title: Komisijas Direktīva 2008/79/EK ( 2008. gada 28. jūlijs), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/8/EK, lai iekļautu tās I pielikumā kā aktīvo vielu IPBC (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               29.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 200/12

      KOMISIJAS DIREKTĪVA 2008/79/EK
   (2008. gada 28. jūlijs),
   ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/8/EK, lai iekļautu tās I pielikumā kā aktīvo vielu IPBC
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvu 98/8/EK par biocīdo produktu laišanu tirgū (1) un jo īpaši tās 16. panta 2. punkta otro daļu,
   tā kā:

               (1)

               Komisijas 2007. gada 4. decembra Regulā (EK) Nr. 1451/2007 par 10 gadu darba programmas otro fāzi, kas minēta 16. panta 2. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 98/8/EK par biocīdo produktu laišanu tirgū (2), noteikts novērtējamo aktīvo vielu saraksts to iespējamai iekļaušanai Direktīvas 98/8/EK I, IA vai IB pielikumā. IPBC ir iekļauts minētajā sarakstā.

               (2)

               Saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1451/2007 jodpropinilbutilkarbamāts (IPBC) novērtēts atbilstoši Direktīvas 98/8/EK 11. panta 2. punktam izmantošanai koksnes konservantos, kas ir Direktīvas 98/8/EK V pielikumā definētais 8. produktu veids.

               (3)

               Par ziņotāju dalībvalsti tika izraudzīta Dānija, kura saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1451/2007 14. panta 4. un 6. punktu 2006. gada 29. septembrī iesniedza Komisijai kompetentās iestādes sagatavotu ziņojumu un attiecīgu ieteikumu.

               (4)

               Dalībvalstis un Komisija ir izskatījušas kompetentās iestādes ziņojumu. Izskatīšanā konstatēto saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1451/2007 15. panta 4. punktu Biocīdo produktu pastāvīgā komiteja 2008. gada 22. februārī iekļāvusi novērtējuma ziņojumā.

               (5)

               Veikto pārbaužu rezultāti liecina, ka biocīdie produkti, kurus izmanto par koksnes konservantiem un kuri satur IPBC, varētu atbilst Direktīvas 98/8/EK 5. pantā noteiktajām prasībām. Tāpēc ir lietderīgi iekļaut IPBC I pielikumā, lai nodrošinātu, ka biocīdiem produktiem, kurus izmanto par koksnes konservantiem un kuri satur IPBC, visās dalībvalstīs atļaujas var piešķirt, grozīt vai anulēt saskaņā ar Direktīvas 98/8/EK 16. panta 3. punktu.

               (6)

               Ņemot vērā novērtējuma ziņojumā konstatēto, ir lietderīgi noteikt, ka attiecībā uz produktiem, kuri satur IPBC un kurus izmanto par koksnes konservantiem, atļaujas tiek piešķirtas, paredzot īpašus riska samazināšanas pasākumus, lai nodrošinātu riska samazināšanu līdz pieņemamam līmenim atbilstīgi Direktīvas 98/8/EK 5. pantam un VI pielikumam. Jo īpaši, ņemot vērā novērtēšanas laikā konstatētos nepieņemamos riskus augsnei un ūdenim, pēc produktu lietošanas ir jāveic piemēroti augsnes un ūdens aizsardzības pasākumi, un, ja konstatētos riskus attiecībā uz rūpnieciskiem un/vai profesionāliem lietotājiem nav iespējams samazināt citā veidā, rūpnieciskai un/vai profesionālai lietošanai paredzētie produkti jālieto ar piemērotiem aizsarglīdzekļiem.

               (7)

               Ir svarīgi šīs direktīvas noteikumus piemērot vienlaicīgi visās dalībvalstīs, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret tirgū esošajiem biocīdajiem produktiem, kuri kā aktīvo vielu satur IPBC, un kopumā veicinātu biocīdo produktu tirgus sekmīgu darbību.

               (8)

               Pirms aktīvās vielas iekļaušanas I pielikumā jāparedz pietiekami ilgs laiks, kurā dalībvalstis un citas ieinteresētās personas varētu sagatavoties ar to saistīto jauno prasību ievērošanai un varētu nodrošināt, ka pieteikumu iesniedzējiem, kas sagatavojuši dokumentāciju, ir iespējams pilnībā izmantot datu aizsardzībai noteikto 10 gadu termiņu, kas saskaņā ar Direktīvas 98/8/EK 12. panta 1. punkta c) apakšpunkta ii) punktu sākas no iekļaušanas dienas.

               (9)

               Pēc iekļaušanas jādod dalībvalstīm pietiekams laiks Direktīvas 98/8/EK 16. panta 3. punkta īstenošanai, jo īpaši lai piešķirtu, grozītu vai anulētu atļaujas IPBC saturošiem 8. produktu veida biocīdiem un šādi nodrošinātu to atbilstību Direktīvai 98/8/EK.

               (10)

               Tādēļ atbilstīgi jāgroza Direktīva 98/8/EK.

               (11)

               Šajā direktīvā noteiktie pasākumi ir saskaņā ar Biocīdo produktu pastāvīgās komitejas atzinumu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 98/8/EK I pielikumu groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.
   2. pants
   Transponēšana
   1.   Dalībvalstis vēlākais līdz 2009. gada 30. jūnijam pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis nekavējoties iesniedz Komisijai minēto tiesību aktu tekstus, kā arī minēto tiesību aktu un šīs direktīvas atbilstības tabulu.
   Dalībvalstis piemēro minētos tiesību aktus no 2010. gada 1. jūlija.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka to, kā izdarīt šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2008. gada 28. jūlijā

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Stavros DIMAS

      (1)  OV L 123, 24.4.1998., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2008/31/EK (OV L 81, 20.3.2008., 57. lpp.).

      (2)  OV L 325, 11.12.2007., 3. lpp.

      PIELIKUMS
      Direktīvas 98/8/EK I pielikumā iestarpina šādu ierakstu Nr. 11:

                     Nr.

                     Vispārpieņemtais nosaukums

                        IUPAC nosaukums
                     Identifikācijas numuri

                     Aktīvās vielas minimālā tīrības pakāpe tirgū laižamajā biocīdajā produktā

                     Iekļaušanas datums

                     Termiņš, līdz kuram jānodrošina atbilstība 16. panta 3. punkta prasībām
                     (izņemot produktus, kas satur vairākas aktīvās vielas, kuriem termiņu, līdz kuram jānodrošina atbilstība 16. panta 3. punktam, nosaka pēc pēdējā iekļaušanas lēmuma, kas attiecas uz to sastāvā esošajām aktīvajām vielām)

                     Iekļaušanas termiņa beigu datums

                     Produkta veids

                     Īpaši noteikumi (1)

                     “11

                     IPBC

                     3-jod-2-propinilbutilkarbamāts
                     EK Nr.: 259-627-5

                        CAS Nr.: 55406-53-6

                     980 g/kg

                     2010. gada 1. jūlijs

                     2012. gada 30. jūnijs

                     2020. gada 30. jūnijs

                     8

                     Dalībvalstis nodrošina, ka attiecībā uz atļaujām ir paredzēti šādi nosacījumi:

                                 Ņemot vērā riska novērtēšanas laikā izdarītos pieņēmumus, rūpnieciskām un/vai profesionālām vajadzībām paredzētus produktus drīkst lietot tikai ar individuālās aizsardzības līdzekļiem, ja vien pieteikumā par atļauju izmantot produktu nav pierādīts, ka risku rūpnieciskiem un/vai profesionāliem lietotājiem var samazināt līdz pieļaujamam līmenim, izmantojot citus līdzekļus.

                                 Ņemot vērā identificētos riskus attiecībā uz augsni un ūdeni, riska samazināšanai jāveic piemēroti augsnes un ūdens aizsardzības pasākumi. Jo īpaši uz rūpnieciskām vajadzībām paredzētu produktu etiķetēm un/vai drošības datu lapās norādīts, ka tikko apstrādāta koksne pēc apstrādes uzglabājama zem nojumes vai uz ūdens necaurlaidīgas pamatnes, lai novērstu tiešu noplūdi augsnē vai ūdenī, un ka noplūdes jāsavāc otrreizējai izmantošanai vai likvidēšanai.”

         (1)  Par VI pielikuma vienoto principu īstenošanu, novērtēšanas ziņojumu saturu un to secinājumiem sk. Komisijas tīmekļa vietnē http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm


title: Padomes Direktīva (1986. gada 24. jūlijs) par vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā arodnodrošinājuma sistēmā

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31986L0378

Oficiālais Vēstnesis L 225 , 12/08/1986 Lpp. 0040 - 0042 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 5 Sējums 4 Lpp. 0083  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 5 Sējums 4 Lpp. 0083

		Padomes Direktīva(1986. gada 24. jūlijs)par vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā arodnodrošinājuma sistēmā(86/378/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100. un 235. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Līgumā ir noteikts, ka visas dalībvalstis nodrošina tāda principa ievērošanu, ka vīrieši un sievietes par vienādu darbu saņem vienādu atalgojumu; tā kā ar "atalgojumu" būtu jāsaprot parastā pamatalga vai minimālā alga, kā arī jebkura cita atlīdzība naudā vai natūrā, ko darba ņēmējs par darbu saņem no darba devēja tieši vai netieši;tā kā, lai gan vienlīdzīga atalgojuma princips patiešām ir tieši piemērojams gadījumiem, kad diskriminācijas noteikšanai par pamatu kalpo vienlīdzīgas attieksmes un vienlīdzīga atalgojuma kritēriji, pastāv arī situācijas, kad šā principa īstenošana ir saistīta ar papildu pasākumu pieņemšanu, kas skaidrāk nosaka tā darbības jomu;tā kā 1. panta 2. punktā Padomes Direktīvā 76/207/EEK (1976. gada 9. februāris) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem [4], ir paredzēts, ka nolūkā nodrošināt pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos Padome pēc Komisijas ierosinājuma pieņems noteikumus, ar ko noteiks tā saturu, darbības apjomu un piemērošanas pasākumus; tā kā Padome šim nolūkam ir pieņēmusi. Direktīvu 79/7/EEK (1978. gada 19. decembris) par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos [5];tā kā Direktīvas 79/7/EEK 3. panta 3. punktā ir noteikts, ka nolūkā nodrošināt vienlīdzīgas attieksmes principa īstenošanu sociālā arodnodrošinājuma sistēmā Padome pēc Komisijas ierosinājuma pieņems noteikumus, ar ko noteiks tā saturu, darbības apjomu un piemērošanas pasākumus;tā kā vienlīdzīgas attieksmes princips būtu jāīsteno sociālā arodnodrošinājuma sistēmā, kas paredz aizsardzību Direktīvas 79/7/EEK 3. panta 1. punktā noteiktajos gadījumos, kā arī sistēmā, kas paredz darbiniekiem jebkādu citu atlīdzību naudā vai natūrā Līguma izpratnē;tā kā vienlīdzīgas attieksmes princips sociālā nodrošinājuma jautājumos neskar noteikumus attiecībā uz mātes aizsardzību,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠīs direktīvas mērķis ir īstenot sociālā arodnodrošinājuma sistēmā vienlīdzīgas attieksmes principu pret vīriešiem un sievietēm, še turpmāk sauktu "vienlīdzīgas attieksmes princips".2. pants1. Ar "sociālā arodnodrošinājuma sistēmu" saprot tādu sistēmu, kuru nereglamentē Direktīva 79/7/EEK un kuras mērķis ir nodrošināt uzņēmuma vai uzņēmumu grupas, tautsaimniecības nozares vai profesijas vai profesiju grupas darba ņēmējiem — vai tie būtu darbinieki vai pašnodarbinātas personas — pabalstus, kuru uzdevums ir papildināt likumā noteiktās sociālā nodrošinājuma sistēmas paredzētos pabalstus vai tos aizstāt neatkarīgi no tā, vai dalība šādā sistēmā ir obligāta vai pēc izvēles.2. Šī direktīva neattiecas uz:a) individuāliem līgumiem;b) sistēmām, kurās ir tikai viens dalībnieks;c) algotu darba ņēmēju gadījumā — apdrošināšanas sistēmām, ko dalībniekiem piedāvā individuāli, lai viņiem garantētu:- vai nu papildu pabalstus,vai- iespēju izvēlēties datumu, kad sāk saņemt parasto pabalstu, vai iespēju izvēlēties starp vairākiem pabalstiem.3. pantsŠī direktīva attiecas uz strādājošajiem — ietverot pašnodarbinātas personas, personas, kuru darbu pārtraukusi slimība, maternitāte, nelaimes gadījums vai piespiedu bezdarbs, un darba meklētājus, kā arī uz tādiem darba ņēmējiem, kas ir pensionējušies vai guvuši invaliditāti.4. pantsŠī direktīva attiecas uz:a) arodnodrošinājuma sistēmām, kas nodrošina aizsardzību šādos gadījumos:- slimība,- invaliditāte,- vecums, tostarp priekšlaicīga pensionēšanās,- nelaimes gadījumi darbā un arodslimības,- bezdarbs;b) arodnodrošinājuma sistēmām, kas paredz citus sociālos pabalstus naudā vai natūrā un jo īpaši apgādnieka zaudējuma pabalstus un ģimenes pabalstus, ja šie pabalsti ir piešķirti darbiniekiem un tādējādi veido atlīdzību, ko darba devējs maksā darbiniekam, pamatojoties uz viņa nodarbinātību.5. pants1. Saskaņā ar turpmāk izklāstītajiem noteikumiem vienlīdzīgas attieksmes princips nozīmē to, ka nepastāv nekāda — ne tieša, ne netieša, konkrēti atsaucoties uz laulātību vai ģimenes stāvokli — diskriminācija dzimuma dēļ, jo īpaši attiecībā uz:- sociālā nodrošinājuma sistēmu darbības apjomu un pieejas nosacījumiem,- pienākumu veikt iemaksas un iemaksu aprēķināšanu,- pabalstu aprēķināšanu, ietverot palielinājumus, kas maksājami attiecībā uz laulāto vai apgādājamiem, un nosacījumiem, kas reglamentē termiņus, kuros ir tiesības uz pabalstiem, un to saglabāšanu.2. Vienlīdzīgas attieksmes princips neskar noteikumus attiecībā uz mātes aizsardzību.6. pants1. Ar vienlīdzīgas attieksmes principu pretrunā ir tādi noteikumi, kuri — jo īpaši atsaucoties uz laulātību vai ģimenes stāvokli — tieši vai netieši pamatojas uz dzimumu un ar kuriem:a) nosaka to personu loku, kas var piedalīties arodnodrošinājuma sistēmā;b) nosaka to, vai piedalīšanās kādā arodnodrošinājuma sistēmā ir obligāta vai pēc izvēles;c) paredz dažādus noteikumus attiecībā uz vecumu, kādā pievienojas sistēmai, vai minimālo nodarbinātības laiku, vai laiku, kurā ņemta dalība sistēmā, kas nepieciešams, lai iegūtu tās sniegtos pabalstus;d) paredz dažādus noteikumus, izņemot h) un i) apakšpunktā paredzētos, attiecībā uz iemaksu atlīdzināšanu gadījumā, kad darba ņēmējs izstājas no sistēmas, vēl neizpildījis nosacījumus, kas viņam garantē atliktas tiesības uz ilgtermiņa pabalstiem;e) paredz dažādus nosacījumus, lai piešķirtu pabalstus vai liegtu šādus pabalstus viena vai otra dzimuma darbiniekiem;f) nosaka dažādus pensionēšanās vecumus;g) aptur tiesību saglabāšanu vai iegūšanu laikā, kamēr persona atrodas bērna kopšanas atvaļinājumā vai likumā vai nolīgumā paredzētā atvaļinājumā ģimenes apstākļu dēļ, kuru apmaksā darba devējs;h) nosaka dažādus pabalstu lielumus, izņemot vajadzību ņemt vērā apdrošināšanas statistikas aprēķinu faktorus, kas dzimumiem ir atšķirīgi to pabalstu gadījumā, ko nosaka iemaksas;i) paredz dažādu lielumu darbinieku iemaksām;paredz dažādu lielumu darba devēja iemaksām tādu pabalstu gadījumā, ko nosaka iemaksas, izņemot — ja to veic nolūkā izlīdzināt šādus pabalstus;j) paredz dažādas normas vai tādas normas, kas piemērojamas tikai noteikta dzimuma darba ņēmējiem, izņemot tās, kas noteiktas h) un i) apakšpunktā, attiecībā uz garantijām vai tiesību saglabāšanu uz atliktiem pabalstiem, ja darba ņēmējs izstājas no sistēmas.2. Ja par šīs direktīvas darbības jomā ietilpstošu pabalstu piešķiršanu lemj sistēmas pārvaldes iestādes, tām ir jāievēro vienlīdzīgas attieksmes princips.7. pantsDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka:a) jebkurus noteikumus, kas ir pretrunā ar vienlīdzīgas attieksmes principu likumā noteiktajos obligātajos koplīgumos, uzņēmumu iekšējās kārtības noteikumos vai jebkādos citos noteikumos, kuri attiecas uz arodnodrošinājuma sistēmu, ir spēkā neesoši vai tos var pasludināt par spēkā neesošiem vai grozīt;b) sistēmas, kurās ir šādi noteikumi, nedrīkst administratīvi apstiprināt vai paplašināt.8. pants1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tos arodnodrošinājuma sistēmas noteikumus, kas ir pretrunā ar vienlīdzīgas attieksmes principu, pārskata līdz 1993. gada 1. janvārim.2. Šī direktīva neliedz uz tādām tiesībām un pienākumiem, kas izriet no dalības arodnodrošinājuma sistēmā laikposmā pirms sistēmas pārskatīšanas, joprojām attiecināt tās sistēmas noteikumus, kas bija spēkā attiecīgajā laikposmā.9. pantsDalībvalstis drīkst atlikt vienlīdzīgas attieksmes principa obligātu piemērošanu attiecībā uz:a) pensionēšanās vecuma noteikšanu, lai piešķirtu vecuma vai izdienas pensijas, un tās iespējamās sekas attiecībā uz citiem pabalstiem:- vai nu līdz datumam, kad šāda vienlīdzība tiek panākta likumos noteiktajā sistēmā,- vai, vēlākais, līdz laikam, kad šāda vienlīdzība tiek pieprasīta direktīvā;b) apgādnieka zaudējuma pensijām — līdz laikam, kad direktīvā šajā ziņā tiek pieprasīts vienlīdzīgas attieksmes princips likumā noteiktajā sociālā nodrošinājuma sistēmā;c) direktīvas 6. panta 1. punkta i) apakšpunkta pirmās daļas piemērošanu, lai ņemtu vērā dažādos aktuāraprēķinu faktorus, vēlākais, līdz beidzies trīspadsmit gadus ilgais laikposms pēc šīs direktīvas izziņošanas.10. pantsDalībvalstis savā tiesiskajā sistēmā ievieš vajadzīgos pasākumus, lai visas personas, kas uzskata, ka tām nodarīts kaitējums tādējādi, ka nav piemērots vienlīdzīgas attieksmes princips, varētu celt prasību tiesā, iespējams, pēc tam, kad tās iesniegušas lietu citās kompetentās iestādēs.11. pantsDalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai pasargātu darba ņēmēju no atlaišanas, ja tā ir darba devēja reakcija uz sūdzību uzņēmumā vai uz tiesu darbiem, kas ierosināti, lai panāktu vienlīdzīgas attieksmes principa ievērošanu.12. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā tādi normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, vēlākais, trīs gadus pēc tās izziņošanas [6]. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis, vēlākais, piecus gadus pēc šīs direktīvas izziņošanas dara zināmu Komisijai visu informāciju, kas tai vajadzīga, lai sastādītu ziņojumu Padomei par šīs direktīvas piemērošanu.13. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1986. gada 24. jūlijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsA. Clark[1] OV C 134, 21.5.1983., 7. lpp.[2] OV C 117, 30.4.1984., 169. lpp.[3] OV C 35, 9.2.1984., 7. lpp.[4] OV L 39, 14.2.1976., 40. lpp.[5] OV L 6, 10.1.1979., 24. lpp.[6] Šī direktīva ir izziņota dalībvalstīm 1986. gada 30. jūlijā.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 1999/90/EK (1999. gada 15. novembris), ar kuru groza Direktīvu 90/539/EEK par dzīvnieku veselības nosacījumiem, kas reglamentē mājputnu un inkubējamo olu tirdzniecību Kopienā un to importu no trešām valstīm

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31999L0090

Oficiālais Vēstnesis L 300 , 23/11/1999 Lpp. 0019 - 0021

		Padomes Direktīva 1999/90/EK(1999. gada 15. novembris),ar kuru groza Direktīvu 90/539/EEK par dzīvnieku veselības nosacījumiem, kas reglamentē mājputnu un inkubējamo olu tirdzniecību Kopienā un to importu no trešām valstīmEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 37. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā:(1) Padomes 1990. gada 15. oktobra Direktīvas 90/539/EEK par dzīvnieku veselības nosacījumiem, kas reglamentē mājputnu un inkubējamo olu tirdzniecību Kopienā un to importu no trešām valstīm [4], 12. panta 1. punktā izstrādāti noteikumi, ko piemēro tādiem mājputniem un inkubējamām olām, kuru nosūtīšanas galamērķis ir dalībvalstis vai dalībvalstu reģioni, kā statuss atzīts saskaņā ar minētās direktīvas 12. panta 2. punktu.(2) Komisijas 1993. gada 8. februāra Lēmumu 93/152/EEK, kur noteikti kritēriji vakcīnām, kuras jālieto pret Ņūkāslas slimību sistemātiskās vakcinācijas programmās [5], piemēro no 1995. gada 1. janvāra.(3) Tā rezultātā ir lietderīgi grozīt Padomes Direktīvu 90/539/EEK, jo īpaši tās 12. pantu.(4) Minētās direktīvas 11. pantā praktisku apsvērumu dēļ paredzēts īpašs režīms tirdzniecībai ar ļoti maziem mājputnu sūtījumiem Kopienā; tā kā tomēr direktīvas vispārīgie noteikumi būtu jāattiecina uz tirdzniecību ar skrējējputniem.(5) Ir lietderīgi grozīt tirdzniecības noteikumus, ko piemēro trešām valstīm, ieviešot iespēju izstrādāt tādus papildu noteikumus par mājputnu un inkubējamo olu importu, kuri sniegtu dzīvnieku veselības garantijas, kas ir vismaz līdzvērtīgas Direktīvas 90/539/EEK II nodaļā noteiktajām un kur turklāt ietverti noteikumi par karantīnas pasākumu izveidi.(6) Turklāt ir lietderīgi grozīt Direktīvu 90/539/EEK, ņemot vērā Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumu 1999/468/EK, kurā noteikta kārtība Komisijai piešķirto īstenošanas pilnvaru izpildei [6],IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 90/539/EEK ar šo groza šādi.1. Minētās direktīvas 11. pantu papildina ar šādu tekstu:"3. Šā panta 1. un 2. punkta noteikumus nepiemēro sūtījumiem, kuros ir skrējējputni vai inkubējamas skrējējputnu olas."2. Direktīvas 12. panta 1. punktu aizstāj ar šo:"1. Gadījumā, ja mājputni vai inkubējamās olas no dalībvalstīm vai dalībvalstu reģioniem, kur 1. pantā minētos mājputnus vakcinē pret Ņūkāslas slimību, tiek ievesti dalībvalstī vai dalībvalsts reģionā, kura statuss noteikts saskaņā ar iepriekš minēto 2. punktu, piemēro šādus noteikumus:a) inkubējamām olām jābūt no tādām mājputnu saimēm, kas:- nav vakcinētas vai- ir vakcinētas ar inaktivētu vakcīnu, vai- ir vakcinētas ar dzīvu vakcīnu ar noteikumu, ka vakcinācija veikta vismaz 30 dienas pirms inkubējamo olu savākšanas;b) dienu veci cāļi (to skaitā cāļi, kas paredzēti piejaucēšanai) nedrīkst būt vakcinēti pret Ņūkāslas slimību, un tiem jābūt no:- inkubējamām olām, kas atbilst a) apakšpunkta nosacījumiem, un- no tāda inkubatora, kura darbība ir tāda, ka laika un vietas ziņā ir nodrošināta šādu olu pilnīgi atsevišķa inkubācija no olām, kas neatbilst a) apakšpunkta nosacījumiem;c) vaislas un gaļas mājputni:- nedrīkst būt vakcinēti pret Ņūkāslas slimību un- tiem 14 dienas pirms nosūtīšanas jābūt izolētiem vai nu saimniecībā, vai karantīnas punktā valsts pilnvarota veterinārārsta uzraudzībā. Šajā sakarā mājputni attiecīgi izcelsmes saimniecībā vai karantīnas punktā nedrīkst būt vakcinēti pret Ņūkāslas slimību 21 dienu pirms nosūtīšanas, un šajā laikā neviens putns, kas nav paredzēts nosūtīšanai, nedrīkst būt ievests saimniecībā vai karantīnas punktā; turklāt karantīnas punktos nedrīkst veikt vakcinācijas, un- 14 dienu laikā pirms nosūtīšanas tiem ar negatīviem rezultātiem jābūt veiktai reprezentatīvai seroloģiskai pārbaudei, nosakot Ņūkāslas slimības antivielas saskaņā ar sīki izstrādātiem noteikumiem, kas pieņemti saskaņā ar 32. pantā noteikto kārtību;d) kaujamiem mājputniem jābūt no šādām saimēm:- ja tās nav vakcinētas pret Ņūkāslas slimību, tad atbilst c) apakšpunkta trešā ievilkuma prasībām,- ja tās ir vakcinētas, tad 14 dienu laikā pirms nosūtīšanas to reprezentatīvam paraugam veikts tests, izolējot Ņūkāslas slimības vīrusu, atbilstīgi sīki izstrādātiem noteikumiem, kas pieņemti saskaņā ar 32. pantā noteikto kārtību."3. Svītro 12. panta 4. punktu.4. Direktīvas 26. panta 2. punktu aizstāj ar šādu tekstu:"2. Komisija saskaņā ar 32. pantā noteikto kārtību var paredzēt, ka importētie mājputni, inkubējamās olas vai mājputni, kas inkubēti no importētām olām, jātur karantīnā vai izolēti ne ilgāk par diviem mēnešiem."5. Pievieno šādu pantu:"27.a pantsNeatkarīgi no 20., 22., 23. un 24. panta Komisija saskaņā ar 32. pantā noteikto kārtību katrā atsevišķā gadījumā var nolemt atļaut importēt mājputnus un inkubējamās olas no trešām valstīm, ja šāds imports nav pretrunā ar 20., 22., 23. un 24. panta noteikumiem. Sīki izstrādātus noteikumus par šādu importu izstrādā saskaņā ar šo pašu kārtību. Šādi noteikumi nodrošina dzīvnieku veselības garantijas, kas ir vismaz līdzvērtīgas šīs direktīvas II nodaļā paredzētajām dzīvnieku veselības garantijām, un ir saistītas ar obligātu karantīnu un pārbaudi attiecībā uz putnu gripu, Ņūkāslas slimību un jebkuru citu attiecīgu slimību."6. Ar šādu tekstu aizstāj 32. pantu:"32. pants1. Komisijai palīdz ar Lēmumu 68/361/EEK [7] izveidotā Pastāvīgā veterinārijas komiteja, kas sastāv no dalībvalstu pārstāvjiem un kuras priekšsēdētājs ir Komisijas pārstāvis.2. Komisijas pārstāvis iesniedz Komitejai veicamo pasākumu projektu. Komiteja sniedz atzinumu par šo projektu laikā, kuru priekšsēdētājs var noteikt atkarībā no jautājuma steidzamības. Par lēmumiem, ko Padomei jāpieņem pēc Komisijas priekšlikuma, atzinumu sniedz ar Līguma 205. panta 2. punktā noteikto balsu vairākumu. Dalībvalstu pārstāvju balsis komitejā vērtē, kā noteikts minētajā pantā. Priekšsēdētājs nebalso.3. Komisija pieņem paredzētos pasākumus, ja tie ir saskaņā ar komitejas atzinumu.4. Ja paredzētie pasākumi nav saskaņā ar komitejas atzinumu vai ja atzinums nav sniegts, tad Komisija tūlīt iesniedz Padomei priekšlikumu, kas attiecas uz veicamajiem pasākumiem.5. Padome ar kvalificētu balsu vairākumu pieņem lēmumu par priekšlikumu trīs mēnešu laikā no nodošanas izskatīšanai.Ja šajā laikā Padome ar kvalificētu vairākumu norāda, ka tā iebilst pret priekšlikumu, tad Komisija to pārskata. Tā var iesniegt Padomei grozītu priekšlikumu, atkārtoti iesniegt to pašu priekšlikumu vai iesniegt tiesību aktu projektu, pamatojoties uz Līgumu.Ja Padome noteiktajā termiņā nav pieņēmusi ierosinātos ieviešanas pasākumus vai nav norādījusi uz saviem iebildumiem pret ierosinātajiem ieviešanas pasākumiem, tad tos pieņem Komisija."7. Ar šādu tekstu aizstāj 33. pantu:"33. pants1. Komisijai palīdz ar Lēmumu 68/361/EEK izveidotā Pastāvīgā veterinārijas komiteja, kas sastāv no dalībvalstu pārstāvjiem un kuras priekšsēdētāji ir Komisijas pārstāvji.2. Komisijas pārstāvis Komitejai iesniedz veicamo pasākumu projektu. Komiteja sniedz atzinumu par šo projektu laikā, ko priekšsēdētājs var noteikt atkarībā no jautājuma steidzamības. Par lēmumiem, ko Padomei jāpieņem pēc Komisijas priekšlikuma, atzinumu sniedz ar Līguma 205. panta 2. punktā noteikto balsu vairākumu. Dalībvalstu pārstāvju balsis komitejā vērtē, kā noteikts minētajā pantā. Priekšsēdētājs nebalso.3. Komisija pieņem paredzētos pasākumus, ja tie ir saskaņā ar komitejas atzinumu.4. Ja paredzētie pasākumi nav saskaņā ar komitejas atzinumu vai ja atzinums nav sniegts, tad Komisija tūlīt iesniedz Padomei priekšlikumu, kas attiecas uz veicamajiem pasākumiem.5. Padome ar kvalificētu vairākumu pieņem lēmumu par priekšlikumu 15 dienu laikā no tā saņemšanas.Ja šajā laikā Padome ar kvalificētu vairākumu norāda, ka tā iebilst pret priekšlikumu, Komisija to pārskata. Tā var iesniegt Padomei grozītu priekšlikumu, atkārtoti iesniegt to pašu priekšlikumu vai iesniegt tiesību aktu projektu, pamatojoties uz Līgumu.Ja Padome noteiktajā termiņā nav pieņēmusi ierosinātos ieviešanas pasākumus vai nav norādījusi uz saviem iebildumiem, tad tos pieņem Komisija."2. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2000. gada 1. jūlijam izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis paredz šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarīt šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu svarīgākos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, ko reglamentē šī direktīva.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad tā publicēta Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1999. gada 15. novembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājaK. Hemilä[1] OV C 15, 20.1.1996., 13. lpp.[2] OV C 261, 9.9.1996., 187. lpp.[3] OV C 153, 28.5.1996., 46. lpp.[4] OV L 303, 31.10.1990., 6. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1994. gada Iestāšanās aktu.[5] OV L 59, 12.3.1993., 35. lpp.[6] OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.[7] OV L 255, 18.10.1968., 23. lpp.--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/99/EK ( 2008. gada 19. novembris) par vides krimināltiesisko aizsardzību (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 328/28

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2008/99/EK
   (2008. gada 19. novembris)
   par vides krimināltiesisko aizsardzību
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 175. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   pēc apspriešanās ar Reģionu komiteju,
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (2),
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Līguma 174. panta 2. punktu Kopienas politikai attiecībā uz vidi jācenšas nodrošināt augstu aizsardzības līmeni.

               (2)

               Kopiena izsaka bažas par noziedzīgo nodarījumu, kas saistīti ar vidi, skaita un ietekmes pieaugumu, kas arvien vairāk pārsniedz to valstu robežas, kurās noziedzīgie nodarījumi izdarīti. Šādi noziedzīgi nodarījumi rada apdraudējumu videi, tādēļ uz tiem ir atbilstīgi jāreaģē.

               (3)

               Pieredze liecina, ka pašreizējās sodu sistēmas nav bijušas pietiekamas, lai panāktu pilnīgu tiesību aktu ievērošanu vides aizsardzības jomā. Šādu tiesību aktu ievērošanu var un vajag nostiprināt, un tas jādara, paredzot kriminālsodu, kas apliecina kvalitatīvi atšķirīgu sabiedrisko nosodījumu salīdzinājumā ar administratīviem sodiem vai civiltiesībās noteikto kompensāciju mehānismu.

               (4)

               Kopīgi noteikumi par noziedzīgiem nodarījumiem ļauj izmantot efektīvas izmeklēšanas metodes un palīdzību dalībvalstīs un starp tām.

               (5)

               Lai nodrošinātu efektīvu vides aizsardzību, jo īpaši ir vajadzīgas atturošas papildu sankcijas par videi kaitīgām darbībām, kas parasti nodara vai var nodarīt ievērojamu kaitējumu gaisam, tostarp stratosfērai, augsnei, ūdenim, dzīvniekiem vai augiem, tostarp sugu saglabāšanai.

               (6)

               Juridiska pienākuma – rīkoties – nepildīšanas gadījumā var iestāties tādas pašas sekas kā aktīvas rīcības gadījumā, tādēļ arī par to ir jāparedz atbilstošs sods.

               (7)

               Tādējādi visā Kopienā šāda rīcība, ja tā izdarīta ar nodomu vai rupjas nolaidības dēļ, ir jāatzīst par noziedzīgu nodarījumu.

               (8)

               Šīs direktīvas pielikumos uzskaitītajos tiesību aktos ir iekļauti noteikumi, uz kuriem būtu jāattiecina krimināltiesībās paredzētie pasākumi, lai nodrošinātu, ka noteikumi vides aizsardzības jomā darbojas pilnā mērā.

               (9)

               Šajā direktīvā noteiktās saistības attiecas tikai uz šīs direktīvas pielikumos uzskaitītajiem tiesību aktiem, kuros noteikts, ka dalībvalstīm, īstenojot minētos tiesību aktus, ir pienākums paredzēt aizliedzošus pasākumus.

               (10)

               Ar šo direktīvu dalībvalstīm uzliek par pienākumu valsts tiesību aktos paredzēt kriminālsodus par nopietniem Kopienas tiesību aktu pārkāpumiem vides aizsardzības jomā. Ar šo direktīvu nenosaka pienākumu attiecībā uz šādu sodu vai citas pieejamas tiesību aizsardzības sistēmas piemērošanu atsevišķos gadījumos.

               (11)

               Šī direktīva neskar citas sistēmas attiecībā uz atbildību par kaitējumu videi saskaņā ar Kopienas vai valstu tiesību aktiem.

               (12)

               Ņemot vērā to, ka šajā direktīvā ir izklāstītas minimālās prasības, dalībvalstis var pieņemt vai saglabāt stingrākus pasākumus attiecībā uz efektīvu vides krimināltiesisko aizsardzību. Šādiem pasākumiem jābūt saderīgiem ar Līgumu.

               (13)

               Dalībvalstīm jāsniedz Komisijai informācija par šīs direktīvas īstenošanu, lai tā varētu novērtēt šīs direktīvas ietekmi.

               (14)

               Ņemot vērā, ka šīs direktīvas mērķi, proti, nodrošināt efektīvu vides aizsardzību, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka šīs direktīvas mēroga vai iedarbības dēļ šos mērķus var labāk sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šā mērķa sasniegšanai.

               (15)

               Ja tiek pieņemti turpmāki tiesību akti par vides jautājumiem, attiecīgā gadījumā tajos būtu jānorāda, ka piemēros šo direktīvu. Vajadzības gadījumā būtu jāgroza 3. pants.

               (16)

               Šajā direktīvā ir ievērotas pamattiesības un principi, kas jo īpaši atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Priekšmets
   Ar šo direktīvu nosaka pasākumus attiecībā uz krimināllikumu vides efektīvākai aizsardzībai.
   2. pants
   Definīcijas
   Šajā direktīvā:

               a)

               “nelikumīgs” ir tāds, kas pārkāpj:

                           i)

                           A pielikumā izklāstītos tiesību aktus, kas pieņemti, pamatojoties uz EK līgumu, vai

                           ii)

                           attiecībā uz darbībām, ko reglamentē Euratom līgums, B pielikumā izklāstītos Euratom Kopienas tiesību aktus, vai

                           iii)

                           tādus dalībvalsts pieņemtus tiesību aktus, administratīvus noteikumus vai dalībvalsts kompetentas iestādes pieņemtus lēmumus, ar ko īsteno i) vai ii) apakšpunktā minētos Kopienas tiesību aktus;

               b)

               “aizsargājamas savvaļas dzīvnieku un augu sugas” ir:

                           i)

                           direktīvas 3. panta f) punkta nozīmē – sugas, kuras uzskaitītas:

                                       —

                                       IV pielikumā Padomes Direktīvā 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (3),

                                       —

                                       I pielikumā un minētas 4. panta 2. punktā Padomes Direktīvā 79/409/EEK (1979. gada 2. aprīlis) par savvaļas putnu aizsardzību (4);

                           ii)

                           direktīvas 3. panta g) punkta nozīmē – sugas, kuras uzskaitītas A vai B pielikumā Padomes Regulā (EK) Nr. 338/97 (1996. gada 9. decembris) par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību (5);

               c)

               “dzīvotne aizsargājamā teritorijā” ir jebkura tādas sugas dzīvotne, kuras vajadzībām teritoriju saskaņā ar 4. panta 1. vai 2. punktu Direktīvā 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību klasificē kā īpaši aizsargājamo teritoriju, vai jebkura dabiska dzīvotne vai tādas sugas dzīvotne, kuras vajadzībām attiecīgajai teritorijai saskaņā ar 4. panta 4. punktu Direktīvā 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību ir piešķirts īpaši aizsargājamas dabas teritorijas statuss;

               d)

               “juridiska persona” ir jebkura juridiska vienība, kam ir šāds statuss saskaņā ar piemērojamiem valsts tiesību aktiem, izņemot valstis vai publisko tiesību juridiskās personas, kuras īsteno valsts varu, un starptautiskas sabiedriskās organizācijas.

         3. pants
   Noziedzīgi nodarījumi
   Dalībvalstis nodrošina, ka par noziedzīgu nodarījumu tiek atzīta šāda rīcība, ja tā ir nelikumīga un izdarīta ar nodomu vai vismaz rupjas nolaidības dēļ:

               a)

               noteikta daudzuma materiālu vai jonizējošas radiācijas noplūde, emisija vai ievadīšana gaisā, augsnē vai ūdenī, kas izraisa vai var izraisīt cilvēku nāvi vai smagus miesas bojājumus vai būtisku kaitējumu gaisa kvalitātei, augsnes kvalitātei vai ūdens kvalitātei, vai dzīvniekiem vai augiem;

               b)

               atkritumu vākšana, transportēšana, reģenerācija vai apglabāšana, tostarp šādu darbību pārraudzība, apglabāšanas vietu aprūpe pēc slēgšanas, kā arī darbības, kuras veic (atkritumu apsaimniekošanas) komercaģenti vai mākleri un kuras izraisa vai var izraisīt cilvēku nāvi vai smagus miesas bojājumus vai būtisku kaitējumu gaisa kvalitātei, augsnes kvalitātei, ūdens kvalitātei vai dzīvniekiem vai augiem;

               c)

               atkritumu sūtīšana, ja uz šo darbību attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1013/2006 par atkritumu sūtījumiem (6) 2. panta 35. punkts un ja to veic ievērojamā daudzumā neatkarīgi no tā, vai to veic kā vienu sūtījumu vai kā vairākus sūtījumus, kas šķiet savstarpēji saistīti;

               d)

               tādas rūpnīcas ekspluatācija, kurā tiek veiktas bīstamas darbības vai uzglabātas un izmantotas bīstamas vielas vai preparāti, kas ārpus iekārtas izraisa vai var izraisīt cilvēku nāvi vai smagus miesas bojājumus vai būtisku kaitējumu gaisa kvalitātei, augsnes kvalitātei vai ūdens kvalitātei, vai dzīvniekiem vai augiem;

               e)

               kodolmateriālu vai citu bīstamu radioaktīvu vielu ražošana, apstrāde, darbības ar tām, to izmantošana, glabāšana, uzglabāšana, transportēšana, imports, eksports vai apglabāšana, kas izraisa vai var izraisīt cilvēku nāvi vai smagus miesas bojājumus vai būtisku kaitējumu gaisa kvalitātei, augsnes kvalitātei vai ūdens kvalitātei, vai dzīvniekiem vai augiem;

               f)

               aizsargājamu savvaļas dzīvnieku sugu īpatņu vai augu sugu eksemplāru nogalināšana, iznīcināšana, turēšana vai ķeršana, izņemot gadījumus, kad šāda rīcība attiecas uz niecīgu daudzumu un ievērojami neietekmē sugas aizsardzības statusu;

               g)

               aizsargājamu dzīvnieku sugu vai augu šķirņu vai to daļu, vai izstrādājumu tirdzniecība, izņemot gadījumus, kad šāda rīcība attiecas uz niecīgu daudzumu un ievērojami neietekmē sugas aizsardzības statusu;

               h)

               jebkāda rīcība, kas izraisa aizsargājamā teritorijā atrodošas dzīvotnes stāvokļa būtisku pasliktināšanos;

               i)

               ozona slāni noārdošu vielu ražošana, imports, eksports, laišana tirgū vai izmantošana.

         4. pants
   Kūdīšana, atbalstīšana un līdzdalība
   Dalībvalstis nodrošina, ka kūdīšana veikt 3. pantā minēto rīcību ar nodomu, tās atbalstīšana un līdzdalība tajā ir sodāma kā noziedzīgs nodarījums.
   5. pants
   Sodi
   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka par 3. un 4. pantā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem ir paredzēti efektīvi, samērīgi un atturoši kriminālsodi.
   6. pants
   Juridisko personu atbildība
   1.   Dalībvalstis nodrošina, ka juridiskās personas var saukt pie atbildības par noziedzīgiem nodarījumiem, kas minēti 3. un 4. pantā, ja šādus noziedzīgus nodarījumus juridiskās personas labā ir izdarījusi jebkura persona, kura ieņem vadošu amatu juridiskajā personā, rīkojoties individuāli vai kā dalībnieks tādas juridiskas personas vadošā struktūrā, pamatojoties uz:

               a)

               juridiskās personas pārstāvības pilnvarām;

               b)

               pilnvarām pieņemt lēmumus juridiskās personas vārdā; vai

               c)

               pilnvarām īstenot kontroli juridiskajā personā.

         2.   Dalībvalstis arī nodrošina, ka juridiskas personas var saukt pie atbildības, ja 1. punktā minētas personas nepietiekamas pārraudzības vai kontroles dēļ kādai šai personai pakļautai personai ir bijusi iespēja izdarīt 3. un 4. pantā minēto noziedzīgo nodarījumu šīs juridiskās personas labā.
   3.   Juridisko personu atbildība saskaņā ar 1. un 2. punktu neizslēdz kriminālvajāšanu pret fiziskām personām, kuras ir 3. un 4. pantā minēto nodarījumu izdarītājas, uzkūdītājas vai līdzdalībnieces.
   7. pants
   Sodi juridiskām personām
   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka juridiskām personām, kuras sauc pie atbildības saskaņā ar 6. pantu, piemēro efektīvus, samērīgus un atturošus sodus.
   8. pants
   Transponēšana
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2010. gada 26. decembrim izpildītu šīs direktīvas prasības.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva, kā arī tabulu, kurā norādīta minēto noteikumu un šīs direktīvas atbilstība.
   9. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   10. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Strasbūrā, 2008. gada 19. novembrī

            Eiropas Parlamenta vārdā —

            priekšsēdētājs

         H.-G. PÖTTERING

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         J.-P. JOUYET

      (1)  OV C 10, 15.1.2008., 47. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta 2008. gada 21. maija Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts) un Padomes 2008. gada 24. oktobra Lēmums.

      (3)  OV L 206, 22.7.1992., 7. lpp.

      (4)  OV L 103, 25.4.1979., 1. lpp.

      (5)  OV L 61, 3.3.1997., 1. lpp.

      (6)  OV L 190, 12.7.2006., 1. lpp.

      A PIELIKUMS
      To Kopienas tiesību aktu saraksts, kuri pieņemti saskaņā ar EK Līgumu un kuru pārkāpums ir nelikumīga rīcība saskaņā ar šīs direktīvas 2. panta a) punkta i) apakšpunktu

                  —

                  Padomes Direktīva 70/220/EEK (1970. gada 20. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem, kas jāveic, lai novērstu gaisa piesārņošanu ar gāzēm no mehānisko transportlīdzekļu motoriem (1),

                  —

                  Padomes Direktīva 72/306/EEK (1972. gada 2. augusts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem, kas jāveic, lai samazinātu piesārņojuma emisiju no transportlīdzekļiem paredzētiem dīzeļmotoriem (2),

                  —

                  Padomes Direktīva 75/439/EEK (1975. gada 16. jūnijs) par atkritumeļļu apglabāšanu (3),

                  —

                  Padomes Direktīva 76/160/EEK (1975. gada 8. decembris) par peldvietu ūdens kvalitāti (4),

                  —

                  Padomes Direktīva 76/769/EEK (1976. gada 27. jūlijs) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu bīstamu vielu un preparātu tirgū laišanas un lietošanas ierobežojumiem (5),

                  —

                  Padomes Direktīva 77/537/EEK (1977. gada 28. jūnijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem, kas jāveic, lai samazinātu piesārņotāju emisiju no lauksaimniecības un mežsaimniecības riteņtraktoros lietojamiem dīzeļmotoriem (6),

                  —

                  Padomes Direktīva 78/176/EEK (1978. gada 20. februāris) par titāna dioksīda ražošanas atkritumiem (7),

                  —

                  Padomes Direktīva 79/117/EEK (1978. gada 21. decembris), ar ko aizliedz laist tirgū un izmantot augu aizsardzības līdzekļus, kuru sastāvā ir konkrētas aktīvās vielas (8),

                  —

                  Padomes Direktīva 79/409/EEK (1979. gada 2. aprīlis) par savvaļas putnu aizsardzību (9),

                  —

                  Padomes Direktīva 82/176/EEK (1982. gada 22. marts) par robežvērtībām un kvalitātes mērķiem attiecībā uz dzīvsudraba emisiju sārmu metālu hlorīdu elektrolīzes rūpniecībā (10),

                  —

                  Padomes Direktīva 83/513/EEK (1983. gada 26. septembris) par robežvērtībām un kvalitātes mērķiem attiecībā uz kadmija emisijām (11),

                  —

                  Padomes Direktīva 84/156/EEK (1984. gada 8. marts) par robežvērtībām un kvalitātes mērķiem attiecībā uz dzīvsudraba emisijām nozarēs, kas nav sārmu metālu hlorīdu elektrolīze (12),

                  —

                  Padomes Direktīva 84/360/EEK (1984. gada 28. jūnijs) par rūpniecības uzņēmumu radītā gaisa piesārņojuma apkarošanu (13),

                  —

                  Padomes Direktīva 84/491/EEK (1984. gada 9. oktobris) par robežvērtībām un kvalitātes mērķiem attiecībā uz heksahlorcikloheksāna emisijām (14),

                  —

                  Padomes Direktīva 85/203/EEK (1985. gada 7. marts) par gaisa kvalitātes normām attiecībā uz slāpekļa dioksīdu (15),

                  —

                  Padomes Direktīva 86/278/EEK (1986. gada 12. jūnijs) par vides, jo īpaši augsnes, aizsardzību, lauksaimniecībā izmantojot notekūdeņu dūņas (16),

                  —

                  Padomes Direktīva 86/280/EEK (1986. gada 12. jūnijs) par emisiju robežvērtībām un kvalitātes mērķiem attiecībā uz dažām bīstamām vielām, kas iekļautas Direktīvas 76/464/EEK pielikuma I sarakstā (17),

                  —

                  Padomes Direktīva 87/217/EEK (1987. gada 19. marts) par vides piesārņojuma ar azbestu novēršanu un samazināšanu (18),

                  —

                  Padomes Direktīva 90/219/EEK (1990. gada 23. aprīlis) par ģenētiski modificētu mikroorganismu ierobežotu izmantošanu (19),

                  —

                  Padomes Direktīva 91/271/EEK (1991. gada 21. maijs) par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (20),

                  —

                  Padomes Direktīva 91/414/EEK (1991. gada 15. jūlijs) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (21),

                  —

                  Padomes Direktīva 91/676/EEK (1991. gada 12. decembris) attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti (22),

                  —

                  Padomes Direktīva 91/689/EEK (1991. gada 12. decembris) par bīstamajiem atkritumiem (23),

                  —

                  Padomes Direktīva 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (24),

                  —

                  Padomes Direktīva 92/112/EEK (1992. gada 15. decembris) par procedūrām tādu programmu saskaņošanai, kuras paredzētas, lai samazinātu un galīgi likvidētu titāna dioksīda rūpniecības radīto piesārņojumu (25),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 94/25/EK (1994. gada 16. jūnijs) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz izpriecu kuģiem: noteikumi, kas grozīti ar Direktīvu 2003/44/EK (26),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 94/62/EK (1994. gada 20. decembris) par iepakojumu un izlietoto iepakojumu (27),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 94/63/EK (1994. gada 20. decembris) par kontroli attiecībā uz gaistošu organisko savienojumu (GOS) emisiju, ko rada benzīna glabāšana un nosūtīšana no termināliem uz degvielas uzpildes stacijām (28),

                  —

                  Padomes Direktīva 96/49/EK (1996. gada 23. jūlijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamo kravu pārvadāšanu pa dzelzceļu (29),

                  —

                  Padomes Direktīva 96/59/EK (1996. gada 16. septembris) par polihlorētu bifenilu un polihlorētu terfenilu (PCB/PCT) apglabāšanu (30),

                  —

                  Padomes Direktīva 96/62/EK (1996. gada 27. septembris) par apkārtējā gaisa kvalitātes novērtēšanu un pārvaldību (31),

                  —

                  Padomes Direktīva 96/82/EK (1996. gada 9. decembris) par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kuros iesaistītas bīstamas vielas (32),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 97/68/EK (1997. gada 16. decembris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem pret gāzveida un daļiņveida piesārņotāju emisiju no iekšdedzes motoriem, ko uzstāda visurgājējai tehnikai (33),

                  —

                  Padomes Regula (EK) Nr. 338/97 (1996. gada 9. decembris) par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību (34),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 98/8/EK (1998. gada 16. februāris) par biocīdo produktu laišanu tirgū (35),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 98/70/EK (1998. gada 13. oktobris), kas attiecas uz benzīna un dīzeļdegvielu kvalitāti (36),

                  —

                  Padomes Direktīva 98/83/EK (1998. gada 3. novembris) par dzeramā ūdens kvalitāti (37),

                  —

                  Padomes Direktīva 1999/13/EK (1999. gada 11. marts) par gaistošu organisko savienojumu emisijas ierobežošanu no organiskiem šķīdinātājiem noteiktos darbības veidos un iekārtās (38),

                  —

                  Padomes Direktīva 1999/30/EK (1999. gada 22. aprīlis) par robežvērtību noteikšanu sēra dioksīda, slāpekļa dioksīda un slāpekļa oksīdu, makrodaļiņu un svina koncentrācijai apkārtējā gaisā (39),

                  —

                  Padomes Direktīva 1999/31/EEK (1999. gada 26. aprīlis) par atkritumu poligoniem (40),

                  —

                  Padomes Direktīva 1999/32/EK (1999. gada 26. aprīlis), ar ko paredz sēra satura samazināšanu konkrētiem šķidrā kurināmā veidiem (41),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/53/EK (2000. gada 18. septembris) par nolietotiem transportlīdzekļiem (42),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/60/EK (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (43),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/69/EK (2000. gada 16. novembris) par robežvērtībām benzola un oglekļa oksīda koncentrācijai apkārtējā gaisā (44),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/76/EK (2000. gada 4. decembris) par atkritumu sadedzināšanu (45),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 2037/2000 (2000. gada 29. jūnijs) par vielām, kas noārda ozona slāni (46),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/18/EK (2001. gada 12. marts) par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē (47),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/80/EK (2001. gada 23. oktobris) par ierobežojumiem attiecībā uz dažu piesārņojošo vielu emisiju gaisā no lielām sadedzināšanas iekārtām (48),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/3/EK (2002. gada 12. februāris) attiecībā uz ozonu apkārtējā gaisā (49),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/95/EK (2003. gada 27. janvāris) par dažu bīstamu vielu izmantošanas ierobežošanu elektriskās un elektroniskās iekārtās (50),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/96/EK (2003. gada 27. janvāris) par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem (WEEE) (51),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/107/EK (2004. gada 15. decembris) par arsēnu, kadmiju, dzīvsudrabu, niķeli un policikliskiem aromātiskiem ogļūdeņražiem apkārtējā gaisā (52),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 648/2004 (2004. gada 31. marts) par mazgāšanas līdzekļiem (53),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 850/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par noturīgiem organiskajiem piesārņotājiem (54),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2005/55/EK (2005. gada 28. septembris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem, kas jāveic, lai samazinātu gāzveida un daļiņveida piesārņotāju emisiju no kompresijaizdedzes motoriem, kuri paredzēti transportlīdzekļiem, un gāzveida piesārņotāju emisiju no dzirksteļaizdedzes motoriem, ko darbina ar dabasgāzi vai sašķidrinātu naftas gāzi un kas paredzēti transportlīdzekļiem (55),

                  —

                  Komisijas Direktīva 2005/78/EK (2005. gada 14. novembris), ar ko īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/55/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem, kas jāveic, lai samazinātu gāzveida un daļiņveida piesārņotāju emisiju no kompresijaizdedzes motoriem, kuri paredzēti transportlīdzekļiem, un gāzveida piesārņotāju emisiju no dzirksteļaizdedzes motoriem, ko darbina ar dabasgāzi vai sašķidrinātu naftas gāzi un kas paredzēti transportlīdzekļiem, kā arī ar ko groza tās I, II, III, IV un VI pielikumu (56),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/7/EK (2006. gada 15. februāris) par peldvietu ūdens kvalitātes pārvaldību (57),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/11/EK (2006. gada 15. februāris) par piesārņojumu, ko rada dažas bīstamas vielas, kuras novada Kopienas ūdens vidē (58),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/12/EK (2006. gada 5. aprīlis) par atkritumiem (59),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/21/EK (2006. gada 15. marts) par ieguves rūpniecības atkritumu apsaimniekošanu (60),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/40/EK (2006. gada 17. maijs) par emisijām no mehānisko transportlīdzekļu gaisa kondicionēšanas sistēmām (61),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/44/EK (2006. gada 6. septembris) par saldūdeņu kvalitāti, ko nepieciešams aizsargāt vai uzlabot nolūkā atbalstīt zivju dzīvi (62),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/66/EK (2006. gada 6. septembris) par baterijām un akumulatoriem, un bateriju un akumulatoru atkritumiem (63),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/118/EK (2006. gada 12. decembris) par gruntsūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu un pasliktināšanos (64),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 842/2006 (2006. gada 17. maijs) par dažām fluorētām siltumnīcefekta gāzēm (65),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1013/2006 (2006. gada 14. jūnijs) par atkritumu sūtījumiem (66),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 715/2007 (2007. gada 20. jūnijs) par tipa apstiprinājumu mehāniskiem transportlīdzekļiem attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 5” un “Euro 6”) un par piekļuvi transportlīdzekļa remonta un tehniskās apkopes informācijai (67),

                  —

                  Komisijas Regula (EK) Nr. 1418/2007 (2007. gada 29. novembris) par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1013/2006 III vai IIIA pielikumā uzskaitītu dažu atkritumu eksportu reģenerācijai uz valstīm, uz kurām neattiecas ESAO Lēmums par atkritumu pārrobežu pārvietošanas kontroli (68),

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/1/EK (2008. gada 15. janvāris) par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (69).

         (1)  OV L 76, 6.4.1970., 1. lpp.

         (2)  OV L 190, 20.8.1972., 1. lpp.

         (3)  OV L 194, 25.7.1975., 23. lpp.

         (4)  OV L 31, 5.2.1976., 1. lpp.

         (5)  OV L 262, 27.9.1976., 201. lpp.

         (6)  OV L 220, 29.8.1977., 38. lpp.

         (7)  OV L 54, 25.2.1978., 19. lpp.

         (8)  OV L 33, 8.2.1979., 36. lpp.

         (9)  OV L 103, 25.4.1979., 1. lpp.

         (10)  OV L 81, 27.3.1982., 29. lpp.

         (11)  OV L 291, 24.10.1983., 1. lpp.

         (12)  OV L 74, 17.3.1984., 49. lpp.

         (13)  OV L 188, 16.7.1984., 20. lpp.

         (14)  OV L 274, 17.10.1984., 11. lpp.

         (15)  OV L 87, 27.3.1985., 1. lpp.

         (16)  OV L 181, 4.7.1986., 6. lpp.

         (17)  OV L 181, 4.7.1986., 16. lpp.

         (18)  OV L 85, 28.3.1987., 40. lpp.

         (19)  OV L 117, 8.5.1990., 1. lpp.

         (20)  OV L 135, 30.5.1991., 40. lpp.

         (21)  OV L 230, 19.8.1991., 1. lpp.

         (22)  OV L 375, 31.12.1991., 1. lpp.

         (23)  OV L 377, 31.12.1991., 20. lpp.

         (24)  OV L 206, 22.7.1992., 7. lpp.

         (25)  OV L 409, 31.12.1992., 11. lpp.

         (26)  OV L 214, 26.8.2003., 18. lpp.

         (27)  OV L 365, 31.12.1994., 10. lpp.

         (28)  OV L 365, 31.12.1994., 24. lpp.

         (29)  OV L 235, 17.9.1996., 25. lpp.

         (30)  OV L 243, 24.9.1996., 31. lpp.

         (31)  OV L 296, 21.11.1996., 55. lpp.

         (32)  OV L 10, 14.1.1997., 13. lpp.

         (33)  OV L 59, 27.2.1998., 1. lpp.

         (34)  OV L 61, 3.3.1997., 1. lpp.

         (35)  OV L 123, 24.4.1998., 1. lpp.

         (36)  OV L 350, 28.12.1998., 58. lpp.

         (37)  OV L 330, 5.12.1998., 32. lpp.

         (38)  OV L 85, 29.3.1999., 1. lpp.

         (39)  OV L 163, 29.6.1999., 41. lpp.

         (40)  OV L 182, 16.7.1999., 1. lpp.

         (41)  OV L 121, 11.5.1999., 13. lpp.

         (42)  OV L 269, 21.10.2000., 34. lpp.

         (43)  OV L 327, 22.12.2000., 1. lpp.

         (44)  OV L 313, 13.12.2000., 12. lpp.

         (45)  OV L 332, 28.12.2000., 91. lpp.

         (46)  OV L 244, 29.9.2000.,1. lpp.

         (47)  OV L 106, 17.4.2001., 1. lpp.

         (48)  OV L 309, 27.11.2001., 1. lpp.

         (49)  OV L 67, 9.3.2002., 14. lpp.

         (50)  OV L 37, 13.2.2003., 19. lpp.

         (51)  OV L 37, 13.2.2003., 24. lpp.

         (52)  OV L 23, 26.1.2005., 3. lpp.

         (53)  OV L 104, 8.4.2004., 1. lpp.

         (54)  OV L 158, 30.4.2004., 7. lpp.

         (55)  OV L 275, 20.10.2005., 1. lpp.

         (56)  OV L 313, 29.11.2005., 1. lpp.

         (57)  OV L 64, 4.3.2006., 37. lpp.

         (58)  OV L 64, 4.3.2006., 52. lpp.

         (59)  OV L 114, 27.4.2006., 9. lpp.

         (60)  OV L 102, 11.4.2006., 15. lpp.

         (61)  OV L 161, 14.6.2006., 12. lpp.

         (62)  OV L 264, 25.9.2006., 20. lpp.

         (63)  OV L 266, 26.9.2006., 1. lpp.

         (64)  OV L 372, 27.12.2006., 19. lpp.

         (65)  OV L 161, 14.6.2006., 1. lpp.

         (66)  OV L 190, 12.7.2006., 1. lpp.

         (67)  OV L 171, 29.6.2007., 1. lpp.

         (68)  OV L 316, 4.12.2007., 6. lpp.

         (69)  OV L 24, 29.1.2008., 8. lpp.

      B PIELIKUMS
      To Kopienas tiesību aktu saraksts, kuri pieņemti saskaņā ar Euratom līgumu un kuru pārkāpums ir nelikumīga rīcība saskaņā ar šīs direktīvas 2. panta a) punkta ii) apakšpunktu

                  —

                  Padomes Direktīva 96/29/Euratom (1996. gada 13. maijs), kas nosaka drošības pamatstandartus darba ņēmēju un iedzīvotāju veselības aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajām briesmām (1),

                  —

                  Padomes Direktīva 2003/122/Euratom (2003. gada 22. decembris) par slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu un bezīpašnieka jonizējošā starojuma avotu kontroli (2),

                  —

                  Padomes Direktīva 2006/117/Euratom (2006. gada 20. novembris) par radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas pārvadājumu uzraudzību un kontroli (3).

         (1)  OV L 159, 29.6.1996., 1. lpp.

         (2)  OV L 346, 31.12.2003., 57. lpp.

         (3)  OV L 337, 5.12.2006., 21. lpp.


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/40/ES ( 2013. gada 12. augusts ) par uzbrukumiem informācijas sistēmām, un ar kuru aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2005/222/TI

text:
               14.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 218/8

         EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2013/40/ES
   (2013. gada 12. augusts)
   par uzbrukumiem informācijas sistēmām, un ar kuru aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2005/222/TI
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 83. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (2),
   tā kā:

               (1)

               Šīs direktīvas mērķi ir tuvināt dalībvalstu krimināltiesības attiecībā uz uzbrukumiem informācijas sistēmām, ieviešot minimālos noteikumus attiecībā uz noziedzīgu nodarījumu definēšanu un attiecīgām sankcijām, un uzlabot sadarbību starp kompetentajām iestādēm, tostarp dalībvalstu policijas un citiem specializētiem tiesībaizsardzības dienestiem, kā arī kompetentajām specializētajām Savienības aģentūrām un struktūrām, piemēram, Eurojust, Eiropolu un tā Eiropas kibernoziegumu centru un Eiropas Tīklu un informācijas drošības aģentūru (ENISA).

               (2)

               Informācijas sistēmas ir būtisks elements Savienības politiskajā, sociālajā un ekonomiskajā mijiedarbībā. Sabiedrība ir lielā mērā atkarīga no šādām sistēmām, un šī atkarība arvien palielinās. Minēto sistēmu netraucēta darbība un drošība Savienībā ir ārkārtīgi svarīga iekšējā tirgus un konkurētspējīgas un inovatīvas ekonomikas attīstībai. Informācijas sistēmu pienācīga līmeņa aizsardzības nodrošināšanai vajadzētu būt tādu preventīvu pasākumu iedarbīgas kompleksas sistēmas sastāvdaļai, ar kuriem papildina krimināltiesisku vēršanos pret kibernoziedzību.

               (3)

               Uzbrukumu informācijas sistēmām un, jo īpaši uzbrukumu, kas saistīti ar organizētu noziedzību, draudi gan Savienības, gan pasaules mērogā, kā arī bažas par iespējamiem teroristiskiem vai politiski motivētiem uzbrukumiem informācijas sistēmām, kas ir dalībvalstu un Savienības kritiskās infrastruktūras sastāvdaļa, arvien pieaug. Tas apdraud drošākas informācijas sabiedrības un brīvības, drošības un tiesiskuma telpas izveidi, un tāpēc ir jārīkojas Savienības līmenī un jāuzlabo sadarbība un koordinācija starptautiskā līmenī.

               (4)

               Savienībā atrodas virkne kritisku infrastruktūru, kuru darbības pārtraukšanai vai iznīcināšanai būtu nopietna pārrobežu ietekme. Ņemot vērā nepieciešamību palielināt kritiskās infrastruktūras aizsardzības spējas Savienībā, kļuvis acīmredzams, ka pasākumi pret kiberuzbrukumiem būtu jāpapildina ar stingriem kriminālsodiem, kas būtu atbilstīgi šādu uzbrukumu smagumam. Par kritiskām infrastruktūrām varētu uzskatīt objektus, sistēmas vai to daļas, kas ir izvietotas dalībvalstīs un kas ir būtiskas svarīgu sabiedrības funkciju uzturēšanai, veselības, drošuma, drošības, saimnieciskās vai sociālās labklājības nodrošināšanai, piemēram, spēkstacijas, transporta tīkli vai valdības tīkli, un kuru darbības pārtraukšana vai kuru iznīcināšana nopietni ietekmētu dalībvalsti, jo būtu traucēta turpmāka minēto funkciju izpilde.

               (5)

               Ir vērojama tendence, ka plaša mēroga uzbrukumi informācijas sistēmām, kas bieži var būt kritiski svarīgas dalībvalstīm vai atsevišķām publiskā vai privātā sektora funkcijām, kļūst aizvien bīstamāki un atkārtojas aizvien biežāk. Līdztekus šai tendencei ir konstatējama arvien sarežģītāku metožu attīstība, piemēram, tā saukto “robottīklu” (“botnets”) izveide un izmantošana, kurā noziedzīgai darbībai ir vairāki posmi un kurā katrs posms atsevišķi varētu radīt nopietnu risku sabiedrības interesēm. Šajā direktīvā inter alia ir paredzēts noteikt kriminālsodus par “robottīkla” izveidošanu, proti, ievērojama skaita datoru tālvadības iespējas iegūšanu, ar mērķtiecīgiem kiberuzbrukumiem inficējot tos ar ļaunprātīgu programmatūru. Kad tas ir izveidots, inficēto datoru tīklu, kas veido “robottīklu”, var aktivizēt bez datoru lietotāju ziņas, lai izraisītu plaša mēroga kiberuzbrukumu, kurš parasti ir pietiekami spēcīgs, lai radītu nopietnu kaitējumu, kā minēts šajā direktīvā. Dalībvalstis saskaņā ar saviem tiesību aktiem un praksi var noteikt, kas ir nopietns kaitējums, piemēram, traucējumu radīšana sabiedrībai ļoti svarīgos sistēmas pakalpojumos vai lielu finansiālu izmaksu radīšana vai personas datu vai sensitīvas informācijas zaudēšana.

               (6)

               Plaša mēroga kiberuzbrukumi var izraisīt ievērojamu ekonomisku kaitējumu gan informācijas sistēmu darbības un sakaru pārtraukumu, gan komerciāli svarīgas konfidenciālas informācijas vai citu datu zaudēšanas vai izmainīšanas rezultātā. Īpaša uzmanība būtu jāpievērš novatorisku mazo un vidējo uzņēmumu izpratnes uzlabošanai par draudiem, kas saistīti ar šādiem uzbrukumiem, un to neaizsargātību pret šādiem uzbrukumiem, jo tie arvien vairāk ir atkarīgi no informācijas sistēmu pareizas darbības un pieejamības un tiem bieži vien ir ierobežoti resursi informācijas drošībai.

               (7)

               Lai nodrošinātu saskaņotu pieeju šīs direktīvas piemērošanai dalībvalstīs, šajā jomā ir svarīgas vienotas definīcijas.

               (8)

               Ir jāpanāk kopīga pieeja noziedzīgu nodarījumu sastāvdaļām, ieviešot vienotus noziedzīgu nodarījumu sastāvus attiecībā uz nelikumīgu piekļuvi informācijas sistēmai, nelikumīgu iejaukšanos sistēmā, nelikumīgu iejaukšanos datos un nelikumīgu pārtveršanu.

               (9)

               Pārtveršana ietver, bet neaprobežojas ar saziņas satura noklausīšanos, uzraudzīšanu vai novērošanu, satura datu saņemšanu tiešā veidā, piekļūstot un izmantojot informācijas sistēmu, vai netieši, ar tehniskiem līdzekļiem izmantojot elektroniskas noklausīšanās vai uztveršanas ierīces.

               (10)

               Dalībvalstīm būtu jāparedz sodi par uzbrukumiem informācijas sistēmām. Minētajiem sodiem vajadzētu būt iedarbīgiem, samērīgiem un preventīviem, un tiem vajadzētu ietvert cietumsodu un/vai naudas sodu.

               (11)

               Ar šo direktīvu paredz noteikt kriminālsodus vismaz tādos gadījumos, kas nav mazsvarīgi. Katra dalībvalsts saskaņā ar saviem tiesību aktiem un praksi var noteikt, kuru pārkāpumu var uzskatīt par mazsvarīgu. Nodarījumu var uzskatīt par mazsvarīgu, piemēram, ja nodarījuma izraisītais kaitējums un/vai risks, ko tas rada publiskām vai privātām interesēm, tādām kā datortīkla vai datorizētu datu integritātei, vai personas neaizskaramībai, tiesībām vai citām personas interesēm, ir nenozīmīgs vai tāds, ka kriminālsoda piemērošana likumā paredzētajās robežās vai kriminālatbildības piemērošana nav nepieciešama.

               (12)

               Kiberuzbrukumu izraisītā apdraudējuma un riska, kā arī informācijas sistēmu saistītās neaizsargātības identifikācija un ziņošana par to ir būtisks elements kiberuzbrukumu efektīvā profilaksē un reaģēšanā uz tiem, kā arī informācijas sistēmu drošības uzlabošanā. Tādēļ varētu būt lietderīgi noteikt stimulus, lai ziņotu par drošības robiem. Dalībvalstīm būtu jātiecas piedāvāt šādas iespējas, lai varētu tiesiski noteikt drošības robus un ziņot par tiem.

               (13)

               Ir atbilstīgi noteikt bargākus sodus, ja uzbrukumu informācijas sistēmai ir veikusi noziedzīga organizācija, kā definēts Padomes Pamatlēmumā 2008/841/TI (2008. gada 24. oktobris) par cīņu pret organizēto noziedzību (3), ja kiberuzbrukums tiek veikts plašā mērogā, tādējādi skarot būtisku skaitu informācijas sistēmu, tostarp – ja uzbrukuma mērķis ir bijis izveidot “robottīklu”, vai ja kiberuzbrukums rada nopietnu kaitējumu, tostarp – ja tas izdarīts, izmantojot “robottīklu”. Ir atbilstīgi arī noteikt bargākus sodus, ja uzbrukums ir vērsts pret dalībvalstu vai Savienības kritisku infrastruktūru.

               (14)

               Vēl viens nozīmīgs elements integrētā pieejā kibernoziedzības apkarošanai ir efektīvu pasākumu noteikšana pret identitātes zādzību un citiem nodarījumiem saistībā ar identitāti. Novērtējot vajadzību pēc visaptveroša horizontāla Savienības instrumenta, varētu arī apsvērt, vai ir vajadzīga Savienības rīcība attiecībā uz šādu kriminālsodāmu uzvedību.

               (15)

               Padomes 2008. gada 27. līdz 28. novembra secinājumos ir norādīts, ka dalībvalstīm un Komisijai būtu jāizstrādā jauna stratēģija, ņemot vērā Eiropas Padomes 2001. gada Konvenciju par kibernoziedzību. Minētā konvencija ir atsauces tiesiskais regulējums cīņai pret kibernoziedzību, tostarp uzbrukumiem informācijas sistēmām. Šī direktīva ir izstrādāta, pamatojoties uz minēto konvenciju. Par prioritāti būtu jāuzskata tas, lai visas dalībvalstis pēc iespējas ātrāk pabeigtu minētās konvencijas ratificēšanas procesu.

               (16)

               Ņemot vērā, ka uzbrukumus ir iespējams veikt dažādos veidos, un to, cik ātri attīstās aparatūra un programmatūra, šajā direktīvā ir atsauce uz rīkiem, ko var izmantot šajā direktīvā izklāstīto nodarījumu izdarīšanai. Šādi rīki varētu būt ļaunprātīga programmatūra, tostarp arī tāda programmatūra, ar ko ir iespējams izveidot “robottīklus”, ko izmanto kiberuzbrukumu izdarīšanai. Pat ja šāds rīks ir piemērots vai īpaši piemērots kāda no šajā direktīvā izklāstīto nodarījumu veikšanai, ir iespējams, ka tas ir izstrādāts likumīgam mērķim. Lai izvairītos no kriminālatbildības piemērošanas gadījumos, kad šādi rīki ir izstrādāti un laisti tirgū likumīgiem mērķiem, piemēram, informācijas tehnoloģiju produktu izturības vai informācijas sistēmu drošības pārbaudēm, papildus prasībai par vispārīgu nodomu jābūt izpildītai arī prasībai par tiešu nodomu minētos rīkus izmantot, lai veiktu vienu vai vairākus no šajā direktīvā izklāstītajiem nodarījumiem.

               (17)

               Ar šo direktīvu nenosaka kriminālatbildību, ja objektīvie kritēriji šajā direktīvā izklāstītajiem nodarījumiem ir izpildīti, tomēr darbības ir veiktas bez noziedzīga nodoma, piemēram, ja persona nezina, ka piekļuve bija neatļauta, vai ja ir notikusi informācijas sistēmas aizsardzības pilnvarota pārbaude, piemēram, ja uzņēmums vai tirgotājs personai ir uzdevis pārbaudīt savas drošības sistēmas izturību. Saistībā ar šo direktīvu līgumiskas saistības vai vienošanās ierobežot piekļuvi informācijas sistēmām, izmantojot lietotāju politiku vai lietošanas noteikumus, kā arī darba strīdi attiecībā uz tiesībām piekļūt un izmantot darba devēja informācijas sistēmas privātiem mērķiem nedrīkstētu izraisīt kriminālatbildību, ja šādos apstākļos piekļuvi uzskatītu par neatļautu un tā tādējādi būtu vienīgais kriminālprocesa pamats. Šī direktīva neskar tiesības uz piekļuvi informācijai, kā noteikts valstu un Savienības tiesību aktos, lai gan tā nevar būt par attaisnojumu nelikumīgai vai patvaļīgai piekļuvei informācijai.

               (18)

               Kiberuzbrukumu izdarīšanu varētu atvieglot dažādi apstākļi, piemēram, ja nodarījuma izdarītājam saistībā ar viņa darbu ir piekļuve drošības sistēmām, kas ir daļa no skartajām informācijas sistēmām. Ievērojot valstu tiesību aktus, šādi apstākļi būtu attiecīgi jāņem vērā kriminālprocesa gaitā.

               (19)

               Dalībvalstīm savos valsts tiesību aktos būtu jāparedz atbildību pastiprinoši apstākļi saskaņā ar to tiesību sistēmā noteiktajiem piemērojamiem noteikumiem par atbildību pastiprinošiem apstākļiem. Tām būtu jānodrošina, ka minētie atbildību pastiprinošie apstākļi ir pieejami tiesnešiem apsvēršanai, nosakot sodu nodarījuma izdarītājiem. Attiecībā uz minēto apstākļu izvērtēšanu kopā ar citiem konkrētās lietas faktiem tiesnesim ir rīcības brīvība.

               (20)

               Šajā direktīvā nereglamentē nosacījumus jurisdikcijas īstenošanai attiecībā uz jebkuru no šeit minētajiem nodarījumiem, piemēram, cietušā iesniegumu nodarījuma izdarīšanas vietā, apsūdzību no valsts, kurā nodarījums izdarīts, vai kriminālvajāšanas neveikšanu pret nodarījuma izdarītāju nodarījuma izdarīšanas vietā.

               (21)

               Saistībā ar šo direktīvu valstīm un to publiskām iestādēm arvien pilnā mērā ir pienākums nodrošināt cilvēktiesību un pamatbrīvību ievērošanu saskaņā ar spēkā esošajām starptautiskajām saistībām.

               (22)

               Šajā direktīvā ir uzsvērta tādu tīklu nozīme kā G8 vai Eiropas Padomes kontaktpunktu tīkls, kas ir pieejami divdesmit četras stundas diennaktī, septiņas dienas nedēļā. Minētajiem kontaktpunktiem vajadzētu būt spējīgiem nodrošināt efektīvu palīdzību un tādējādi, piemēram, veicināt pieejamās attiecīgās informācijas apmaiņu vai tehnisku konsultāciju vai juridiskas informācijas sniegšanu ar nolūku veikt izmeklēšanu vai tiesvedību par noziedzīgiem nodarījumiem, kas saistīti ar informācijas sistēmām un saistītiem datiem, kas attiecas uz pieprasītāju dalībvalsti. Lai nodrošinātu tīklu netraucētu darbību, katram kontaktpunktam būtu jāspēj ātri sazināties ar citas dalībvalsts kontaktpunktu inter alia ar apmācīta un ekipēta personāla starpniecību. Ņemot vērā, cik ātri ir iespējams veikt plaša mēroga kiberuzbrukumus, dalībvalstīm vajadzētu būt spējīgām nekavējoties sniegt atbildi uz šī kontaktpunktu tīkla steidzamiem pieprasījumiem. Šādos gadījumos varētu būt lietderīgi, ka informācijas pieprasījumu papildina telefoniska sazināšanās, lai nodrošinātu, ka pieprasījuma saņēmēja dalībvalsts pieprasījumu apstrādā ātri un atbildi sniedz astoņās stundās.

               (23)

               Publisko iestāžu sadarbība savā starpā, no vienas puses, un privātais sektors un pilsoniskā sabiedrība, no otras puses, ir ļoti nozīmīga informācijas sistēmu uzbrukumu novēršanā un apkarošanā. Ir jāpastiprina un jāuzlabo sadarbība starp pakalpojumu sniedzējiem, ražotājiem, tiesībaizsardzības struktūrām un tiesu iestādēm, pilnībā ievērojot tiesiskumu. Šāda sadarbība varētu ietvert pakalpojumu sniedzēju atbalstu, palīdzot saglabāt iespējamos pierādījumus, sniedzot informāciju, kas palīdzētu identificēt nodarījumu izdarītājus, un kā pēdējo līdzekli saskaņā ar valstu tiesību aktiem un praksi pilnībā vai daļēji izslēdzot informācijas sistēmas vai funkcijas, kuras tiek apdraudētas vai izmantotas nelikumīgiem mērķiem. Dalībvalstīm būtu arī jāapsver iespēja izveidot sadarbības un partnerības tīklus ar pakalpojumu sniedzējiem un ražotājiem, lai apmainītos ar informāciju saistībā ar nodarījumiem, uz kuriem attiecas šīs direktīvas darbības joma.

               (24)

               Ir jāvāc salīdzināmi dati par šajā direktīvā izklāstītajiem nodarījumiem. Atbilstīgi dati būtu jādara pieejami kompetentajām specializētajām Savienības aģentūrām un struktūrām, piemēram, Eiropolam un ENISA atbilstīgi to uzdevumiem un vajadzībai pēc informācijas, lai panāktu pilnīgāku izpratni par problemātiku saistībā ar kibernoziedzību un tīklu un informācijas drošību Savienības līmenī un tādējādi sekmētu efektīvākas atbildes rīcības sagatavošanu. Dalībvalstīm būtu jāiesniedz Eiropolam un tā Eiropas Kibernoziegumu centram informācija par nodarījumu izdarītāju darbības veidu, lai tie veiktu kibernoziedzības izraisīto draudu novērtējumu un stratēģisko analīzi atbilstīgi Padomes Lēmumam 2009/371/TI (2009. gada 6. aprīlis), ar ko izveido Eiropas Policijas biroju (Eiropolu) (4). Informācijas sniegšana var sekmēt labāku izpratni par esošajiem un nākotnē gaidāmajiem draudiem un tādējādi var veicināt piemērotāku un mērķtiecīgāku lēmumu pieņemšanu par uzbrukumu informācijas sistēmām apkarošanu un novēršanu.

               (25)

               Komisijai būtu jāiesniedz ziņojums par šīs direktīvas piemērošanu un jānāk klajā ar visiem vajadzīgajiem leģislatīvo aktu priekšlikumiem, ar kuriem varētu paplašināt tās darbības jomu, ņemot vērā norises kibernoziedzības jomā. Šādas norises varētu ietvert tehnoloģiju attīstību, piemēram tādu, kuras nodrošina efektīvāku izpildi attiecībā uz uzbrukumiem informācijas sistēmām vai kuras veicina šādu uzbrukumu nepieļaušanu vai to seku mazināšanu. Tālab Komisijai būtu jāņem vērā pieejamās analīzes un ziņojumi, ko izstrādājuši atbilstīgi dalībnieki un jo īpaši Eiropols un ENISA.

               (26)

               Kibernoziegumu efektīvai apkarošanai jāpalielina informācijas sistēmu izturība, veicot piemērotus pasākumus, lai tās efektīvāk aizsargātu pret kiberuzbrukumiem. Dalībvalstīm būtu jāveic vajadzīgie pasākumi to kritiskās infrastruktūras aizsardzībai pret kiberuzbrukumiem, tostarp apsverot iespēju aizsargāt savas informācijas sistēmas un saistītos datus. Svarīga kompleksas pieejas sastāvdaļa kibernoziedzības efektīvai apkarošanai ir juridisku personu rīcība, nodrošinot informācijas sistēmu aizsardzības un drošības piemērotu līmeni, piemēram, saistībā ar publiski pieejamu elektroniskās saziņas pakalpojumu sniegšanu atbilstīgi spēkā esošajiem Savienības tiesību aktiem par privāto dzīvi un elektroniskajiem sakariem un datu aizsardzību. Būtu jānodrošina pienācīgs aizsardzības līmenis pret iespējami identificējamiem draudiem un neaizsargātību atbilstoši augstākajam iespējamajam līmenim attiecīgajā nozarē un konkrētām datu apstrādes situācijām. Izmaksām un slogam saistībā ar šādu aizsardzību vajadzētu būt samērīgam ar iespējamo kaitējumu, ko kiberuzbrukums izraisītu ietekmētajām personām. Dalībvalstis tiek mudinātas savos valsts tiesību aktos noteikt atbilstīgus pasākumus, paredzot atbildību gadījumos, kad juridiskā persona nepārprotami nav nodrošinājusi atbilstīga līmeņa aizsardzību pret kiberuzbrukumiem.

               (27)

               Ievērojami trūkumi un atšķirības dalībvalstu tiesību aktos un kriminālprocesā, kas attiecas uz uzbrukumiem informācijas sistēmām, var kavēt organizētās noziedzības un terorisma apkarošanu un sarežģīt efektīvu policijas un tiesu iestāžu sadarbību šajā jomā. Modernās informācijas sistēmas ir starptautiskas, un uz tām neattiecas robežas, tādēļ uzbrukumiem šādām sistēmām ir pārrobežu raksturs, tādējādi izceļot to, ka ir steidzami vajadzīga turpmāka rīcība krimināltiesību tuvināšanai šajā jomā. Turklāt būtu jāuzlabo saistībā ar uzbrukumiem informācijas sistēmām īstenotā kriminālprocesa koordinācija, atbilstīgi īstenojot un piemērojot Padomes Pamatlēmumu 2009/948/TI (2009. gada 30. novembris) par jurisdikcijas īstenošanas konfliktu novēršanu un atrisināšanu kriminālprocesā (5). Dalībvalstīm sadarbībā ar Savienību būtu arī jātiecas uzlabot starptautisku sadarbību saistībā ar informācijas sistēmu, datortīklu un datoru datu drošību. Visos starptautiskos nolīgumos, kas aptver datu apmaiņu, būtu pienācīgi jāapsver datu pārsūtīšanas un glabāšanas drošības jautājumi.

               (28)

               Lai efektīvi apkarotu kibernoziegumus, ir būtiski uzlabot sadarbību starp kompetentajām tiesībaizsardzības struktūrām un tiesu iestādēm visā Savienībā. Šajā sakarā būtu jāveicina tas, ka tiek pastiprināti centieni nodrošināt atbilstīgajām iestādēm piemērotu apmācību, lai uzlabotu izpratni par kibernoziedzību un tās ietekmi, un pastiprināta sadarbība un paraugprakses apmaiņa, piemēram, ar kompetentu specializētu Savienības aģentūru un struktūru starpniecību. Ar šādu apmācību būtu inter alia jātiecas uzlabot informētību par atšķirīgajām valstu tiesību sistēmām, iespējamām juridiskām un tehniskām problēmām, ar kurām saskaras kriminālizmeklēšanā, un kompetenču sadalījumu starp atbilstīgajām valstu iestādēm.

               (29)

               Šajā direktīvā ir respektētas cilvēktiesības un pamatbrīvības un ievēroti principi, kas jo īpaši atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā, tostarp personas datu aizsardzība, tiesības uz privāto dzīvi, vārda un informācijas brīvība, tiesības uz taisnīgu tiesu, nevainīguma prezumpcija un tiesības uz aizstāvību, kā arī noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības un samērīguma princips. Šo tiesību un principu pilnīga ievērošana ir īpašs šīs direktīvas mērķis, un tā ir attiecīgi jāīsteno.

               (30)

               Personas datu aizsardzība saskaņā ar LESD 16. panta 1. punktu un Pamattiesību hartas 8. pantu ir pamattiesība. Tāpēc, veicot jebkādu personas datu apstrādi saistībā ar šīs direktīvas īstenošanu, būtu pilnībā jāievēro atbilstīgie Savienības tiesību akti par datu aizsardzību.

               (31)

               Saskaņā ar 3. pantu Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, minētās dalībvalstis ir informējušas par savu vēlmi piedalīties šīs direktīvas pieņemšanā un piemērošanā.

               (32)

               Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un šī direktīva tai nav saistoša un nav jāpiemēro.

               (33)

               Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķus, proti, visās dalībvalstīs par uzbrukumiem informācijas sistēmām piemērot iedarbīgus, samērīgus un atturošus kriminālsodus un uzlabot un veicināt tiesu iestāžu un citu kompetentu iestāžu sadarbību, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka paredzētās rīcības mēroga un iedarbības dēļ šos mērķus var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minēto mērķu sasniegšanai.

               (34)

               Šīs direktīvas mērķis ir grozīt un paplašināt Padomes Pamatlēmuma 2005/222/TI (2005. gada 24. februāris) par uzbrukumiem informācijas sistēmām (6) noteikumus. Tā kā veicamie grozījumi ir būtiski un to skaits ir ievērojams, skaidrības labad attiecībā uz tām dalībvalstīm, kuras piedalās šīs direktīvas pieņemšanā, Pamatlēmums 2005/222/TI būtu jāaizstāj pilnībā,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Priekšmets
   Ar šo direktīvu izveido minimālos noteikumus, lai noteiktu noziedzīgus nodarījumus un sankcijas uzbrukumu informācijas sistēmām jomā. Tās mērķis ir arī veicināt šādu nodarījumu novēršanu un uzlabot tiesu iestāžu un citu kompetento iestāžu sadarbību.
   2. pants
   Definīcijas
   Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:

               a)

               “informācijas sistēma” ir ierīce vai savstarpēji savienotu vai saistītu ierīču kopums, no kurām viena vai vairākas ierīces saskaņā ar programmu automātiski apstrādā datorizētus datus, kā arī datorizēti dati, ko minētās ierīces vai ierīču kopums glabā, apstrādā, iegūst vai sūta, lai nodrošinātu savu darbību, izmantošanu, aizsargāšanu un uzturēšanu;

               b)

               “datorizēti dati” ir faktu, informācijas vai konceptu atveidojums formā, kas ir piemērota apstrādei informācijas sistēmā, tostarp programma, kas piemērota tam, lai informācijas sistēmā izraisītu kādu darbību;

               c)

               “juridiska persona” ir subjekts, kam saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem ir juridiskas personas statuss, bet kas neietver nedz valstis vai publiskas struktūras, kas darbojas, īstenojot valsts varu, nedz publisko tiesību starptautiskās organizācijas;

               d)

               “bez tiesībām” ir šajā direktīvā minēta darbība, tostarp piekļuve, iejaukšanās vai pārtveršana bez sistēmas vai tās daļas īpašnieka vai cita tiesību subjekta atļaujas vai kas nav atļauta saskaņā ar valsts tiesību aktiem.

         3. pants
   Nelikumīga piekļuve informācijas sistēmām
   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka gadījumos, kad tas darīts ar nodomu, piekļuve bez tiesībām visai informācijas sistēmai vai jebkādai tās daļai, pārkāpjot drošības pasākumu, un vismaz gadījumos, kas nav mazsvarīgi, ir sodāma kā noziedzīgs nodarījums.
   4. pants
   Nelikumīga iejaukšanās sistēmā
   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka vismaz gadījumos, kas nav mazsvarīgi, informācijas sistēmas darbības būtiska kavēšana vai pārtraukšana, ievadot datorizētus datus, sūtot, bojājot, dzēšot, pasliktinot, grozot, anulējot šādus datus vai padarot šādus datus nepieejamus, ir sodāma kā noziedzīgs nodarījums, ja tas ir darīts ar nodomu un bez tiesībām.
   5. pants
   Nelikumīga iejaukšanās datos
   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka vismaz gadījumos, kas nav mazsvarīgi, informācijas sistēmas datorizētu datu dzēšana, bojāšana, pasliktināšana, grozīšana, anulēšana vai šādu datu padarīšana par nepieejamiem ir sodāma kā noziedzīgs nodarījums, ja tas ir darīts ar nodomu un bez tiesībām.
   6. pants
   Nelikumīga pārtveršana
   Dalībvalstis pieņem vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka vismaz gadījumos, kas nav mazsvarīgi, datu pārtveršana, kas izdarīta ar tehnisku līdzekļu palīdzību, pārtverot publiski nepieejamu datu pārraidi uz, no vai informācijas sistēmā, tostarp elektromagnētisku datu iegūšanu no informācijas sistēmas, kurā atrodas šādi dati, ir sodāma kā noziedzīgs nodarījums, ja tas darīts ar nodomu un bez tiesībām.
   7. pants
   Noziedzīgu nodarījumu izdarīšanas rīki
   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka vismaz gadījumos, kas nav mazsvarīgi, kāda no turpmāk minēto rīku izstrāde, pārdošana, iepirkšana izmantošanai, imports, izplatīšana vai citāda veida pieejamības nodrošināšana, ja tā veikta ar nodomu, ir sodāma kā noziedzīgs nodarījums, ja to izdara bez tiesībām un ar nodomu to izmantot, lai izdarītu kādu no 3. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem:

               a)

               datorprogramma, kura galvenokārt paredzēta vai pielāgota 3. līdz 6. pantā minēto nodarījumu izdarīšanai;

               b)

               datorparole, pieejas kods vai līdzīgi dati, ar kuru palīdzību var piekļūt informācijas sistēmai vai tās daļai.

         8. pants
   Kūdīšana, sekmēšana un atbalstīšana, un mēģinājums
   1.   Dalībvalstis nodrošina, ka kūdīšana izdarīt kādu no 3. līdz 7. pantā minētajiem nodarījumiem vai tādu nodarījumu sekmēšana un atbalstīšana ir sodāma kā noziedzīgs nodarījums.
   2.   Dalībvalstis nodrošina, ka mēģinājums izdarīt kādu no 4. un 5. pantā minētajiem nodarījumiem ir sodāms kā noziedzīgs nodarījums.
   9. pants
   Sodi
   1.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka par 3. līdz 8. pantā minētajiem nodarījumiem ir paredzēti iedarbīgi, samērīgi un atturoši kriminālsodi.
   2.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka 3. līdz 7. pantā minētie nodarījumi vismaz gadījumos, kas nav mazsvarīgi, ir sodāmi ar maksimālo brīvības atņemšanas termiņu – vismaz divi gadi.
   3.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka 4. un 5. pantā minētie nodarījumi, ja tie izdarīti ar nodomu, ir sodāmi ar maksimālo brīvības atņemšanas termiņu – vismaz trīs gadi, ja ir ietekmēts ievērojams skaits informācijas sistēmu, izmantojot rīku, kas minēts 7. pantā un kas izstrādāts vai pielāgots galvenokārt minētajam mērķim.
   4.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka 4. un 5. pantā minētie nodarījumi ir sodāmi ar maksimālo brīvības atņemšanas termiņu – vismaz pieci gadi, ja:

               a)

               tie ir izdarīti, darbojoties noziedzīgā organizācijā, kā definēts Pamatlēmumā 2008/841/TI, bet neatkarīgi no tajā paredzētā soda;

               b)

               tie izraisa nopietnu kaitējumu; vai

               c)

               tie ir izdarīti pret kādu kritiskās infrastruktūras informācijas sistēmu.

         5.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka gadījumos, kad 4. un 5. pantā minētie nodarījumi ir izdarīti, ļaunprātīgi izmantojot citu personu personas datus, lai iegūtu trešās personas uzticību, un tādējādi nodarot kaitējumu identitātes likumīgajam īpašniekam, to atbilstīgi valsts tiesību aktiem var uzskatīt par atbildību pastiprinošiem apstākļiem, izņemot, ja minētos apstākļus jau aptver cits nodarījums, kurš saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir sodāms.
   10. pants
   Juridisko personu atbildība
   1.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka juridiskas personas var saukt pie atbildības par 3. līdz 8. pantā minētajiem nodarījumiem, ko to labā, darbojoties individuāli vai kā juridiskas personas struktūras daļa, izdarījusi kāda persona, kas veic šīs juridiskās personas vadības pienākumus, pamatojoties uz vienu no turpmāk minētā:

               a)

               pilnvarām pārstāvēt juridisko personu;

               b)

               pilnvarām pieņemt lēmumus juridiskās personas vārdā;

               c)

               pilnvarām veikt juridiskās personas iekšējo kontroli.

         2.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka juridiskas personas var saukt pie atbildības, ja 1. punktā minētās personas uzraudzības vai kontroles trūkums ir ļāvis personai, kura ir tās pakļautībā, izdarīt nodarījumu, kas minēts 3. līdz 8. pantā, minētās juridiskās personas labā.
   3.   Juridisku personu atbildība saskaņā ar 1. un 2. punktu neizslēdz kriminālprocesu pret fiziskām personām, kas ir kāda no 3. līdz 8. pantā minētā nodarījuma izdarītāji, uzkūdītāji vai līdzdalībnieki.
   11. pants
   Juridiskām personām piemērojamās sankcijas
   1.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka juridiskai personai, kuru sauc pie atbildības saskaņā ar 10. panta 1. punktu, tiek piemērotas iedarbīgas, samērīgas un atturošas sankcijas, kas ietver naudas sodu kā kriminālsodu vai naudas sodu bez krimināla rakstura un kas var ietvert citas sankcijas, piemēram:

               a)

               atņemt tiesības saņemt publiskus līdzekļus vai atbalstu;

               b)

               uz laiku vai pastāvīgi aizliegt veikt komercdarbību;

               c)

               pakļaut tiesas uzraudzībai;

               d)

               likvidēt ar tiesas lēmumu;

               e)

               uz laiku vai pavisam slēgt uzņēmējdarbības veikšanas vietas, kas izmantotas nodarījuma izdarīšanā.

         2.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka juridiskai personai, kuru sauc pie atbildības saskaņā ar 10. panta 2. punktu, tiek piemērotas iedarbīgas, samērīgas un atturošas sankcijas vai citi pasākumi.
   12. pants
   Jurisdikcija
   1.   Dalībvalstis nosaka savu jurisdikciju attiecībā uz direktīvas 3. līdz 8. pantā minētajiem nodarījumiem, ja:

               a)

               nodarījums ir pilnīgi vai daļēji izdarīts to teritorijā; vai

               b)

               nodarījumu izdarījis kāds tās valstspiederīgais, vismaz gadījumos, kad darbība ir nodarījums vietā, kur tā ir izdarīta.

         2.   Dalībvalsts, nosakot jurisdikciju saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunktu, nodrošina, ka tai ir jurisdikcija, ja:

               a)

               nodarījuma izdarītājs izdara nodarījumu, fiziski atrodoties tās teritorijā, neatkarīgi no tā, vai nodarījums ir izdarīts pret informācijas sistēmu tās teritorijā; vai

               b)

               nodarījums ir izdarīts pret informācijas sistēmu tās teritorijā, neatkarīgi no tā, vai nodarījuma izdarītājs izdara nodarījumu, fiziski atrodoties tās teritorijā.

         3.   Dalībvalsts informē Komisiju, ja tā pieņem lēmumu noteikt jurisdikciju par kādu no 3. līdz 8. pantā minētajiem nodarījumiem, kas izdarīts ārpus tās teritorijas, tostarp, ja:

               a)

               nodarījuma izdarītāja pastāvīgā dzīvesvieta ir tās teritorijā; vai

               b)

               nodarījums ir izdarīts tādas juridiskās personas labā, kas veic uzņēmējdarbību tās teritorijā.

         13. pants
   Informācijas apmaiņa
   1.   Lai apmainītos ar informāciju par 3. līdz 8. pantā minētajiem nodarījumiem, dalībvalstis nodrošina, ka tām ir valsts operatīvais kontaktpunkts un ka tās izmanto esošo operatīvo kontaktpunktu tīklu, kas ir pieejams divdesmit četras stundas diennaktī, septiņas dienas nedēļā. Dalībvalstis nodrošina arī to, ka ir ieviestas procedūras, lai steidzamu palīdzības pieprasījumu gadījumā kompetentā iestāde astoņās stundās no saņemšanas var norādīt vismaz, vai uz pieprasījumu tiks sniegta atbilde, kādā veidā tā tiks sniegta, un minēt aptuvenu šādas atbildes sniegšanas laiku.
   2.   Dalībvalstis informē Komisiju par 1. punktā minētajiem to izraudzītajiem kontaktpunktiem. Komisija nosūta šo informāciju pārējām dalībvalstīm un kompetentajām specializētajām Savienības aģentūrām un struktūrām.
   3.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka ir pieejami atbilstīgi ziņošanas kanāli, lai veicinātu ziņošanu kompetentajām valstu iestādēm par 3. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem bez nepamatotas kavēšanās.
   14. pants
   Uzraudzība un statistika
   1.   Dalībvalstis nodrošina tādas sistēmas darbību, ar kuras palīdzību reģistrē, ģenerē un sniedz statistikas datus par nodarījumiem, kas minēti 3. līdz 7. pantā.
   2.   Statistikas dati, kas minēti 1. punktā, aptver vismaz pastāvošos datus par 3. līdz 7. pantā minēto nodarījumu skaitu, ko reģistrējušas dalībvalstis, un to personu skaitu, pret kurām uzsākts kriminālprocess un kas notiesātas par 3. līdz 7. pantā minētajiem nodarījumiem.
   3.   Saskaņā ar šo pantu savāktos datus dalībvalstis nosūta Komisijai. Komisija nodrošina šo statistikas ziņojumu konsolidēta pārskata publicēšanu un iesniegšanu kompetentajām specializētajām Savienības aģentūrām un struktūrām.
   15. pants
   Pamatlēmuma 2005/222/TI aizstāšana
   Ar šo Pamatlēmums 2005/222/TI tiek aizstāts attiecībā uz dalībvalstīm, kas piedalās šīs direktīvas pieņemšanā, neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņu pamatlēmuma transponēšanai valsts tiesību aktos.
   Attiecībā uz dalībvalstīm, kuras piedalās šīs direktīvas pieņemšanā, atsauces uz Pamatlēmumu 2005/222/TI uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu.
   16. pants
   Transponēšana
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 2015. gada 4. septembrim.
   2.   Dalībvalstis nosūta Komisijai to pasākumu tekstu, ar kuriem to tiesību aktos transponē pienākumus, kas tām uzlikti saskaņā ar šo direktīvu.
   3.   Kad dalībvalstis pieņem minētos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāma šāda atsauce.
   17. pants
   Ziņošana
   Komisija līdz 2017. gada 4. septembrim sniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei, izvērtējot, cik lielā mērā dalībvalstis veikušas pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šo direktīvu, vajadzības gadījumā pievienojot leģislatīvu aktu priekšlikumus. Komisija arī ņem vērā tehniskās un juridiskās norises kibernoziedzības jomā, jo īpaši attiecībā uz šīs direktīvas darbības jomu.
   18. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   19. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm saskaņā ar Līgumiem.

      Briselē, 2013. gada 12. augustā

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         M. SCHULZ

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         L. LINKEVIČIUS

      (1)  OV C 218, 23.7.2011., 130. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta 2013. gada 4. jūlija nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta) un Padomes 2013. gada 22. jūlija lēmums.

      (3)  OV L 300, 11.11.2008., 42. lpp.

      (4)  OV L 121, 15.5.2009., 37. lpp.

      (5)  OV L 328, 15.12.2009., 42. lpp.

      (6)  OV L 69, 16.3.2005., 67. lpp.