title: Padomes Direktīva 92/42/EEK (1992. gada 21. maijs) par efektivitātes prasībām jauniem karstā ūdens apkures katliem, kas tiek kurināti ar šķidriem vai gāzveida kurināmiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31992L0042

Oficiālais Vēstnesis L 167 , 22/06/1992 Lpp. 0017 - 0028 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 23 Lpp. 0055  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 23 Lpp. 0055

		Padomes Direktīva 92/42/EEK(1992. gada 21. maijs)par efektivitātes prasībām jauniem karstā ūdens apkures katliem, kas tiek kurināti ar šķidriem vai gāzveida kurināmiemEIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 100.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā saskaņā ar SAVE programmu Lēmums 91/565/EEK [4] paredz energoefektivitātes veicināšanu Kopienā;tā kā ir svarīgi veicināt pasākumus, kuru mērķis ir pakāpeniska iekšējā tirgus izveide laika posmā līdz 1992. gada 31. decembrim; tā kā iekšējais tirgus ir teritorija bez iekšējām robežām, kurā ir nodrošināta brīva preču, personu, pakalpojumu un kapitāla aprite;tā kā Padomes 1985. gada 15. janvāra Rezolūcija par enerģijas taupības programmu uzlabošanu dalībvalstīs [5] aicina dalībvalstis ar turpmāku integrētu enerģijas taupības politiku attīstību censties veicināt racionālāku enerģijas izmantošanu un nepieciešamības gadījumā pastiprināt savus centienus;tā kā Padomes 1986. gada 16. septembra rezolūcija attiecas uz Kopienas enerģētikas politikas mērķiem 1995. gadam un dalībvalstu politiku konverģenci [6], un jo īpaši uz mērķi, uzlabot gala enerģijas pieprasījuma efektivitāti vismaz par 20 %;tā kā Līguma 130.r pants paredz to, ka Kopienas darbību mērķis attiecībā uz vidi ir nodrošināt apdomīgu un racionālu dabas resursu izmantošanu;tā kā priekšlikumos par to noteikumu tuvināšanu, kas izklāstīti dalībvalstu normatīvos vai administratīvos aktos, kuri attiecas uz veselības aizsardzību, drošību, vides aizsardzību un patērētāju tiesību aizsardzību, ir lietderīgi paredzēt augstu aizsardzības līmeni;tā kā Padomes 1989. gada 21. jūnija rezolūcija nosaka, ka "Kopienai atbilstīgi jāņem vērā potenciālās klimatiskās izmaiņas, kas saistītas ar siltumnīcas efektu" [7] un Padomes 1990. gada 29. oktobra secinājumi norāda, ka 2000. gadā visā Kopienā CO2 emisija būtu jānostabilizē līmenī, kas bija 1990. gadā;tā kā ievērojama nozīme ir mājsaimniecību un pakalpojumu sfērai, uz kurām attiecināma lielākā daļa no galīgā enerģijas patēriņa Kopienā;tā kā tādu tendenču kā centrālapkures pielietojuma un vispārēja siltuma komforta pieauguma dēļ šīs sfēras kļūs pat vēl nozīmīgākas;tā kā augstāka apkures katla efektivitāte ir patērētāja interesēs; tā kā enerģijas taupība atspoguļosies mazākā ogļūdeņražu importā; tā kā Kopienas atkarības enerģijas jomā samazināšana pozitīvi ietekmēs tās tirdzniecības bilanci;tā kā Padomes Direktīva 78/170/EEK (1978. gada 13. februāris) par telpu apsildes siltuma ģeneratoru darbību un karstā ūdens ražošanu jaunās vai esošās ražošanā neizmantojamās ēkās, un par siltumizolāciju un vietējo karstā ūdens sadali jaunās ražošanā neizmantojamās ēkās [8] ir veicinājusi būtiski atšķirīgu efektivitātes līmeņu izveidi starp dalībvalstīm;tā kā karstā ūdens apkures katlu augstas efektivitātes prasības samazinās tirgū pieejamā aprīkojuma tehnisko īpašību klāstu, tādā veidā, veicinot sērijveida ražošanu un mēroga ekonomiju; tā kā, izveidojot iekšējo tirgu, apstāklis, ka nav noteikumu, kas noteiktu pietiekami augstas enerģijas prasības, var izraisīt būtisku apkures iekārtu efektivitātes līmeņu kritumu, kā iemesls var būt zemas efektivitātes apkures katlu izplatība tirgū;tā kā vietējie klimatiskie apstākļi, kā arī enerģijas un ēku izmantošanas rādītāji Kopienā ir ļoti atšķirīgi; tā kā dalībvalstīm ir jāņem vērā šī dažādība, kad, piemērojot šo regulu, nosaka prasības ekspluatācijā nododamajiem apkures katliem; tā kā, pamatojoties uz minētajiem apstākļiem, dalībvalstīm, kurās šīs direktīvas pieņemšanas dienā ir plaši uzstādīti apkures katli un ūdens sildāmie apkures katli, kuri paredzēti uzstādīšanai dzīvojamā platībā, jāturpina atļaut šādu apkures katlu laišanu savos tirgos un nodošanu ekspluatācijā īpaši noteiktos daudzumos; tā kā īpaša uzraudzība attiecībā uz šādiem pasākumiem jāveic Komisijai;tā kā šai direktīvai, kas vērsta uz tehnisku šķēršļu novēršanu attiecība uz apkures katlu efektivitāti, jāsaskan ar jauno pieeju, kuru izveidoja ar Padomes 1985. gada 7. maija rezolūciju [9], kas īpaši nosaka to, ka tiesību aktu saskaņošanu ierobežo tirdzniecībā laižamo ražojumu pamatprasību pieņemšana, izmantojot ar Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līguma 100. pantu pamatotajās direktīvās paredzētos līdzekļus, un to, ka "šīs pamatprasības pietiekami precīzi formulē, lai radītu juridiskas saistošus pienākumus, kuru izpildi var pieprasīt, un lai atļautu sertifikācijas iestādēm sertificēt ražojumu atbilstību, ņemot vērā minētās prasības gadījumā, ja nav standartu";ņemot vērā Direktīvu 83/189/EEK [10], ar ko noteikta procedūru informācijas sniegšanai tehnisko standartu un noteikumu jomā;ņemot vērā Lēmumu 90/683/EEK [11], kas attiecas uz dažādu stadiju moduļiem atbilstības novērtējuma procedūrām, kuras ir paredzēts izmantot tehniskās saskaņošanas direktīvās;tā kā apkures katliem, kas atbilst efektivitātes prasībām, jābūt ar CE zīmi un, vajadzības gadījumā, ar marķējumiem, lai Kopienā atļautu to brīvu kustību un nodošanu ekspluatācijā atbilstoši nolūkam, kādam tie paredzēti;ņemot vērā Direktīvu 89/106/EEK [12], kas paredz dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz būvizstrādājumiem;tā kā, lai veicinātu racionālu enerģijas izmantošanu, kā paredzēts Padomes Direktīvā 90/396/EEK (1990. gada 29. jūnijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz iekārtām, kurās izmanto gāzveida kurināmo [13], jānosaka efektivitātes prasības šajā direktīvā minētajiem gāzes apkures katliem,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīva, kas ir saskaņā ar SAVE programmu par energoefektivitātes veicināšanu Kopienā, nosaka efektivitātes prasības, kas attiecas uz tādiem jauniem karstā ūdens apkures katliem ar šķidrajiem vai gāzveida kurināmiem, kuru nominālā jauda nav mazāka kā 4 kW un nav lielāka kā 400 kW, še turpmāk "apkures katli".2. pantsŠajā direktīvā:- apkures katls: apkures katla korpusa un degļa apvienojums, kas izveidots, lai degšanā radīto karstumu novadītu uz ūdeni,- ierīce:- apkures katla korpuss, kurā ir paredzēts ievietot degli,- deglis, kuru ir paredzēts ievietot apkures katla korpusā,- faktiskā nominālā jauda (izteikta kW): maksimālā siltumjauda, ko ražotājs nosaka un garantē kā to, ko iespējams sasniegt nepārtrauktā ekspluatācijā, saglabājot atbilstību ražotāja norādītai noderīgajai efektivitātei,- noderīgā efektivitāte (izteikta %): attiecība starp radīto siltumu, ko novada uz apkures katlu ūdeni, un neto siltumietilpības pie nemainīga kurināmā spiediena reizinājumu ar patēriņu, kas izteikts kurināmā daudzumā laika vienībā,- daļēja noslodze (izteikta %): attiecība starp faktisko apkures katla jaudu, kas darbojas ar pārtraukumiem vai ar jaudu, kura ir zemāka nekā faktiskā nominālā jauda, un faktisko nominālo jaudu;- apkures katla vidējā ūdens temperatūra: vidējā ūdens temperatūra pie apkures katla ievades un izvades,- standarta apkures katls: apkures katls, kura vidējā temperatūra var tikt ierobežota, to konstruējot,- ūdens sildāmais apkures katls: apkures katls, kas paredzēts centrālapkures sistēmas apgādei un uzstādīšanai kamīna nišā, kā ūdens sildāmā apkures katla un gāzes kurtuves kombinācijas daļa,- zemas temperatūras apkures katls: apkures katls, kurš var nepārtraukti darboties ar ūdens apgādes temperatūru no 35 līdz 40° C, kas noteiktos apstākļos iespējams izraisa kondensāciju, tostarp kondensējošie apkures katli, kuros izmanto šķidros kurināmos,- gāzi kondensējošais apkures katls: apkures katls, kas paredzēts, lai pastāvīgi kondensētu lielu ūdens tvaika daļu, ko satur dedzināmās gāzes,- dzīvojamā platībā uzstādāmais apkures katls: apkures katls, kura faktiskā nominālā jauda ir mazāka kā 37 kW, un kurš paredzēts, lai dzīvojamā platībā, kurā to uzstāda, nodrošinātu silumu ar siltuma izstarošanu no korpusa, kurā ir atvere, un kurš, izmantojot gravitācijas izraisīto cirkulāciju, nodrošina karsto ūdeni; uz šādu apkures katlu korpusiem jābūt skaidrām norādēm par to, ka tie ir jāuzstāda dzīvojamā platībā.3. pants1. Šīs direktīvas prasības neattiecas uz:- karstā ūdens apkures katliem, kuros var izmantot dažādus kurināmos, tostarp cieto kurināmo,- aprīkojumu momentānai karstā ūdens sagatavošanai,- apkures katliem, kuros ir paredzēts izmantot kurināmos, kuru īpašības ievērojami atšķiras no īpašībām, kas piemīt parasti tirgotiem šķidrajiem un gāzveida kurināmajiem (rūpnieciskā dūmgāze, biogāze un citi),- plītīm un ierīcēm, kas galvenokārt paredzētas, lai apsildītu telpas, kurās tās uzstādītas, un, kā papildu funkcija, lai nodrošinātu karstu ūdeni centrālapkurei un karsto ūdeni higiēnas vajadzībām,- ierīcēm, kuru nominālā jauda ir mazāka nekā 6 kW, un kuras izmanto gravitācijas izraisīto cirkulāciju, un kuras ir paredzētas vienīgi karstā ūdens sagatavošanai higiēnas vajadzībām,- apkures katliem, kas izgatavoti vienā eksemplārā.2. Attiecībā uz apkures katliem ar divām funkcijām - telpu apsildi un arī karstā ūdens nodrošināšanu higiēnas vajadzībām - 5. panta 1. punktā minētās efektivitātes prasības attiecas vienīgi uz apsildes funkciju.4. pants1. Dalībvalstis nedrīkst aizliegt, ierobežot vai kavēt ierīču un apkures katlu, kas atbilst šīs direktīvas prasībām, laišanu tirgū vai nodošanu ekspluatācijā to teritorijā, izņemot, ja savādāk noteikts Līgumā vai citās direktīvās, vai Kopienas noteikumos.2. Dalībvalsts veic visus pasākumus, lai nodrošinātu to, ka nevar nodot ekspluatācijā apkures katlus, kuri neatbilst 5. panta 1. punktā minētām efektivitātes prasībām un tiem nodošanas ekspluatācijā nosacījumiem, ko nosaka dalībvalstis, pamatojoties uz klimatiskajiem apstākļiem, enerģiju un ēku apdzīvotības raksturlielumiem.3. Tomēr dalībvalstis, kurās ūdens sildāmie apkures katli un/vai apkures katli, kas uzstādāmi dzīvojamā platībā, ir plaši uzstādīti šīs direktīvas pieņemšanas dienā, turpinās atļaut to nodošanu ekspluatācijā ar nosacījumu, ka to efektivitāte gan pie nominālās jaudas, gan pie 30 % daļējas noslodzes nav vairāk kā 4 % zemāka par prasībām, kas noteiktas 5. panta 1. punktā standarta apkures katliem.4. Šā panta 2. un 3. punkta ietekmi pastāvīgi uzrauga Komisija un ziņojumā, kas jāiesniedz saskaņā ar 10. pantu, izvērtē to. Šim nolūkam dalībvalstis nosūta Komisijai visu informāciju, kas tai nepieciešama, lai Padomei iesniegtu iecerētos grozījumus, kuri paredzēti minētajā pantā un kuru mērķis ir visos gadījumos nodrošināt energoefektivitāti un apkures katlu brīvu apriti Kopienā.5. pants1. Apkures katliem ir jāatbilst šādām noderīgās efektivitātes prasībām:- nominālai jaudai, t.i., darbojoties ar nominālo jaudu Pn izteiktu kW, pie apkures katla vidējās ūdens temperatūras 70 °C,un- daļējai noslodzei, t.i., darbojoties ar 30 % daļēju slodzi, pie apkures katla vidējās ūdens temperatūras, kas mainās atkarībā no apkures katla modeļa.Noderīgās efektivitātes prasības, kuras jāievēro, ir izklāstītas šajā tabulā:Apkures katla modelis | Izejas jaudas diapazons | Efektivitāte pie nominālās jaudas | Efektivitāte pie daļējas slodzes |kW | Apkures katla vidējā ūdens temperatūra (°C) | Efektivitātes prasības (%) | Apkures katla vidējā ūdens temperatūra (°C) | Efektivitātes prasības (%) |Standarta apkures katli | 4 līdz 400 | 70 | ≥ 84 + 2 logPn | ≥ 50 | ≥ 80 + 3 logPn |Zemas temperatūras apkures katli | 4 līdz 400 | 70 | ≥ 87,5 + 1,5 logPn | 40 | ≥ 87,5 + 1,5 logPn |Gāzi kondensējošie apkures katli | 4 līdz 400 | 70 | ≥ 91 + 1 logPn | 30 | ≥ 97 + 1 logPn |2. Saskaņotie standarti attiecībā uz prasībām šajā direktīvā, kas sastādīta saskaņā ar Komisijas pilnvarām, ievērojot Direktīvas 83/189/EEK un 88/182/EEK [16], nosaka, cita starpā, ražošanas un mērīšanas pārbaudes metodes. Attiecīgas pielaides ir jāiekļauj efektivitātes līmeņos.6. pants1. Saskaņā ar 7. pantā noteikto procedūru dalībvalstis var nolemt piemērot īpašu marķēšanas sistēmu, kas ļauj skaidri noteikt apkures katlu enerģijas patēriņu. Šo sistēmu piemēro attiecībā uz apkures katliem, kuru efektivitāte ir augstāka par 5. panta 1. punktā izklāstītajām prasībām standarta apkures katliem.Ja tā efektivitāte pie nominālās jaudas un tā efektivitāte pie daļējas noslodzes ir vienāda ar attiecīgām prasībām standarta apkures katliem vai augstāka par tām, apkures katlam piešķir+++++ TIFF +++++, kā paredzēts I pielikuma 2. punktā.Ja apkures katla efektivitāte pie nominālās jaudas un tā efektivitāte pie daļējas slodzes ir trīs vai vairāk punktus augstāka nekā attiecīgās vērtības standarta apkures katliem, apkures katlam piešķir+++++ TIFF +++++.Katrs nākamais efektivitātes pieaugums par tīrs punktiem pie nominālās jaudas un pie daļējas noslodzes atļauj piešķirt papildu+++++ TIFF +++++, kā paredzēts II pielikumā.2. Dalībvalstis nedrīkst atļaut jebkādu atšķirīgu marķējumu, ko var sajaukt ar tiem, kas paredzēti 1. punktā.7. pants1. Dalībvalstis uzskata, ka apkures katli, kas atbilst saskaņotajiem standartiem, kuru identifikācijas numuri ir publicēti Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī, un attiecībā uz kuriem dalībvalstis ir publicējušas valsts standartu identifikācijas numurus, ar kuriem pārņem minētos saskaņotos standartus, atbilst 5. panta 1. punktā paredzētajām efektivitātes pamatprasībām. Šādiem apkures katliem ir jābūt ar CE zīmi, kas minēta I pielikuma 1. punktā, un tiem ir jābūt pievienotai EK atbilstības deklarācijai.2. Sērijveidā ražoto apkures katlu atbilstību apliecina ar:- apkures katla modeļa efektivitātes pārbaudi saskaņā ar B moduli, kā aprakstīts III pielikumā,- apstiprinātā modeļa atbilstības deklarāciju saskaņā ar C, D vai E moduli, kā aprakstīts IV pielikumā.Apkures katlu, kuros izmanto gāzveida kurināmo, efektivitātes atbilstības novērtēšanas procedūras ir tās, ko izmanto novērtējot drošības prasības, kas paredzētas Direktīvā 90/396/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz iekārtām, kurās izmanto gāzveida kurināmo.3. Ja laiž tirgū ierīces, ko tirgo atsevišķi, tad tām ir jābūt ar CE zīmi un ir jābūt pievienotai EK atbilstības deklarācijai, kas nosaka parametrus, kuri paredz to, ka pēc montāžas ierīces varēs sasniegt efektivitātes līmeņus, kas noteikti 5. panta 1. punktā.4. CE zīmi par atbilstību šīs direktīvas prasībām un citiem noteikumiem attiecībā uz CE zīmes piešķiršanu, un arī citas zīmes, kas norādītas I pielikumā, piestiprina apkures katliem tādā veidā, lai tās ir redzamas, viegli izlasāmas un neizdzēšamas. Piestiprināt jebkādu citu marķējumu, simbolu vai zīmi, kuru pēc tās nozīmes vai pēc tās izskata var sajaukt ar CE marķējuma, ir aizliegts.8. pants1. Katra dalībvalsts paziņo Komisijai un pārējām dalībvalstīm iestādes, ko tā ir pilnvarojusi uzdevumu veikšanai saistībā ar 7. pantā minētām procedūrām, še turpmāk "pilnvarotās iestādes".Komisija šīm iestādēm piešķir identifikācijas numurus un dara tos zināmus dalībvalstīm.Padome pilnvaroto iestāžu sarakstus publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī un pastāvīgi atjaunina.2. Dalībvalstis ievieš minimālos kritērijus, kas noteikti V pielikumā šādu iestāžu nozīmēšanai. Par atbilstošām minētajā pielikumā noteiktajiem kritērijiem uzskata iestādes, kas atbilst kritērijiem, kuri noteikti attiecīgos saskaņotajos standartos.3. Dalībvalstij, kas pilnvarojusi kādu iestādi, pilnvarojums jāatsauc, ja konstatē, ka iestāde vairs neatbilst 2. punktā minētiem kritērijiem. Par to nekavējoties atbilstīgi informē pārējās dalībvalstis un Komisiju un atsauc pilnvarojumu.9. pants1. Līdz 1993. gada 1. maijam dalībvalstis pieņem un publicē noteikumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis nekavējoties informē Komisiju.Šos noteikumus dalībvalstis piemēro no 1994. gada 1. janvāra.Kad dalībvalstis pieņem šos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces, nosaka dalībvalstis.2. Līdz 1997. gada 31. decembrim dalībvalstis atļauj laist tirgū un nodot ekspluatācijā ierīces, kas atbilst valsts tiesību normām un režīmiem, kas ir spēkā to teritorijās šīs regulas pieņemšanas dienā.10. pantsTrīs gadus pēc šīs direktīvas ieviešanas Komisija Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedz ziņojumu par sasniegtajiem rezultātiem. Šim ziņojumam pievieno priekšlikumus par visām izmaiņām, kas, ņemot vērā minētos rezultātus un tehnoloģisko progresu, jāveic šajā direktīvā.11. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1992. gada 21. maijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsLuis Mira Amaral[1] OV C 292, 22.11.1990., 8. lpp.[2] OV C 129, 20.5.1991., 97. lpp. un OV C 94, 13.4.1992.[3] OV C 102, 18.4.1991., 46. lpp.[4] OV L 307, 8.11.1991., 34. lpp.[5] OV C 20, 22.1.1985., 1. lpp.[6] OV C 241, 25.9.1986., 1. lpp.[7] OV C 183, 20.7.1989., 4. lpp.[8] OV L 52, 23.2.1978., 32. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 82/885/EEK (OV L 378, 31.12.1982., 19. lpp.).[9] OV C 136, 4.6.1985., 1. lpp.[10] OV L 109, 26.4.1983., 8. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Lēmumu 90/230/EEK (OV L 128, 18.5.1990., 15. lpp.).[11] OV L 380, 31.12.1990., 13. lpp.[12] OV L 40, 11.2.1989., 12. lpp.[13] OV L 196, 26.7.1990., 15. lpp.[16] OV L 81, 26.3.1988., 75. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSATBILSTĪBAS ZĪMES UN ĪPAŠI PAPILDU MARĶĒJUMI1. Atbilstības zīmeAtbilstības zīme sastāv no burtiem "CE", kā norādīts zemāk, un pēdējiem tā gadskaitļa cipariem, kurā piestiprināts marķējums.+++++ TIFF +++++2. Īpaši papildu marķējumiEnergoefektivitātes marķējumu, ko piešķir saskaņā ar šīs direktīvas 6. pantu, veido šāds simbols:+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------II PIELIKUMSENERGOEFEKTIVITĀTES MARĶĒJUMU PIEŠĶIRŠANAEfektivitātes prasības, kas jāievēro gan pie nominālās jaudas, gan pie 0,3 Pn daļējas slodzes.Marķējums | Efektivitātes prasība pie nominālās jaudas Pn un pie 70 oC apkures katla vidējās ūdens temperatūras % | Efektivitātes prasība pie 0,3 Pn daļējas slodzes un pie 50 oC apkures katla vidējās ūdens temperatūras % |+++++ TIFF +++++| ≥ 84 + 2 log Pn | ≥ 80 + 3 log Pn |+++++ TIFF +++++| ≥ 87 + 2 log Pn | ≥ 83 + 3 log Pn |+++++ TIFF +++++| ≥ 90 + 2 log Pn | ≥ 86 + 3 log Pn |+++++ TIFF +++++| ≥ 93 + 2 log Pn | ≥ 89 + 3 log Pn |--------------------------------------------------III PIELIKUMSB Modulis: EK modeļa pārbaude1. Šis modulis apraksta to procedūras daļu, kurā pilnvarotā iestāde nosaka un apliecina, ka attiecīgās produkcijas reprezentatīvais paraugs atbilst šīs direktīvas atbilstošajiem noteikumiem.2. EK modeļa pārbaudes pieteikumu ražotājs vai Kopienā reģistrēts viņa pilnvarots pārstāvis iesniedz paša izvēlētai pilnvarotai iestādei.Šajā pieteikumā jāiekļauj:- ražotāja nosaukums un adrese un papildus, ja pieteikumu iesniedz pilnvarots pārstāvis, arī viņa vārds/nosaukums un adrese,- rakstisks paziņojums, ka tāds pieteikums nav iesniegts nevienā citā pilnvarotajā iestādē,- 3. punktā aprakstītie tehniskie dokumenti.Pieteikuma iesniedzējam jānodod pilnvarotās iestādes rīcībā reprezentatīvu paredzētās produkcijas paraugu, še turpmāk "modelis". Pilnvarotā iestāde var turpmāk pieprasīt jaunus paraugus, ja tie ir vajadzīgi, lai veiktu pārbaužu programmu.3. Tehniskie dokumenti jādod iespēja novērtēt ierīces atbilstību šīs direktīvas prasībām. Dokumentiem, ciktāl attiecas uz šādu novērtēšanu, ir jāietver konstrukcijas, ražošanas un ierīces darbības apraksts un, ciktāl attiecas uz šādu novērtēšanu, tajos jābūt ietvertam:- vispārējam modeļa aprakstam,- projekta skicēm un ražošanas rasējumiem, un sastāvdaļu, kompleksa daļu, strāvas slēgumu shēmām utt.,- aprakstiem un skaidrojumiem, kas vajadzīgi rasējumu un shēmu, kā arī ražojuma darbības izpratnei,- to pilnīgi vai daļēji piemēroto 5. panta 2. punktā minēto standartu sarakstam un to risinājumu aprakstiem, kuri pieņemti, lai izpildītu direktīvas būtiskās prasības, ja 5. pantā minētie standarti nav piemēroti,- veikto projektēšanas aprēķinu, pārbaužu iznākumiem utt.,- testu protokoliem.4. Pilnvarotajai institūcijai:4.1. jāpārbauda tehniskie dokumenti, jāpārliecinās, ka modelis ir ražots atbilstīgi minētajiem dokumentiem, un jānoskaidro, kuras detaļas projektētas saskaņā ar šīs direktīvas 5. panta 2. punktā minēto attiecīgo standartu noteikumiem un kuras projektētas, nepiemērojot attiecīgās šo standartu noteikumus;4.2. jāveic vai jāorganizē attiecīgās pārbaudes un vajadzīgie testi, lai pārbaudītu, vai ražotāja izvēlētie risinājumi atbilst šīs direktīvas pamatprasībām, ja nav piemēroti 5. pantā minētie standarti;4.3. jāveic vai jāorganizē attiecīgās pārbaudes un vajadzīgie testi, lai pārbaudītu, vai attiecīgie standarti patiešām ir piemēroti, ja ražotājs ir nolēmis tos piemērot;4.4. jāvienojas ar pieteikuma iesniedzēju par vietu, kur tiks veiktas pārbaudes un vajadzīgie testi.5. Ja modelis atbilst šīs direktīvas atbilstošajiem noteikumiem, pilnvarotajai iestādei pieteikuma iesniedzējam jāizsniedz EK modeļa pārbaudes sertifikāts. Sertifikātā ir norādes par ražotāja nosaukumu un adresi, secinājumi par pārbaudi un dati, kas nepieciešami apstiprinātā modeļa identifikācijai.Sertifikātam pievieno vajadzīgo tehniskās dokumentācijas detaļu sarakstu, bet vienu kopiju patur pilnvarotā iestāde.Ja ražotājam vai viņa pilnvarotajam pārstāvim Kopienā neizsniedz modeļa sertifikātu, pilnvarotai iestādei jāsniedz sīki izstrādāts pamatojums šādam atteikumam.Jāparedz apstrīdēšanas kārtība.6. Pieteikuma iesniedzējs informē pilnvaroto iestādi, kurā glabājas tehniskie dokumenti saistībā ar EK modeļa pārbaudes sertifikātu, par visām apstiprinātās ierīces modifikācijām, kam jāsaņem papildu apstiprinājums, ja šādas izmaiņas var ietekmēt ražojuma atbilstību pamatprasībām vai nosacījumiem, kas noteikti ražojuma ekspluatācijai. Šo papildu apstiprinājumu piešķir kā papildinājumu sākotnējam EK modeļa pārbaudes sertifikātam.7. Katra pilnvarotā iestāde dara zināmu pārējām pilnvarotajām iestādēm vajadzīgo informāciju sakarā ar EK modeļa pārbaudes sertifikātiem un papildinājumiem, ko tā piešķīrusi vai atsaukusi.8. Pārējās pilnvarotās iestādes var saņemt EK modeļa pārbaudes sertifikātu kopijas un/vai to papildinājumus. Sertifikātu pielikumiem jābūt pieejamiem pārējām pilnvarotajām iestādēm.9. Ražotājs vai viņa pilnvarotais pārstāvis Kopienā kopā ar tehniskiem dokumentiem glabā EK modeļu pārbaudes sertifikātu un to papildinājumu kopijas vismaz 10 gadus pēc dienas, kad izlaists pēdējais attiecīgais ražojums.Ja ne ražotājs, ne viņa pilnvarotais pārstāvis nav reģistrēts Kopienā, pienākums glabāt tehnisko dokumentāciju tā, lai tā būtu pieejama, ir personai, kas piedāvā ražojumu Kopienas tirgū.--------------------------------------------------IV PIELIKUMSC Modulis: Atbilstība modelim1. Šis modulis apraksta to procedūras daļu, ar kuru ražotājs vai viņa pilnvarotais pārstāvis Kopienā nodrošina un deklarē, ka attiecīgās ierīces atbilst modelim, kurš raksturots EK modeļa pārbaudes sertifikātā, un šīs direktīvas atbilstošajām prasībām. Ražotājam jāpiestiprina katrai iekārtai CE zīme un jāsagatavo rakstiska atbilstības deklarācija.2. Ražotājam jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai garantētu to, ka ražošanas process nodrošina ražoto ierīču atbilstību modelim, kas norādīts EK modeļa pārbaudes sertifikātā, un šīs direktīvas efektivitātes prasībām.3. Ražotājam vai viņa pilnvarotam pārstāvim atbilstības deklarācijas kopija jāglabā vismaz 10 gadus pēc dienas, kad izlaists pēdējais attiecīgais ražojums.Ja ne ražotājs, ne viņa pilnvarotais pārstāvis nav reģistrēts Kopienā, pienākums glabāt tehnisko dokumentāciju tā, lai tā būtu pieejama, ir personai, kas piedāvā ražojumu Kopienas tirgū.4. Pilnvarotajai iestādei, kuru izraudzījies ražotājs, ik pa laikam jāveic vai jāorganizē ražojuma pārbaudes. Piemērotu gala ražojuma paraugu, ko uz vietas paņēmusi pilnvarotā iestāde, pārbauda un ar to veic attiecīgus testus, kas noteikti attiecīgos standartos vai standartos, kas minēti 5. panta 2. punktā, vai līdzvērtīgus testus, lai pārbaudītu ražojuma atbilstību attiecīgās direktīvas prasībām. Ja viens vai vairāki pārbaudītie paraugi neatbilst, pilnvarotai iestādei jāveic atbilstoši pasākumi.D Modulis: Ražošanas kvalitātes nodrošināšana1. Šis modulis apraksta procedūru, kādā ražotājs, kas pilda 2. punktā noteiktos pienākumus, nodrošina un deklarē, ka attiecīgās ierīces atbilst modelim, kurš norādīts EK modeļa pārbaudes sertifikātā, un šīs direktīvas prasībām. Ražotājs piestiprina katrai iekārtai CE zīmi un sagatavo rakstisku atbilstības deklarāciju. CE zīmei pievieno tās pilnvarotās iestādes identifikācijas numuru, kas atbild par 4. punktā minētajām pārbaudēm.2. Ražotājam ražošanā, galīgajā ierīces pārbaudē un testēšanā jāpiemēro apstiprināta kvalitātes nodrošinājuma sistēma atbilstīgi 3. punktam. Uz ražotāju attiecas pārbaudes, kas minētas 4. punktā.3. Kvalitātes nodrošinājuma sistēma3.1. Ražotājs iesniedz paša izvēlētai pilnvarotai iestādei pieteikumu novērtēt attiecīgo ierīču kvalitātes nodrošinājuma sistēmu.Šajā pieteikumā jāiekļauj:- visa informācija, kas skar paredzēto ierīces kategoriju,- dokumenti attiecībā uz kvalitātes nodrošinājuma sistēmu,- apstiprinātā modeļa tehniskie dokumenti un EK modeļa pārbaudes sertifikāta kopija.3.2. Kvalitātes nodrošinājuma sistēmai jāgarantē ierīču atbilstība modelim, kas norādīts EK modeļa pārbaudes sertifikātā, un atbilstošajām prasībām šajā direktīvā.Visi ražotāja pieņemtie principi, prasības un noteikumi sistemātiski un mērķtiecīgi rakstiski jāapkopo nostādņu, procedūru un norādījumu veidā. Kvalitātes nodrošinājuma sistēmas dokumentācijai jārada vienota kvalitātes programmu, plānu, rokasgrāmatu un ar kvalitāti saistītas lietvedības izpratne.Jo īpaši tajā atbilstīgi jāapraksta:- kvalitātes prasības un vadības organizatoriskā struktūra, pienākumi un pilnvaras attiecībā uz ierīces kvalitāti,- izmantojamās ražošanas, kvalitātes kontroles un kvalitātes nodrošinājuma metodes, procedūras un sistemātiskas darbības,- pārbaudes un testi, kas ir veicami pirms un pēc ražošanas, kā arī tās laikā, un to biežums,- ar kvalitāti saistītu ziņu apkopojumi, piemēram, ziņojumi par pārbaudēm un testēšanas dati, kalibrēšanas dati, ziņojumi par attiecīgā personāla kvalifikāciju utt.,- uzraudzības līdzekļi, kas ļauj pārliecināties, kā tiek panākta paredzētā ierīces kvalitāte un kvalitātes nodrošinājuma sistēmas efektīva darbība.3.3. Pilnvarotā iestāde novērtē kvalitātes nodrošinājuma sistēmu, lai noteiktu, vai tā atbilst 3.2. punktā minētajām prasībām. Tai ir jāpieņem, ka kvalitātes nodrošināšanas sistēmas, kas ievēro attiecīgos saskaņotos standartus, atbilst šīm prasībām. Vismaz vienam pārbaudes grupas dalībniekam jābūt ar pieredzi attiecīgā ražojuma tehnoloģijas novērtēšanā. Novērtēšanas procedūrā iekļauj pārbaudes vizīti uz ražotāja telpām.Attiecīgo lēmumu paziņo ražotājam. Paziņojumā jāietver pārbaudē izdarītie secinājumi un pienācīgi argumentēts novērtējuma lēmums.3.4. Ražotājām jāapņemas pildīt pienākumus, kas izriet no apstiprinātās kvalitātes nodrošinājuma sistēmas, un uzturēt to pienācīgā un efektīvā līmenī.Ražotājam vai viņa pilnvarotam pārstāvim jāinformē pilnvarotā iestāde, kas apstiprinājusi kvalitātes nodrošinājuma sistēmu, par visām paredzamām izmaiņām kvalitātes nodrošinājuma sistēmā.Pilnvarotajai iestādei ir jānovērtē paredzamās izmaiņas un jāizlemj, vai grozītā kvalitātes nodrošinājuma sistēma joprojām būs atbilstīga 3.2. punktā minētajām prasībām, vai arī ir vajadzīga pārvērtēšana.Savs lēmums tai jāpaziņo ražotājam. Paziņojumā jāietver pārbaudē izdarītie secinājumi un argumentēts novērtējuma lēmums.4. Uzraudzība, par kuru atbild pilnvarotā iestāde4.1. Uzraudzības mērķis ir pārliecināties, ka ražotājs pienācīgi pilda pienākumus, kas izriet no apstiprinātās kvalitātes nodrošinājuma sistēmas.4.2. Ražotājam jāļauj pilnvarotās iestādes pārstāvjiem pārbaudes nolūkos apmeklēt ražošanas, pārbaudes, testēšanas un noliktavu telpas un jāsniedz visa vajadzīgā informācija, jo īpaši:- kvalitātes nodrošinājuma sistēmas dokumenti,- ar kvalitāti saistīti dokumenti, piemēram, pārbaužu protokoli un izmēģinājumu dati, kalibrēšanas dati, ziņojumi par attiecīgo darbinieku kvalifikāciju utt.4.3. Pilnvarotajai iestādei periodiski jāveic revīzija, lai pārliecinātos, ka ražotājs uztur un piemēro kvalitātes nodrošinājuma sistēmu, un tā revīzijas ziņojumu dara zināmu ražotājam.4.4. Turklāt pilnvarotās iestādes pārstāvji var apmeklēt ražotāju bez brīdinājuma. Šādu apmeklējumu laikā pilnvarotā iestāde var veikt testus vai lūgt tos veikt, lai pārbaudītu, vai kvalitātes nodrošinājuma sistēma darbojas pareizi; nepieciešamības gadījumā pilnvarotajai iestādei jāsniedz ražotājam ziņojums par vizīti un ziņojumu par testu, ja tas ir veikts.5. Valsts iestāžu vajadzībām ražotājam vismaz 10 gadus pēc pēdējās ierīces izlaišanas jāglabā:- dokuments, kas minēts 3.1. punkta otrajā ievilkumā,- dokumenti par izmaiņām, kas minētas 3.4. punkta otrajā daļā,- pilnvarotās iestādes lēmumi un ziņojumi, kas minēti 3.4. punkta pēdējā daļā un 4.3. un 4.4. punktā.6. Katra pilnvarotā iestāde sniedz pārējām pilnvarotajām iestādēm vajadzīgo informāciju attiecībā uz izsniegtiem un atsauktiem kvalitātes nodrošināšanas sistēmas apstiprinājumiem.E Modulis: Produkcijas kvalitātes nodrošināšana1. Šis modulis apraksta procedūru, kā ražotājs, kas pilda 2. punktā noteiktos pienākumus, nodrošina un deklarē, ka apkures katli un ierīces atbilst modelim, kurš norādīts EK modeļa pārbaudes sertifikātā. Ražotājam jāpiestiprina katrai iekārtai CE zīme un jāsagatavo rakstiska atbilstības deklarācija. Pie CE zīmes ir jābūt tās pilnvarotās iestādes identifikācijas numuram, kas atbild par 4. punktā minētajām pārbaudēm.2. Ražotājam apkures katla un ierīces galīgajās pārbaudēs un testēšanā jāpiemēro apstiprināta kvalitātes nodrošinājuma sistēma atbilstīgi 3. punktam. Uz ražotāju jāattiecina pārbaudes, kas minētas 4. punktā.3. Kvalitātes nodrošinājuma sistēma3.1. Ražotājs paša izvēlētai pilnvarotai iestādei iesniedz pieteikumu attiecībā uz viņa apkures katlu un ierīču kvalitātes nodrošinājuma sistēmas novērtēšanu.Šajā pieteikumā jāiekļauj:- atbilstošā informācija, kas attiecas uz paredzēto apkures katla vai ierīces kategoriju,- kvalitātes nodrošinājuma sistēmas dokumentācija,- tehniskie dokumenti, kas attiecas uz apstiprināto modeli, un EK modeļa pārbaudes sertifikāta kopija.3.2. Saskaņā ar kvalitātes nodrošinājuma sistēmu katru apkures katli un ierīci pārbauda un ar to veic attiecīgus testus, kā noteikts 5. pantā minētajos attiecīgajos standartos, vai līdzvērtīgus testus, lai pārbaudītu tās atbilstību attiecīgām direktīvas prasībām. Visi ražotāja pieņemtie principi, prasības un noteikumi sistemātiski un mērķtiecīgi rakstiski jāapkopo nostādņu, procedūru un norādījumu veidā. Minētai kvalitātes nodrošinājuma sistēmas dokumentācijai jārada vienota kvalitātes programmu, plānu, rokasgrāmatu un lietvedības izpratne.Jo īpaši tajā atbilstīgi jāapraksta:- kvalitātes prasības un vadības organizatoriskā struktūra, pienākumi un pilnvaras attiecībā uz ražojuma kvalitāti,- pārbaudes un testi, kas tiks veikti pēc ražošanas,- uzraudzības līdzekļi, kas ļauj kontrolēt kvalitātes nodrošinājuma sistēmas efektīvu darbību,- ar kvalitāti saistītie dokumenti, piemēram, pārbaužu protokoli un izmēģinājumu dati, kalibrēšanas dati, ziņojumi par attiecīgo darbinieku kvalifikāciju utt.3.3. Pilnvarotajai iestādei jānovērtē kvalitātes nodrošinājuma sistēma, lai noteiktu, vai tā atbilst prasībām, kas minētas 3.2. punktā. Tai ir jāpieņem, ka kvalitātes nodrošinājuma sistēmas, kurās ievēroti attiecīgie saskaņotie standarti, atbilst šīm prasībām.Vismaz vienam pārbaudes grupas dalībniekam jābūt ar pieredzi attiecīgā produkta tehnoloģijas novērtēšanā. Novērtēšanas procedūrā jāparedz pārbaudes vizīte uz ražotāja telpām.Attiecīgais lēmums jāpaziņo ražotājam. Paziņojumā jāietver pārbaudē izdarītie secinājumi un argumentēts novērtējuma lēmums.3.4. Ražotājām jāapņemas pildīt pienākumus, kas izriet no apstiprinātās kvalitātes nodrošinājuma sistēmas, un uzturēt to pienācīgā un efektīvā līmenī.Ražotājam vai viņa pilnvarotajam pārstāvim jāinformē pilnvarotā iestāde, kas apstiprinājusi kvalitātes nodrošinājuma sistēmu, par visām paredzamām izmaiņām kvalitātes nodrošināšanas sistēmā.Pilnvarotajai iestādei ir jānovērtē paredzamās izmaiņas un jāizlemj, vai grozītā kvalitātes nodrošinājuma sistēma joprojām būs atbilstīga 3.2. punktā minētajām prasībām, vai arī ir vajadzīga pārvērtēšana.Savs lēmums tai jāpaziņo ražotājam. Paziņojumā jāietver pārbaudē izdarītie secinājumi un argumentēts novērtējuma lēmums.4. Uzraudzība, par kuru atbild pilnvarotā iestāde4.1. Uzraudzības mērķis ir pārliecināties, ka ražotājs pienācīgi pilda pienākumus, kas izriet no apstiprinātās kvalitātes nodrošinājuma sistēmas.4.2. Ražotājam jāļauj pilnvarotās iestādes pārstāvjiem pārbaudes nolūkos apmeklēt pārbaudes, testēšanas un noliktavu telpas un jāsniedz visa vajadzīgā informācija, jo īpaši:- kvalitātes nodrošinājuma sistēmas dokumentācija,- tehniskie dokumenti,- ar kvalitāti saistītie dokumenti, piemēram, pārbaužu protokoli un izmēģinājumu dati, kalibrēšanas dati, ziņojumi par attiecīgo darbinieku kvalifikāciju utt.4.3. Pilnvarotajai iestādei periodiski jāveic revīzija, lai pārliecinātos, ka ražotājs uztur spēkā un piemēro kvalitātes nodrošinājuma sistēmu, un revīzijas ziņojumu jādara zināmu ražotājam.4.4. Turklāt pilnvarotās iestādes pārstāvji var apmeklēt ražotāju bez brīdinājuma. Šādu apmeklējumu laikā pilnvarotā iestāde var veikt testus vai lūgt tos veikt, lai pārbaudītu, vai kvalitātes nodrošinājuma sistēma darbojas pareizi; nepieciešamības gadījumā pilnvarotajai iestādei jāsniedz ražotājam ziņojums par vizīti un ziņojumu par testu, ja tas ir veikts.5. Valsts iestāžu vajadzībām ražotājam vismaz 10 gadus pēc pēdējā apkures katla vai ierīces izlaišanas jāglabā:- dokumenti, kas minēti 3.1. punkta trešajā ievilkumā,- izmaiņas, kas minētas 3.4. punkta otrajā daļā,- pilnvarotās iestādes lēmumi un ziņojumi, kas minēti 3.4. punkta pēdējā daļā un 4.3. un 4.4. punktā.6. Katrai pilnvarotajai iestādei ir jāsniedz pārējām pilnvarotajām iestādēm vajadzīgo informāciju attiecībā uz visiem izsniegtajiem un atsauktajiem kvalitātes nodrošinājuma sistēmas apstiprinājumiem.--------------------------------------------------V PIELIKUMSMinimālie kritēriji, kas dalībvalstīm jāņem vērā, pilnvarojot iestādes1. Pilnvarotā iestāde, tās direktors un darbinieki, kas atbild par apstiprinošajām pārbaudēm, nedrīkst būt nedz inspicējamo ierīču projektētāji, ražotāji, piegādātāji vai uzstādītāji, nedz minēto pušu pilnvaroti pārstāvji. Viņi nedrīkst iesaistīties minēto apkures katlu un ierīču projektēšanā, konstruēšanā, laišanā tirgū vai apkalpošanā nedz tieši, nedz kā pilnvaroti pārstāvji. Tas neizslēdz tehniskās informācijas apmaiņu starp ražotāju un pilnvaroto iestādi.2. Iestādei un tās darbiniekiem apstiprinošās pārbaudes jāveic ar visaugstāko profesionālo godīgumu un tehnisko kompetenci, neatkarīgi no jebkāda spiediena un pamudinājumiem, galvenokārt finansiāliem, kas var ietekmēt to lēmumu par pārbaudes rezultātiem, īpaši no to personu vai personu grupu puses, kuras ir ieinteresētas pārbaužu rezultātos.3. Iestādes rīcībā jābūt vajadzīgajiem darbiniekiem un materiāli tehniskai bāzei, kas ļautu kārtīgi veikt administratīvos un tehniskos uzdevumus saistībā ar pārbaužu veikšanu; tai jābūt pieejamām arī iekārtām, kas vajadzīgas īpašu pārbaužu veikšanai.4. Darbiniekiem, kas ir atbildīgi par pārbaudi, jābūt ar:- atbilstošu tehnisko un profesionālo sagatavotību,- pietiekamu veicamo pārbaužu prasību izpratni un atbilstošu pieredzi to izpildē,- prasmi sastādīt sertifikātus, protokolus un ziņojumus, kas ir nepieciešami, lai apstiprinātu veiktos testus.5. Jāgarantē darbinieku, kas veic pārbaudes, objektivitāte. Darbinieku atalgojums nedrīkst būt atkarīgs no izdarīto testu skaita vai to rezultātiem.6. Iestādei jāapdrošina atbildība, ja vien to saskaņā ar valsts tiesību aktiem neuzņemas valsts vai ja pati dalībvalsts tieši neatbild par testiem.7. Pilnvarotās iestādes darbiniekiem saskaņā ar šo direktīvu vai jebkuru valsts tiesību aktu normu, kas nosaka tās piemērošanu, jāglabā profesionālie noslēpumi (izņemot attiecībā pret tās valsts kompetentām administratīvām iestādēm, kurā tie veic savu darbību).--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 97/64/EK (1997. gada 10. novembris), ar ko ceturto reizi tehnikas attīstībai pielāgo I pielikumu Padomes Direktīvai 76/769/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu bīstamu vielu un preparātu tirgū laišanas un lietošanas ierobežojumiem (neapstrādāta spīdīgā olīveļļa)

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31997L0064

Oficiālais Vēstnesis L 315 , 19/11/1997 Lpp. 0013 - 0014

		Komisijas Direktīva 97/64/EK(1997. gada 10. novembris),ar ko ceturto reizi tehnikas attīstībai pielāgo I pielikumu Padomes Direktīvai 76/769/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu bīstamu vielu un preparātu tirgū laišanas un lietošanas ierobežojumiem (neapstrādāta spīdīgā olīveļļa)(Dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 76/769/EEK (1976. gada 27. jūlijs) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu bīstamu vielu un preparātu tirgū laišanas un lietošanas ierobežojumiem [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 97/16/EK [2], un jo īpaši tās 2.a pantu, kas ieviests ar Padomes Direktīvu 89/678/EEK [3],tā kā ar Padomes Direktīvu 89/677/EEK [4], ar ko astoto reizi groza Direktīvu 76/769/EEK, ir aizliegts lietot dažas bīstamas vielas un preparātus dekoratīvos priekšmetos, trikiem, jokiem un rotaļām;tā kā kopš tā laika ir kļuvis zināms, ka dažas šīs bīstamās vielas un preparāti eļļu veidā, kas klasificētas kā tādas, kas ieelpotas ir kaitīgas, it īpaši krāsotas, rada risku cilvēka veselībai un sevišķi mazu bērnu veselībai, jo īpaši, ja tos lieto dekoratīvajās lampās;tā kā jāierobežo šādu krāsotu eļļu tirgū laišana lietošanai dekoratīvajās lampās;tā kā šajā direktīvā, nosakot šādu krāsainu eļļu tirgū laišanas ierobežojumus, ir ņemtas vērā pašreizējās zināšanas un jaunākās metodes attiecībā uz drošākām alternatīvām;tā kā šī direktīva neietekmē Kopienas tiesību aktus, ar ko nosaka darba ņēmēju aizsardzības minimālās prasības, kuras ietvertas Padomes Direktīvā 89/391/EEK [5] un atsevišķās direktīvās, kuru pamatā ir minētā direktīva, jo īpaši Padomes Direktīvā 90/394/EEK [6];tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi Komiteja to direktīvu pielāgošanai tehnikas attīstībai, kuras attiecas uz tehnisko šķēršļu novēršanu bīstamu vielu un preparātu tirdzniecībā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvas 76/769/EEK I pielikumu pielāgo tehnikas attīstībai, kā noteikts šīs direktīvas pielikumā.2. pantsDalībvalstis pieņem un publicē noteikumus, kas vajadzīgi, lai ne vēlāk kā līdz 1998. gada 30. jūnijam izpildītu šīs direktīvas prasības, un par to tūlīt informē Komisiju. Dalībvalstīs šos noteikumus piemēro no 1998. gada 31. decembra.Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka procedūru, kā izdarīt šādas atsauces.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1997. gada 10. novembrīKomisijas vārdā —Komisijas loceklisMartin Bangemann[1] OV L 262, 27.9.1976., 24. lpp.[2] OV L 116, 6.5.1997., 31. lpp.[3] OV L 398, 30.12.1989., 24. lpp.[4] OV L 398, 30.12.1989., 19. lpp.[5] OV L 183, 29.6.1989., 1. lpp.[6] OV L 196, 26.7.1990., 1. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSDirektīvas 76/769/EEK I pielikuma 3. punktu aizstāj ar šādu punktu:"Šķidras vielas vai preparāti, ko uzskata par bīstamiem saskaņā ar 2. panta 2. punkta definīcijām un VI pielikuma 2., 3. un 4. daļas kritērijiem Padomes Direktīvā 67/548/EEK (1967. gada 27. jūnijs) par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, kura tehnikas attīstībai pielāgota ar Komisijas Direktīvām 93/21/EEK un 96/54/EK | 1.Nedrīkst lietot:dekoratīvos priekšmetos, kas domāti gaismas vai krāsu efektu radīšanai ar dažādām fāzēm, piemēram, dekoratīvās lampās un pelnu traukos,trikiem un jokiem,rotaļās vienam vai vairākiem dalībniekiem, ne kādā citā priekšmetā, ko paredzēts šādi lietot, pat dekoratīvos priekšmetos ne.2.Neierobežojot iepriekšminēto, vielas un preparāti, kas:ieelpoti ir kaitīgi un tiek marķēti ar R65, unko var izmantot par degvielu dekoratīvajās lampās, unko laiž tirgū 15 litru vai mazākā iepakojumā,nedrīkst saturēt krāsvielu — ja vien tas nav vajadzīgs fiskālu iemeslu dēļ — vai smaržas, vai tos abus.Neierobežojot citu tādu Kopienas noteikumu īstenošanu, kas attiecas uz bīstamu vielu un preparātu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, uz iepakojuma vielām un preparātiem, uz kuriem attiecas 2. punkts, ja tie paredzēti lietošanai lampās, skaidri salasāmi un neizdzēšami jābūt šādam marķējumam: "Lampas, kas pildītas ar šo šķidrumu, turēt bērniem nepieejamā vietā" |--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 97/81/EK (1997. gada 15. decembris) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31997L0081

Oficiālais Vēstnesis L 014 , 20/01/1998 Lpp. 0009 - 0014

		Padomes Direktīva 97/81/EK(1997. gada 15. decembris)par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbuEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Nolīgumu par sociālo politiku, kas pievienots Protokolam Nr. 14 par sociālo politiku, kurš savukārt pievienots Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, jo īpaši tā 4. panta 2. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,(1) tā kā, pamatojoties uz Protokolu par sociālo politiku, kas pievienots Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, dalībvalstis, izņemot Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti (turpmāk tekstā "Dalībvalstis"), kas vēlas turpināt 1989. gada Sociālās hartas noteikto virzienu, noslēgušas nolīgumu par sociālo politiku;(2) tā kā darba devēji un darba ņēmēji saskaņā ar 4. panta 2. punktu Nolīgumā par sociālo politiku var kopīgi prasīt, lai Kopienas līmeņa nolīgumi tiktu īstenoti ar Padomes lēmumu pēc Komisijas priekšlikuma;(3) tā kā 7. punkts Kopienas hartā par darba ņēmēju sociālajām pamattiesībām inter alia paredz, ka "iekšējā tirgus izveidei pakāpeniski ir jāuzlabo darba ņēmēju dzīves un darba apstākļi Eiropas Kopienā. Šis process ir jāpanāk, tuvinot minētos apstākļus un vienlaicīgi pilnveidojot pārējās nodarbinātības formas, kas nav darba līgumi uz nenoteiktu laiku, piemēram, noteikta laika darba līgumus, nepilna darba laika darbu, pagaidu darbu un sezonas darbu";(4) tā kā Padome nav pieņēmusi lēmumu ne par direktīvas priekšlikumu attiecībā uz dažām nodarbinātības attiecību formām konkurences traucējumu aspektā [1], ievērojot grozījumus [2], ne par direktīvas priekšlikumu attiecībā uz dažām darba attiecību formām darba apstākļu aspektā [3];(5) tā kā Eiropadomes Esenes sanāksmes secinājumi uzsver, ka ir jāveic pasākumi, lai sekmētu nodarbinātību un vienlīdzīgas iespējas sievietēm un vīriešiem, un aicina veikt pasākumus, kas intensificētu izaugsmes izmantošanu, jo īpaši darot elastīgāku darba organizāciju atbilstīgi darbinieku vēlmēm un konkurences prasībām;(6) tā kā saskaņā ar Nolīguma par sociālo politiku 3. panta 2. punktu Komisija ir apspriedusies ar darba devējiem un darba ņēmējiem par Kopienas rīcības iespējamo virzienu attiecībā uz elastīgu darba laiku un darba drošību;(7) tā kā Komisija pēc šīs apspriedes atzina, ka Kopienas rīcība ir vajadzīga, un saskaņā ar minētā nolīguma 3. panta 3. punktu vēlreiz Kopienas līmenī apspriedās ar darba devējiem un darba ņēmējiem par paredzētā priekšlikuma saturu;(8) tā kā vispārēja mērķa starpprofesionālās organizācijas, Eiropas profesionālo un darba devēju apvienību savienība (UNICE), Uzņēmumu ar valsts kapitāla daļu Eiropas centrs (CEEP) un Eiropas arodbiedrību konfederācija (EAK) 1996. gada 19. jūnija kopīgā vēstulē informēja Komisiju par vēlmi sākt procedūru, kas paredzēta Nolīguma par sociālo politiku 4. pantā; tā kā 1997. gada 12. marta kopīgajā vēstulē Komisijai tās lūdza trīs mēnešu papildu laiku; tā kā Komisija piešķīra šo laiku;(9) tā kā minētās starpprofesionālās organizācijas 1997. gada 6. jūnijā noslēdza pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu; tā kā tās nosūtīja Komisijai kopīgu lūgumu īstenot šo pamatnolīgumu saskaņā ar Nolīguma par sociālo politiku 4. panta 2. punktu ar Padomes lēmumu pēc Komisijas priekšlikuma;(10) tā kā Padome savā 1994. gada 6. decembra Rezolūcijā par Eiropas Savienības sociālās politikas nākotnes izredzēm: Kopienas ekonomiskās un sociālās konverģences sekmēšana [4], aicina darba devējus un darba ņēmējus izmantot iespējas slēgt nolīgumus, jo parasti tie ir tuvāk sociālajai realitātei un problēmām;(11) tā kā parakstītājas puses izteica vēlmi slēgt pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu, izvirzot nepilna darba laika darba vispārējos principus un obligātās prasības; tā kā tās izteikušas vēlmi noteikt vispārēju kārtību, lai likvidētu nepilna darba laika darba darītāju diskrimināciju un attiecīgi sekmētu nepilna darba laika darba iespēju attīstību tā, lai tas pamatā būtu vienlīdz pieņemami gan darba devējiem, gan darba ņēmējiem;(12) tā kā darba devēji un darba ņēmēji izteica vēlmi jo īpašu vērību veltīt nepilna darba laika darbam, tajā pašā laikā norādot, ka viņu nolūks bijis apsvērt vajadzību pēc līdzīgiem nolīgumiem par citām elastīgām darba formām;(13) tā kā Amsterdamā notikušās Eiropadomes sanāksmes secinājumos valstu vadītāji un Eiropas Savienības valdība izteica apņēmīgu atbalstu darba devēju un darba ņēmēju noslēgtajam nolīgumam par nepilna darba laika darbu;(14) tā kā atbilstīgais pamatnolīguma īstenošanas dokuments ir direktīva saskaņā ar Līguma 189. pantu; tā kā tāpēc dalībvalstīm tā uzliek saistības attiecībā uz sasniedzamo rezultātu, bet atstāj šo valstu iestāžu ziņā tā īstenošanas formu un metožu izvēli;(15) tā kā saskaņā ar subsidiaritātes principu un proporcionalitātes principu, kas izklāstīts Līguma 3. panta b) punktā, dalībvalstis nespēj pilnībā sasniegt šīs direktīvas mērķus un tāpēc to var vieglāk veikt Kopiena; tā kā šī direktīva ir samērīga ar minētajiem mērķiem;(16) tā kā šī direktīva ļauj dalībvalstīm, ievērojot valstu likumus un praksi, definēt terminus, kas izmantoti pamatnolīgumā un nav īpaši definēti, tas pats attiecas uz pārējām sociālās politikas direktīvām, kas izmanto līdzīgus terminus, ja vien minētajās definīcijās ievērots pamatnolīguma saturs;(17) tā kā direktīvas priekšlikumu Komisija ir izstrādājusi saskaņā ar savu 1993. gada 14. decembra paziņojumu par to, kā piemērot Protokolu (Nr. 14) par sociālo politiku, un 1996. gada 18. septembra paziņojumu par sociālā dialoga attīstīšanu Kopienas līmenī un, ievērojot to, ka parakstītājas puses ir pārstāvji un visas pamatnolīguma klauzulas ir likumīgas;(18) tā kā Komisija ir izstrādājusi savu direktīvas priekšlikumu saskaņā ar Nolīguma par sociālo politiku 2. panta 2. punktu, kur teikts, ka direktīvas sociālās politikas jomā "vairās uzlikt tādus administratīvus, finanšu un juridiskus ierobežojumus, kas traucē veidoties un attīstīties maziem un vidējiem uzņēmumiem";(19) tā kā saskaņā ar savu 1993. gada 14. decembra paziņojumu par to, kā piemērot Protokolu (Nr. 14) par sociālo politiku, Komisija informējusi Eiropas Parlamentu, nosūtot tam direktīvas priekšlikuma un pamatnolīguma tekstu;(20) tā kā Komisija informēja arī Ekonomikas un sociālo lietu komiteju;(21) tā kā pamatnolīguma 6. klauzulas 1. punkts paredz, ka dalībvalstis un/vai darba devēji un darba ņēmēji var pieņemt vai ieviest izdevīgākus noteikumus;(22) tā kā pamatnolīguma 6. klauzulas 2. punkts paredz, ka šīs direktīvas īstenojumu nevar izmantot, lai attaisnotu jebkādu regresu, salīdzinot ar stāvokli, kāds jau ir katrā dalībvalstī;(23) tā kā Kopienas harta par darba ņēmēju sociālajām pamattiesībām uzsver, cik svarīgi ir cīnīties pret visu veidu diskrimināciju, jo īpaši diskrimināciju dzimuma, rases vai etniskās izcelsmes, uzskatu un reliģiskās pārliecības dēļ;(24) tā kā Līguma par Eiropas Savienību F panta 2. daļa nosaka, ka Savienība kā Kopienas tiesību vispārēju principu respektē pamattiesības, ko nodrošina Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencija un kas izriet no dalībvalstu kopīgām konstitucionālām tradīcijām;(25) tā kā dalībvalstis pēc darba devēju un darba ņēmēju kopīga lūguma var uzticēt tiem šīs direktīvas īstenošanu, ja vien dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tās vienmēr var garantēt iznākumus, ko prasa šī direktīva;(26) tā kā pamatnolīguma īstenošana sekmē to mērķu sasniegšanu, kas izvirzīti Nolīguma par sociālo politiku 1. pantā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠīs direktīvas mērķis ir īstenot pielikumā pievienoto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu, ko savā starpā noslēgušas vispārējās starpprofesionālās organizācijas (UNICE, CEEP un EAK).2. pants1. Dalībvalstis pieņem normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šo direktīvu līdz 2000. gada 20. janvārim, vai nodrošina, ka darba devēji un darba ņēmēji ar līgumu ir ieviesuši vajadzīgos pasākumus ne vēlāk par minēto dienu, dalībvalstu pienākums ir veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai tās vienmēr varētu garantēt iznākumus, ko paredz šī direktīva. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Dalībvalstis vajadzības gadījumā, lai ņemtu vērā īpašas grūtības vai grūtības, kas rodas, īstenojot koplīgumu, var papildus izmantot maksimāli vienu gadu.Šādos gadījumos dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis paredz pasākumus, kas minēti pirmajā daļā, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarīt šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus galvenos tiesību aktus, ko tās pieņēmušas vai pieņem jomā, kuru reglamentē šī direktīva.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1997. gada 15. decembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsJ.-C. Juncker[1] OV C 224, 8.9.1990., 6. lpp.[2] OV C 305, 5.12.1990., 8. lpp.[3] OV C 224, 8.9.1990., 4. lpp.[4] OV C 368, 23.12.1994., 6. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSEIROPAS PROFESIONĀLO UN DARBA DEVĒJU APVIENĪBU SAVIENĪBAEIROPAS ARODBIEDRĪBU KONFEDERĀCIJAUZŅĒMUMU AR VALSTS KAPITĀLA DAĻU EIROPAS CENTRSPamatnolīgums Par Nepilna Darba Laika DarbuPreambulaŠis pamatnolīgums padziļina vispārējo Eiropas stratēģju nodarbinātības jautājumā. Nodarbinātību pēdējo gadu laikā būtiski ietekmējis nepilna darba laika darbs. Tāpēc šā nolīguma puses galveno vērību veltījušas šai darba formai. Pusēm ir nodoms apsvērt vajadzību pēc līdzīgiem nolīgumiem attiecībā uz citām elastīga darba formām.Atzīstot stāvokļu dažādību dalībvalstīs un to, ka nepilna darba laika darbs ir nodarbinātības iezīme dažos sektoros un darbībās, šis nolīgums izvirza vispārējus principus un obligātās prasības nepilna darba laika darbam. Tas demonstrē darba devēju un darba ņēmēju vēlmi iedibināt vispārēju kārtību, kas novērstu nepilna darba laika darba ņēmēju diskrimināciju, un attiecīgi sekmēt nepilna darba laika darba iespēju attīstību, kas pamatā būtu vienlīdz pieņemama gan darba devējiem, gan darba ņēmējiem.Šis nolīgums attiecas uz nepilna darba laika darba darītāju darba nosacījumiem, atzīstot, ka par likumā paredzētiem sociālā nodrošinājuma jautājumiem lemj dalībvalstis. Diskriminācijas aizlieguma principa sakarā šā nolīguma parakstītājas puses minēja 1996. gadā Dublinā notikušās Eiropadomes Nodarbinātības deklarāciju, kur Padome inter alia uzsvēra, ka ir jāgādā, lai sociālā nodrošinājuma sistēmas būtu vairāk labvēlīgas nodarbinātībai, "attīstot tādas sociālās aizsardzības sistēmas, kas varētu piemēroties jaunajiem darba modeļiem un sniegt šādi nodarbinātiem cilvēkiem pienācīgu aizsardzību". Šā nolīguma parakstītājas puses uzskata, ka šai deklarācijai būtu jāpiešķir juridisks spēks.ETUC, UNICE un EAK lūdz Komisiju, lai tā šo pamatnolīgumu iesniedz Padomei lēmumam, kurš šīs prasības darītu saistošas attiecīgā Nolīguma par sociālo politiku parakstītājām dalībvalstīm, kas pievienots Protokolam (Nr. 14) par sociālo politiku, kurš savukārt pievienots Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam.Šā nolīguma parakstītājas puses lūdz Komisiju, lai tā savā priekšlikumā īstenot šo nolīgumu prasa, lai dalībvalstis pieņemtu normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes lēmumu divos gados pēc tā pieņemšanas, vai nodrošinātu [1], ka darba devēji un darba ņēmēji ar līgumu ir ieviesuši vajadzīgos pasākumus ne vēlāk par minēto dienu. Dalībvalstis vajadzības gadījumā, lai ņemtu vērā īpašas grūtības vai grūtības, kas rodas, īstenojot koplīgumu, var papildus izmantot maksimāli vienu gadu.Neskarot valstu tiesu un Tiesas kompetenci, šā nolīguma puses prasa, lai visas lietas saistībā ar šā nolīguma interpretāciju Eiropas līmenī Komisija vispirms nodotu tām atzinuma sniegšanai.Vispārīgi apsvērumi(1) Ņemot vērā Nolīgumu par sociālo politiku, kas pievienots Protokolam (Nr. 14) par sociālo politiku, kurš savukārt pievienots Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, un jo īpaši 3. panta 4. punktu un 4. panta 2. punktu,(2) Tā kā Nolīguma par sociālo politiku 4. panta 2. punkts paredz, ka līgumus, kas noslēgti Kopienas līmenī, pēc parakstītāju pušu kopīga lūguma var īstenot ar Padomes lēmumu pēc Komisijas priekšlikuma;(3) Tā kā savā otrās apspriedes dokumentā par darba laika elastību un darba ņēmēju drošību Komisija paziņoja, ka plāno ierosināt juridiski saistošu Kopienas pasākumu;(4) Tā kā Esenē notikušās Eiropadomes sanāksmes secinājumi uzsver, ka ir jāsekmē nodarbinātība un vienlīdzīgas iespējas sievietēm un vīriešiem, un aicina veikt pasākumus, kas paredz "intensificēt profesionālās izaugsmes izmantošanu, jo īpaši ar elastīgāku darba organizāciju, kas atbilst gan darbinieku vēlmēm, gan konkurences prasībām";(5) Tā kā šā nolīguma puses par nozīmīgiem uzskata pasākumus, kas sekmētu iespēju vīriešiem un sievietēm veikt nepilna darba laika darbu, lai sagatavotos aiziešanai pensijā, nokārtot profesionālo un ğimenes dzīvi, izmantot izglītības un mācību iespējas, lai paplašinātu savas iemaņas un karjeras iespējas tā, ka ieguvēji būtu gan darba devēji, gan darba ņēmēji un tiktu sekmēta uzņēmumu attīstība;(6) Tā kā šis nolīgums vēršas pie dalībvalstīm un darba devējiem un darba ņēmējiem ar aicinājumu veikt attiecīgus pasākumus šo vispārējo principu, obligāto prasību un noteikumu piemērošanai, ņemot vērā stāvokli katrā dalībvalstī;(7) Tā kā šis nolīgums ņem vērā to, ka vajag pilnīgot sociālās politikas prasības, celt Kopienas ekonomikas konkurētspēju un vairīties uzlikt tādus administratīvus, finanšu un juridiskus ierobežojumus, kas traucētu veidoties un attīstīties maziem un vidējiem uzņēmumiem;(8) Tā kā darba devēji un darba ņēmēji ir izdevīgākā pozīcijā, lai rastu risinājumus, kas atbilst kā darba devēju, tā darba ņēmēju vajadzībām, un tāpēc tiem ir īpaša nozīme, īstenojot un piemērojot šo nolīgumu.PARAKSTĪTĀJAS PUSES VIENOJUŠĀS PAR TURPMĀKO:1. klauzula: MērķisŠā pamatnolīguma mērķis ir:a) nodrošināt to, ka tiek izbeigta nepilna darba laika darba darītāju diskriminācija un tiek uzlabota nepilna darba laika darba kvalitāte;(b) sekmēt brīvprātīga nepilna darba laika darba attīstību un nostiprināt elastīgu darba organizāciju tā, ka tiek ņemtas vērā darba devēju un darba ņēmēju vajadzības.2. klauzula: Darbības joma1. Šo nolīgumu piemēro nepilna darba laika darba ņēmējiem, kam ir likumā noteiktais darba līgums vai darba attiecības, koplīgums vai prakse, kura ir spēkā katrā dalībvalstī.2. Pēc apspriedes ar darba devējiem un darba ņēmējiem dalībvalstis saskaņā ar valsts tiesību aktiem, koplīgumiem vai praksi un/vai attiecīga līmeņa darba devēji un darba ņēmēji saskaņā ar valsts profesionālo attiecību praksi var objektīvu iemeslu dēļ pilnīgi vai daļēji izslēgt no šā nolīguma noteikumiem nepilna darba laika darba ņēmējus, kuru darbam ir gadījuma raksturs. Šādas izslēgšanas ir regulāri jāpārskata, lai konstatētu, vai joprojām ir spēkā to objektīvie iemesli.3. klauzula: DefinīcijasŠajā nolīgumā:1. Jēdziens "nepilna darba laika darba ņēmējs" attiecas uz darbinieku, kura parastais darba laiks nedēļā vai vidēji kādā laikposmā, kas nepārsniedz vienu gadu, ir mazāks par salīdzināmā pilna darba laika darba ņēmēja parasto darba laiku.2. Jēdziens "salīdzināmais pilna darba laika darba ņēmējs" nozīmē pilnu darba laiku nodarbināto darba ņēmēju tajā pašā iestādē, kas noslēdzis tā paša veida darba līgumu vai darba attiecības, kurš dara to pašu vai līdzīgu darbu, pienācīgi ņemot vērā citus apsvērumus, piemēram, darba stāžu un kvalifikāciju/iemaņas.Ja tajā pašā iestādē nav salīdzināmā pilna darba laika darba ņēmēja, salīdzinājumu izdara, atsaucoties uz piemērojamo koplīgumu vai, ja nav piemērojama koplīguma, saskaņā ar valsts tiesību aktiem — uz koplīgumiem vai praksi.4. klauzula: Diskriminācijas aizlieguma princips1. Attiecībā uz darba nosacījumiem, noteikumi, ko piemēro nepilna darba laika darba ņēmējiem, nav mazāk izdevīgi par tiem, kurus piemēro salīdzināmajiem pilna darba laika darba ņēmējiem, tāpēc vien, ka tie strādā nepilnu darba laiku, ja vien atšķirīgiem noteikumiem nav objektīva pamata.2. Vajadzības gadījumā piemēro pro rata temporis principu.3. Šīs klauzulas piemērošanas kārtību nosaka dalībvalstis un/vai darba devēji un darba ņēmēji, ņemot vērā Eiropas tiesību aktus, valstu tiesību aktus, koplīgumus un praksi.4. Gadījumā, ja to pamato objektīvi iemesli, dalībvalstis pēc apspriedes ar darba devējiem un darba ņēmējiem saskaņā ar valsts tiesību aktiem, koplīgumiem vai praksi un/vai darba devēji un darba ņēmēji vajadzības gadījumā var noteikt, ka īpaši nodarbinātības nosacījumi piemērojami, ievērojot darba stāžu, nostrādāto laiku vai samaksas nosacījumus. Nepilna darba laika darba ņēmēju novērtējumus īpašiem nodarbinātības nosacījumiem ir regulāri jāpārskata, ņemot vērā diskriminācijas aizlieguma principu, kas noteikts 4. klauzulas 1. punktā.5. klauzula: Nepilna darba laika iespējas1. Šā nolīguma 1. klauzulas un nepilna darba laika un pilna darba laika darba ņēmēju diskriminācijas aizlieguma principa sakarībā:a) dalībvalstīm pēc apspriedes ar darba devējiem un darba ņēmējiem saskaņā ar valsts tiesību aktiem vai praksi būtu jāapzina un jāpārskata juridiski vai administratīvi šķēršļi, kas varētu ierobežot nepilna darba laika iespējas un vajadzības gadījumā tie jānovērš;b) darba devējiem un darba ņēmējiem, nepārsniedzot savu kompetenci, un koplīgumos paredzētajā kārtībā būtu jāapzina un jāpārskata šķēršļi, kas varētu ierobežot nepilna darba laika iespējas, un vajadzības gadījumā tie jānovērš.2. Darba ņēmēja atteikšanās pāriet no pilna darba laika darba uz nepilna darba laika darbu vai otrādi pati par sevi nevar būt likumīgs iemesls darba attiecību izbeigšanai, neskarot darba attiecību izbeigšanu saskaņā ar valsts tiesību aktiem, koplīgumiem un praksi citu iemeslu dēļ, ko var noteikt attiecīgās iestādes darbības prasības.3. Cik iespējams, darba devējiem būtu jāapsver:a) darba ņēmēju lūgumi pārcelt no pilna darba laika darba uz nepilna darba laika darbu, kas iestādē kļūst pieejams;b) darba ņēmēju lūgumi pārcelt no nepilna darba laika darba uz pilna darba laika darbu, ja rodas tāda iespēja;c) kā nodrošināt savlaicīgu informāciju par nepilna darba laika un pilna darba laika amatu pieejamību iestādē, lai sekmētu pārcelšanu no pilna darba laika darba uz nepilna darba laika darbu vai otrādi;d) pasākumi, lai sekmētu piekļuvi nepilna darba laika darbam visos uzņēmuma līmeņos, to skaitā kvalificētos amatos un vadības līmenī, un, vajadzības gadījumā, nepilna darba laika darba ņēmēju profesionālās sagatavošanas iespējas, lai vairotu karjeras iespējas un profesionālo mobilitāti;e) kā nodrošināt pastāvošās darba ņēmēju pārstāvniecības iestādes ar attiecīgu informāciju par nepilna darba laika darbu uzņēmumā.6. klauzula: Izpildes noteikumi1. Dalībvalstis un/vai darba devēji un darba ņēmēji var noteikt vai ieviest noteikumus, kas ir izdevīgāki par tiem, kas izvirzīti šajā nolīgumā.2. Šā nolīguma noteikumu izpildi nevar izmantot par likumīgu pamatojumu, lai mazinātu darba ņēmēju vispārējo aizsardzības līmeni šā nolīguma jomā. Tas neskar dalībvalstu un/vai darba devēju un darba ņēmēju tiesības izstrādāt atšķirīgus normatīvajos aktos un līgumos paredzētus nosacījumus, ņemot vērā apstākļu izmaiņas, kā arī neliedz piemērot 5. klauzulas 1. punktu, ja vien ir ievērots nediskriminācijas princips, kas noteikts 4. klauzulas 1. punktā.3. Šis nolīgums neskar darba devēju un darba ņēmēju tiesības slēgt attiecīga līmeņa, arī Eiropas līmeņa, nolīgumus, kas pielāgo un/vai papildina šā nolīguma noteikumus, ņemot vērā attiecīgo darba devēju un darba ņēmēju īpašās vajadzības.4. Šis nolīgums neskar nevienu sīkāk izstrādātu Kopienas noteikumu, jo īpaši Kopienas noteikumus par vienlīdzīgām iespējām vīriešiem un sievietēm.5. Sūdzības un strīdus, kas radušies, piemērojot šo nolīgumu, novērš un izšķir saskaņā ar valsts tiesību aktiem, koplīgumiem un praksi.6. Ja to lūdz viena no šā nolīguma pusēm, parakstītājas puses pārskata šo nolīgumu pēc pieciem gadiem no dienas, kad pieņemts Padomes lēmums.[1] Saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam pievienotā Nolīguma par sociālo politiku 2. panta 4. punktu.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2011/8/ES ( 2011. gada 28. janvāris ), ar ko groza Direktīvu 2002/72/EK attiecībā uz bisfenola A izmantošanu zīdaiņu ēdināšanai paredzētās plastmasas pudelītēs  Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 26/11

         KOMISIJAS DIREKTĪVA 2011/8/ES
   (2011. gada 28. janvāris),
   ar ko groza Direktīvu 2002/72/EK attiecībā uz bisfenola A izmantošanu zīdaiņu ēdināšanai paredzētās plastmasas pudelītēs
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 27. oktobra Regulu (EK) Nr. 1935/2004 par materiāliem un izstrādājumiem, kas paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem, un par Direktīvu 80/590/EEK un 89/109/EEK atcelšanu (1) un jo īpaši tās 18. panta 3. punktu,
   apspriedusies ar Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi,
   tā kā:

               (1)

               Komisijas 2002. gada 6. augusta Direktīvā 2002/72/EK, kas attiecas uz plastmasas materiāliem un izstrādājumiem, kuri paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem (2), ir atļauts izmantot 2,2-bis(4-hidroksifenil)propānu, kas pazīstams kā bisfenols A (BPA), kā monomēru, lai ražotu plastmasas materiālus un izstrādājumus, kas paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem saskaņā ar Pārtikas zinātniskās komitejas (SCF) (3) un Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (EFSA) (4) atzinumiem.

               (2)

                  BPA izmanto kā monomēru polikarbonāta plastmasas ražošanā. Polikarbonāta plastmasu cita starpā izmanto zīdaiņu ēdināšanai paredzētu pudelīšu ražošanā. Sildot noteiktos apstākļos, neliels daudzums BPA no pārtikas traukiem, iespējams, var izdalīties pārtikā un dzērienā un var tikt norīts.

               (3)

               Dānijas valdība 2010. gada 29. martā informēja Komisiju un dalībvalstis par savu lēmumu piemērot Regulas (EK) Nr. 1935/2004 18. pantā noteiktos drošības pasākumus un uz laiku aizliegt izmantot BPA tādu plastmasas materiālu ražošanā, kas saskaras ar pārtikas produktiem un kas paredzēti bērniem līdz triju gadu vecumam (5).

               (4)

               Dānijas valdība drošības pasākumus pamatoja ar Dānijas Tehniskās universitātes Valsts pārtikas institūta (DTU Pārtikas institūts) 2010. gada 22. martā sniegto riska novērtējumu. Riska novērtējumā bija iekļauts vērtējums par visaptverošu pētījumu, kas veikts ar dzīvniekiem, kas pakļauti BPA iedarbībai nelielās devās, kā arī jaundzimušu žurku uzvedības un nervu sistēmas attīstības monitorings. DTU Pārtikas institūts izvērtēja arī to, vai jaunie dati maina viņu iepriekš sniegto novērtējumu par tādu toksisko ietekmi uz nervu sistēmas attīstību un uzvedību, ko, iespējams, izraisījis BPA.

               (5)

               Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1935/2004 18. pantā noteikto procedūru Komisija 2010. gada 30. martā lūdza EFSA sniegt atzinumu par Dānijas minētajiem iemesliem, kas bija pamatā secinājumam, ka, lai gan materiāls atbilst attiecīgajiem īpašajiem pasākumiem, tā izmantošana apdraud cilvēku veselību.

               (6)

               Francijas valdība 2010. gada 6. jūlijā informēja Komisiju un 2010. gada 9. jūlijā informēja dalībvalstis par savu lēmumu piemērot Regulas (EK) Nr. 1935/2004 18. pantā noteiktos drošības pasākumus un uz laiku aizliegt tādu zīdaiņu ēdināšanas pudelīšu ražošanu, importu, eksportu un laišanu tirgū, kas satur BPA
                   (6).

               (7)

               Francijas valdība drošības pasākumus pamatoja ar diviem atzinumiem, kurus 2010. gada 29. janvārī un 2010. gada 7. jūnijā sniegusi Francijas Pārtikas nekaitīguma iestāde (AFSSA), un ar ziņojumu, ko 2010. gada 3. jūnijā publicējis Valsts institūts veselības un medicīnisko pētījumu jomā (INSERM).

               (8)

                  EFSA2010. gada 23. septembrī pieņēma Ekspertu grupas jautājumos, kas saistīti ar pārtikas piedevām, fermentiem, aromatizētājiem, pārstrādes līdzekļiem un materiāliem, kas nonāk saskarē ar pārtiku (Ekspertu grupa), atzinumu par BPA, kurš tika sagatavots, reaģējot uz Komisijas 2010. gada 30. marta lūgumu, un tajā izvērtēts īpašs neiroloģiskas uzvedības pētījums, kas izvērtēts Dānijas riska novērtējumā, un iekļauts pārskats par citu pēdējā laikā publicētu BPA pētījumu izvērtējumu (7).

               (9)

               Ekspertu grupa savā atzinumā secinājusi, ka, balstoties uz jaunāko datu salīdzinošu izvērtējumu par toksiskumu cilvēkiem un dzīvniekiem, netika noteikts neviens jauns pētījums, uz kuru pamatojoties būtu jāpārskata esošā pieļaujamā dienas deva (PDD), kas ir 0,05 mg/kg ķermeņa masas dienā. Minētā PDD ir balstīta uz neesošas nelabvēlīgas ietekmes līmeni (5 mg/kg ķermeņa masas dienā) vairāku paaudžu reproduktīvā toksiskuma pētījumā žurkām un piemērojot nenoteiktības koeficientu 100, kas uzskatāms par piesardzīgu, ņemot vērā visu informāciju par BPA toksikokinētiku. Tomēr viens no Ekspertu grupas locekļiem pauda viedokli, ka dažos pētījumos novērotā ietekme rada neskaidrības, kuras nevar attiecināt uz esošo PDD, kas tādēļ būtu jāuzskata kā pagaidu PDD, līdz neskaidrajos jautājumos būs pieejami konkrētāki dati.

               (10)

               Ekspertu grupa norādīja, ka dažos pētījumos, kas veikti ar dzīvniekiem attīstības posmā, minēta cita iespējami toksikoloģiski būtiska ar BPA saistīta ietekme, īpaši bioķīmiskas pārmaiņas smadzenēs, ietekme uz imūnsistēmas darbības modulāciju un paaugstināta uzņēmība pret krūts audzējiem. Minētajos pētījumos ir daudz trūkumu. Patlaban nevar izvērtēt šo secinājumu būtiskumu saistībā ar cilvēku veselību. Gadījumā, ja nākotnē kļūs pieejami jebkādi jauni ar to saistīti dati, Ekspertu grupa savu atzinumu pārskatīs.

               (11)

               Mākslīgais maisījums zīdaiņiem vai mātes piens ir vienīgais pārtikas avots zīdaiņiem līdz četru mēnešu vecumam, un tas ir būtisks pārtikas avots vairākos turpmākajos mēnešos. EFSA 2006. gada atzinumā secināja, ka trīs un sešus mēnešus veci zīdaiņi, kuri ēdināti, izmantojot polikarbonāta pudelītes zīdaiņu ēdināšanai, ir pakļauti vislielākajai BPA iedarbībai, tomēr tā nepārsniedz PDD. Pakāpeniski pārstājot izmantot polikarbonāta pudelītes un sākot dominēt citai pārtikai, šai zīdaiņu grupai BPA iedarbības līmenis samazinās.

               (12)

               Pat ja zīdainim ir pietiekama spēja visstiprākās iedarbības gadījumā izvadīt BPA no organisma, EFSA atzinumā norādīts, ka zīdaiņa sistēma BPA izvadīšanai nav tik attīstīta kā pieaugušajiem un tā tikai pirmajos sešos mēnešos pakāpeniski sasniedz pieauguša cilvēka spēju.

               (13)

               Potenciāli toksikoloģiskai iedarbībai var būt lielāka ietekme uz organismu, kas vēl tikai attīstās. No Pārtikas zinātniskās komitejas (PZK) 1997. gada (8) un 1998. gada (9) atzinuma izriet, ka daži ietekmes veidi, īpaši ietekme uz endokrīno un reproduktīvo sistēmu, kā arī ietekme uz imūnsistēmu un nervu sistēmas attīstību zīdaiņiem ir īpaši svarīga. BPA ietekme uz reproduktīvo sistēmu un nervu sistēmas attīstību ir plaši pētīta standarta vairāku paaudžu toksikoloģiskos testos un citos pētījumos, kuros ņemts vērā organisms, kas vēl tikai attīstās, un devu, kuras nepārsniedz PDD, ietekme tajos netika konstatēta. Tomēr pētījumos, kurus daudzo trūkumu dēļ nevar ņemt vērā PDD noteikšanai, tika uzrādīta iespējami toksikoloģiski būtiska ar BPA saistīta ietekme. Minētā ietekme, jo īpaši bioķīmiskās pārmaiņas smadzenēs, kas var ietekmēt nervu sistēmas attīstību, un ietekme uz imūnsistēmas darbības modulāciju izgaismo īpaši izpētāmu jomu attiecībā uz zīdaiņiem, kas norādīta PZK 1997. gada un 1998. gada atzinumā. Turklāt EFSA 2010. gada atzinumā minēta agrīnas BPA iedarbības pastiprinoša ietekme uz audzēju veidošanos vēlākā dzīves posmā, nokļūstot kancerogēnu iedarbībā. Arī šajā gadījumā jutīgs posms ir organisms, kas vēl tikai attīstās. Tādējādi zīdaiņi uzskatāmi par īpaši neaizsargātu sabiedrības daļu saistībā ar minētajiem konstatējumiem, kuru nozīmīgums cilvēku veselībai vēl nav pilnībā izvērtēts.

               (14)

               Kā minēts EFSA 2006. gada atzinumā, no polikarbonāta izgatavotas zīdaiņu ēdināšanas pudelītes ir galvenais BPA iedarbības avots zīdaiņiem. ES tirgū ir polikarbonātam alternatīvi materiāli, kuri nesatur BPA, sevišķi stikls un citas plastmasas pudelītes zīdaiņu ēdināšanai. Minētajiem alternatīvajiem materiāliem jāatbilst stingrām drošuma prasībām, kas noteiktas materiāliem, kuri nonāk saskarē ar pārtiku. Tādējādi zīdaiņu ēdināšanas pudelītēm nav nepieciešams turpināt izmantot BPA saturošu polikarbonātu.

               (15)

               Ņemot vērā, ka pastāv īpaša zīdaiņu neaizsargātība pret BPA iespējamo ietekmi, lai arī zīdaiņus uzskata par spējīgiem izvadīt BPA, un pat tad, ja risks, jo īpaši cilvēku veselībai, vēl nav pilnībā pierādīts, ir lietderīgi samazināt zīdaiņu pakļaušanu BPA iedarbībai, cik iespējams, līdz papildu zinātniskie dati ir pieejami, lai noskaidrotu dažu novēroto efektu toksikoloģisko saistību, jo īpaši attiecībā uz bioķīmiskām pārmaiņām smadzenēs, imūnsistēmu modulējošo ietekmi un paaugstinātu uzņēmību pret krūts audzējiem.

               (16)

               Piesardzības princips, kas minēts 7. pantā Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regulā (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (10), ļauj Savienībai uz laiku pieņemt pasākumus, balstoties uz pieejamo atbilstīgo informāciju, līdz saprātīgā termiņā tiek veikts riska papildu novērtējums un pasākumu pārskatīšana.

               (17)

               Ņemot vērā, ka zinātniskās pētniecības pašreizējā situācijā pastāv neskaidrības attiecībā uz BPA iedarbības nekaitīgumu zīdaiņiem (11), izmantojot polikarbonāta zīdaiņu ēdināšanas pudelītes, un tās būtu jānoskaidro, Komisija ir tiesīga veikt preventīvus pasākumus attiecībā uz BPA izmantošanu polikarbonāta zīdaiņu ēdināšanas pudelītēs, pamatojoties uz piesardzības principu, kas piemērojams situācijās, kad pastāv zinātniska neskaidrība, pat ja risks, jo īpaši cilvēka veselībai, nav vēl pilnībā pierādīts.

               (18)

               Tādējādi pamatmērķa, proti, augsta līmeņa veselības aizsardzības nodrošināšanas, sasniegšanai ir nepieciešams un ir lietderīgi novērst bīstamības avotus fiziskajai un garīgajai veselībai, ko zīdaiņiem var radīt pakļaušana BPA iedarbībai, lietojot zīdaiņu ēdināšanas pudelītes.

               (19)

               Komisija izvērtēja zīdaiņu ēdināšanai paredzēto pudelīšu tirgu un saņēma attiecīgo ražotāju norādi, ka tirgū norit ražotāju brīvprātīga rīcība aizvietošanai un ka ierosinātā pasākuma ekonomiskā ietekme ir neliela. Tādējādi visām BPA saturošām zīdaiņu ēdināšanai paredzētām pudelītēm ES tirgū būtu jābūt aizvietotām līdz 2011. gada vidum.

               (20)

               Līdz turpmāku zinātnisku datu pieejamībai, kas izskaidrotu dažu novēroto BPA ietekmes veidu toksikoloģisko nozīmību, jo īpaši attiecībā uz bioķīmiskajām pārmaiņām smadzenēs, imūnsistēmu modulējošo ietekmi un paaugstinātu uzņēmību pret krūts audzējiem, BPA izmantošana polikarbonāta zīdaiņu ēdināšanas pudelīšu ražošanā un šādu pudelīšu laišana tirgū būtu uz laiku jāaizliedz. Tādēļ atbilstīgi jāgroza Direktīva 2002/72/EK. Iestādei ir tiesības pārraudzīt jaunus pētījumus, lai noskaidrotu minētās neskaidrības.

               (21)

               Pēc tehnisko un ekonomisko iespēju īstenot ierosināto pasākumu izvērtēšanas secināts, ka pasākums neierobežo tirdzniecību vairāk, kā vajadzīgs, lai sasniegtu Savienībā izvirzīto augsta līmeņa veselības aizsardzību.

               (22)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgās komitejas atzinumu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 2002/72/EK II pielikuma A iedaļā tekstu 4. slejā ar identifikācijas numuru 13480 attiecībā uz 2,2-bis(4-hidroksifenil)propānu aizvieto ar šādu ierakstu:

      “SMR (T) = 0,6 mg/kg. Nelietot zīdaiņu (12) ēdināšanai paredzētu polikarbonāta pudelīšu ražošanai.

   2. pants
   1.   Dalībvalstis vēlākais līdz 2011. gada 15. februārim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Tās tūlīt dara zināmu Komisijai minēto noteikumu tekstu.
   Kad dalībvalstis pieņem 1. punktā minētos aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis 1. punktā minētos noteikumus piemēro tā, lai no 2011. gada 1. marta tiktu aizliegts ražot un no 2011. gada 1. jūnija tiktu aizliegts laist tirgū un importēt Savienībā šajā direktīvā noteiktajām prasībām neatbilstīgus plastmasas materiālus un izstrādājumus, kas paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem.
   3.   Dalībvalstis dara zināmus Komisijai tiesību aktu svarīgāko noteikumu tekstus, ko tās pieņem jomā, uz ko attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā 2011. gada 1. februārī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2011. gada 28. janvārī

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētājs

         José Manuel BARROSO

      (1)  OV L 338, 13.11.2004., 4. lpp.

      (2)  OV L 220, 15.8.2002., 18. lpp.

      (3)  Pārtikas zinātniskās komitejas atzinums par bisfenolu A (sagatavots 2002. gada 17. aprīlī). SCF/CS/PM/3936 galīgā redakcija, 2002. gada 3. maijs, http://ec.europa.eu/food/fs/sc/scf/out128_en.pdf

      (4)  Atzinums, ko pēc Komisijas pieprasījuma sniegusi Ekspertu grupa jautājumos, kas saistīti ar pārtikas piedevām, aromatizētājiem, pārstrādes līdzekļiem un materiāliem, kas nonāk saskarē ar pārtiku, par 2,2-BIS(4-HIDROKSIFENIL)PROPĀNU (bisfenols A); jautājums Nr. EFSA-Q-2005-100, kas pieņemts 2006. gada 29. novembrī, The EFSA Journal (2006) 428, 1. lpp.; un Zinātniskais atzinums par bisfenola A toksikokinētiku, ko sniegusi Ekspertu grupa jautājumos, kas saistīti ar pārtikas piedevām, aromatizētājiem, pārstrādes līdzekļiem un materiāliem, kas nonāk saskarē ar pārtiku (AFC) (jautājums Nr. EFSA-Q-2008-382), pieņemts 2008. gada 9. jūlijā, The EFSA Journal (2008) 759, 1. lpp.

      (5)  Bekendtgørelse om ændring af bekendtgørelse om materialer og genstande bestemt til kontakt med fødevarer, Lovtidende A, Nr. 286, 27.3.2010.

      (6)  LOI no 2010-729 du 30 juin 2010 tendant à suspendre la commercialisation de biberons produits à base de bisphénol A, JORF no 0150, 2010. gada 1. jūlijs, 11857. lpp.

      (7)  Zinātnisks atzinums par bisfenolu A: izvērtējums par neiroloģiskās attīstības toksiskuma pētījumu, pārskats par jaunāko zinātnisko literatūru par tā toksiskumu un ieteikumi attiecībā uz Dānijas riska novērtējumu par bisfenolu A, EFSA Ekspertu grupa jautājumos, kas saistīti ar fermentiem, aromatizētājiem, pārstrādes līdzekļiem un materiāliem, kas nonāk saskarē ar pārtiku (CEF) (jautājums Nr. EFSA-Q-2009-00864, EFSA-Q-2010-01023 un EFSA-Q-2010-00709), pieņemts 2010. gada 23. septembrī, The EFSA Journal 2010, 8(9):1829.

      (8)  Pārtikas zinātniskās komitejas atzinums: maksimāli pieļaujamais atliekvielu daudzums (MRL) 0,01 mg/kg pesticīdiem pārtikas produktos, kas paredzēti zīdaiņiem un maziem bērniem (1997. gada 19. septembris).

      (9)  Turpmāki ieteikumi par Pārtikas zinātniskās komitejas (PZK) 1997. gada 19. septembra atzinumu par maksimāli pieļaujamo atliekvielu daudzumu (MRL) 0,01 mg/kg pesticīdiem pārtikas produktos, kas paredzēti zīdaiņiem un maziem bērniem (PZK pieņēma 1998. gada 4. jūnijā).

      (10)  OV L 31, 1.2.2002., 1. lpp.

      (11)  Saskaņā ar Komisijas Direktīvu 2006/141/EK (OV L 401, 30.12.2006., 1. lpp.).

      (12)  “Zīdainis” saskaņā ar Direktīvu 2006/141/EK (OV L 401, 30.12.2006., 1. lpp.).”