title: Komisijas Divpadsmitā Direktīva 93/117/EK (1993. gada 17. decembris), ar ko nosaka Kopienas analīzes metodes oficiālai barības kontrolei

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31993L0117

Oficiālais Vēstnesis L 329 , 30/12/1993 Lpp. 0054 - 0062 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 54 Lpp. 0186  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 54 Lpp. 0186

		Komisijas Divpadsmitā Direktīva 93/117/EK(1993. gada 17. decembris),ar ko nosaka Kopienas analīzes metodes oficiālai barības kontroleiEIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1970. gada 20. jūlija Direktīvu 70/373/EEK par paraugu ņemšanas un analīžu Kopienas metožu ieviešanu barības oficiālajai kontrole [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EEK) Nr. 3768/85 [2], un jo īpaši tās 2. pantu,tā kā Direktīvā 70/373/EEK ir prasīts veikt barības oficiālu kontroli, kuras nolūks ir pārbaudīt atbilstību prasībām, kas izriet no normatīviem un administratīviem aktiem, kuri attiecas uz kvalitāti un sastāvu, izmantojot Kopienas paraugu ņemšanas un analīzes metodes;tā kā Kopienas analīzes metodes attiecībā uz piedevām robenidīnu un metilbenzokvātu būtu jāievieš, lai pārbaudītu atbilstību nosacījumiem par to lietošanu dzīvnieku barībā;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Barības pastāvīgās komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDalībvalstis nosaka to, ka analīzēs, ko izdara barības oficiālās pārbaudēs, lai noskaidrotu robenidīna un metilbenzokvāta saturu, jālieto šīs direktīvas pielikumā aprakstītās metodes.2. pantsNormatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi lai nodrošinātu atbilstību šai direktīvai, dalībvalstīs stājas spēkā vēlākais līdz 1994. gada 30. novembrim, un par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis paredz šādas atsauces pievienošanas kārtību.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā trešajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.Briselē, 1993. gada 17. decembrīKomisijas vārdā —Komisijas loceklisRené Steichen[1] OV L 170, 3.8.1970., 2. lpp.[2] OV L 362, 31.12.1985., 8. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMS1. ROBENIDĪNA NOTEIKŠANA1,3-bis[(4-hlorbenzilidēn)amino] guanidīna sālsskābes sāls1. Mērķis un lietošanas joma.Šī metode ir paredzēta robenidīna noteikšanai barībā. Zemākā noteikšanas robeža ir 5 mg/kg.2. Princips.Paraugu ekstrahē ar paskābinātu metanolu. Ekstraktu žāvē un alikvoto daļu attīra uz alumīnija oksīda kolonnas. Robenidīnu no kolonnas eluē ar metanolu, kas ir koncentrēts un uzpildīts līdz attiecīgam tilpumam ar kustīgo fāzi. Robenidīna saturu nosaka apgrieztās fāzes augstas izšķirtspējas šķidrumu hromatogrāfijā (HPLC), lietojot UV detektoru.3. Reaģenti.3.1. Metanols.3.2. Paskābināts metanols.4,0 ml sālsskābes (P20c., 1,18 g/ml) iepilda 500 ml mērkolbā, uzpilda līdz zīmei ar metanolu (3.1.) un sajauc. Šis šķīdums būtu jāgatavo tieši pirms lietošanas.3.3. HPLC kvalitātes acetonitrils.3.4. Molekulārais siets.3.A tips, ar 8 līdz 12 mesh graudiņi (1,6 – 2,5 mm graudiņi, kristālisks alumosilikāts, poru diametrs 0,3 mm).3.5. Alumīnija oksīds: I aktivitātes kvalitātes skābs alumīnija oksīds kolonnas hromatogrāfijai.100 g alumīnija oksīda liek attiecīgā traukā un pievieno 2,0 ml ūdens. Aiztaisa un krata apmēram 20 minūtes. Glabā cieši noslēgtā traukā.3.6. Kālija dihidrogēnfosfāta šķīdums, c = 0,025 mol/l.Izšķīdina 3,40 g kālija dihidrogēnfosfāta HPLC kvalitātes ūdenī 1,000 ml mērkolbā, uzpilda līdz zīmei un sajauc.3.7. Dinātrija hidrogēnfosfāta šķīdums, c = 0,025 mol/l.Izšķīdina 3,55 g bezūdens (vai 4,45 g dihidrāta, vai 8,95 g dodekahidrāta) dinātrija hidrogēnfosfāta HPLC kvalitātes ūdenī 1,000 ml mērkolbā, uzpilda līdz zīmei un sajauc.3.8. HPLC kustīgā fāze.Sajauc kopā šādus reaģentus:650 mlacetonitrila (3.3.),250 ml HPLC kvalitâtes ûdens,50 ml kâlija dihidrogçnfosfâta ðíîduma (3.6.),50 ml dinâtrija hidrogçnfosfâta ðíîduma (3.7.).Izfiltrē caur 0,22 μm filtru (4.6.) un degazē šķīdumu (piemēram, 10 minūtes apstrādājot ar ultraskaņu).3.9. Standartviela.Tīrs robenidīns: 1.3-bis[(4-hlorbenzilidēn)amino] guanidīna sālsskābes sāls E 750.3.9.1. Robenidīna izejas standartšķīdums: 300 μg/ml:Ar precizitāti līdz 0,1 mg nosver 30 mg robenidīna standartvielas (3.9.). Izšķīdina paskābinātā metanolā (3.2.) 100 ml mērkolbā, ar to pašu šķīdinātāju uzpilda līdz zīmei un sajauc. Ietin kolbu alumīnija folijā un glabā tumšā vietā.3.9.2. Robenidīna standartšķīdums: 12 μg/ml.10,0 ml izejas standartšķīduma (3.9.1.) iepilda 250 ml mērkolbā, uzpilda līdz zīmei ar kustīgo fāzi (3.8.) un sajauc. Ietin kolbu alumīnija folijā un glabā tumšā vietā.3.9.3. Kalibrēšanas šķīdumi.50 ml kalibrētās kolbās iepilda attiecīgi 5,0, 10,0, 15,0, 20,0 un 25,0 ml standartšķīduma (3.9.2.). Uzpilda līdz zīmei ar kustīgo fāzi (3.8.) un sajauc. Šie šķīdumi atbilst attiecīgi 1,2, 2,4, 3,6, 4,8 un 6,0 μg/ml robenidīna. Šie šķīdumi jāsagatavo tieši pirms lietošanas.4. Iekārta.4.1. Stikla kolonna.Izgatavota no dzeltenā stikla, aprīkota ar krānu un rezervuāru, kura tilpums ir apmēram 150 ml, iekšējais diametrs no 10 līdz 15 mm, garums 250 mm.4.2. Laboratorijas manuālais kratītājs.4.3. Rotācijas ietvaicētājs.4.4. HPLC iekārta, kurai ir ultravioletais detektors ar maināmu viļņu garumu vai diodu matricas detektors, kas darbojas 250 līdz 400 mm diapazonā.4.4.1. Šķidrumu hromatogrāfa kolonna: 300 mm 4 mm, C18, 10 μm blīve vai līdzvērtīga.4.5. Stiklšķiedras filtrpapīrs (Whatman GF/A vai līdzvērtīgs).4.6. Membrānas filtri, 0,22 μm.4.7. Membrānas filtri, 0,45 μm.5. Procedūra.Piezīme:robenidīns ir gaismasjutīgs. Visās operācijās būtu jālieto dzeltenā stikla trauki.5.1. Vispārīgi noteikumi.5.1.1. Lai pārbaudītu robenidīna un traucējošu vielu neesamību, būtu jāveic kontrolbarības analīze.5.1.2. Reģenerācijas tests būtu jāizdara, analizējot kontrolbarību (5.1.1.), kura ir stiprināta, pievienojot tādu daudzumu robenidīna, kas ir līdzīgs paraugā esošajam. Lai stiprinātu līdz līmenim 60 mg/kg, 3,0 ml izejas standartšķīduma (3.9.1.) iepilda koniskā 250 ml kolbā. Ietvaicē šķīdumu līdz aptuveni 0,5 ml slāpekļa atmosfērā. Pievieno 15 g kontrolbarības, sajauc un atstāj uz 10 minūtēm, pirms sāk ekstrakciju (5.2.).Piezīme:lietojot šo metodi, par kontrolbarību vajadzētu izmantot tāda paša tipa barību kāda ir paraugā un analīzēs nevajadzētu tikt konstatētam robenidīnam.5.2. Ekstrakcija.Ar precizitāti līdz 0,01 g nosver apmēram 15 g sagatavotā parauga. Pārnes koniskā 250 ml kolbā un pievieno 100,0 ml paskābināta metanola (3.2.), aiztaisa un krata vienu stundu kratītājā (4.2.). Izfiltrē šķīdumu caur stiklšķiedras filtrpapīru (4.5.) un visu filtrātu savāc koniskā 150 ml kolbā. Pievieno 7,5 g molekulārā sieta (3.4.), aiztaisa un krata piecas minūtes. Nekavējoties izfiltrē caur stiklšķiedras filtrpapīru. Šo šķīdumu glabā attīrīšanai (5.3.).5.3. Attīrīšana.5.3.1. Alumīnija oksīda kolonnas gatavošana.Nelielu stikla vates tamponu ieliek stikla kolonnas (4.1.) apakšējā galā un saspiež ar stikla spieķīti. Nosver 11,0 g sagatavotā alumīnija oksīda (3.5.) un ieliek kolonnā. Šajā stadijā būtu pēc iespējas jāsamazina gaisa iedarbība. Viegli uzsit pa uzpildīto kolonnu tās apakšējā galā, lai alumīnija oksīds sablīvējas.5.3.2. Parauga attīrīšana.Ar pipeti uz kolonnu pārnes 5,0 ml sagatavotā parauga ekstrakta (5.2.). Pieliek pipetes galu tuvu pie kolonnas sienas un ļauj šķīdumam iesūkties alumīnija oksīdā. Robenidīnu no kolonnas eluē ar 100 ml metanola (3.1.) ar plūsmas ātrumu no 2 līdz 3 ml/minūtē un savāc eluātu 250 ml apaļkolbā. Ar rotācijas ietvaicētāju (4.3.) ietvaicē metanola šķīdumu līdz sausam stāvoklim 40 °C temperatūrā pazeminātā spiedienā. Atlikumu no jauna izšķīdina 3 līdz 4 ml kustīgās fāzes (3.8.) un kvantitatīvi pārnes uz 10 ml mērkolbu. Kolbu izskalo ar vairākām 1 līdz 2 ml kustīgās fāzes devām, un saskalojumus pārnes uz mērkolbu. Uzpilda līdz zīmei ar to pašu šķīdinātāju un sajauc. Alikvoto daļu izfiltrē caur 0,45 μm membrānas filtru (4.7.). Šo šķīdumu glabā HPLC noteikšanai (5.4.).5.4. HPLC noteikšana.5.4.1. Parametri.Ieteicams ievērot šādus nosacījumus, citos apstākļos var strādāt, ja tie dod līdzvērtīgus rezultātus:Šķidruma hromatogrāfa kolonna (4.4.1.):HPLC kustīgā fāze (3.8.),Plūsmas ātrums: 1,5 līdz 2 ml/minūtē,Detektora viļņu garums: 317 nm,Iešļircinātais tilpums: 20 līdz 50 μl.Pārbauda hromatogrāfijas sistēmas stabilitāti, vairākas reizes iešļircinot kalibrēšanas šķīdumu (3.9.3.), kas satur 3,6 μg/ml, līdz sasniedz nemainīgu pīķu augstumu un aiztures laiku.5.4.2. Kalibrēšanas grafiks.Katru kalibrēšanas šķīdumu (3.9.3.) iešļircina vairākas reizes, un izmēra katrai koncentrācijai atbilstošos pīķu augstumus (laukumus). Uzzīmē kalibrācijas līkni, uz ordinātu ass atzīmējot kalibrēšanas šķīdumu vidējos pīķu augstumus vai laukumus un uz abscisu ass atbilstošās koncentrācijas miligramos uz mililitru.5.4.3. Parauga šķīdums.Iešļircina parauga ekstraktu (5.3.2.) vairākas reizes, ņemot tādu pašu tilpumu kā kalibrēšanas šķīdumiem, un nosaka robenidīna pīķu vidējo augstumu (laukumu).6. Rezultātu aprēķināšana.Nosaka parauga šķīduma koncentrāciju μg/ml pēc robenidīna pīķu vidējā augstuma (laukuma) parauga šķīdumā, salīdzinot ar kalibrēšanas grafiku (5.4.2.).Robenidīna saturu w (mg/kg) paraugā aprēķina pēc šādas formulas:w =kur:c = robenidīna koncentrācija parauga šķīdumā μg/ml,m = analizējamā parauga masa gramos.7. Rezultātu izvērtējums.7.1. Identifikācija.Nosakāmā komponenta identitāti var apstiprināt paralēlā hromatogrāfiskā noteikšanā vai lietojot diodu matricas detektoru, ar kura palīdzību salīdzina parauga ekstrakta spektru ar tā kalibrēšanas šķīduma (3.9.3.) spektru, kurš satur 6 μg/ml.7.1.1. Paralēla hromatogrāfiskā noteikšana.Parauga ekstraktu stiprina, pievienojot attiecīgu daudzumu kalibrēšanas šķīduma (3.9.3.). Pievienotā robenidīna daudzumam vajadzētu būt līdzīgam aprēķinātajam parauga ekstraktā atrastajam robenidīna daudzumam.Tikai robenidīna pīķa augstumam būtu jāpalielinās, ņemot vērā pievienoto daudzumu un ekstrakta atšķaidījumu. Pīķa platumam vietā, kas ir puse no tā maksimālā augstuma, jābūt apmēram 10 % no platuma pīķa apakšā.7.1.2. Konstatēšana ar diodu matricas detektoru.Rezultātus vērtē pēc šādiem kritērijiem:a) parauga maksimālās absorbcijas un standartspektra viļņu garumiem, ko reģistrē pīķa virsotnē hromatogrammā, jābūt vienādiem detektora sistēmas izšķirtspējas noteiktās robežās. Diodu matricas detektoram šīs robežas parasti ir apmēram līdz 2 nm;b) starp 250 un 400 nm, paraugs un standartspektri, kas reģistrēti hromatogrammas pīķa virsotnē, nedrīkst atšķirties tajās spektra daļās, kas ir 10 līdz 100 % relatīvās absorbcijas diapazonā. Atbilstība šim kritērijam ir panākta, ja maksimumi sakrīt un nevienā novērojamā punktā novirze starp abiem spektriem nepārsniedz 15 % no nosakāmā standarta komponenta absorbcijas;c) starp 250 un 400 nm, parauga ekstrakta pīķa kāpuma, smailes un krituma spektri cits no cita nedrīkst atšķirties tajās spektra daļās, kas ir 10 līdz 100 % relatīvās absorbcijas diapazonā. Atbilstība šim kritērijam ir panākta, ja maksimumi sakrīt un nevienā novērojamā punktā novirze starp spektriem nepārsniedz 15 % no smailes spektra absorbcijas.Ja nav atbilstības kaut vienam no šiem kritērijiem, nosakāmā komponenta esamība nav apstiprināta.7.2. Atkārtojamība.Atšķirība starp divu vienam un tam pašam paraugam paralēli veiktu noteikšanu rezultātiem nedrīkst pārsniegt 10 % no lielākā rezultāta, kur robenidīna saturs pārsniedz 15 mg/kg.7.3. Reģenerācija.Stiprināta kontrolparauga reģenerācijai vajadzētu būt vismaz 85 %.8. Salīdzinošā pētījuma rezultāti.Kopiena noorganizēja salīdzinošu pētījumu, kurā 12 laboratorijās analizēja četrus saberztas vai zirnīšu formas mājputnu un trušu barības paraugus. Katru paraugu analizēja divas reizes. Rezultāti ir apkopoti šajā tabulā:Sr = atkārtojamības vidējā kvadrātiskā novirze.CVr = atkārtojamības variāciju koeficients.SR = reproducējamības vidējā kvadrātiskā novirze.CVR = reproducējamības variāciju koeficients.| Mājputnu barība | Trušu barība |Saberzta | Granulēta | Saberzta | Granulēta |Vidēji (mg/kg) | 27,00 | 27,99 | 43,6 | 40,1 |Sr (mg/kg) | 1,46 | 1,26 | 1,44 | 1,66 |CVr (%) | 5,4 | 4,5 | 3,3 | 4,1 |Sr (mg/kg) | 4,36 | 3,36 | 4,61 | 3,91 |CVR (%) | 16,1 | 12,0 | 10,6 | 9,7 |Reģenerācija (%) | 90,0 | 93,3 | 87,2 | 80,2 |2. METILBENZOKVĀTA NOTEIKŠANA7-benziloksi-6-butil-3-metoksikarbonil-4-hinolona1. Mērķis un lietošanas joma.Šī metode ir paredzēta metilbenzokvāta noteikšanai barībā. Zemākā noteikšanas robeža ir 1 mg/kg.2. Princips.Metilbenzokvātu no parauga ekstrahē ar metānsulfonskābes šķīdumu metilspirtā. Ekstraktu attīra ar dihlormetānu jonu apmaiņas hromatogrāfijā un pēc tam vēlreiz ar dihlormetānu. Metilbenzokvāta saturu nosaka ar UV detektoru apgrieztās fāzes augstas izšķirtspējas šķidruma hromatogrāfijā (HPLC).3. Reaģenti.3.1. Dihlormetāns.3.2. HPLC kvalitātes metanols.3.3. HPLC kustīgā fāze:metanola (3.2.) un HPLC kvalitātes ūdens maisījums 75 + 25 (v + v).Izfiltrē caur 0,22 μm filtru (4.5.) un degazē šķīdumu (piemēram, 10 minūtes apstrādājot ar ultraskaņu).3.4. Metānsulfonskābes šķīdums, σ = 2 %.Atšķaida 20,0 ml metānsulfonskābes līdz 1000 ml ar metanolu (3.2.).3.5. Sālsskābes šķīdums, σ = 10 %.Atšķaida 100 ml sālsskābes (P20 c, 1,18 g/ml) līdz 1000 ml ar ūdeni.3.6. Katjonu apmaiņas Amberlita sveķi CG-120 (Na), 100 līdz 200 mesh.Pirms lietošanas sveķus apstrādā: uzduļķo masu no 100 g sveķu un 500 ml sālsskābes šķīduma (3.5.) un, nepārtraukti maisot, karsē uz elektriskās plītiņas, līdz sāk vārīties. Ļauj atdzist un nolej nost skābi. Vakuumā izfiltrē caur filtrpapīru. Sveķus divas reizes mazgā ar 500 ml ūdens un pēc tam ar 250 ml metanola (3.2.). Sveķus skalo vēl ar 250 ml metanola, un ar caurplūstošu gaisu žāvē nogulsnes, kas paliek uz filtra. Nožāvētos sveķus glabā noslēgtā pudelē.3.7. Standartviela: tīrs metilbenzokvāts (7-benziloksi-6-butil-3-metoksikarbonil-4-hinolons).3.7.1. Metilbenzokvāta izejas standartšķīdums, 500 μg/ml.Ar precizitāti līdz 0,1 mg nosver 50 mg standartvielas (3.7.), izšķīdina metānsulfonskābes šķīdumā (3.4.) 100 ml mērkolbā, uzpilda līdz zīmei un sajauc.3.7.2. Metilbenzokvāta standartšķīdums, 50 μg/ml.5,0 ml izejas standartšķīduma (3.7.1.) pārnes uz 50 ml mērkolbu, uzpilda līdz zīmei ar metanolu (3.2.) un sajauc.3.7.3. Kalibrēšanas šķīdumi.Pārnes 1,0, 2,0, 3,0, 4,0, un 5,0 ml metilbenzokvāta standartšķīduma (3.7.2.) uz 25 ml mērkolbām. Uzpilda līdz zīmei ar kustīgo fāzi (3.3.) un sajauc. Šajos šķīdumos metilbenzokvāta koncentrācija ir attiecīgi 2,0, 4,0, 6,0, 8,0, un 10,0 mg/ml. Šie šķīdumi jāsagatavo tieši pirms lietošanas.4. Iekārta.4.1. Laboratorijas kratītājs.4.2. Rotācijas ietvaicētājs.4.3. Stikla kolonna (250 mm 15 mm), kas aprīkota ar krānu un rezervuāru, kura tilpums ir apmēram 200 ml.4.4. HPLC iekārta, kurai ir ultravioletais detektors ar maināmu viļņu garumu vai diodu matricas detektors.4.4.1. Šķidrumu hromatogrāfa kolonna: 300 mm 4 mm, C-18, 10 μm vai līdzvērtīga blīve.4.5. Membrānas filtri, 0,22 μm.4.5. Membrānas filtri, 0,45 μm.5. Procedūra.5.1. Vispārīgi noteikumi.5.1.1. Lai pārbaudītu metilbenzokvāta un traucējošu vielu neesamību, būtu jāveic kontrolbarības analīze.5.1.2. Būtu jāveic reģenerācijas tests, analizējot kontrolbarību, kura ir stiprināta, pievienojot tādu daudzumu metilbenzokvāta, kas ir līdzīgs paraugā esošajam. Lai stiprinātu 15 mg/kg līmenī, pievieno 600 μl izejas standartšķīduma (3.7.1.) 20 gramiem kontrolbarības, sajauc un atstāj uz 10 minūtēm pirms sāk ekstrakciju (5.2.).Piezīme:lietojot šo metodi, par kontrolbarību vajadzētu izmantot tāda paša tipa barību kāda ir paraugā, un analīzēs nevajadzētu tikt konstatētam metilbenzokvātam.5.2. Ekstrakcija.Ar precizitāti līdz 0,01 g nosver apmēram 20 g sagatavotā parauga un pārnes uz konisku 250 ml kolbu. Pievieno 100,0 ml metānsulfonskābes šķīduma (3.4.) un mehāniski krata (4.1.) 30 minūtes. Izfiltrē šķīdumu caur filtrpapīru, un filtrātu glabā divu šķidro fāžu atdalīšanai (5.3.).5.3. Divu šķidro fāžu atdalīšana.Uz 500 ml dalāmo piltuvi, kurā ir 100 ml sālsskābes šķīduma (3.5.), pārnes 25,0 ml iegūtā filtrāta (5.2.). Pievieno 100 ml dihlormetāna (3.1.) un krata vienu minūti. Ļauj slāņiem atdalīties un nolaiž apakšējo (dihlormetāna) slāni 500 ml apaļkolbā. Ūdens fāzes ekstrakciju atkārto ar vēl divām 40 ml dihlormetāna devām un apvieno tās ar pirmo ekstraktu apaļkolbā. Ar rotācijas ietvaicētāju (4.2.) pazeminātā spiedienā 40 °C temperatūrā ietvaicē dihlormetāna ekstraktu līdz sausam stāvoklim. Izšķīdina atlikumu 20 līdz 25 ml metanola (3.2.), aiztaisa kolbu un visu ekstraktu glabā jonu apmaiņas hromatogrāfijai (5.4.).5.4. Jonu apmaiņas hromatogrāfija.5.4.1. Katjonu apmaiņas kolonnas sagatavošana.Stikla kolonnas (4.3.) apakšējā galā ieliek stikla vates tamponu. Sagatavo 5,0 g apstrādāto katjonu apmaiņas sveķu (3.6.) un 50 ml sālsskābes (3.5.) uzduļķojuma, ielej stikla kolonnā un ļauj nostāties. Nolaiž lieko skābi tā, lai skābes līmenis ir tikai nedaudz virs sveķu virsmas, un mazgā kolonnu ar ūdeni, līdz izplūde ir neitrāla pret lakmusu. 50 ml metanola (3.2.) pārnes uz kolonnu un ļauj notecēt līdz sveķu virsmai.5.4.2. Kolonnas hromatogrāfija.Ar pipeti uzmanīgi pārnes iegūto ekstraktu (5.3.) uz kolonnu. Izskalo apaļkolbu ar divām 5 līdz 10 ml devām metanola (3.2.) un saskalojumus pārnes uz kolonnu. Nodrošinot, ka plūsmas ātrums nepārsniedz 5 ml minūtē, ekstraktu nolaiž līdz sveķu virsmai, un kolonnu izmazgā ar 50 ml metanola. Izplūdi izmet. Ar 150 ml metānsulfonskābes šķīduma (3.4.) no kolonnas eluē metilbenzokvātu, un kolonnas eluātu savāc koniskā 250 ml kolbā.5.5. Divu šķidro fāžu atdalīšanaIegūto eluātu (minēts punktā 5.4.2.) pārnes uz 1 litra dalāmo piltuvi. Izskalo konisko kolbu ar 5 līdz 10 ml metanola (3.2.), un saskalojumus apvieno ar dalāmās piltuves saturu. Pievieno 300 ml sālsskābes šķīduma (3.5.) un 130 ml dihlormetāna (3.1.). Krata 1 minūti un ļauj fāzēm atdalīties. Nolaiž apakšējo (dihlormetāna) slāni 500 ml apaļkolbā. Ūdens fāzes ekstrakciju atkārto ar vēl divām 70 ml dihlormetāna devām, un šos ekstraktus apvieno ar pirmo ekstraktu apaļkolbā.Ar rotācijas ietvaicētāju (4.2.) pazeminātā spiedienā 40 °C temperatūrā ietvaicē dihlormetāna ekstraktu līdz sausam stāvoklim. Atlikumu izšķīdina kolbā, kur ir apmēram 5 ml metanola (3.2.), un šo šķīdumu kvantitatīvi pārnes uz 10 ml mērkolbu. Izskalo apaļkolbu ar vēl divām 1 līdz 2 ml devām metanola, un saskalojumus pārnes uz mērkolbu. Uzpilda līdz zīmei ar metanolu un sajauc. Alikvoto daļu izfiltrē caur membrānas filtru (4.6.). Šo šķīdumu glabā HPLC noteikšanai (5.6.).5.6. HPLC noteikšana.5.6.1. ParametriIeteicams ievērot šādus nosacījumus, citos apstākļos var strādāt, ja tie dod līdzvērtīgus rezultātus:- šķidruma hromatogrāfa kolonna (4.4.1.),- HPLC kustīgā fāze: metanola un ūdens maisījums (3.3.),- plūsmas ātrums: 1 līdz 1,5 ml/minūtē,- noteikšanas viļņu garums: 265 nm,- iešļircināmais tilpums: 20 līdz 50 μl.Pārbauda hromatogrāfijas sistēmas stabilitāti, vairākas reizes iešpricējot kalibrēšanas šķīdumu (3.7.3.), kas satur 4 μg/ml līdz sasniedz nemainīgu pīķu augstumu vai laukumu un aiztures laiku.5.6.2. Kalibrēšanas grafiks.Katru kalibrēšanas šķīdumu (3.7.3.) iešpricē vairākas reizes, un izmēra katrai koncentrācijai atbilstošos pīķu augstumus (laukumus). Uzzīmē kalibrācijas līkni, uz ordinātu ass atzīmējot kalibrēšanas šķīdumu vidējos pīķu augstumus vai laukumus un uz abscisu ass atbilstošās koncentrācijas μg/ml.5.6.3. Parauga šķīdums.Iešļircina parauga ekstraktu (5.5.) vairākas reizes, ņemot tādu pašu tilpumu kā kalibrēšanas šķīdumiem, un nosaka metilbenzokvāta pīķu vidējo augstumu (laukumu).6. Rezultātu aprēķināšana.Nosaka parauga šķīduma koncentrāciju μg/ml pēc parauga šķīduma metilbenzokvāta pīķu vidējā augstuma (rajona), salīdzinot ar kalibrēšanas grafiku (5.6.2.).Metilbenzokvāta saturu w (mg/kg) paraugā aprēķina pēc šādas formulas:w =kur:c = metilbenzokvāta koncentrācija parauga šķīdumā μg/ml,m = testa porcijas masa gramos.7. Rezultātu izvērtējums.7.1. Identifikācija.Nosakāmā komponenta identitāti var apstiprināt paralēlā hromatogrāfiskā noteikšanā vai lietojot diodu matricas detektoru, ar kura palīdzību salīdzina parauga ekstrakta spektru ar tā kalibrēšanas šķīduma (3.7.3.) spektru, kurš satur 10 μg/ml.7.1.1. Paralēla hromatogrāfiskā noteikšana.Parauga ekstraktu stiprina, pievienojot attiecīgu daudzumu standartšķīduma (3.7.2.). Pievienotā metilbenzokvāta daudzumam vajadzētu būt līdzīgam parauga ekstraktā aprēķinātajam metilbenzokvāta daudzumam.Tikai metilbenzokvāta pīķa augstumam būtu jāpalielinās, ņemot vērā pievienoto daudzumu un ekstrakta atšķaidījumu. Pīķa platumam vietā, kas ir puse no tā maksimālā augstuma, jābūt apmēram 10 % no platuma pīķa apakšā.7.1.2. Konstatēšana ar diodu matricas detektoru.Rezultātus vērtē pēc šādiem kritērijiem:a) parauga maksimālās absorbcijas un standartspektru viļņu garumiem, ko reģistrē pīķa virsotnē hromatogrammā, jābūt vienādiem detektora sistēmas izšķirtspējas noteiktās robežās. Diodu matricas detektoram šīs robežas parasti ir apmēram līdz 2 nm;b) starp 220 un 350 nm, paraugs un standartspektri hromatogrammā reģistrētajā pīķa virsotnē, nedrīkst atšķirties tajās spektra daļās, kas ir 10 līdz 100 % relatīvās absorbcijas diapazonā. Atbilstība šim kritērijam ir panākta, ja maksimumi sakrīt, un nevienā novērojamā punktā novirze starp abiem spektriem nepārsniedz 15 % no nosakāmā standarta komponenta absorbcijas;c) starp 220 un 350 nm, parauga ekstrakta pīķa kāpuma, smailes un krituma spektri cits no cita nedrīkst atšķirties tajās spektra daļās, kas ir no 10 līdz 100 % relatīvās absorbcijas diapazonā. Atbilstība šim kritērijam ir panākta, ja maksimumi sakrīt un nevienā novērojamā punktā novirze starp spektriem nepārsniedz 15 % no smailes spektra absorbcijas.Ja nav atbilstības kaut vienam no šiem kritērijiem, nosakāmā komponenta esamība nav apstiprināta.7.2. Atkārtojamība.Atšķirība starp divu vienam un tam pašam paraugam līdztekus veiktu noteikšanu rezultātiem nedrīkst pārsniegt 10 % no lielākā rezultāta, kur metilbenzokvāta saturs ir starp 4 un 20 mg/kg.7.3. Reģenerācija.Stiprināta kontrolparauga reģenerācijai vajadzētu būt vismaz 90 %.8. Salīdzinošā pētījuma rezultāti.10 laboratorijās analizēja piecus paraugus. Katru paraugu analizēja divas reizes.Rezultātin.a. = nav atklāts.Sr = atkārtojamības vidējā kvadrātiskā novirze.CVr = atkārtojamības variāciju koeficients.SR = reproducējamības vidējā kvadrātiskā novirze.CVR = reproducējamības variāciju koeficients.| Kontrol paraugs | 1. saberztās barības paraugs | 1. granulētās barības paraugs | 2. saberztās barības paraugs | 2. granulētās barības paraugs |vidēji mg/kg | n.a. | 4,50 | 4,50 | 8,90 | 8,70 |Sr (mg/kg) | – | 0,30 | 0,20 | 0,60 | 0,50 |CVr (%) | – | 6,70 | 4,40 | 6,70 | 5,70 |Sr (mg/kg) | – | 0,40 | 0,50 | 0,90 | 1,00 |CVR (%) | – | 8,90 | 11,10 | 10,10 | 11,50 |Reģenerācija (%) | – | 92,00 | 93,00 | 92,00 | 89,00 |--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2005/12/EK (2005. gada 18. februāris), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/25/EK I un II pielikumu par īpašām stabilitātes prasībām ro-ro pasažieru kuģiemDokuments attiecas uz EEZ

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 48/19

      KOMISIJAS DIREKTĪVA 2005/12/EK
   (2005. gada 18. februāris),
   ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/25/EK I un II pielikumu par īpašām stabilitātes prasībām ro-ro pasažieru kuģiem
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 14. aprīļa Direktīvu 2003/25/EK par īpašām stabilitātes prasībām ro-ro pasažieru kuģiem (1), jo īpaši tās 10. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Direktīva 2003/25/EK attiecas uz visiem ro-ro pasažieru kuģiem, kuru regulārā pakalpojumu zona ir no/ vai uz dalībvalstu ostu neatkarīgi no valstiskās piederības gadījumos, kad tiek veikti starptautiskie reisi.

               (2)

               Direktīvas 2003/25/EK 6. pants nosaka, ka ro-ro pasažieru kuģiem jāatbilst īpašām stabilitātes prasībām, kas detalizēti norādītas šīs direktīvas I pielikumā. Turklāt dalībvalstīm jāīsteno to prasību piemērošana, kuru vadlīnijas ir noteiktas II pielikumā.

               (3)

               Direktīvas 2003/25/EK 10. pants nosaka, ka direktīvas pielikumos var tikt izdarīti labojumi, izmantojot procedūru, kas noteikta 11. panta 2. punktā, lai tiktu ņemta vērā attīstība starptautiskajā līmenī, un jo īpaši Starptautiskajā Jūras organizācijā (IMO).

               (4)

               Saskaņā ar IMO2002. gada 5. decembra rezolūciju MSC 141(76) ir ieviesta pārveidota modeļu testēšanas metode, kā arī ir pievienotas vadlīnijas 14. rezolūcijai, kas pieņemta 1995. gada SOLAS (cilvēka dzīvības aizsardzība uz jūras) konferencē. 14. rezolūcija nosaka ro-ro pasažieru kuģu īpašās stabilitātes prasības attiecībā uz reģionālajiem nolīgumiem.

               (5)

               Pārveidotajai modeļu testēšanas metodei jāaizstāj iepriekš lietoto modeļu testēšanas metode, kas noteikta Direktīvā 2003/25/EK. Kuģim, kurš izturējis pārbaudījumu, izmantojot iepriekš lietoto modeļu testēšanas metodi, pārbaudījums nav jāveic atkārtoti.

               (6)

               Tādēļ Direktīva 2003/25/EK attiecīgi jāgroza.

               (7)

               Pasākumi, kas noteikti šajā direktīvā, vadoties pēc Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komitejas viedokļa, ir noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 2099/2002 (2),

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvu 2003/25/EK groza šādi:

               1)

               Direktīvas I pielikumu groza šādi:

                           a)

                           Pielikuma 2.3. punktu aizvieto ar šādu:

                                       “2.3.

                                       šķērsenisko vai garenisko starpsienu necaurlaidība, ko pieņem par efektīvu, lai noturētu bojātā ro-ro klāja attiecīgajā nodalījumā iespējami sakrājušos jūras ūdeni, ir samērota ar ūdens novadīšanas sistēmu un iztur hidrostatisko spiedienu saskaņā ar bojājumu aprēķina rezultātiem. Šādām starpsienām jābūt vismaz 4 m augstām, ja ūdens augstums ir mazāks par 0,5 m. Šādos gadījumos šķērssienas augstumu var aprēķināt šādi:

                                                   Bh = 8hw
                                                   kur:

                                                               Bh ir šķērssienas augstums;

                                                               un hw ir ūdens augstums.

                                             Jebkurā gadījumā šķērsienas augstumam jābūt ne mazāk kā 2,2 m. Tomēr attiecībā uz kuģiem ar paceļamu automobiļu klāju minimālais starpsienas augstums nav mazāks par paceļamā klāja apakšējo sānmalu augstumu, šiem klājiem atrodoties nolaistā stāvoklī;”

                           b)

                           Papildinājumu “Modeļa testēšanas metode” aizstāj ar šīs direktīvas I pielikuma tekstu.

               2)

               II pielikuma II daļu “Modeļa testēšana” aizstāj ar šīs direktīvas II pielikuma tekstu.

         2. pants
   1.   Dalībvalsts ievieš nepieciešamos likumus, noteikumus un administratīvos noteikumus, lai izpildītu šīs direktīvas prasības divpadsmit mēnešu laikā pēc tās stāšanās spēkā. Dalībvalsts nekavējoties ziņo Komisijai par attiecīgo noteikumu tekstu un saistību starp noteikumiem un direktīvu.
   Kad dalībvalstis pieņem attiecīgos noteikumus, tās atsaucas uz šo direktīvu vai pievieno tāda atsauce, kas pamatojas uz to oficiālajām publikācijām. Dalībvalstis nosaka, kā tāda veida atsauce tiek noformēta.
   2.   Dalībvalsts ziņo Komisijai par valsts likuma galveno noteikumu tekstu, kas tiek pieņemts nozarē, uz kuru attiecas direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2005. gada 18. februārī

            Komisijas vārdā —

            priekšsēdētāja vietnieks

         Jacques BARROT

      (1)  OV L 123, 17.5.2003., 22. lpp.

      (2)  OV L 324, 29.11.2002., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 415/2004 (OV L 68, 6.3.2004., 10. lpp.).

      I PIELIKUMS

            “Papildinājums
            Modeļa testēšanas metode
            1.   Mērķi
            Šā pārveidotā modeļa testēšanas metode ir pārstrādāta uz tās metodes bāzes, kas ir ietverta 1995. gada SOLAS konferences 14. rezolūcijas pielikuma papildinājumā. Pēc Stokholmas līguma stāšanās spēkā vairāki modeļa testi ir ieviesti, vadoties pēc iepriekš spēkā esošajām metodēm. Šo testu laikā atrastas vairākas iespējas uzlabot procedūru. Jaunās metodes mērķis ir ietvert šos uzlabojumus, ņemot vērā papildinātās vadlīnijas, piedāvājot daudz pilnvērtīgāku bojātu ro-ro pasažieru kuģu ilgizturības novērtēšanas procedūru attiecībā pret jūras viļņošanos. Kuģim jāspēj izturēt 1.4. punktā minētie testi attiecībā pret I pielikumā ietvertajām stabilitātes prasībām, 4. punktā minēto jūras viļņošanos, pieņemot sliktāko iespējamo bojājumu gūšanas scenāriju.
            2.   Definīcijas

                        LBP

                        ir attālums starp perpendikuliem

                        HS

                        ir nozīmīgo viļņu augstums

                        B

                        ir modulētā kuģa platums

                        TP

                        ir maksimālais periods

                        TZ

                        ir nulles līmeņa šķērsošanas periods

                  3.   Kuģa modelis
            3.1.   Modelim jāatbilst īstajam kuģim gan ārējās konfigurācijas, gan iekšējo nodalījumu izvietojuma ziņā, jo īpaši attiecībā uz visām bojātajām telpām, kas var iespaidot ūdens applūšanas un aizplūšanas procesu. Nebojātajai iegrimei, galsverei (diferencei), sānsverei un KG ierobežojošajām darbībām jābūt pielietojamām pret attiecīgi vissliktākajiem iespējamajiem bojājumiem. Turklāt attiecīgajiem testēšanas gadījumam(-iem), kuri tiek definēti, vadoties pēc SOLAS noteikuma II-1/8.2.3.2 (SOLAS 90), jāņem vērā sliktākie iespējamie bojājumi kopējā platībā pozitīvās GZ līknes robežās. Bojājumu atveres centrālajai līnijai jāiekļaujas sekojošā intervālā:
            3.1.1.   ± 35 % LBP no kuģa vidusdaļas;
            3.1.2.   papildu tests nepieciešams sliktākajiem bojājumiem ± 10 % LBP robežās no kuģa vidusdaļas, ja ir bojājuma gadījums, kas uz to attiecas 1. ir ārpus ± 10 % LBP no kuģa vidusdaļas.
            3.2.   Modelim jāatbilst šādiem parametriem:
            3.2.1.   attālumam starp perpendikuliem (LBP) jābūt vismaz 3 m vai garumā, kas atbilst lielākajai modeļa 1:40 skalai, un vertikālajam garumam jāatbilst vismaz trīs virsbūvju standartu augstumiem virs starpsienas (brīvsienas) klāja;
            3.2.2.   applūdušo telpu korpusu biezums nedrīkst pārsniegt 4 mm;
            3.2.3.   gan bojātā, gan neskartā stāvoklī modelim jāatbilst pareizai tonnāžai un iegrimes atzīmei (TA, TM, TF, osta un kuģa labais borts) ar maksimālu pielaidi jebkurai citai iegrimes atzīmei par +2 mm. Priekšējai un aizmugurējai iegrimes atzīmei jābūt novietotai tik tuvu FP un AP, cik tas iespējams;
            3.2.4.   visiem bojātajiem nodalījumiem un ro-ro telpām jābūt modelētām ar pareizo virspusi un ietilpības caurlaidību (faktiskās vērtības un sadalījums) garantējot, ka applūdušā ūdens masa un masas sadalījums nostādīts pareizi;
            3.2.5.   īstā kuģa kustības parametriem jābūt modelētiem pareizi, īpašu uzmanību pievēršot nebojātajai GM pielaidei un griezes rādiusu mērogošanai kuģa zvalstīšanās un gareniskas šūpošanās kustībās. Abiem rādiusiem jābūt izmērītiem gaisa stāvoklī 0.35B līdz 0.4B amplitūdā kuģa zvalstīšanai un 0.2LOA līdz 0.25LOA gareniskajām šūpošanās kustībām.
            3.2.6.   galvenie konstrukcijas elementi, t.i., ūdensnecaurlaidīgās starpsienas, ventilācijas lūkas u.c., kas atrodas virs un zem starpsienu klāja, kas var radīt asimetrisku applūšanu, jāmodelē iespējami precīzi, lai tiktu nodrošināta atbilstība reālajam stāvoklim; Ventilēšanas un caurplūšanas izvietojumiem jābūt konstruētiem līdz minimālajam šķērsgriezumam 500 mm2;
            3.2.7.   bojājumu radītās atveres formai jābūt šādai:

                        1.

                        trapeziodāls profila borts 15° vertikālā slīpumā un ūdenslīnijas konstrukcijas platumā, kas definēta, vadoties pēc SOLAS noteikuma II-1/8.4.1;

                        2.

                        vienādsānu trīsstūra veida profils horizontālā plaknē, kura augstums ir vienāds ar B/5 pēc SOLAS noteikuma II-1/8.4.2. Ja borta apvalki ietilpst B/5 robežās, bojātā borta apvalka garums nedrīkst būt mazāks par 25 mm;

                        3.

                        neatkarīgi no iepriekš minēto 3.2.7.1., 3.2.7.2. apakšpunktu noteikumiem, aprēķinot 3.1. punktā minētos sliktāko bojājumu gadījumus, visiem nodalījumiem, kas uzskatīti par bojātiem, jābūt integrētiem modeļa testos;

                  3.3.   Modelim iepludinātā līdzsvara stāvoklī jābūt sānsverei ar papildu leņķi, kas atbilst tam, kas iekļauts sānsveres momentā Mh = max (Mpass; Mlaunch)-Mwind, bet ne gadījumā, kad pēdējā sānsvere ir mazāka par 1° pret bojājumiem. Mpass, Mlaunch un Mwind ir noteikti SOLAS noteikumā II-1/8.2.3.4. Esošajiem kuģiem šis leņķis var būt 1o.
            4.   Izmēģinājumu kārtība
            4.1.   Modelis jāizmēģina garu jūras viļņu neregulāras viļņošanās apstākļos, ko nosaka ar JONSWAP spektru, nozīmīgo viļu garumu HS, maksimālo pastiprināšanas faktoru γ = 3,3 un maksimālo periodu . HS ir nozīmīgā viļņa garums darbību zonai, kas nepārsniedz pieļaujamību par vairāk nekā 10 % gada laikā līdz maksimālajam 4m ierobežojumam.
            Turklāt:
            4.1.1.   baseina platumam jābūt pietiekamam, lai novērstu kontaktu vai cita veida mijiedarbību ar baseina malām, un ieteicams, lai LBP + 2 m nav mazāks par šo vērtību;
            4.1.2.   baseina dziļumam jābūt pietiekamam, lai veiktu pareizu viļņu modelēšanu, bet tā dziļums nedrīkst būt mazāks par 1 m;
            4.1.3.   izmantojot raksturīgo viļņu veidošanu, jāpielieto mērīšana attiecībā pret iepriekšējo testu trīs dažādās vietās novirzes diapazona ietvaros;
            4.1.4.   viļņu zondei, kas ir viļņu radītāja tuvumā, jābūt noteiktai pozīcijā, kurā modelis ir novietots testa sākumā;
            4.1.5.   variācijām HS un TP jābūt ±5 % robežās trim novietošanas vietām;
            4.1.6.   testu laikā apstiprināšanas nolūkos pielaidei HS jābūt +2,5 %, TP ±2,5 % un TZ ±5 % atļaujas saņemšanas, atsaucoties uz zondi, kas ir viļņu radītājam tuvumā.
            4.2.   Modelim jāspēj brīvi dreifēt un atrasties jūrā ar šķērseniskiem viļņiem (90° kurss) ar bojājumu radīto atveri pretī nākošajiem viļņiem bez enkura sistēmas, kas pastāvīgi pievienota izmantojamajam modelim. Lai saglabātu šķērseniskos viļņus aptuveni 90° kursam, modeļa testēšanas laikā jāievēro šādas prasības:
            4.2.1.   kursa līnijas kontrolētājiem, kas paredzēti otršķirīgam regulējumam, jābūt novietotam kuģa priekšgalā un pakaļgalā simetriskā veidā, kā arī līmenī starp KG un sabojāto pozīciju ūdenslīnijas pozīciju;
            4.2.2.   nepieciešamības gadījumā pārvadāšanas ātrumam jābūt vienādam ar faktisko noregulēto modeļa dreifēšanas ātrumu;
            4.3.   jābūt veiktiem vismaz desmit izmēģinājumiem. Katra izmēģinājuma testa periodam jābūt tik ilgam, līdz tiek sasniegts nekustīgs stāvoklis, bet reālais laiks nedrīkst būt īsāks par 30 minūtēm. Katrā testā izmanto atšķirīgu viļņu grupas veidošanu.
            5.   Ilgizturības kritēriji
            Modeli jāuzskata par ilgizturīgu, ja nekustīgs stāvoklis sasniegts vairākkārtējos testos, kā paredzēts 4.3. punktā. Modeli jāuzskata par apgāztu, ja zvalstīšanās leņķis ir lielāks nekā 30° pret vertikālo asi vai pastāvīgais (ķīļa) leņķis ir lielāks par 20° 3 minūšu periodā reālā laika vienībās pat tad, ja nepieciešamais stāvoklis ir sasniegts.
            6.   Testa dokumentācija
            6.1.   Administrācijai laikus jāapstiprina modeļa testēšanas programma.
            6.2.   Pārbaudījumiem jābūt dokumentētiem, izmantojot ziņojumus, kā arī video vai cita veida vizuālos ierakstus, kas satur visu svarīgo modeļa un testa rezultātu informāciju, kuru apstiprinājusi administrācija. Minimāla prasība ir, lai tie ietvertu viļņu pacēluma teorētiskos un izmērītos spektrus, un statistiku (HS, TP, TZ) trīs dažādās baseina atrašanās vietās (raksturīgā veidošana), kā arī testus ar modeli, laika progresijas galveno statistiku izmērītā viļņa pacēlumam viļņa radītāja tuvumā, kā arī modeļa zvalstīšanās, vertikālās šūpošanās, gareniskās šūpošanās un dreifēšanas ātruma ierakstus.”

      PIELIKUMS II

         “II DAĻA
         MODEĻA TESTĒŠANA
         Šo vadlīniju nolūks ir nodrošināt to paņēmienu vienotību, ko izmanto modeļa būvē un pārbaudē, kā arī modeļu testu veikšanā un rezultātu analīzē.
         I pielikuma papildinājuma 1. un 1. punkta saturs ir pats par sevi saprotams.
         3. punkts – Kuģa modelis
         3.1.   Materiāls, no kura būvē modeli, nav svarīgs, ja vien modelis neskartā un bojātā stāvoklī ir pietiekami stiprs, ja tā hidrostatiskās īpašības ir tādas pašās kā īstajam kuģim, un kuģa korpusa ieliekšanās viļņos ir niecīga.
         Tāpat ir svarīgi nodrošināt iespējami precīzu bojāto nodalījumu atveidojumu, lai varētu fiksēt pareizu ieplūdušā ūdens apjomu.
         Tā kā ūdens iekļūšana (pat mazos apjomos) modeļa neskartajās daļās iespaidos tā kustības, jāveic pasākumi, lai novērstu ūdens iekļūšanu.
         Modeļu testēšanā, kas ietver sliktākos SOLAS paredzētos bojājumus kuģa aizmugurējā gala tuvumā, ir novērots, ka progresīvā applūšana nav iespējama, jo notiek ūdens sakrāšanās uz klāja netālu no bojājumu atveres, tādejādi izplūstot ārā. Tā kā šādi modeļi bija ilgizturīgi atklātas jūras valstīs, vadoties pēc mazākiem SOLAS paredzētajiem bojājumiem no aizmugures, tie tika apgāzti valstīs ar ne tik jūru. Lai to novērstu, ieviesa ± 35 % ierobežojumu.
         Plašu pētījumu rezultātā, lai noskaidrotu atbilstošos attīstības kritērijus jauna veida kuģiem, ļoti izteikti tika novērota tendence, ka GM un brīvsānu papildināšana ir būtisks apsvērums, lai nodrošinātu pasažieru kuģu ilgizturību, kurā atlikušā apgabala izliekuma līkne ir vēl viens noteicošais faktors. Rezultātā, izvēloties sliktāko SOLAS paredzētos bojājumu, lai nodrošinātu atbilstību 3.1. punkta prasībām, nepieciešama tāda sliktākā bojājuma telpas izmantošana, kas ietver mazāko atlikušo līknes stabilitāti.
         3.2.   Sīkas ziņas par modeli
         3.2.1.   Atzīstot, ka mēroga ietekmei ir būtiska loma modeļa kustībās testu laikā, ir svarīgi nodrošināt šās ietekmes iespējamo samazināšanu līdz minimumam. Modelim jābūt iespējami lielam, kamēr bojāto nodalījumu detaļas ir vienkāršāk izveidot lielākajos modeļos, mēroga ietekmei mazinoties. Tādēļ ieteicams, lai modeļa garums nebūtu mazāks par tādu, kas atbilst mērogam 1:40 vai 3 m, izvēloties lielāko.
         Testos konstatēts, ka modeļa vertikālais garums var iespaidot rezultātus, veicot dinamiskos testus. Tādēļ kuģa modelis jābūvē vismaz trīs virsbūves standarta augstumos virs starpsienas (brīvsānu) klāja, lai lielie viļņi un viļņu grupa modeli nesalauztu.
         3.2.2.   Modelim jābūt iespējami plānam hipotētiskā bojājuma gadījumā, lai nodrošinātu to, ka var korekti fiksēt ieplūdušā ūdens daudzumu un tā smaguma centru. Korpusa biezums nedrīkst pārsniegt 4 mm. Ir atzīts, ka var nebūt iespējams uzbūvēt modeļa korpusu, primārā un sekundārā sadalījuma elementus bojājuma līmenī ar pietiekami precīzām detaļām, tādēļ šo konstrukcijas ierobežojumu dēļ var nebūt iespējams precīzi aprēķināt hipotētisko telpas caurlaidību.
         3.2.3.   Svarīgi, ka iegrimes ir pārbaudītas ne tikai neskartā stāvoklī, bet arī precīzi nomērīta bojāta modeļa iegrimes korelācija tām, kas iegūtas, aprēķinot stabilitāti pēc bojājumu gūšanas. Praktiskos nolūkos pielaidei jābūt + 2 mm katrai apstiprinātajai iegrimei.
         3.2.4.   Pēc bojāta modeļa iegrimes mērījumiem var būt vajadzība pielāgot bojātā nodalījuma caurlaidību, ieviešot neskartus apjomus vai papildinot svaru. Tomēr ir arī svarīgi precīzi modelēt ieplūdušā ūdens smaguma centru. Šādā gadījumā visi pielāgojumi ir jāveic, ievērojot pienācīgos drošības standartus.
         Ja modelis jāaprīko ar barjerām uz klāja un šo barjeru augstums ir mazāks par zemāk norādīto starpsienas augstumu, jānodrošina aprīkošana ar video novērošanas kameru sistēmu (VNKS), lai varētu novērot jebkādu šļakstīšanos pāri un ūdens uzkrāšanos uz klāja nebojātās daļas. Šajā gadījumā testa protokola daļu veido testa videoieraksts.
         Šķērsenisko vai garenisko starpsienu necaurlaidībai, ko pieņem par efektīvu, lai noturētu bojātā ro-ro klāja attiecīgajā nodalījumā potenciāli sakrājušos jūras ūdeni, ir jābūt vismaz 4 m augstai, ja ūdens augstums ir mazāks par 0,5 m. Tādos gadījumos šķērssienas augstumu var aprēķināt sekojoši:

                     Bh = 8hw

                     kur Bh ir starpsienas augstums; bet

                        hw ir ūdens augstums.

               Jebkurā gadījumā minimālais šķērssienas augstums nedrīkst būt mazāks par 2,2 m. Tomēr attiecībā uz kuģiem ar paceļamu automobiļu klāju minimālais starpsienas augstums nedrīkst būt mazāks par paceļamā klāja apakšējo sānmalu augstumu, šiem klājiem atrodoties nolaistā stāvoklī.
         3.2.5.   Lai nodrošinātu, ka modeļu kustības īpašības ir tādas pašas kā īstajam kuģim, ir svarīgi modeli sasvērt un zvalstīt nebojātā stāvoklī, lai pārbaudītu nebojāta kuģa GM un masas sadalījumu. Masas sadalījums jāmēra gaisa stāvoklī. Īstā kuģa griezes rādiusam šķērsvirzienā jābūt no 0.35B līdz 0.4B, un griezes rādiusam garenvirzienā jābūt no 0.2L līdz 0.25L.

            Piezīme: lai gan modeļa sasvēršana un zvalstīšana bojātā stāvoklī var būt pieņemama kā atlikušās noturības līknes pārbaude, šādi testi nevar aizvietot nebojāta modeļa testus.
         3.2.6.   Tiek pieņemts, ka ventilatori, kas ierīkoti īstā kuģa bojātajā nodalījumā, ļauj ūdenim netraucēti ieplūst un brīvi kustēties. Tomēr, mēģinot samazināt īstā kuģa ventilācijas sistēmas mērogu, modelī var radīt nevēlamu mēroga ietekmi. Lai novērstu šādas nevēlamas ietekmes rašanos, ieteicams ventilācijas sistēmu būvēt atbilstoši lielākam mērogam nekā modeļa mērogs, nodrošinot to, ka tas neiespaido ūdens plūsmu uz automobiļu klāja.
         3.2.7.   Tiek uzskatīts, ka atbilstoši jāpieņem, ka raksturīgā šķērsgriezuma bojājumu forma veidojas impozantā kuģa priekšgala rajonā. Izpētes rezultātā 15° šķērsgriezuma leņķis ir B/5 distancē no priekšgala raksturīgajai dažāda tipa un izmēra kuģu atlasei.
         Prizmatiskas bojājumu formas vienādsānu trīsstūrveida profils atbilst kravas ūdenslīnijai.
         Turklāt gadījumos, ja ierīkotas sānu šahtas, kuru platums ir mazāks par B/5, lai novērstu iespējamu mēroga ietekmi, bojājuma garums sānu šahtu līmenī nedrīkst būt mazāks par 25 mm.
         3.3.   Oriģinālajā modeļa testēšanas metodē, kas tika pieņemta ar 14. rezolūciju 1995. gada SOLAS konferencē, sānsveres efekts, kuru inducē maksimālajā momentā un kuru izraisa jebkāda pasažieru pārvietošanās, glābšanas kuģa nolaišanās, vējš un griešanās, netika ņemts vērā, neskatoties pat uz to, ka šis efekts bija daļa no SOLAS. Kā parādīja izmeklēšanas rezultāti, saprātīgi būtu ņemt vērā šos apstākļus, un saglabāt minimālo 1° sānsveri attiecībā pret bojājumiem, vadoties pēc praktiskiem nolūkiem. Jāņem vērā, ka arī sānsveri griešanās dēļ nevar uzskatīt par atbilstošu.
         3.4.   Gadījumos, kuros pastāv GM starpība faktiskajos iekraušanas nosacījumos, pielīdzinot tos SOLAS 90 standartā noteiktajiem GM līknes ierobežojumiem, administrācija var pieņemt, ka šī starpība tiek uzskatīta par modeļa testa priekšrocību. Tādos gadījumos jāpiemēro GM līknes ierobežojumus. Piemērošana notiek šādi:

         d = dS-0,6 (dS-dLS)
         kur: dS apakšnodaļas velkme; un dLS peldošā velkme.
         Piemērotā līkne ir taisnā līnija starp GM modeļa testā izmantotā iedalījuma velkmi un oriģinālās SOLAS noteikto līknes un velkmes d krustošanās punktu.
         4. punkts – Izmēģinājumu kārtība
         4.1.   Viļņu spektrs
         Jāizmanto JONSWAP spektrs, jo tas raksturo viļņa ieskrējiena un ilguma ierobežotus jūras apstākļus, kas atbilst vairumam apstākļu visā pasaulē. Šajā sakarā ir svarīgi pārbaudīt ne tikai viļņu grupas maksimālo periodu, bet arī to, vai nulles līmeņa šķērsošanas periods ir pareizs.
         Katrā testa izmēģinājumā jāreģistrē un jādokumentē viļņu spektrs. Mērījumi šiem ierakstiem ir jāveic zondē, kas ir vistuvāk viļņu radīšanas mašīnai.
         Modelis ir jāaprīko arī tā, lai tā kustības (zvalstīšanos, vertikālo šūpošanos, garenisko šūpošanos) un stāvokli (sānsveri, grimšanu un galsveri) var uzraudzīt un reģistrēt visā testa laikā.
         Ir noskaidrots, ka nav iespējams uzstādīt absolūtos ierobežojumus nozīmīgo viļņu augstumiem, viļņu grupas maksimālajiem periodiem un nulles līmeņa šķērsošanas periodiem. Tomēr pieļaujamā robeža ir noteikta.
         4.2.   Lai novērstu enkuru sistēmu traucējumus ar kuģa dinamiku, tauvošanas vagonam, kuram enkura sistēma ir pieslēgta, jāseko modelim faktiskajā dreifēšanas ātrumā. Jūras valstī, kurā ir neregulārie viļņi, dreifēšanas ātrums nebūs konstants; konstanta vagona ātruma rezultāts ir zems biežums, liela ir dreifēšanas svārstību amplitūda, kas var ietekmēt modeļa darbības.
         4.3.   Ir nepieciešams noteikts daudzums dažādu viļņu grupu testu, lai garantētu statistisko uzticamību, t.i., mērķis ir noteikts – augsta līmeņa paļāvība, ka nedrošie kuģi apgāzīsies izvēlētajos apstākļos. Jābūt vismaz desmit mēģinājumiem, lai pierādītu pieņemamo uzticamības līmeni.
         5. punkts – Ilgizturības kritēriji
         Šā punkta saturs ir pats par sevi saprotams.
         6. punkts – Testa apstiprināšana
         Ostas valsts iestādei iesniedzamā ziņojuma daļu veido šādi dokumenti:

                     a)

                     avārijas izturības aprēķini visbīstamāko SOLAS Konvencijā noteikto bojājumu un kuģa vidusdaļas bojājumu gadījumā (ja tie ir atšķirīgi);

                     b)

                     modeļa vispārējā izvietojuma rasējums ar konstrukcijas un aprīkojuma detaļām;

                     c)

                     sānsveres izmēģinājumu un zvalstīšanas testu ziņojumi;

                     d)

                     nominālais un izmērītais viļņu spektrs (trijās dažādās vietās raksturīgajai veidošanai un testiem ar modeli no zondes, kas ir vistuvāk viļņu radītājam);

                     e)

                     modeļa kustību, stāvokļa un dreifa reprezentatīvs pārskats;

                     f)

                     attiecīgie videoieraksti.

               Piezīme:
         Visos testos jāpiedalās pārvaldes iestādes pārstāvjiem.”