —

                                 īpaša uzmanība jāpievērš gruntsūdeņu piesārņošanas iespējai, jo īpaši ar vides apstākļos ļoti noturīgo aktīvo vielu un tās metabolītu CGA 339833 un CGA 192155 nestabilās zonās,

                                 —

                                 īpaša uzmanība jāpievērš zivju un ūdens organismu aizsardzībai.

                           Atļaujas piešķiršanas nosacījumos vajadzības gadījumā ir jāietver riska mazināšanas pasākumi.
                     Lai īstenotu VI pielikuma vienotos principus, ņem vērā Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgās komitejas 2007. gada 9. oktobrī pabeigtā pārskata ziņojuma secinājumus par fludioksonilu, un jo īpaši ziņojuma I un II papildinājumu.

                     168

                     Klomazons
                     CAS Nr. 81777-89-1

                        CIPAC Nr. 509

                     2-(2-chlorobenzyl)-4,4-dimethyl-1,2-oxazolidin-3-one

                     960 g/kg

                     2008. gada 1. novembris

                     2018. gada 31. oktobris

                     A   DAĻA
                     Var atļaut izmantot tikai kā herbicīdu.
                     B   DAĻA
                     Lai īstenotu VI pielikuma vienotos principus, ņem vērā Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgās komitejas 2007. gada 9. oktobrī pabeigtā pārskata ziņojuma secinājumus par klomazonu, un jo īpaši tā I un II papildinājumu.
                     Vispārējā novērtējumā dalībvalstīm īpaša uzmanība jāpievērš:

                                 —

                                 uzņēmēju drošībai un jānodrošina, ka lietošanas noteikumos paredzēts izmantot atbilstošus individuālās aizsardzības līdzekļus,

                                 —

                                 blakussugu augu aizsardzībai un jānodrošina, ka atļaujas piešķiršanas nosacījumos vajadzības gadījumā ir paredzēti riska mazināšanas pasākumi, piemēram, buferzonas.”

         (1)  Sīkāka informācija par darbīgās vielas identitāti un specifikāciju sniegta pārskata ziņojumā.


title: Komisijas Direktīva 2014/101/ES ( 2014. gada 30. oktobris ), ar kuru groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/60/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā  Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               31.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 311/32

         KOMISIJAS DIREKTĪVA 2014/101/ES
   (2014. gada 30. oktobris),
   ar kuru groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/60/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 23. oktobra Direktīvu 2000/60/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (1), un jo īpaši tās 20. panta 1. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Būtu jānodrošina to tipu parametru monitoringā izmantoto metožu kvalitāte un salīdzināmība, par kuru noteikšanu ir atbildīgas dalībvalstis, lai veiktu ūdens ekoloģisko monitoringu saskaņā ar Direktīvas 2000/60/EK 8. pantu.

               (2)

               Direktīvas 2000/60/EK V pielikuma 1.3.6. iedaļā paredzēts, ka metodes, kuras izmanto tipu parametru monitoringam, atbilst tajā uzskaitītajiem starptautiskajiem standartiem un tādiem valstu vai starptautiskiem standartiem, kas nodrošinās datus ar līdzvērtīgu zinātnisko kvalitāti un salīdzināmību. V pielikumā uzskaitītie starptautiskie standarti ir standarti, kas bija pieejami direktīvas pieņemšanas laikā.

               (3)

               Kopš Direktīvas 2000/60/EK publicēšanas Eiropas Standartizācijas komiteja (CEN) ir publicējusi virkni jaunu standartu. Daži no šiem standartiem ir publicēti sadarbībā ar Starptautisko Standartizācijas organizāciju (ISO), un tie attiecas uz fitoplanktona, makrofītu, fitobentosa, bentisko bezmugurkaulnieku, zivju bioloģisko paraugu ņemšanu un hidromorfoloģiskajām īpašībām. Šie standarti būtu jāiekļauj Direktīvas 2000/60/EK V pielikuma 1.3.6. iedaļā.

               (4)

               Jaunu standartu izstrādes un esošo standartu atjaunināšanas rezultātā CEN dalībstruktūras dažus no Direktīvas 2000/60/EK V pielikuma 1.3.6. iedaļā uzskaitītajiem standartiem vairs nepublicē, un tāpēc tie būtu jāsvītro.

               (5)

               Divi Direktīvas 2000/60/EK V pielikuma 1.3.6. iedaļā minētie standarti (EN ISO 8689-1:1999 un EN ISO 8689-2:1999 9) attiecās uz bioloģisko klasifikāciju, bet ne monitoringu; tie tika ņemti vērā pēcāk, kad tika izstrādāti protokoli robežu noteikšanai starp kategorijām saskaņā ar kopējās īstenošanas stratēģiju, kas saistīta ar direktīvu, un tagad tos var svītrot.

               (6)

               Tāpēc būtu attiecīgi jāgroza Direktīva 2000/60/EK.

               (7)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi komiteja, kura izveidota ar Direktīvas 2000/60/EK 21. panta 1. punktu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 2000/60/EK V pielikumu groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.
   2. pants
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības vēlākais līdz 2016. gada 20. maijam. Dalībvalstis tūlīt dara Komisijai zināmu minēto noteikumu tekstus.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2014. gada 30. oktobrī

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētājs

         José Manuel BARROSO

      (1)  OV L 327, 22.12.2000., 1. lpp.

      PIELIKUMS
      Direktīvas 2000/60/EK V pielikuma 1.3.6. iedaļu aizstāj ar šādu:

         “1.3.6.   Kvalitātes faktoru monitoringa standarti

         Metodes, kuras izmanto tipu parametru monitoringam, atbilst turpmāk uzskaitītajiem starptautiskajiem standartiem, ciktāl tie attiecas uz monitoringu, vai tādiem valsts vai starptautiskiem standartiem, kas nodrošinās datus ar līdzvērtīgu zinātnisko kvalitāti un salīdzināmību.

            Bioloģiskās kvalitātes faktoru paraugu ņemšanas standarti

         Vispārīgas metodes izmantošanai kopā ar specifiskām metodēm, kas iekļautas standartos, kuri saistīti ar šādiem bioloģiskās kvalitātes faktoriem:

                     EN ISO 5667-3:2012

                     Ūdens kvalitāte – Paraugu ņemšana – 3. daļa. Ūdens paraugu uzglabāšana un darbības ar tiem

            Standarti attiecībā uz fitoplanktonu

                     EN 15204:2006

                     Ūdens kvalitāte – Norādījumu standarts fitoplanktona skaitīšanai ar invertēto mikroskopiju (Utermola paņēmiens)

                     EN 15972:2011

                     Ūdens kvalitāte – Norādījumi jūras fitoplanktona kvantitatīvajiem un kvalitatīvajiem pētījumiem

                     ISO 10260:1992

                     Ūdens kvalitāte – Bioķīmisko parametru mērījumi – Hlorofila-a koncentrācijas spektrometriskā noteikšana

            Standarti attiecībā uz makrofītu un fitobentosu

                     EN 15460:2007

                     Ūdens kvalitāte – Norādījumi standartam makrofītu apsekošanai ezeros

                     EN 14184:2014

                     Ūdens kvalitāte – Vadlīnijas ūdens makrofītu novērtēšanai tekošos ūdeņos

                     EN 15708:2009

                     Ūdens kvalitāte – Norādījumu standarts fitobentosa apsekošanai, paraugu ņemšanai un laboratorijas analīzēm seklā tekošā ūdenī

                     EN 13946:2014

                     Ūdens kvalitāte – Vadlīnijas upju un ezeru bentisko kramaļģu paraugu ņemšanai un pirmapstrādei

                     EN 14407:2014

                     Ūdens kvalitāte – Vadlīnijas bentonisko diatomeju paraugu no upēm un ezeriem identifikācijai un skaitīšanai

            Standarti attiecībā uz bentiskajiem bezmugurkaulniekiem

                     EN ISO 10870:2012

                     Ūdens kvalitāte – Vadlīnijas metožu un ierīču izvēlei makro-bezmugurkaulnieku paraugu ņemšanai saldūdenī

                     EN 15196:2006

                     Ūdens kvalitāte – Chironomidae (Order Diptera) kūniņu apvalku paraugu ņemšanas un apstrādes vadlīnijas ekoloģiskai novērtēšanai

                     EN 16150:2012

                     Ūdens kvalitāte – Norādījumi proporcionālai seklu upju gultnēs mītošu makro-bezmugurkaulnieku paraugu ņemšanai, ņemot vērā daudzveidīgo biotopa vidi

                     EN ISO 19493:2007

                     Ūdens kvalitāte – Jūras cietās grunts sabiedrību bioloģiskās izpētes vadlīnijas

                     EN ISO 16665:2013

                     Ūdens kvalitāte – Vadlīnijas jūras dibena grunts virsslāņa paraugu kvantitatīvai ņemšanai un paraugu apstrādei

            Standarti attiecībā uz zivīm

                     EN 14962:2006

                     Ūdens kvalitāte – Norādījumi zivju paraugu ņemšanas metožu lietošanai un izvēlei

                     EN 14011:2003

                     Ūdens kvalitāte – Zivju paraugu ievākšana, lietojot elektrozveju

                     EN 15910:2014

                     Ūdens kvalitāte – Zivju sastopamības noteikšana ar mobilajām hidroakustiskajām metodēm

                     EN 14757:2005

                     Ūdens kvalitāte – Zivju paraugu ņemšana ar daudzacu žauntīkliem

            Hidromorfoloģisko parametru standarti

                     EN 14614:2004

                     Ūdens kvalitāte – Vadlīnijas upju hidromorfoloģisko iezīmju novērtēšanai

                     EN 16039:2011

                     Ūdens kvalitāte – Norādījumu standarts ezeru hidromorfoloģisko īpašību novērtēšanai

            Fizikālķīmisko parametru standarti

         Jebkādi attiecīgi CEN/ISO standarti”