title: Padomes direktīva (1980. gada 21. janvāris) par normatīvo vai administratīvo aktu noteikumu koordinēšanu attiecībā uz vecmātes aroda sākšanu un veikšanu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31980L0155

Oficiālais Vēstnesis L 033 , 11/02/1980 Lpp. 0008 - 0012 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 6 Sējums 2 Lpp. 0051  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 06 Sējums 2 Lpp. 0081  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 6 Sējums 2 Lpp. 0051  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 06 Sējums 2 Lpp. 0095  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 06 Sējums 2 Lpp. 0095

		Padomes direktīva(1980. gada 21. janvāris)par normatīvo vai administratīvo aktu noteikumu koordinēšanu attiecībā uz vecmātes aroda sākšanu un veikšanu(80/155/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 49., 55. un 66. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā saskaņā ar Līguma 57. pantu ir jāveic to normatīvo vai administratīvo aktu noteikumu koordinēšana, kas attiecas uz vecmātes aroda sākšanu un veikšanu; tā kā saistībā ar veselības aizsardzības apsvērumiem Kopienā ir jāvirzās uz attiecīgo speciālistu darbības jomas un to sagatavošanas kopīgu definīciju; tā kā uzskata, ka šim nolūkam nav vēlams uzspiest vienotu mācību programmu visām dalībvalstīm; tā kā tām, gluži otrādi, būtu jādod iespējami lielāka brīvība attiecībā uz mācību organizēšanu; tā kā labākais risinājums tādēļ ir noteikt minimālos standartus;tā kā šo darbību koordinēšana, kā paredzēts šajā direktīvā, neizslēdz turpmāku koordinēšanu;tā kā, ciktāl tas attiecas uz mācībām, vairākums dalībvalstu šobrīd nenošķir vecmātes, kuras darbojas savā arodā kā darbinieki, un tās, kuras ir pašnodarbinātas personas; tā kā šā iemesla dēļ šķiet nepieciešams paplašināt šīs direktīvas piemērošanu attiecībā uz vecmātēm, kas darbojas kā darbinieki,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Dalībvalstis atļauj sākt un izvērst vecmātes arodu ar amata nosaukumiem, kas minēti Direktīvas 80/154/EEK [4] 1. pantā, ar nosacījumu, ka attiecīgajai personai ir diploms, atestāts vai cits kvalifikāciju apliecinošs dokuments dzemdniecībā, kas garantē, ka attiecīgā persona kopējā mācību laikā ir apguvusi:a) atbilstīgas zināšanas tajās zinātnēs, uz ko pamatojas vecmātes arods, jo īpaši dzemdniecībā un ginekoloģijā;b) atbilstīgas zināšanas par aroda ētiku un tiesību aktiem, kas attiecas uz arodu;c) detalizētas zināšanas par bioloģiskajām funkcijām, anatomiju un psiholoģiju dzemdniecības jomā un arī attiecībā uz jaundzimušajiem, kā arī zināšanas par sakarībām starp cilvēka veselības stāvokli, fizisko un sociālo vidi un tā uzvedību;d) atbilstīgu klīnisko pieredzi, kas iegūta apstiprinātās iestādēs kvalificētu vecmāšu un dzemdniecības speciālistu uzraudzībā;e) atbilstīgu izpratni par medicīnas darbinieku sagatavošanu un pieredzi darbā ar tiem.2. Pirmajā punktā minētās mācības ietver:- vai nu pilna laika kursu dzemdniecībā, kas ietver vismaz trīs gadus praktisku un teorētisku studiju un kurā uzņem tikai personas, kas pabeigušas vismaz pirmās 10 vispārējās izglītības klases,- vai arī pilna laika kursu dzemdniecībā, kas ilgst vismaz 18 mēnešus un kurā uzņem tikai personas, kam ir Direktīvas 77/452/EEK [5] 3. pantā minētais diploms, sertifikāts vai cits vispārējās aprūpes māsas kvalifikāciju apliecinošs dokuments.3. Otrā punkta pirmajā ievilkumā paredzētais kurss dzemdniecībā ietver vismaz pielikumā noteiktās mācību programmas priekšmetus.Otrā punkta otrajā ievilkumā paredzētais kurss ietver vismaz pielikumā noteiktās mācību programmas priekšmetus, kas nav bijuši ietverti līdzvērtīgā māsu mācību kursā.4. Dalībvalstis nodrošina to, ka iestāde, kurā sagatavo vecmātes, ir atbildīga par teorijas un prakses koordināciju visā mācību programmā.Pielikuma A daļā minētās teorētiskās un praktiskās mācības ir proporcionālas un saskaņotas ar tā paša pielikuma B daļā minēto vecmāšu klīnisko praksi tā, lai piemērotā veidā būtu iespējams apgūt 1. punktā minētās zināšanas un pieredzi.Klīniskā sagatavošana notiek pārraudzītas prakses veidā slimnīcu nodaļās vai citos medicīnas dienestos, kurus apstiprinājušas kompetentās iestādes vai struktūras. Šīs prakses daļa ir studējošo vecmāšu piedalīšanās attiecīgo nodaļu darbā, ciktāl tas sekmē to apmācību. Vecmātes apgūst pienākumus, kas saistīti ar to arodu.2. pantsPēc periodiskas 1. panta 2. punktā paredzēto dažādo mācību kursu rezultātu pārbaudes Komisija sagatavo savu pirmo ziņojumu Padomei sešus gadus pēc šīs direktīvas izziņošanas. Minēto pārbaudi veic ar Vecmāšu sagatavošanas padomdevējas komitejas palīdzību.Ņemot vērā šīs pārbaudes rezultātus, Komisija iesniedz priekšlikumus grozījumiem, kas vērsti uz to minimālo kritēriju saskaņošanu, kuri noteikti attiecībā uz minētajiem mācību kursiem ar nosacījumiem, kas paredzēti Direktīvas 80/154/EEK 2. panta 1. punkta pirmā ievilkuma apakšievilkumā un otrajā ievilkumā. Padome nekavējoties lemj par šiem priekšlikumiem.3. pantsNeatkarīgi no 1. panta dalībvalstis var atļaut daļlaika mācības saskaņā ar kompetento valstu iestāžu apstiprinātiem nosacījumiem.Kopējais daļlaika mācību ilgums nedrīkst būt mazāks nekā pilna laika mācību ilgums. Daļlaika mācību veids nedrīkst ietekmēt to kvalitāti.4. pantsDalībvalstis nodrošina, ka vecmātēm ir tiesības sākt un veikt vismaz šādu darbību:1. sniegt pilnīgu informāciju un konsultācijas ģimenes plānošanā;2. noteikt grūtniecību un kontrolēt normālu grūtniecības norisi; veikt apskates, kas nepieciešamas normālas grūtniecības attīstības kontrolei;3. nozīmēt vai ieteikt apskates, kas nepieciešamas iespējami agrai apdraudētas grūtniecības diagnosticēšanai;4. sniegt vecāku sagatavošanas programmu un pilnīgu sagatavošanu bērna dzimšanai, iekļaujot konsultācijas attiecībā uz higiēnu un barošanu;5. rūpēties par māti un sniegt palīdzību dzemdību laikā, kā arī ar attiecīgiem klīniskajiem un tehniskajiem līdzekļiem uzraudzīt augļa stāvokli dzemdē;6. veikt spontānu dzemdību pieņemšanu, tostarp vajadzības gadījumā epiziotomijas veikšanu un, ārkārtas gadījumos, dzemdību pieņemšanu tūpļa guļas gadījumos;7. pazīt brīdinājuma pazīmes par novirzēm no normas mātē vai bērnā, kuru dēļ būtu jāvēršas pie ārsta, kā arī vajadzības gadījumā palīdzēt ārstam; veikt nepieciešamos ārkārtas pasākumus ārsta prombūtnē, jo īpaši manuālā placentas atdalīšanā, kam varētu sekot manuāla dzemdes izmeklēšana;8. izmeklēt jaundzimušo un rūpēties par viņu, uzņemties visus pasākumus, kas ir vajadzīgi gadījumā, ja nepieciešama nekavējoša atdzīvināšana, un veikt to;9. rūpēties par māti un uzraudzīt tās stāvokļa attīstību pēcdzemdību laikposmā, kā arī sniegt mātei visas nepieciešamās konsultācijas par bērna aprūpi, lai ļautu tai nodrošināt jaundzimušā optimālu attīstību;10. veikt ārsta parakstīto ārstēšanu;11. izdarīt visus nepieciešamos ierakstus.5. pantsŠo direktīvu attiecina arī uz tiem dalībvalstu pilsoņiem, kuri saskaņā ar Padomes 1968. gada 15. oktobra Regulu (EEK) Nr. 1612/68 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā [6] veic vai veiks kādu no Direktīvas 80/154/EEK 1. pantā minētajām darbībām kā darbinieki.6. pants1. Dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai trīs gados pēc šīs direktīvas izziņošanas izpildītu tās prasības, un par to nekavējoties informē Komisiju.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus galvenos savu tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.7. pantsJa dalībvalsts, piemērojot šo direktīvu, sastopas ar būtiskām grūtībām noteiktās jomās, Komisija kopā ar attiecīgo valsti izskata šīs grūtības un lūdz atzinumu Veselības aizsardzības vecāko amatpersonu komitejai, kas izveidota ar Lēmumu 75/365/EEK [7], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Lēmumu 80/157/EEK [8].Vajadzības gadījumā Komisija iesniedz Padomei attiecīgus priekšlikumus.8. pantsNe vēlāk kā sešus gadus pēc šīs direktīvas izziņošanas Padome pēc Komisijas priekšlikuma un pēc Padomdevējas komitejas atzinuma saņemšanas lemj par to, vai būtu jāatceļ vai jāsamazina pielikuma B daļas trešajā punktā paredzētās atkāpes darbības joma.9. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1980. gada 21. janvārīPadomes vārdā —priekšsēdētājsG. Marcora[1] OV C 18, 12.2.1970., 1. lpp.[2] OV C 101, 4.8.1970., 26. lpp.[3] OV C 146, 11.12.1970., 17. lpp.[4] OV L 33, 11.2.1980., 1. lpp.[5] OV L 176, 15.7.1977., 1. lpp.[6] OV L 257, 19.10.1968., 2. lpp.[7] OV L 167, 30.6.1975., 19. lpp.[8] OV L 33, 11.2.1980., 15. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSMĀCĪBU PROGRAMMA VECMĀTĒMMācību programmu diploma, sertifikāta vai cita vecmātes kvalifikāciju apliecinoša dokumenta iegūšanai veido šādas divas daļas:A. TEORĒTISKĀS UN TEHNISKĀS NODARBĪBASa) Vispārīgie priekšmeti.1. Vispārīgā anatomija un fizioloģija.2. Vispārīgā patoloģija.3. Vispārīgā bakterioloģija, virusoloģija, parazitoloģija.4. Vispārīgā biofizika, bioķīmija un radioloģija.5. Pediatrija, īpaši saistībā ar jaundzimušajiem.6. Higiēna, veselības mācība, profilaktiskā medicīna, agrīna slimību diagnosticēšana.7. Barošana un dietoloģija, īpaši saistot to ar sievietēm, jaundzimušajiem un maziem bērniem.8. Vispārīgā socioloģija un sociālās medicīniskās problēmas.9. Vispārīgā farmakoloģija.10. Psiholoģija.11. Mācīšanas principi un metodes.12. Tiesību akti izglītības un sociālajā jomā un veselības aizsardzības organizācija.13. Arodētika un tiesību akti, kas attiecas uz arodu.14. Dzimumaudzināšana un ģimenes plānošana.15. Mātes un bērna tiesiskā aizsardzība.b) Vecmāšu aroda profilējošie priekšmeti.1. Anatomija un psiholoģija.2. Embrioloģija un augļa attīstība.3. Grūtniecība, dzemdības un pēcdzemdību laikposms.4. Ginekoloģiskā un dzemdību patoloģija.5. Sagatavošana dzemdībām un vecāka statusam, ietverot psiholoģiskos aspektus.6. Sagatavošanās bērna saņemšanai (ietverot zināšanas par dzemdniecībā izmantojamo tehnisko aprīkojumu un tā lietošanu).7. Atsāpināšana, anestezioloģija un atdzīvināšana.8. Jaundzimušā psiholoģija un patoloģijas.9. Jaundzimušā aprūpe un uzraudzība.10. Psiholoģiskie un sociālie faktori.B. PRAKTISKĀ APMĀCĪBA UN KLĪNISKĀ PRAKSEŠī sagatavošana ir jāveic attiecīgā pārraudzībā.1. Grūtnieču konsultēšana, ietverot vismaz 100 pirmsdzemdību izmeklēšanas.2. Vismaz 40 grūtnieču uzraudzība un aprūpe.3. Praktikantam būtu personīgi jāveic vismaz 40 bērna saņemšanas; ja šo skaitu nevar sasniegt tādēļ, ka trūkst dzemdētāju, to var samazināt, mazākais, līdz 30, ar noteikumu, ka praktikants piedalās vēl 20 bērna saņemšanās.4. Dalība vienās vai divās dzemdībās, kad bērnam ir tūpļa guļa.5. Epiziotomijas apguve un ievads brūču sašūšanā.6. Četrdesmit tādu sieviešu uzraudzība, kurām ir riska grūtniecība.7. Vismaz 100 pēcdzemdību pārbaudes un veselīgu jaundzimušo pārbaudes.8. Māšu un jaundzimušo uzraudzība un aprūpe, ietverot pirms laika, pēc laika dzimušus jaundzimušos, jaundzimušos ar zemu ķermeņa masu vai slimus jaundzimušos.9. Aprūpe ginekoloģijas un dzemdniecības patoloģiju gadījumos, kā arī jaundzimušo un mazu bērnu slimību gadījumos.10. Ievads aprūpē vispārēju patoloģiju gadījumos medicīnas un ķirurģijas jomā.--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 98/27/EK (1998. gada 19. maijs) par aizliegumiem saistībā ar patērētāju interešu aizsardzību

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31998L0027

Oficiālais Vēstnesis L 166 , 11/06/1998 Lpp. 0051 - 0055

		Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 98/27/EK(1998. gada 19. maijs)par aizliegumiem saistībā ar patērētāju interešu aizsardzībuEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 100.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],saskaņā ar Līguma 189.b pantā noteikto procedūru [3],(1) tā kā dažās direktīvās, kas uzskaitītas šai direktīvai pievienotajā plānā, ir paredzēti noteikumi attiecībā uz patērētāju interešu aizsardzību;(2) tā kā mehānismi, kas pašlaik nodrošina minēto direktīvu izpildi gan valsts, gan Kopienas līmenī, vienmēr neļauj laikus likvidēt pārkāpumus, kuri kaitē patērētāju kopējām interesēm; tā kā kopējās intereses nozīmē intereses, kas neietver to indivīdu interešu uzkrāšanu, kuriem pārkāpums ir radījis kaitējumu; tā kā tas neskar atsevišķas prasības, ko iesniedz indivīdi, kuriem pārkāpums ir radījis kaitējumu;(3) tā kā tiktāl, ciktāl tas attiecas uz mērķi izbeigt praksi, kas ir nelikumīga saskaņā ar valstu tiesību aktiem, valstu pasākumu efektivitāte, transponējot iepriekš minētās direktīvas, tostarp to aizsardzības pasākumu efektivitāte, kas pārsniedz attiecīgajās direktīvās noteikto līmeni, ja tie atbilst Līgumam un ja tos pieļauj minētās direktīvas, var tikt mazināta, ja minētā prakse izraisa sekas dalībvalstī, kur tā nav aizsākta;(4) tā kā minētie sarežģījumi var traucēt iekšējā tirgus sekmīgu darbību, jo to rezultātā ir pietiekami pārvietot nelikumīgas prakses avotu uz citu valsti, lai nepieļautu to, ka šāda prakse jebkādā veidā tiek īstenota; tā kā tas izraisa konkurences izkropļojumus;(5) tā kā minētie sarežģījumi var mazināt patērētāju uzticību iekšējam tirgum un ierobežot to organizāciju darbības jomu, kas pārstāv patērētāju kopējās intereses, vai tādu neatkarīgu valsts iestāžu darbības jomu, kuras ir atbildīgas par patērētāju kopējo interešu aizsardzību, ja tās nelabvēlīgi ietekmē prakse, kas ir pretrunā ar Kopienu tiesībām;(6) tā kā minētā prakse bieži pārsniedz dalībvalstu robežas; tā kā ir steidzami vajadzīgs zināmā mērā tuvināt valstu tiesību aktus, kas ir izstrādāti, lai izbeigtu iepriekšminēto nelikumīgo praksi neatkarīgi no valsts, kurā šī nelikumīgā prakse ir izraisījusi sekas; tā kā attiecībā uz jurisdikciju tā neierobežo starptautisko privāttiesību normas un spēkā esošās konvencijas starp dalībvalstīm, vienlaicīgi ievērojot dalībvalstu galvenās saistības, kas izriet no Līguma, un jo īpaši tās, kuras ir saistītas ar iekšējā tirgus sekmīgu darbību;(7) tā kā paredzētās darbības mērķi var sasniegt tikai Kopiena; tā kā tādēļ tas uzliek Kopienai saistības rīkoties;(8) tā kā Līguma 3.b panta trešajā daļā Kopienai ir uzlikts par pienākumu nepārsniegt to, kas ir vajadzīgs, lai sasniegtu Līguma mērķus; tā kā saskaņā ar minēto pantu pēc iespējas ir jāņem vērā valstu tiesību sistēmu īpatnības, piedāvājot dalībvalstīm dažādas iespējas ar līdzvērtīgu ietekmi; tā kā tiesām vai administratīvām iestādēm, kas ir kompetentas pieņemt lēmumu par šīs direktīvas 2. pantā minēto tiesvedību, vajadzētu būt tiesīgām pārbaudīt iepriekšējo lēmumu sekas;(9) tā kā vienai iespējai vajadzētu ietvert lūgumu vienai vai vairākām neatkarīgām valsts iestādēm, kas ir īpaši atbildīgas par patērētāju kopējo interešu aizsardzību, pārbaudīt rīcības tiesības, kuras noteiktas šajā direktīvā; tā kā otrai iespējai būtu jāparedz tas, ka šīs tiesības īsteno organizācijas, kuru mērķis ir aizstāvēt patērētāju kopējās intereses saskaņā ar valsts tiesību aktos noteiktiem kritērijiem;(10) tā kā dalībvalstīm vajadzētu spēt izvēlēties vienu no šīm divām iespējām vai tās apvienot, valsts līmenī izveidojot iestādes un/vai organizācijas, kas atbilst šīs direktīvas mērķiem;(11) tā kā attiecībā uz pārkāpumiem Kopienas iekšienē šīm iestādēm un/vai organizācijām būtu jāpiemēro savstarpējas atzīšanas princips; tā kā dalībvalstīm pēc to valsts iestāžu pieprasījuma būtu jāinformē Komisija par to valsts iestāžu nosaukumu un mērķi, kuras ir tiesīgas celt prasību tiesā savā valstī saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem;(12) tā kā Komisijas ziņā ir nodrošināt šo tiesīgo iestāžu saraksta publicēšanu Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī; tā kā, līdz publicē pretēju paziņojumu, uzskata, ka tiesīgajai iestādei ir juridiskā rīcībspēja, ja tās nosaukums ir iekļauts minētajā sarakstā;(13) tā kā dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai pieprasīt iepriekšēju apspriešanos pusei, kura gatavojas iesniegt prasību par aizliegumu, lai dotu atbildētājam iespēju izbeigt apstrīdēto pārkāpumu; tā kā dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai pieprasīt, lai šī iepriekšējā konsultācija notiktu kopīgi ar šo dalībvalstu izraudzītu neatkarīgu valsts iestādi;(14) tā kā, ja dalībvalstis ir noteikušas, ka pusēm vajadzētu iepriekš apspriesties, pēc apspriešanās pieprasījuma saņemšanas būtu jānosaka divu nedēļu termiņš, pēc kura beigām, ja pārkāpums nav novērsts, iesniedzējam ir tiesības bez jebkādas turpmākas kavēšanās iesniegt prasību kompetentā tiesā vai administratīvā iestādē;(15) tā kā ir vajadzīgs, lai Komisija ziņotu par šīs direktīvas darbību un jo īpaši par tās darbības jomu, un iepriekšēju apspriešanos;(16) tā kā, piemērojot šo direktīvu, nevajadzētu ierobežot Kopienas konkurences noteikumu piemērošanu,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDarbības joma1. Lai nodrošinātu iekšējā tirgus sekmīgu darbību, šīs direktīvas mērķis ir tuvināt dalībvalstu normatīvos un administratīvos aktus, kas attiecas uz lietas ierosināšanu par aizliegumu, kas minēts 2. pantā un kā mērķis ir aizsargāt patērētāju kopējās intereses, kuras iekļautas pielikumā uzskaitītajās direktīvās.2. Šajā direktīvā pārkāpums nozīmē jebkādu rīcību, kas ir pretrunā pielikumā uzskaitītajām direktīvām, kuras transponē tos dalībvalstu iekšējā tiesību sistēmā, un kas kaitē 1. punktā minētajām kopējām interesēm.2. pantsLietas ierosināšana par aizliegumu1. Dalībvalstis izraugās tiesas vai administratīvas iestādes, kas ir kompetentas pieņemt lēmumus tiesvedībā, kuru uzsākušas tiesīgās iestādes 3. panta nozīmē, lai panāktu:a) rīkojumu ar visu pienācīgo lietderību, vajadzības gadījumā ar saīsināto tiesāšanās procedūru pieprasot izbeigt vai aizliegt jebkādus pārkāpumus;b) ja vajadzīgs, tādus pasākumus kā lēmuma publicēšana pilnībā vai daļēji veidā, ko uzskata par atbilstīgu, un/vai korektīva paziņojuma publicēšana nolūkā novērst pārkāpuma seku turpināšanos;c) ciktāl atļauj attiecīgās dalībvalsts tiesību sistēma, lai nodrošinātu lēmumu izpildi, rīkojumu pret zaudējošu atbildētāju par maksājumu valsts kasē vai jebkuram saņēmējam, ko izraugās saskaņā ar valsts tiesību aktiem, ja tiesu vai administratīvu iestāžu noteiktā termiņā nav izpildīts lēmums, fiksētā apmērā par katru kavēto dienu vai jebkuru citu summu, kas noteikta valsts tiesību aktos.2. Šī direktīva neierobežo starptautisko privāttiesību normas attiecībā uz piemērojamiem tiesību aktiem, rezultātā parasti piemēro tās dalībvalsts tiesību aktus, kurā noticis pārkāpums, vai tās dalībvalsts tiesību aktus, kurā ir jūtamas pārkāpuma sekas.3. pantsIestādes, kas ir tiesīgas iesniegt prasībuŠajā direktīvā "tiesīgā iestāde" nozīmē iestādi vai organizāciju, kura ir pienācīgi izveidota saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem un kurai ir leģitīma interese nodrošināt to, ka tiek izpildīti 1. pantā minētie noteikumi, jo īpaši:a) viena vai vairākas neatkarīgas valsts iestādes, kas konkrēti atbild par 1. pantā minēto interešu aizsargāšanu dalībvalstīs, kur pastāv šādas valsts iestādes, un/vaib) organizācijas, kuru mērķis ir aizsargāt 1. pantā minētās intereses saskaņā ar to valstu tiesību aktos noteiktajiem kritērijiem.4. pantsPārkāpumi Kopienas iekšienē1. Katra dalībvalsts veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka gadījumā, ja pārkāpuma izcelsme ir šajā dalībvalstī, jebkura tiesīgā iestāde no citas dalībvalsts, ja pārkāpums skar intereses, kuras aizsargā minētā tiesīgā iestāde, drīkst vērsties pie 2. pantā minētās tiesas vai administratīvās iestādes, uzrādot 3. punktā minēto sarakstu. Tiesas un administratīvās iestādes pieņem šo sarakstu kā pierādījumu par tiesīgās iestādes juridisko rīcībspēju, neierobežojot to tiesības pārbaudīt, vai tiesīgās iestādes mērķis attaisno tās veiktos pasākumus konkrētā gadījumā.2. Attiecībā uz pārkāpumiem Kopienas iekšienē un neierobežojot citām iestādēm saskaņā ar valstu tiesību aktiem piešķirtās tiesības, dalībvalsts pēc savu tiesīgo iestāžu pieprasījuma paziņo Komisijai, ka šīs iestādes ir tiesīgas iesniegt prasību saskaņā ar 2. pantu. Dalībvalstis informē Komisiju par šo tiesīgo iestāžu nosaukumu un mērķi.3. Komisija sagatavo 2. punktā minēto tiesīgo iestāžu sarakstu, precizējot to mērķi. Šo sarakstu publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī; izmaiņas šajā sarakstā publicē nekavējoties, atjaunināto sarakstu publicē reizi sešos mēnešos.5. pantsIepriekšēja apspriešanās1. Dalībvalstis var ieviest vai paturēt spēkā noteikumus, ar kādiem puse, kura gatavojas prasīt aizliegumu, var sākt šo procedūru tikai pēc tam, kad tā mēģinājusi panākt pārkāpuma izbeigšanu, apspriežoties vai nu ar atbildētāju, vai arī ar atbildētāju un tās dalībvalsts tiesīgo iestādi 3. panta a) apakšpunkta nozīmē, kurā prasa aizliegumu. Dalībvalsts ziņā ir nolemt, vai pusei, kas prasa aizliegumu, ir jāapspriežas ar tiesīgo iestādi. Ja pārkāpuma novēršanu nepanāk divās nedēļās pēc apspriešanās pieprasījuma saņemšanas, attiecīgā puse var iesniegt prasību par aizliegumu bez turpmākas kavēšanās.2. Par dalībvalstu pieņemtajiem noteikumiem, kas reglamentē iepriekšēju apspriešanos, paziņo Komisijai, un tos publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.6. pantsZiņojumi1. Reizi trijos gados un pirmo reizi ne vēlāk kā piecus gadus pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par šīs direktīvas piemērošanu.2. Pirmajā ziņojumā Komisija pārbauda jo īpaši:- šīs direktīvas darbības jomu saistībā ar to personu kopējo interešu aizsardzību, kuras veic komerciālu, rūpniecisku, amatniecības vai profesionālu darbību,- šīs direktīvas darbības jomu, kas noteikta pielikumā uzskaitītajās direktīvās,- vai 5. pantā minētā iepriekšēja apspriešanās ir palīdzējusi efektīvi īstenot patērētāju aizsardzību.Vajadzības gadījumā šim ziņojumam pievieno priekšlikumus par šīs direktīvas grozījumiem.7. pantsNoteikumi plašākām prasībāmŠī direktīva neliedz dalībvalstīm pieņemt vai paturēt spēkā noteikumus, kuru mērķis ir valsts līmenī piešķirt tiesīgajām iestādēm un jebkurai citai attiecīgai personai plašākas tiesības iesniegt prasību.8. pantsĪstenošana1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības ne vēlāk kā 30 mēnešus pēc tās stāšanās spēkā. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmu to tiesību aktu noteikumus, ko pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.9. pantsStāšanās spēkāŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.10. pantsAdresātiŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1998. gada 19. maijāEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsJ. M. Gil-roblesPadomes vārdā —priekšsēdētājsG. Brown[1] OV C 107, 13.4.1996., 3. lpp. un OV C 80, 13.3.1997., 10. lpp.[2] OV C 30, 30.1.1997., 112. lpp.[3] Eiropas Parlamenta 1996. gada 14. novembra atzinums (OV C 362, 2.12.1996., 236. lpp.). Padomes 1997. gada 30. oktobra kopējā nostāja (OV C 389, 22.12.1997., 51. lpp.) un Eiropas Parlamenta 1998. gada 12. marta lēmums (OV C 104, 6.4.1998.). Padomes 1998. gada 23. aprīļa lēmums.--------------------------------------------------PIELIKUMSTO DIREKTĪVU SARAKSTS, UZ KURĀM ATTIECAS 1. PANTS [1]1. Padomes Direktīva 84/450/EEK (1984. gada 10. septembris) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz maldinošu reklāmu (OV L 250, 19.9.1984., 17. lpp.).2. Padomes Direktīva 85/577/EEK (1985. gada 20. decembris) par patērētāja aizsardzību attiecībā uz līgumiem, kas noslēgti ārpus uzņēmuma telpām (OV L 372, 31.12.1985., 31. lpp.).3. Padomes Direktīva 87/102/EEK (1986. gada 22. decembris) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz patēriņa kredītu (OV L 42, 12.2.1987., 48. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 98/7/EK (OV L 101, 1.4.1998., 17. lpp.).4. Padomes Direktīva 89/552/EEK (1989. gada 3. oktobris) par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos: 10. līdz 21. pants (OV L 298, 17.10.1989., 23. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 97/36/EK (OV L 202, 30.7.1997., 60. lpp.).5. Padomes Direktīva 90/314/EEK (1990. gada 13. jūnijs) par kompleksiem ceļojumiem, kompleksām brīvdienām un kompleksām ekskursijām (OV L 158, 23.6.1990., 59. lpp.).6. Padomes Direktīva 92/28/EEK (1992. gada 31. marts) par cilvēkiem domāto zāļu reklāmu (OV L 113, 30.4.1992., 13. lpp.).7. Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 21.4.1993., 29. lpp.).8. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 94/47 EK (1994. gada 26. oktobris) par pircēju aizsardzību attiecībā uz dažiem aspektiem līgumos, saskaņā ar kuriem pērk tiesības uz laiku izmantot nekustamo īpašumu (OV L 280, 29.10.1994., 83. lpp.).9. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 97/7/EK (1997. gada 20. maijs) par patērētāju aizsardzību saistībā ar distances līgumiem (OV L 144, 4.6.1997., 19. lpp.).[1] 1., 6., 7. un 9. direktīva ietver īpašus noteikumus par pasākumiem saistībā ar aizliegumiem.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2012/4/ES ( 2012. gada 22. februāris ), ar kuru groza Direktīvu 2008/43/EK, ar ko saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/15/EEK izveido sistēmu civilām vajadzībām paredzētu sprāgstvielu marķēšanai un izsekojamībai  Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               23.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 50/18

         KOMISIJAS DIREKTĪVA 2012/4/ES
   (2012. gada 22. februāris),
   ar kuru groza Direktīvu 2008/43/EK, ar ko saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/15/EEK izveido sistēmu civilām vajadzībām paredzētu sprāgstvielu marķēšanai un izsekojamībai
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvu 93/15/EEK par noteikumu saskaņošanu attiecībā uz civilām vajadzībām paredzēto sprāgstvielu laišanu tirgū un pārraudzību (1) un jo īpaši tās 14. panta otrās daļas otro teikumu,
   tā kā:

               (1)

               Degļi, tostarp Bikforda auklas, kā arī aizdedzes kapseles ietilpst Direktīvas 93/15/EEK piemērošanas jomā, bet tos parasti izmanto pirotehniskos nolūkos, ar sprādzienierīcēm nesaistītām vajadzībām. Lietojot tos veidā, kas nav paredzēts, to ietekme var būt līdzīga pirotehnisko izstrādājumu ietekmei, kam ir zems bīstamības līmenis, tāpēc šāda ietekme ir daudz saudzīgāka nekā cita veida sprāgstvielām. Proporcionalitātes labad degļi, tostarp Bikforda auklas, kā arī aizdedzes kapseles būtu jāizslēdz no sistēmas civilām vajadzībām paredzētu sprāgstvielu marķēšanai un uzraudzībai.

               (2)

               Lai īstenotu sistēmu civilām vajadzībām paredzētu sprāgstvielu marķēšanai un uzraudzībai, vajadzīgas datorsistēmas, kuru izstrāde ir prasījusi vairāk laika, nekā iesākumā plānots. Lai sprāgstvielu rūpniecība pilnībā izstrādātu, pārbaudītu, apstiprinātu un tādējādi paaugstinātu to elektronisko sistēmu drošību, kas vajadzīgas Komisijas Direktīvas 2008/43/EK (2) īstenošanai, ir nepieciešams atlikt Direktīvas 2008/43/EK piemērošanu. Tāpēc prasība ražotājiem un importētājiem marķēt sprāgstvielas būtu jāpagarina līdz 2013. gada 5. aprīlim. Papildu laiks vajadzīgs, lai visi piegādes ķēdes dalībnieki sāktu lietot vajadzīgās elektroniskās izsekošanas sistēmas. Turklāt sprāgstvielu krājumi ar ilgāku uzglabāšanas termiņu, kas bija ražoti agrāk un kurus nevajadzēja marķēt saskaņā ar Direktīvu 2008/43/EK, vēl būs piegādes ķēdē, un nav lietderīgi uzlikt pienākumu uzņēmumiem veikt dažādu veidu uzskaiti. Datu vākšanas un uzskaites veikšana tāpēc būtu jāatceļ uz trim gadiem līdz 2015. gada 5. aprīlim.

               (3)

               Daži izstrādājumi ir pārāk mazi, lai tiem piestiprinātu ražotnes kodu un elektroniski nolasāmu informāciju. Uz citiem izstrādājumiem to formas vai konstrukcijas dēļ ir tehniski neiespējami piestiprināt īpašu marķējumu. Šādos gadījumos prasītais marķējums būtu jāpiestiprina katrai sīkākajai iepakojuma vienībai. Varbūt, ka tehnikas attīstība nākotnē dos iespēju piestiprināt ražotnes kodu un elektroniski nolasāmu informāciju uz šādiem izstrādājumiem. Tāpēc Komisijai līdz 2020. gada beigām būtu jāveic pārskatīšana, lai novērtētu, vai prasīto informāciju var piestiprināt pie ražojuma.

               (4)

               Tādēļ attiecīgi būtu jāgroza Direktīva 2008/43/EK.

               (5)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi komiteja, kura izveidota ar Direktīvas 93/15/EK 13. panta 1. punktu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvu 2008/43/EK groza šādi:

               1)

               direktīvas 2. pantam pievieno šādu d), e) un f) apakšpunktu:

                           “d)

                           degļiem, kas ir auklveida, nedetonējošas aizdedzināšanas ietaises;

                           e)

                           Bikforda auklām, kas sastāv no smalkgraudaina melna pulvera serdeņa, ko ietver elastīgs austs materiāls ar vienu vai vairākiem ārējiem aizsargapvalkiem un kas, tās aizdedzinot, ar iepriekš noteiktu ātrumu pakāpeniski deg bez ārējas uzliesmošanas;

                           f)

                           aizdedzes kapselēm, kas sastāv no metāla vai plastmasas uzmavas, kura satur nelielu daudzumu ar uzsitienu viegli aizdedzināma sprādzienbīstama maisījuma; kapseles izmanto kājnieku ieroču patronās vai detonatorkapselēs lādiņa izsišanai.”;

               2)

               direktīvas 7. pantu aizstāj ar šādu:
               “7. pants
               Vienkārši detonatori
               Vienkāršiem detonatoriem īpašais marķējums ir uzlīme vai tieša uzdruka, vai zīmogs uz detonatora apvāka. Atbilstošu uzlīmi piestiprina katrai detonatoru kastei.
               Turklāt uzņēmumi var izmantot pasīvu inertu elektronisku plāksnīti, ko piestiprina katram detonatoram, un atbilstošu plāksnīti piestiprina katrai detonatoru kastei.”;

               3)

               direktīvas 9. un 10. pantu aizstāj ar šādiem:
               “9. pants
               Kapseles un pastiprinātāji
               Kapselēm (primers), izņemot 2. pantā minētās, un pastiprinātājiem (boosters) īpašais marķējums ir uzlīme vai tieša uzdruka uz katras kapseles vai pastiprinātāja. Atbilstošu uzlīmi piestiprina katrai kapseļu vai pastiprinātāju kastei.
               Turklāt uzņēmumi var izmantot pasīvu inertu elektronisku plāksnīti, ko piestiprina katrai kapselei vai pastiprinātājam, un atbilstošu plāksnīti piestiprina katrai kapseļu vai pastiprinātāju kastei.
               10. pants
               Detonējošās auklas
               Detonējošām auklām īpašais marķējums ir uzlīme vai tieša uzdruka uz katras spoles. Īpašo marķējumu uzliek ik pēc pieciem metriem vai nu uz detonējošās auklas ārējās virsmas, vai uz presētās iekšējās plastmasas kārtas tieši zem detonējošās auklas ārējām šķiedrām. Atbilstošu uzlīmi piestiprina katrai detonējošo auklu kastei.
               Turklāt uzņēmumi var izmantot pasīvu inertu elektronisku plāksnīti, ko iestiprina auklā, un atbilstošu plāksnīti piestiprina katrai detonējošo auklu kastei.”;

               4)

               direktīvas 15. panta 1. punkta otro daļu aizstāj ar šādu:
               “Šos noteikumus dalībvalstis piemēro no 2013. gada 5. aprīļa. Tomēr noteikumus, kas jāpiemēro saskaņā ar 3. panta 6. punktu un 13. un 14. pantu, piemēro no 2015. gada 5. aprīļa.”;

               5)

               direktīvā iekļauj šādu 15.a pantu:
               “15.a pants
               Komisija līdz 2020. gada 31. decembrim veic pārskatīšanu, lai novērtētu, vai tehnikas attīstība dod iespēju anulēt atkāpes, kas noteiktas pielikuma 3. punktā.”;

               6)

               direktīvas pielikuma 3. punktā pievieno šādas daļas:
               “Izstrādājumiem, kas ir pārāk mazi, lai tiem piestiprinātu informāciju saskaņā ar 1. punkta b) apakšpunkta i) un ii) punktu un 2. punktu, vai uz kuriem to formas vai konstrukcijas dēļ ir tehniski neiespējami piestiprināt īpašo marķējumu, to piestiprina uz katras sīkākās iepakojuma vienības.
               Katru sīkāko iepakojuma vienību aizzīmogo.
               Visus vienkāršos detonatorus vai pastiprinātājus, uz kuriem attiecas otrās daļas atbrīvojums, marķē tā, lai marķējums būtu noturīgs un skaidri salasāms un saturētu informāciju, kas noteikta 1. punkta b) apakšpunkta i) un ii) punktā. Vienkāršo detonatoru un pastiprinātāju skaitu uzdrukā uz sīkākās iepakojuma vienības.
               Katru detonējošo auklu, uz kuru attiecas otrās daļas atbrīvojums, marķē ar īpašo marķējumu uz ruļļa vai spoles un – attiecīgā gadījumā – uz sīkākās iepakojuma vienības.”

         2. pants
   1.   Dalībvalstis vēlākais līdz 2012. gada 4. aprīlim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmu Komisijai minēto noteikumu tekstu, kā arī minēto noteikumu un šīs direktīvas atbilstības tabulu.
   Tās piemēro minētos noteikumus no 2013. gada 5. aprīļa.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara zināmus Komisijai savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2012. gada 22. februārī

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētājs

         José Manuel BARROSO

      (1)  OV L 121, 15.5.1993., 20. lpp.

      (2)  OV L 94, 5.4.2008., 8. lpp.


title: Padomes direktīva (1980. gada 21. janvāris) par vecmāšu diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu, tostarp par pasākumiem, kas palīdz sekmīgi īstenot tiesības veikt uzņēmējdarbību un brīvību sniegt pakalpojumus

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31980L0154

Oficiālais Vēstnesis L 033 , 11/02/1980 Lpp. 0001 - 0007 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 6 Sējums 2 Lpp. 0045  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 06 Sējums 2 Lpp. 0075  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 6 Sējums 2 Lpp. 0045  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 06 Sējums 2 Lpp. 0089  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 06 Sējums 2 Lpp. 0089

		Padomes direktīva(1980. gada 21. janvāris)par vecmāšu diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu, tostarp par pasākumiem, kas palīdz sekmīgi īstenot tiesības veikt uzņēmējdarbību un brīvību sniegt pakalpojumus(80/154/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas Līgumu un jo īpaši tā 49., 57. un 66. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā saskaņā ar Līgumu, sākot no pārejas laika beigām ir aizliegta visu veidu diskriminējoša attieksme, pamatojoties uz pilsonību, attiecībā uz uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanu; tā kā šādas uz pilsonību balstītas attieksmes princips attiecas jo īpaši uz atļauju izsniegšanu vecmātes praksei, kā arī uz reģistrāciju vai piederību profesionālās organizācijās vai apvienībās;tā kā tomēr šķiet, ka ir vēlama zināmu noteikumu pieņemšana, lai veicinātu tiesības veikt uzņēmējdarbību, kā arī pakalpojumu sniegšanas brīvības efektīvu īstenošanu attiecībā uz vecmāšu darbību;tā kā saskaņā ar Līgumu dalībvalstīm tiek prasīts nepiešķirt nekāda veida palīdzību, kas varētu traucēt uzņēmējdarbības nosacījumus;tā kā Līguma 57. panta 1. punkts paredz direktīvu pieņemšanu par diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu;tā kā varētu būt ieteicams vienlaicīgi ar diplomu savstarpēju atzīšanu pieņemt noteikumu par vecmāšu apmācību nosacījumu saskaņošanu; tā kā šāda saskaņošana ir aplūkota Direktīvā 80/155/EEK [4];tā kā dalībvalstu tiesību akti paredz, ka tiesības sākt un veikt vecmātes darbību ir atkarīgas no vecmātes diploma esamības;tā kā, ņemot vērā sertifikāta par apmācību beigšanu esamību, tā kā direktīva par diplomu savstarpēju atzīšanu var neietvert ar šādiem diplomiem izteikto apmācību vienlīdzību, šīs kvalifikācijas izmantošana būtu atļaujama tikai izcelsmes dalībvalsts vai tās dalībvalsts valodās, no kuras nāk ārvalstu pilsonis;tā kā, lai atvieglotu valstu iestādēm šīs direktīvas piemērošanu, dalībvalstis drīkst paredzēt, ka personai, kura atbilst šajā direktīvā noteiktajiem apmācību nosacījumiem, papildus sertifikātiem par apmācību beigšanu jāuzrāda sertifikāts, kuru izdevušas tās izcelsmes valsts vai valsts, no kuras tā nāk, kompetentas iestādes, apliecinot ka minētie sertifikāti par apmācību beigšanu ir tādi, uz kuriem attiecas šī direktīva;tā kā pakalpojumu sniegšanas gadījumā prasība par reģistrāciju vai piederību profesionālām organizācijām vai struktūrām, sakarā ar to, ka tā ir saistīta ar uzņēmējā dalībvalstī veiktās darbības noteikto un pastāvīgo raksturu, neapšaubāmi radītu šķēršļus personai, kura vēlas sniegt šos pakalpojumus, sakarā ar tās darbības pagaidu raksturu; tā kā šī prasība tādēļ būtu jāatceļ; tā kā tomēr šajā gadījumā būtu jāgarantē profesionālās disciplīnas kontrole, kas ir šo profesionālo organizāciju un apvienību pārziņā; tā kā šim nolūkam būtu jāparedz, piemērojot Līguma 62. pantu, ka attiecīgajai personai drīkst pieprasīt iesniegt uzņēmējas dalībvalsts kompetentai iestādei konkrētus datus par pakalpojumu sniegšanu;tā kā attiecībā uz prasībām saistībā ar labām personiskajām īpašībām un labu reputāciju būtu jāizšķir prasības, kuras vispirms jāizpilda, lai iegūtu profesiju, un prasības, kuras jāizpilda, lai šo profesiju praktizētu;tā kā ciktāl ir skarta algotu vecmāšu darbība, Padomes 1968. gada 15. oktobra Regula (EEK) Nr. 1612/68 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā [5] neparedz īpašus noteikumus par labām personiskajām īpašībām un labu reputāciju, profesionālo disciplīnu vai nosaukuma lietošanu attiecīgajās profesijās; tā kā atkarībā no katras atsevišķas dalībvalsts šādus noteikumus piemēro vai drīkst piemērot gan darbiniekiem, gan pašnodarbinātām personām; tā kā vecmāšu darbība visās dalībvalstīs ir pakļauta diploma, sertifikāta vai cita vecmātes kvalifikāciju apliecinoša dokumenta esamībai; tā kā šādu darbību veic gan darbinieki, gan pašnodarbinātas personas, vai vienas un tās pašas personas abos statusos savas profesionālās karjeras gaitā; tā kā, lai cik iespējams veicinātu šo profesionālo personu brīvu pārvietošanos Kopienā, šķiet, ir vajadzīgs attiecināt šo direktīvu arī uz nodarbinātām vecmātēm,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.I NODAĻADARBĪBAS JOMA1. pants1. Šī direktīva attiecas uz vecmāšu darbību atbilstīgi katrā dalībvalstī noteiktajai šīs darbības definīcijai, neskarot Direktīvas 80/155/EEK 4. pantu, un šo darbību veic ar šādiem profesionālajiem nosaukumiem:Vācijas Federatīvajā Republikā:- HebammeBeļģijā:- accoucheuse/vroedvrouwDānijā:- jordemoderFrancijā:- sage-femmeĪrijā:- midwifeItālijā:- ostetricaLuksemburgā:- sage-femmeNīderlandē:- verloskundigeApvienotajā Karalistē:- midwifeII NODAĻADIPLOMI, SERTIFIKĀTI UN CITI VECMĀŠU KVALIFIKĀCIJU APLIECINOŠI DOKUMENTI2. pants1. Katra dalībvalsts atzīst diplomus, sertifikātus un citus vecmāšu kvalifikāciju apliecinošus dokumentus, kurus dalībvalstu pilsoņiem izdevušas citas dalībvalstis un kuri uzskaitīti 3. pantā, kas atbilst minimālajai programmai, kura minēta Direktīvas 80/155/EEK 1. panta 1., 3. un 4. punktā un atbilst vienam no šādiem nosacījumiem:- pilna laika vecmāšu apmācība vismaz trīs gadu garumā:- pēc kuras vai nu izsniedz diplomu, sertifikātu vai citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu, kas dod tiesības iestāties universitātē vai augstākā mācību iestādē, vai arī citādi pierāda līdzvērtīgu zināšanu līmeni,- vai arī pēc kuras seko profesionālā prakse, par kuras pabeigšanu izsniedz sertifikātu, kas minēts šīs direktīvas 4. pantā,- pilna laika vecmāšu apmācība vismaz divu gadu vai 3600 stundu garumā, pēc kuras izsniedz diplomu, sertifikātu vai citu vispārējas aprūpes māsas kvalifikāciju apliecinošu dokumentu, kā minēts Direktīvas 77/452/EEK 3. pantā [6],- pilna laika vecmāšu apmācības vismaz 18 mēnešu vai 3000 stundu garumā, pēc kuras izsniedz diplomu, sertifikātu vai citu vispārējas aprūpes māsas kvalifikāciju apliecinošu dokumentu, kā minēts Direktīvas 77/452/EEK 3. pantā, un kurai seko profesionālā prakse, par kuru izsniedz sertifikātu, kas minēts šīs direktīvas 4. pantā.2. Katra dalībvalsts, ciktāl tas attiecas uz tiesībām uzsākt un veikt vecmātes darbību pašnodarbinātas personas statusā, piešķir tās atzītiem diplomiem, sertifikātiem un citiem kvalifikāciju apliecinošiem dokumentiem tādu pašu spēku, kā tiem, kurus tā pati izsniedz.3. pantsDiplomi, sertifikāti un citi kvalifikāciju apliecinoši dokumenti, kas minēti 2. pantā, ir šādi:a) Vācijas Federatīvajā Republikā:- hebammenprüfungszeugnis, ko piešķir valsts nozīmēta eksaminācijas komisija,- sertifikāti, ko piešķir Vācijas Federatīvās Republikas kompetentas iestādes, kuri paredz, ka Vācijas Demokrātiskās Republikas kompetentu iestāžu pēc 1945. gada 8. maija izsniegtie diplomi ir atzīstami kā līdzvērtīgi pirmajā ievilkumā uzskaitītajiemb) Beļģijā:diplôme d'accoucheuse/vroedvrowdiploma, ko piešķir valsts dibinātas vai atzītas skolas vai jury centralc) Dānijā:bevis for bestået jordemodereksamen, ko piešķir Danmarks Jordemoderskoled) Francijā:diplôme de sage-femme, ko piešķir valstse) Īrijā:certificate in midwifery, ko piešķir An Bord Altranaisf) Itālijā:diploma d'ostretica, ko piešķir valsts atzītas skolasg) Luksemburgā:diplôme de sage-femme, ko piešķir Veselības ministrija, pamatojoties uz eksaminācijas komisijas lēmumuh) Nīderlandē:vroed vrouwdiploma, ko piešķir valsts nozīmēta eksaminācijas institūcijai) Apvienotajā Karalistē:certificate of admission to the roll of midwives, ko Anglijā un Velsā piešķir Anglijas un Velsas vecmāšu centrālā pārvalde, Skotijā — Skotijas centrālā vecmāšu pārvalde, Ziemeļīrijā — Ziemeļīrijas Medicīnas māsu un vecmāšu padome.4. pantsSertifikātu, kas minēts 2. pantā, izsniedz izcelsmes dalībvalsts vai tās dalībvalsts kompetentās iestādes, no kuras nāk ārvalstu pilsonis. Tas apliecina, ka tā uzrādītājs pēc vecmātes kvalifikācijas iegūšanas ir apmierinoši veicis vecmātes darbību slimnīcā vai citā veselības aprūpes iestāde, kas nozīmēta šim mērķim, šādu noteiktu laiku:- divus gadus gadījumā, kas paredzēts 2. panta 1. punkta pirmā ievilkuma otrajā apakšievilkumā,- vienu gadu gadījumā, kas paredzēts 2. panta 1. punkta trešajā ievilkumā.III NODAĻAESOŠIE APSTĀKĻI5. pants1. Dalībvalstu, kuru diplomi, sertifikāti un citi kvalifikāciju apliecinoši dokumenti neatbilst minimālajām apmācību prasībām, kuras paredz Direktīvas 80/155/EEK 1. pants, pilsoņu gadījumā katra dalībvalsts atzīst kā pietiekamu pierādījumu diplomus, sertifikātus un citus vecmāšu kvalifikāciju apliecinošus dokumentus, kurus izdevušas tās dalībvalstis ne vairāk kā sešus mēnešus līdz šīs direktīvas izziņošanai, kopā ar sertifikātu, kas apliecina, ka šie pilsoņi lietpratīgi un likumīgi veikuši attiecīgās darbības vismaz trīs gadus piecu gadu laikposmā pirms šī sertifikāta izsniegšanas.2. Tādu dalībvalstu pilsoņu gadījumā, kuru diplomi, sertifikāti un citi kvalifikāciju apliecinoši dokumenti atbilst visām minimālajām apmācību prasībām, kuras paredz Direktīvas 80/155/EEK 1. pants, bet atbilstīgi šīs direktīvas 2. pantam, jāatzīst tikai tad, ja tiem pievienots profesionālās prakses sertifikāts, kas minēts 4. pantā, katra dalībvalsts atzīst kā pietiekamu pierādījumu diplomus, sertifikātus un citus vecmāšu kvalifikāciju apliecinošus dokumentus, kurus izdevušas tās dalībvalstis pirms šīs direktīvas stāšanās spēkā, kopā ar sertifikātu, kas apliecina, ka šie pilsoņi lietpratīgi un likumīgi veikuši attiecīgās darbības vismaz trīs gadus piecu gadu laikposmā pirms šī sertifikāta izsniegšanas.IV NODAĻAAKADĒMISKĀ NOSAUKUMA LIETOŠANA6. pants1. Neskarot 15. pantu, uzņēmējas dalībvalstis nodrošina, lai dalībvalstu pilsoņiem, kas izpildījuši 2. un 5. pantā paredzētos nosacījumus, būtu tiesības izmantot likumīgo akadēmisko nosaukumu, ciktāl tas nav identisks amata nosaukumam vai vajadzības gadījumā — tā saīsinājumu izcelsmes dalībvalsts vai dalībvalsts, no kurienes tie nāk, valodā vai valodās. Uzņēmēja dalībvalsts drīkst pieprasīt aiz šī nosaukuma norādīt tā piešķīrējas iestādes vai eksaminācijas komisijas nosaukumu un vietu.2. Ja izcelsmes dalībvalstī vai dalībvalstī, no kuras nāk ārvalstu pilsonis, lietoto akadēmisko nosaukumu uzņēmējā dalībvalstī var sajaukt ar nosaukumu, kas šajā valstī prasa papildu apmācību, kuru attiecīgā persona nav apguvusi, uzņēmēja dalībvalsts drīkst pieprasīt, lai šī persona izmanto izcelsmes dalībvalstī vai dalībvalstī, no kuras tā nāk, lietoto nosaukumu piemērotā veidā, kuru nosaka uzņēmēja dalībvalsts.V NODAĻANOTEIKUMI, KAS ĻAUTU EFEKTĪVI ĪSTENOT TIESĪBAS VEIKT UZŅĒMĒJDARBĪBU, KĀ ARĪ VEICINA PAKALPOJUMU SNIEGŠANAS BRĪVĪBUA. Noteikumi, kas īpaši attiecas uz tiesībām veikt uzņēmējdarbību.7. pants1. Uzņēmēja dalībvalsts, kas pieprasa saviem pilsoņiem pierādījumus par labām personiskajām īpašībām un labu reputāciju, kad tie pirmo reizi sāk jebkuru no 1. pantā minētajām darbībām, attiecībā uz citu dalībvalstu pilsoņiem kā pietiekamu pierādījumu pieņem sertifikātu, ko izsniegusi izcelsmes dalībvalsts vai tās dalībvalsts kompetenta iestāde, no kuras ārvalstnieks nāk, kas apliecina atbilstību dalībvalsts prasībām par labām personiskajām īpašībām un labu reputāciju, sākot minēto darbību.2. Ja izcelsmes dalībvalsts vai dalībvalsts, no kuras ārvalstnieks nāk, neprasa pierādījumu par labām personiskajām īpašībām un labu reputāciju no personām, kuras vēlas sākt attiecīgo darbību pirmo reizi, uzņēmēja dalībvalsts drīkst pieprasīt no izcelsmes dalībvalsts pilsoņiem vai dalībvalsts, no kurienes ārvalstnieks nāk, izvilkumu no tiesvedības vai, ja tāda nav, līdzvērtīgu dokumentu, kuru izdevusi izcelsmes dalībvalsts, vai tās dalībvalsts kompetenta iestāde, no kuras ārvalstnieks nāk.3. Ja uzņēmēja dalībvalsts ir informēta par kādu nopietnu starpgadījumu, kas noticis ārpus tās teritorijas pirms attiecīgās personas apmešanās šajā valstī un kas varētu ietekmēt attiecīgās darbības sākšanu šīs valsts teritorijā, tā drīkst informēt izcelsmes dalībvalsti vai dalībvalsti, no kuras ārvalstnieks nāk.Izcelsmes dalībvalsts vai dalībvalsts, no kuras ārvalstnieks nāk, pārbauda starpgadījuma atbilstību patiesībai, ja tas varētu šajā dalībvalstī ietekmēt attiecīgās darbības sākšanu. Šīs dalībvalsts iestādes pieņem lēmumu par veicamās izmeklēšanas raksturu un apjomu un informē uzņēmēju dalībvalsti par jebkāda veida turpmāku rīcību, kuru tās veic saistībā ar sertifikātiem vai dokumentiem, kurus tās izdevušas.4. Dalībvalstis nodrošina pārsūtītās informācijas konfidencialitāti.8. pants1. Ja uzņēmējā dalībvalstī spēkā ir ar normatīviem vai administratīviem aktiem noteiktas prasības attiecībā uz labām personiskajām īpašībām un labu reputāciju, to skaitā noteikumi par disciplināriem pasākumiem attiecībā uz nopietniem profesionāliem pārkāpumiem vai tiesāšanu par kriminālpārkāpumiem, un tas attiecas uz jebkuras 1. pantā minētās darbības veikšanu, izcelsmes dalībvalsts vai dalībvalsts, no kuras ārvalstnieks nāk, nosūta uzņēmējai dalībvalstij visu vajadzīgo informāciju par profesionāla vai administratīva rakstura disciplinārsodiem, kas piemēroti attiecīgajai personai, vai tai piemērotiem kriminālsodiem laikā, kad tā darbojusies savā profesijā izcelsmes dalībvalstī vai dalībvalstī, no kuras tā nāk.2. Ja uzņēmēja dalībvalsts ir sīki informēta par kādu nopietnu starpgadījumu, kas noticis ārpus tās teritorijas pirms attiecīgās personas apmešanās šajā valstī un kas varētu ietekmēt attiecīgās darbības sākšanu šīs valsts teritorijā, tā drīkst informēt izcelsmes dalībvalsti vai dalībvalsti, no kuras ārvalstnieks nāk.Izcelsmes dalībvalsts vai dalībvalsts, no kuras ārvalstnieks nāk, pārbauda faktu precizitāti, ja tie varētu šajā dalībvalstī ietekmēt attiecīgās darbības uzsākšanu. Šīs dalībvalsts iestādes pieņem lēmumu par veicamās izmeklēšanas raksturu un apjomu un informē uzņēmēju dalībvalsti par jebkāda veida turpmāku rīcību, ko tās veic saistībā ar informāciju, kuru tās nosūtījušas saskaņā ar 1. punktu.3. Dalībvalstis nodrošina pārsūtītās informācijas konfidencialitāti.9. pantsJa uzņēmēja dalībvalsts pieprasa saviem pilsoņiem, kuri vēlas sākt vai veikt jebkuru no 1. pantā minētajām darbībām, fiziskās un garīgās veselības sertifikātu, tad šī valsts uzskata par pietiekamu pierādījumu dokumentu, kas tiek prasīts izcelsmes dalībvalstī vai dalībvalstī, no kuras ārvalstnieks nāk.Ja izcelsmes dalībvalsts vai dalībvalsts, no kuras ārvalstnieks nāk, neuzliek nekādas šāda veida prasības tiem, kuri vēlas sākt vai veikt attiecīgo darbību, uzņēmēja dalībvalsts no šāda pilsoņa pieņem sertifikātu, ko izsniegusi attiecīgās valsts kompetenta iestāde un kas atbilst uzņēmējas dalībvalsts izsniegtajiem sertifikātiem.10. pantsDokumentus, kas izsniegti saskaņā ar 7., 8. un 9. pantu, nedrīkst iesniegt vairāk nekā trīs mēnešus pēc to izdošanas datuma.11. pants1. Procedūra, lai atļautu attiecīgajai personai sākt jebkuru no 1. pantā minētajām darbībām, ievērojot 7., 8. un 9. pantu, jāpabeidz pēc iespējas ātrāk un ne vēlāk kā trīs mēnešus pēc visu ar šo personu saistīto dokumentu iesniegšanas, neņemot vērā kavēkļus, kurus var radīt jebkura pārsūdzība, kas iesniegta sakarā ar šīs procedūras pārtraukšanu.2. 7. panta 3. punktā un 8. panta 2. punktā minētajos gadījumos pārskatīšanas lūgums uz laiku atceļ 1. punktā noteikto laika ierobežojumu.Dalībvalsts, pie kuras vēršas pēc informācijas, atbildi sniedz trīs mēnešu laikā.Saņemot atbildi, vai arī minētā laikposma beigās uzņēmēja dalībvalsts turpina 1. punktā minēto procedūru.12. pantsJa uzņēmēja dalībvalsts pieprasa saviem pilsoņiem, kuri vēlas sākt vai veikt vienu no darbībām, kas minētas 1. pantā, dot zvērestu vai svinīgu solījumu, un ja šāda zvēresta vai solījumu formu nevar izmantot citas dalībvalsts pilsoņi, šī dalībvalsts nodrošina, ka attiecīgajai personai tiek piedāvāta piemērota un līdzvērtīga zvēresta vai solījuma forma.B. Noteikumi, kas īpaši attiecas uz pakalpojumu sniegšanu13. pants1. Ja dalībvalsts pieprasa saviem pilsoņiem, kuri vēlas sākt vai veikt jebkuru no 1. pantā minētajām darbībām, piederību vai reģistrāciju kādā profesionālā organizācijā vai struktūrā, vai tās atļauju, šī dalībvalsts pakalpojumu sniegšanas gadījumā atbrīvo dalībvalstu pilsoņus no šīs prasības.Attiecīgā persona sniedz pakalpojumus ar tādām pašām tiesībām un pienākumiem kā uzņēmējas dalībvalsts pilsoņi; jo īpaši tā ir pakļauta profesionāla vai administratīva rakstura ētikas noteikumiem, kas ir spēkā tajā dalībvalstī.Ja uzņēmēja dalībvalsts pieņem kādus pasākumus, ievērojot otro daļu, vai uzzina faktus, kas ir pretrunā ar šiem noteikumiem, tā nekavējoties informē dalībvalsti, kur attiecīgā persona ir reģistrēta.2. Uzņēmēja dalībvalsts drīkst prasīt, lai attiecīgā persona veic iepriekšēju paziņojumu kompetentām iestādēm saistībā ar tās sniegtajiem pakalpojumiem, ja tie ietver pagaidu uzturēšanos tās teritorijā.Steidzamos gadījumos šo ziņojumu var veikt pēc iespējas ātrāk jau pēc pakalpojumu sniegšanas.3. Saskaņā ar 1. un 2. punktu, uzņēmēja dalībvalsts drīkst pieprasīt attiecīgajai personai iesniegt vienu vai vairākus dokumentus, kas ietver šādus konkrētus datus:- 2. punktā minēto deklarāciju,- sertifikātu, kas apliecina, ka attiecīgā persona likumīgi veic attiecīgās darbības dalībvalstī, kurā tā ir reģistrēta,- sertifikātu, ka attiecīgā persona ir ieguvusi vienu vai otru diplomu, sertifikātu vai citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu, kas vajadzīgs, lai sniegtu attiecīgos pakalpojumus, un kas ir minēts šajā direktīvā.4. 3. punktā minēto dokumentu vai dokumentus nedrīkst iesniegt vēlāk kā 12 mēnešus pēc to izsniegšanas datuma.5. Ja dalībvalsts uz laiku vai pastāvīgi atņem pilnībā vai daļēji kādam savam pilsonim vai tās teritorijā reģistrētam citas dalībvalsts pilsonim tiesības veikt kādu no 1. pantā minētajām darbībām, tad tā pēc vajadzības nodrošina īslaicīgu vai pastāvīgu 3. punkta otrajā ievilkumā minētā sertifikāta atsaukšanu.14. pantsJa ir prasīta reģistrācija kādā uzņēmējas dalībvalsts sociālā nodrošinājuma iestādē, lai veiktu norēķinus ar apdrošināšanas iestādēm par pakalpojumiem, kas sniegti personām, kuras apdrošinātas saskaņā ar sociālā nodrošinājuma sistēmām, šī dalībvalsts atbrīvo dalībvalstu pilsoņus, kuri reģistrēti citā dalībvalstī, no šīs prasības gadījumos, kad pakalpojumu sniegšana ir saistīta ar attiecīgās personas ceļošanu.Tomēr attiecīgās personas šai iestādei piegādā informāciju pirms vai steidzamos gadījumos pēc pakalpojumu sniegšanas.C. Noteikumi, kas kopēji tiesībām veikt uzņēmējdarbību, kā arī pakalpojumu sniegšanas brīvībai15. pantsJa uzņēmējā dalībvalstī amata nosaukuma lietošana saistībā ar kādu no 1. pantā minētajām darbībām ir reglamentēta, citu dalībvalstu pilsoņi, kas atbilst 2. un 5. pantā minētajiem nosacījumiem, lieto uzņēmējas dalībvalsts amata nosaukumus, kuri tajā valstī atbilst minētajiem kvalifikācijas nosacījumiem, un izmanto saīsināto nosaukumu.16. pants1. Dalībvalstis pieņem vajadzīgos pasākumus, lai ļautu attiecīgajām personām iegūt informāciju par uzņēmējas dalībvalsts veselības aizsardzības un sociālā nodrošinājuma tiesību aktiem un vajadzības gadījumā arī par profesionālo ētiku.Šim nolūkam dalībvalstis drīkst izveidot informācijas centrus, kuros šādas personas var iegūt vajadzīgo informāciju. Uzņēmējdarbības gadījumā uzņēmējas dalībvalstis drīkst pieprasīt attiecīgajām personām sazināties ar šiem centriem.2. Dalībvalstis drīkst izveidot 1. punktā minētos centrus kompetentās iestādēs un struktūrās, kuras tām jānorāda 20. panta 1. punktā noteiktajā laikposmā.3. Dalībvalstis seko līdzi, lai vajadzības gadījumā attiecīgās personas savās un savu pacientu interesēs apgūtu valodu zināšanas, kas vajadzīgas to profesionālo pienākumu veikšanai uzņēmējā dalībvalstī.VI NODAĻANOBEIGUMA NOTEIKUMI17. pantsPamatotu šaubu gadījumā uzņēmēja dalībvalsts drīkst pieprasīt citas dalībvalsts kompetentai iestādei apstiprināt to diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu autentiskumu, kurus izsniegusi šī cita dalībvalsts un kuri minēti II un III nodaļā, kā arī apliecinājumu tam, ka attiecīgā persona ir izpildījusi visas apmācību prasības, kas noteiktas Direktīvā 80/155/EEK.18. pants20. panta 1. punktā noteiktajā laikposmā dalībvalstis nozīmē iestādes un struktūras, kuras drīkst izsniegt vai saņemt diplomus, sertifikātus un citus kvalifikāciju apliecinošus dokumentus, kā arī šajā direktīvā minētos dokumentus un informāciju, un nekavējoties par to informē citas dalībvalstis un Komisiju.19. pantsŠī direktīva attiecas arī uz dalībvalstu pilsoņiem, kuri saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 1612/68 veic vai veiks kādu no 1. pantā minētajām darbībām kā darbinieki.20. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā pasākumi, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības trīs gadu laikā no tās izziņošanas, un nekavējoties par to informē Komisiju.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus galvenos savu tiesību aktus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.21. pantsJa dalībvalsts sastopas ar būtiskām grūtībām zināmās jomās, piemērojot šo direktīvu, Komisijā izskata šīs grūtības sadarbībā ar šo valsti un pieprasa Veselības aizsardzības vecāko amatpersonu komitejas, kas izveidota saskaņā ar Lēmumu 75/365/EEK [7], kurā jaunākie grozījumi veikti ar Lēmumu 80/157/EEK [8]., atzinumu.Vajadzības gadījumā Komisija iesniedz Padomei attiecīgus priekšlikumus.22. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē 1980. gada 21. JanvārīPadomes vārdā —priekšsēdētājsG. Marcora[1] OV C 18, 12.2.1970., 1. lpp.[2] OV C 101, 4.8.1970., 26. lpp.[3] OV C 146 11.12.1970., 17. lpp.[4] OV L 33, 11.2.1980., 8. lpp.[5] OV L 257, 19.10.1968. 2. lpp.[6] OV L 176, 15.7.1977., 1. lpp.[7] OV L 167, 30.6.1975., 19. lpp.[8] OV L 33, 11.2.1980., 15. lpp--------------------------------------------------


title: Padomes Vienpadsmitā direktīva (1989. gada 21. decembris) par informācijas sniegšanas prasībām attiecībā uz filiālēm, ko kādā dalībvalstī atvērušas noteiktu veidu sabiedrības, uz kurām attiecas citas valsts tiesību akti

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31989L0666

Oficiālais Vēstnesis L 395 , 30/12/1989 Lpp. 0036 - 0039 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 17 Sējums 1 Lpp. 0099  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 17 Sējums 1 Lpp. 0099

		Padomes Vienpadsmitā direktīva(1989. gada 21. decembris)par informācijas sniegšanas prasībām attiecībā uz filiālēm, ko kādā dalībvalstī atvērušas noteiktu veidu sabiedrības, uz kurām attiecas citas valsts tiesību akti(89/666/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 54. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā, lai sabiedrībām, kas minētas Līguma 58. pantā, atvieglotu iespējas brīvi veikt uzņēmējdarbību, 54. panta 3. punkta g) apakšpunkts un vispārīgā programma par ierobežojumu atcelšanu attiecībā uz tiesībām veikt uzņēmējdarbību paredz to garantiju koordinēšanu, kas dalībvalstīs prasītas no sabiedrībām, lai aizsargātu dalībnieku un citu personu intereses;tā kā līdz šim šāda koordinācija ir ieviesta attiecībā uz informācijas sniegšanas prasībām, pieņemot Pirmo direktīvu 68/151/EEK [4], kas attiecas uz kapitālsabiedrībām, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1985. gada Pievienošanās aktu; tā kā grāmatvedības jomā koordinācija ir turpinājusies ar Ceturto direktīvu 78/660/EEK [5], kura attiecas uz noteiktu veidu sabiedrību gada pārskatiem un kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1985. gada Pievienošanās aktu, ar Septīto direktīvu 83/349/EEK [6], kura attiecas uz konsolidētajiem pārskatiem un kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1985. gada Pievienošanās aktu, un ar Astoto direktīvu 84/253/EEK [7], kura attiecas uz personu apstiprināšanu grāmatvedības dokumentu obligāto revīziju veikšanai;tā kā šīs direktīvas attiecas uz sabiedrībām, bet ne uz to filiālēm; tā kā filiāles atvēršana tāpat kā meitasuzņēmuma izveidošana ir viena no iespējām, ko pašlaik var izmantot sabiedrības, īstenojot tiesības veikt uzņēmējdarbību citā dalībvalstī;tā kā koordinācijas trūkums attiecībā uz filiālēm, jo īpaši atklātības jomā, rada akcionāru un trešo personu aizsardzības atšķirības starp sabiedrībām, kas citās dalībvalstīs atver filiāles, un tām, kas tajās veido meitasuzņēmumus;tā kā atšķirības dalībvalstu tiesību aktos šajā jomā var traucēt izmantot tiesības veikt uzņēmējdarbību; tā kā šādas atšķirības ir jālikvidē, lai aizsargātu inter alia šo tiesību īstenošanu;tā kā, lai nodrošinātu to personu aizsardzību, kas veic darījumus ar sabiedrībām, izmantojot filiāļu starpniecību, ir vajadzīgi pasākumi sakarā ar atklātības prasībām dalībvalstīs, kurās filiāles atrodas; tā kā dažā ziņā filiāles ietekme ekonomikā un sociālajā jomā var būt līdzvērtīga meitasuzņēmuma ietekmei, tādējādi radot sabiedrībā interesi iegūt sabiedrības datus filiālē; tā kā, lai šādu atklātību panāktu, ir jāizmanto jau ieviestā procedūra, kādu Kopienā izmanto attiecībā uz akciju sabiedrībām;tā kā šāda atklātība attiecas uz daudziem svarīgiem dokumentiem un datiem, kā arī uz grozījumiem, kas tajos izdarīti;tā kā šo atklātību, izņemot pārstāvības pilnvaras, nosaukumu, juridisko formu, sabiedrības darbības izbeigšanu un maksātnespējas procedūras, kas uz to attiecas, var ierobežot līdz informācijai par pašu filiāli kopā ar norādi par tās sabiedrības reģistru, kurai pieder filiāle, jo saskaņā ar Kopienas noteikumiem visa informācija par sabiedrību ir pieejama šajā reģistrā;tā kā pēc valstu tiesību aktu koordinācijas attiecībā uz sabiedrību grāmatvedības dokumentu sagatavošanu, revīziju un atklātību vairs nav pamatojuma valstu noteikumiem par to grāmatvedības dokumentu atklātību, kas attiecas uz filiālēm; tā kā tāpēc pietiek ar to, ka filiāles reģistrā nodod atklātībā grāmatvedības dokumentus, ko revidējusi un nodevusi atklātībā sabiedrība;tā kā uz vēstulēm un pasūtījumu veidlapām, kuras lieto filiāle, jābūt vismaz tādai pašai informācijai kā uz sabiedrības vēstulēm un pasūtījumu veidlapām, kā arī jānorāda filiāles reģistrs;tā kā, lai nodrošinātu to, ka šīs direktīvas mērķi tiek pilnībā īstenoti, un lai izvairītos no jebkādas diskriminācijas, kas saistīta ar sabiedrības izcelsmes valsti, šī direktīva attiecas arī uz tām filiālēm, kuras atver sabiedrības, ko neregulē dalībvalstu tiesību akti un kuras ir izveidotas tādās juridiskās formās, kas ir līdzīgas sabiedrībām, uz kurām attiecas Direktīva 68/151/EEK; tā kā šīm filiālēm ir jāpiemēro daži noteikumi, kas atšķiras no tiem, kurus piemēro tām sabiedrību filiālēm, ko regulē citu dalībvalstu tiesību akti, jo iepriekš minētās direktīvas neattiecas uz tām sabiedrībām, kas nav dalībvalstu sabiedrības;tā kā šī direktīva nekādi neietekmē tās filiālēm izvirzītās atklātības prasības, kuras regulē citi noteikumi, piemēram, tiesību akti par nodarbināto tiesībām iegūt informāciju, nodokļiem vai informācijas sniegšanu statistikas nolūkos,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.I IEDAĻACitu dalībvalstu sabiedrību filiāles1. pants1. Tādas filiāles dokumentus un datus, ko dalībvalstī atvērusi sabiedrība, kuru regulē citas dalībvalsts tiesību akti un uz kuru attiecas Direktīva 68/151/EEK, nodod atklātībā saskaņā ar minētās direktīvas 3. pantu, ievērojot tās dalībvalsts tiesību aktus, kurā filiāle atrodas.2. Ja atklātības prasības attiecībā uz filiāli atšķiras no tām, kas attiecas uz sabiedrību, darījumos, kurus veic ar filiāli, ievēro tās atklātības prasības, kas attiecas uz filiāli.2. pants1. Obligātā atklātība, kas paredzēta 1. pantā, attiecas tikai uz šādiem dokumentiem un datiem:a) filiāles adrese;b) filiāles darbība;c) reģistrs, kurā glabājas Direktīvas 68/151/EEK 3. pantā minētā lieta, kopā ar sabiedrības reģistrācijas numuru;d) sabiedrības nosaukums un juridiskā forma, un filiāles nosaukums, ja tas atšķiras no sabiedrības nosaukuma;e) to personu dati un ziņas par iecelšanu amatā un atbrīvošanu no amata, kuras ir pilnvarotas pārstāvēt sabiedrību darījumos ar trešām personām un tiesā:- kā sabiedrības struktūra, kas izveidota saskaņā ar likumu, vai šādas struktūras locekļi saskaņā ar atklātības prasībām attiecībā uz sabiedrībām, kā paredzēts Direktīvas 68/151/EEK 2. panta 1. punkta d) apakšpunktā,- kā sabiedrības pastāvīgi pārstāvji, kas atbild par filiāles darbību, norādot viņu pilnvaru apjomu;f) sabiedrības darbības izbeigšana, likvidatoru iecelšana, dati par viņiem un viņiem piešķirtām pilnvarām un likvidācijas pabeigšana saskaņā ar sabiedrības datu atklātību, kā paredzēts Direktīvas 68/151/EEK 2. panta 1. punkta h), j) un k) apakšpunktā,- maksātnespējas procedūras, vienošanās ar kreditoriem vai citas analogas procedūras, kas attiecas uz sabiedrību;g) grāmatvedības dokumenti saskaņā ar 3. pantu;h) filiāles slēgšana.2. Saskaņā ar 1. pantu dalībvalsts, kurā ir atvērta filiāle, var prasīt šādu ziņu nodošanu atklātībā:a) šā panta 1. punkta e) un f) apakšpunktā norādīto personu paraksti;b) dibināšanas dokumenti un statūti, ja tie ir atsevišķos dokumentos, kā paredzēts Direktīvas 68/151/EEK 2. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā, kopā ar grozījumiem, kas izdarīti šajos dokumentos;c) šā panta 1. punkta c) apakšpunktā norādītā reģistra izsniegts apliecinājums, ka šāda sabiedrība pastāv;d) norāde par vērtspapīriem, kas ir tādas sabiedrības īpašumā, kura atrodas šajā dalībvalstī, ja šo datu nodošana atklātībai ir saistīta ar šo vērtspapīru likumību.3. pantsObligātā atklātība, kas paredzēta 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā, attiecas tikai uz grāmatvedības dokumentiem, kas sagatavoti, revidēti un nodoti atklātībā saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kuri regulē sabiedrību, atbilstoši Direktīvām 78/660/EEK, 83/349/EEK un 84/253/EEK.4. pantsDalībvalsts, kurā atver filiāli, var noteikt, ka 2. panta 2. punkta b) apakšpunktā un 3. pantā minētie dokumenti jāpublicē kādā citā Kopienas oficiālajā valodā un ka to tulkojumiem jābūt apstiprinātiem.5. pantsJa sabiedrība kādā dalībvalstī atver vairākas filiāles, 2. panta 2. punkta b) apakšpunktā un 3. pantā minētos dokumentus var nodot atklātībā vienas filiāles reģistrā pēc sabiedrības izvēles.Šādā gadījumā citām filiālēm obligātās atklātības prasība ir darīt zināmu filiāļu reģistru, kurā ir nodoti atklātībā šo filiāļu dati, kopā ar šīs filiāles numuru šajā reģistrā.6. pantsDalībvalstis nosaka, ka uz filiāles vēstulēm un pasūtījumu veidlapām papildus Direktīvas 68/151/EEK 4. pantā paredzētajai informācijai jānorāda arī reģistrs, kurā glabājas šīs filiāles lieta kopā ar tās reģistrācijas numuru.II IEDAĻATrešo valstu sabiedrību filiāles7. pants1. Tādas filiāles dokumentus un datus, ko dalībvalstī atvērusi sabiedrība, kuru neregulē dalībvalstu tiesību akti, bet kuras juridiskā forma ir līdzīga sabiedrību tipiem, uz kuriem attiecas Direktīva 68/151/EEK, nodod atklātībā saskaņā ar minētās direktīvas 3. pantu, ievērojot filiāles dalībvalsts tiesību aktus.2. Piemēro 1. panta 2. punktu.8. pantsObligātā atklātība, kas paredzēta 7. pantā, attiecas vismaz uz šādiem dokumentiem un datiem:a) filiāles adrese;b) filiāles darbība;c) tie valsts tiesību akti, kas regulē sabiedrību;d) sabiedrības reģistrs un tās reģistrācijas numurs, ja to paredz šie tiesību akti;e) dibināšanas dokumenti un statūti, ja tie ir atsevišķos dokumentos, kopā ar visiem grozījumiem, kas izdarīti šajos dokumentos;f) sabiedrības juridiskā forma, galvenā darījumu vieta un mērķis un, vismaz reizi gadā, — parakstītā kapitāla apjoms, ja šie dati nav norādīti dokumentos, kas minēti e) apakšpunktā;g) sabiedrības nosaukums un filiāles nosaukums, ja tas atšķiras no sabiedrības nosaukuma;h) to personu dati un ziņas par to iecelšanu amatā un atbrīvošanu no amata, kuras ir pilnvarotas pārstāvēt sabiedrību darījumos ar trešām personām un tiesā:- kā sabiedrības struktūra, kas izveidota saskaņā ar likumu, vai šādas struktūras locekļi,- kā sabiedrības pastāvīgi pārstāvji, kas atbild par filiāles darbību.Jānorāda to personu pilnvaru apjoms, kuras ir pilnvarotas pārstāvēt sabiedrību, kā arī jāprecizē, vai tās var to darīt atsevišķi vai tām ir jādarbojas kopā;i) - sabiedrības darbības izbeigšana, likvidatoru iecelšana, dati par viņiem un viņiem piešķirtām pilnvarām, kā arī likvidācijas pabeigšana,- maksātnespējas procedūras, vienošanās ar kreditoriem vai citas analogas procedūras, kas attiecas uz sabiedrību;j) grāmatvedības dokumenti saskaņā ar 7. pantu;k) filiāles slēgšana.9. pants1. Obligātā atklātība, kas paredzēta 8. panta 1. punkta j) apakšpunktā, attiecas tikai uz grāmatvedības dokumentiem, kas sagatavoti, revidēti un nodoti atklātībā saskaņā ar tiem dalībvalsts tiesību aktiem, kuri regulē sabiedrību. Ja tie nav sagatavoti saskaņā ar Direktīvu 78/660/EEK un Direktīvu 83/349/EEK vai tā, kā tajās norādīts, dalībvalstis var pieprasīt ar filiāles darbībām saistīto grāmatvedības dokumentu sagatavošanu un nodošanu atklātībā.2. Piemēro 4. un 5. pantu.10. pantsDalībvalstis nosaka, ka uz filiāles vēstulēm un pasūtījumu veidlapām jānorāda reģistrs, kurā glabājas šīs filiāles lieta, kopā ar tās reģistrācijas numuru. Ja valsts tiesību akti, kas regulē sabiedrību, prasa ierakstīšanu reģistrā, ir jānorāda arī sabiedrības reģistrs un tās reģistrācijas numurs.III IEDAĻAFiliāļu norādīšana sabiedrības gada pārskatā11. pantsDirektīvas 78/660/EEK 46. panta 2. punktam pievieno šādu apakšpunktu:"e) sabiedrības filiālēm."IV IEDAĻAPagaidu noteikumi un nobeiguma noteikumi12. pantsDalībvalstis paredz attiecīgus sodus gadījumos, kad dati, kas norādīti 1., 2., 3., 7., 8. un 9. pantā, nav nodoti atklātībā un kad obligātie dati, kas minēti 6. un 10. pantā, nav norādīti uz vēstulēm un pasūtījumu veidlapām.13. pantsKatra dalībvalsts nosaka, kas veic šajā direktīvā paredzētās atklātības formalitātes.14. pants1. Šīs direktīvas 3. un 9. pantu nepiemēro filiālēm, ko atver kredītiestādes un finanšu iestādes, uz kurām attiecas Direktīva 89/117/EEK [8].2. Līdz turpmākai koordinācijai dalībvalstīm nav jāpiemēro 3. un 9. pants apdrošināšanas sabiedrību filiālēm.15. pantsAtceļ Direktīvas 78/660/EEK 54. pantu un Direktīvas 83/349/EEK 48. pantu.16. pants1. Dalībvalstis pieņem normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības ne vēlāk kā līdz 1992. gada 1. janvārim. Par to tās tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis nosaka, ka 1. punktā paredzētos noteikumus piemēro no 1993. gada 1. janvāra un noteikumus attiecībā uz grāmatvedības dokumentiem pirmo reizi piemēro gada pārskatiem tajā finanšu gadā, kas sākas 1993. gada 1. janvārī vai 1993. gada laikā.3. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savus tiesību aktus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.17. pantsKontaktkomiteja, kas izveidota saskaņā ar Direktīvas 78/660/EEK 52. pantu, veic arī šādus uzdevumus:a) neierobežojot Līguma 169. un 170. pantu, atvieglo saskaņotu šīs direktīvas piemērošanu, regulārās sanāksmēs risinot praktiskus jautājumus, kas radušies sakarā ar tās piemērošanu;b) vajadzības gadījumā konsultē Komisiju par papildinājumiem vai grozījumiem šajā direktīvā.18. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1989. gada 21. decembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājaE. Cresson[1] OV C 105, 21.4.1988., 6. lpp.[2] OV C 345, 21.12.1987., 76. lpp. un OV C 256, 9.10.1989., 27. lpp.[3] OV C 319, 30.11.1987., 61. lpp.[4] OV L 65, 14.3.1968., 8. lpp.[5] OV L 222, 14.8.1978., 11. lpp.[6] OV L 193, 18.7.1983., 1. lpp.[7] OV L 126, 12.5.1984., 20. lpp.[8] OV L 44, 16.2.1989., 40. lpp.--------------------------------------------------