title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 96/9/EK (1996. gada 11. marts) par datubāzu tiesisko aizsardzību

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31996L0009

Oficiālais Vēstnesis L 077 , 27/03/1996 Lpp. 0020 - 0028

		Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 96/9/EK(1996. gada 11. marts)par datubāzu tiesisko aizsardzībuEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ievērojot Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 57. panta 2. punktu, 66. un 100.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],saskaņā ar Līguma 189.b pantā noteikto procedūru [3],1) tā kā pašlaik dalībvalstīs spēkā esošie tiesību akti pietiekami neaizsargā datubāzes; tā kā, ja šāda aizsardzība ir, tā katrā dalībvalstī ir citāda;2) tā kā šādām datubāzu tiesiskās aizsardzības atšķirībām dalībvalstu tiesību aktos ir tieša negatīva ietekme uz iekšējā tirgus darbību attiecībā uz datubāzēm un, jo īpaši, uz fizisku un juridisku personu brīvību piegādāt tiešsaistes datubāzu produktus un pakalpojumus, pamatojoties uz visā Kopienā saskaņotu tiesisko reglamentāciju; tā kā šādas atšķirības varētu kļūt vēl lielākas, dalībvalstīm ieviešot jaunus tiesību aktus šajā jomā, kas iegūst arvien plašāku starptautisku dimensiju;3) tā kā atšķirības, kas traucē iekšējā tirgus darbībai, ir jālikvidē, un jānovērš jaunu šādu atšķirību rašanās, bet atšķirības, kas uz iekšējā tirgus darbību vai Kopienas informācijas tirgus attīstību neatstāj nelabvēlīgu ietekmi, nav jālikvidē un nav jānovērš to rašanās;4) tā kā dalībvalstīs saskaņā ar to tiesību aktiem vai precedentu tiesībām ir dažādas datubāzu autortiesību aizsardzības formas, un tā kā, ja šīs tiesību aktu atšķirības aizsardzības apjomā un nosacījumos dalībvalstu starpā saglabājas, šādas nesaskaņotas intelektuālā īpašuma tiesības var kavēt preču vai pakalpojumu brīvu apriti Kopienā;5) tā kā autortiesības saglabājas kā raksturīga izņēmuma tiesību forma datubāzu autoriem;6) tā kā, ja nav saskaņotas tiesību aktu vai precedentu tiesību sistēmas attiecībā uz negodīgu konkurenci, tomēr papildu vajadzīgi citi līdzekļi, lai novērstu nesankcionētu datubāzu satura iegūšanu un/vai atkārtotu izmantošanu;7) tā kā datubāzu izstrāde prasa ievērojamus cilvēku, tehnikas un finanšu resursu ieguldījumus, toties, lai tās nokopētu vai tām piekļūtu, jāpatērē niecīga daļa no izmaksām, kas vajadzīgas, lai tās patstāvīgi izstrādātu;8) tā kā nesankcionētai datubāzu satura iegūšanai un/vai atkārtotai izmantošanai var būt nopietnas ekonomiskas un tehniskas sekas;9) tā kā datubāzes ir būtiski svarīgs līdzeklis Kopienas informācijas tirgus attīstībā; tā kā šis līdzeklis ir noderīgs arī daudzās citās jomās;10) tā kā ik gadu visās tirdzniecības un rūpniecības nozarēs radītās un apstrādātās informācijas apjoma straujais pieaugums Kopienā un pasaulē prasa ieguldījumu uzlabotās informācijas apstrādes sistēmās visās dalībvalstīs;11) tā kā ieguldījumi, ko datubāzu jomā veic dalībvalstis, Kopiena un pasaulē lielākās datubāzu izstrādātājas trešās valstis, pašlaik ir ļoti atšķirīgi apjoma ziņā;12) tā kā Kopienā nebūs ieguldījumu modernās informācijas uzkrāšanas un apstrādes sistēmās, ja datubāzu veidotāju tiesību aizsardzībai netiks ieviests stabils un vienāds tiesiskās aizsardzības režīms;13) tā kā šī direktīva aizsargā darbu, datu un citu materiālu krājumus, sauktus arī par "kompilācijām", ko sakārto, glabā un kam var piekļūt dažādiem līdzekļiem, kas ietver elektroniskos, elektromagnētiskos vai elektrooptiskos procesus, vai analogus procesus;14) tā kā šajā direktīvā paredzēto aizsardzību vajadzētu attiecināt arī uz neelektroniskām datubāzēm;15) tā kā kritēriji, kurus izmanto, lai noteiktu, vai uz datubāzi attiecināma autortiesību aizsardzība, būtu jānosaka, ņemot vērā faktu, ka datubāzes satura atlase vai izkārtojums ir autora paša intelekta radīts; tā kā šādai aizsardzībai jāattiecas uz datubāzes struktūru;16) tā kā, lai noteiktu, vai uz datubāzi attiecināma autortiesību aizsardzība, būtu jāpiemēro vienīgi oriģinalitātes kritērijs tādā ziņā, ka tas ir autora paša radīts darbs, un jo īpaši nevajadzētu piemērot nekādus estētiskus vai kvalitātes kritērijus;17) tā kā ar terminu "datubāze" būtu jāsaprot literāru, mākslas, muzikālu vai citu darbu krājumus, vai citu materiālu, piemēram, teksti, skaņas, attēli, skaitļi, fakti un dati, krājumus; tā kā tam būtu jāattiecas uz neatkarīgu darbu, datu vai citu materiālu krājumiem, kurus sistemātiski vai metodiski sakārto, un kuriem var individuāli piekļūt; tā kā tas nozīmē, ka šī direktīva neattiecas uz pašiem ierakstiem vai audiovizuāliem, kinematogrāfiskiem, literāriem vai muzikāliem darbiem;18) tā kā šī direktīva neskar autoru brīvību izlemt, vai un kā viņi atļaus savus darbus iekļaut datubāzē, jo īpaši, vai dotā atļauja ir ekskluzīva; tā kā datubāzu aizsardzība ar sui generis tiesībām neierobežo pastāvošās tiesības attiecībā uz to saturu, un jo īpaši, ja autors vai blakustiesību subjekts atļauj dažus no viņa darbiem vai materiāla iekļaut datubāzē saskaņā ar neekskluzīvu līgumu, trešā persona var izmantot šos darbus vai materiālu, ja autors vai blakustiesību subjekts bez datubāzes veidotāja sui generis tiesībām, kuram lūgts novērst šādu darbību, dod atļauju to darīt ar nosacījumu, ka šos darbus vai materiālu neiegūst no datubāzes, ne arī to atkārtoti izmanto;19) tā kā parasti šī direktīva neattiecas uz vairāku mūzikas izpildījumu ierakstu kompilācijām kompaktdiskos, gan tāpēc, ka uz šādām kompilācijām nav attiecināma autortiesību aizsardzība, gan arī tāpēc, ka tajā nav pietiekami liela ieguldījumu, lai uz to attiecinātu sui generis tiesības;20) tā kā šajā direktīvā paredzēto aizsardzību var attiecināt arī uz materiāliem, kas vajadzīgi dažu datubāzu, piemēram, tēzauru un indeksācijas sistēmu darbībai vai izmantošanai;21) tā kā šajā direktīvā paredzētā aizsardzība attiecas uz datubāzēm, kurās ir sistemātiski vai metodiski apkopoti darbi, dati vai citi materiāli; tā kā šiem materiāliem nav jābūt fiziski sakārtotiem organizētā veidā;22) tā kā elektroniskās datubāzes šīs direktīvas nozīmē var ietvert arī tādas ierīces kā lasāmatmiņas kompaktdiskus un interaktīvos kompaktdiskus;23) tā kā termina "datubāze" nozīmi nevajadzētu paplašināt līdz datubāzu veidošanai vai darbībai lietotajām datorprogrammām, kuras aizsargā Padomes Direktīva 91/250/EEK (1991. gada 14. maijs) par datorprogrammu tiesisko aizsardzību [4];24) tā kā datubāzu nomu un patapinājumu autortiesību un blakustiesību jomā reglamentē vienīgi Padomes Direktīva 92/100/EEK (1992. gada 19. novembris) par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām, kas attiecas uz autortiesībām intelektuālā īpašuma jomā [5];25) tā kā autortiesību termiņu jau reglamentē Padomes Direktīva 93/98/EEK (1993. gada 29. oktobris) par autortiesību un dažu blakustiesību aizsardzības termiņu saskaņošanu [6];26) tā kā ar autortiesībām aizsargātie darbi un ar blakustiesībām aizsargātais materiāls, kas ietverts datubāzē, tiek aizsargāti arī ar attiecīgajām izņēmuma tiesībām un var nebūt iekļauti vai iegūti no datubāzes bez tiesību subjekta vai tiesību pārņēmēja atļaujas;27) tā kā autortiesības uz šādiem darbiem un blakustiesības uz materiālu, kas ietverts datubāzēs, nav nekādi ierobežotas ar atsevišķām tiesībām uz šo darbu vai materiāla atlasi vai izkārtojumu datubāzē;28) tā kā to fizisko personu personiskās tiesības, kas veidojušas datubāzi, pieder autoram un tās būtu jāizmanto saskaņā ar dalībvalstu tiesību aktiem un Bernes Konvenciju par literāro un mākslas darbu aizsardzību; tā kā uz šīm personiskām tiesībām šī direktīva neattiecas;29) tā kā noteikumus, kas piemērojami darbinieku veidotām datubāzēm, atstāj dalībvalstu ziņā; tā kā nekas šajā direktīvā nekavē dalībvalstis to tiesību aktos paredzēt, ka, ja datubāzi radījis darbinieks, pildot savus pienākumus vai pēc darba devēja norādījumiem, tikai darba devējs ir tiesīgs izmantot visas mantiskās tiesības attiecībā uz šādi radītu datubāzi, ja vien līgums neparedz ko citu;30) tā kā autora izņēmuma tiesībām jāietver tiesības noteikt, kā un kas viņa darbu izmanto, un jo īpaši kontrolēt sava darba izplatīšanu nepilnvarotām personām;31) tā kā datubāzu autortiesību aizsardzība aptver arī datubāzu pieejamību arī citādi, nekā tikai izplatot kopijas;32) tā kā dalībvalstu pienākums ir nodrošināt, ka to noteikumi vismaz būtībā ir vienādi attiecībā uz tādām darbībām, kas pakļautas šajā direktīvā paredzētajiem ierobežojumiem;33) tā kā izplatīšanas tiesību izbeigšanās jautājums nerodas attiecībā uz tiešsaistes datubāzēm, kuras pieder pakalpojumu sniegšanas jomai; tā kā tas attiecas arī uz fizisko tādas datubāzes eksemplāru, kuru veidojis šāda pakalpojuma izmantotājs ar tiesību subjekta piekrišanu; tā kā atšķirībā no lasāmatmiņas kompaktdiskiem vai interaktīvajiem kompaktdiskiem, kur intelektuālais īpašums ietverts materiālā veidā, proti, kā prece, katram tiešsaistes pakalpojumam faktiski ir vajadzīga atļauja, ja autortiesības to paredz;34) tā kā, tiklīdz tiesību subjekts izlēmis padarīt datubāzes eksemplāru lietotājam pieejamu, vai nu tiešsaistes pakalpojuma vai izplatīšanas veidā, šim likumīgajam lietotājam tomēr ir jābūt iespējai piekļūt un lietot datubāzi tādiem mērķiem un tādā veidā, kā norādīts līgumā ar tiesību subjektu, pat ja šāda piekļuve un lietošana rada vajadzību veikt citādi ierobežotas darbības;35) tā kā jāsastāda saraksts ar ierobežoto darbību izņēmumiem, ņemot vērā to, ka autortiesības, kā to paredz šī direktīva, attiecas tikai uz datubāzes satura atlasi vai tā izkārtojumu; tā kā dalībvalstīm vajadzētu dot iespēju dažos gadījumos šādus izņēmumus pieļaut; tā kā tomēr šī iespēja būtu jāizmanto saskaņā ar Bernes Konvenciju un tikai tādā mērā, ka izņēmumi attiecas vienīgi uz datubāzes struktūru; tā kā būtu jānošķir izņēmumi privātai lietošanai un izņēmumi reproducēšanai privātos nolūkos, kas skar dažu dalībvalstu tiesību aktos paredzētos noteikumus par nodevām par tukšajiem nesējiem vai ierakstīšanas iekārtām;36) tā kā termins "zinātniskā pētniecība" šīs direktīvas nozīmē attiecas gan uz dabas zinātnēm, gan uz humanitārajām zinātnēm;37) tā kā šī direktīva neietekmē Bernes Konvencijas 10. panta 1. punktu;38) tā kā arvien biežāka ciparierakstes tehnoloģijas lietošana pakļauj datubāzu veidotāju riskam, ka viņa datubāzes saturu bez viņa atļaujas var elektroniski nokopēt un pārkārtot, lai izveidotu datubāzi ar identu saturu, kas tomēr nepārkāpj autortiesības viņa datubāzes izkārtojuma ziņā;39) tā kā papildu nolūkam aizsargāt datubāzes satura oriģinālas atlases vai izkārtojuma autortiesības šī direktīva tiecas aizsargāt datubāzu veidotājus pret to, ka viņu finansiālo un profesionālo ieguldījumu datubāzu satura iegūšanā varētu nelikumīgi piesavināties; šajā nolūkā visu datubāzi vai tās būtiskās daļas aizsargā pret lietotāju vai konkurentu atsevišķām darbībām;40) tā kā šo sui generis tiesību mērķis ir ierobežotā tiesību spēkā esamības laikā nodrošināt aizsardzību jebkuram ieguldījumam, kas veikts, iegūstot, pārbaudot vai atspoguļojot datubāzes saturu; tā kā šāds ieguldījums var būt finansiālo līdzekļu izmantojums un/vai laika, pūļu un enerģijas patēriņš;41) tā kā sui generis tiesību mērķis ir dot datubāzes veidotājam iespēju novērst vai nu visa datubāzes satura, vai tās būtiskas daļas nesankcionētu iegūšanu un/vai atkārtotu izmantošanu; tā kā datubāzes veidotājs ir persona, kas uzņemas iniciatīvu un ieguldījuma risku; tā kā tas nozīmē, ka apakšuzņēmēji nepieder datubāzu veidotāju kategorijai;42) tā kā īpašās tiesības novērst nesankcionētu iegūšanu un/vai atkārtotu izmantošanu attiecas uz lietotāju, kas pārkāpj savas likumīgās tiesības un tādējādi kaitē ieguldījumam; tā kā tiesības aizliegt visa satura vai tā būtiskas daļas iegūšanu un/vai atkārtotu izmantošanu attiecas ne tikai uz parazītisku konkurējošu produktu izgatavotājiem, bet arī uz jebkuru lietotāju, kurš ar savām darbībām rada nozīmīgu, kvalitātes vai kvantitātes aspektā novērtējamu kaitējumu ieguldījumam;43) tā kā attiecībā uz pārraidi tiešsaistē neizbeidzas tiesības aizliegt atkārtoti izmantot gan datubāzi, gan datubāzes vai tās daļas fizisku kopiju, ko veicis pārraides adresāts ar tiesību subjekta piekrišanu;44) tā kā, ja datubāzes satura ekrānekspozīcija rada vajadzību pastāvīgi vai uz laiku pārsūtīt visu vai būtisku šāda satura daļu uz citu līdzekli, šai darbībai vajadzīga tiesību subjekta atļauja;45) tā kā tiesības aizliegt nesankcionētu iegūšanu un/vai atkārtotu izmantošanu nekādā gadījumā nenozīmē autortiesību aizsardzību pašiem faktiem vai datiem;46) tā kā šīm tiesībām – novērst visu darbu, datu vai materiālu vai to būtisku daļu nesankcionētu iegūšanu un/vai atkārtotu izmantošanu no datubāzes – nevajadzētu radīt jaunas tiesības uz pašiem darbiem, datiem vai materiāliem;47) tā kā konkurences interesēs starp informācijas produktu un pakalpojumu piegādātājiem sui generis tiesību aizsardzību nedrīkst atļaut tādā veidā, kas atvieglotu dominējoša stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, jo īpaši attiecībā uz jaunu produktu un pakalpojumu radīšanu un izplatīšanu, kuriem ir intelektuāla, dokumentāra, tehniska, ekonomiska vai komerciāla pievienotā vērtība; tā kā šīs direktīvas noteikumi tāpēc neierobežo Kopienas vai valstu konkurences noteikumu piemērošanu;48) tā kā šīs direktīvas mērķis – nodrošināt pienācīgu un vienādu datubāzu aizsardzības līmeni, kas garantētu datubāzes veidotāju atalgojumu, – atšķiras no mērķa, ko paredz Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti [7] — garantēt brīvu personas datu apriti, pamatojoties uz saskaņotiem noteikumiem, kas paredzēti, lai aizsargātu pamattiesības, jo īpaši Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 8. pantā atzītās tiesības uz privāto dzīvi; tā ka šīs direktīvas noteikumi neierobežo datu aizsardzības tiesību aktus;49) tā kā neatkarīgi no tiesībām novērst visas datubāzes vai tās būtiskas daļas iegūšanu un/vai atkārtotu izmantošanu, būtu jānosaka, ka datubāzes veidotājs vai tiesību subjekts nedrīkst atturēt datubāzes likumīgu lietotāju no nebūtisku daļu iegūšanas un atkārtotas izmantošanas; tā kā šis lietotājs tomēr nedrīkst nepamatoti kaitēt sui generis tiesību vai autortiesību, vai blakustiesību subjekta likumīgajām interesēm attiecībā uz datubāzē ietvertajiem darbiem vai materiālu;50) tā kā dalībvalstīm jābūt iespējai pieļaut izņēmumus no tiesībām novērst nesankcionētu datubāzes satura būtiskas daļas iegūšanu vai atkārtotu izmantošanu gadījumā, ja iegūšanu izdara privātos nolūkos, kā piemēru mācībās vai zinātniskā pētniecībā, vai ja iegūšanu un/vai atkārtotu izmantošanu izdara valsts drošības vajadzībām, vai arī administratīvu vai tiesas procedūru vajadzībām; tā kā šādas darbības nedrīkst ierobežot veidotāja izņēmuma tiesības izmantot datubāzi un to nolūks nedrīkst būt komerciāls;51) tā kā dalībvalstis, ja tās izmanto iespēju atļaut datubāzes likumīgam lietotājam iegūt tās satura būtisku daļu, lai izmantotu kā piemēru mācībās vai zinātniskā pētniecībā, var attiecināt šo atļauju tikai uz dažu kategoriju izglītības vai zinātniskās pētniecības iestādēm;52) tā kā tām dalībvalstīm, kurām ir īpaši noteikumi, kas paredz šajā direktīvā noteiktajām sui generis tiesībām līdzīgas tiesības, būtu jāļauj saglabāt, ciktāl tas skar jaunās tiesības, izņēmumus, kurus šādi noteikumi parasti nosaka;53) tā kā pierādīt datubāzes izveides pabeigšanas datumu ir datubāzes veidotāja pienākums;54) tā kā pierādīt to, ka ir kritēriji, pēc kuriem var secināt, ka ievērojamas pārmaiņas datubāzes saturā uzskatāmas par būtisku jaunu ieguldījumu, ir šāda ieguldījuma rezultātā radušās datubāzes veidotāja pienākums;55) tā kā būtisks jauns ieguldījums ar jaunu tiesību aizsardzības laiku var ietvert reālu datubāzes satura pārbaudi;56) tā kā tiesības novērst ar datubāzēm saistītu nesankcionētu iegūšanu un/vai atkārtotu izmantošanu vajadzētu attiecināt uz datubāzēm, kuru veidotāji ir trešo valstu pilsoņi vai to pastāvīgie iedzīvotāji, vai uz tām, kuras radījušas juridiskas personas, kas Līguma izpratnē nav reģistrētas dalībvalstīs, ja vien šādas trešās valstis piedāvā līdzvērtīgu aizsardzību datubāzēm, kuras radījuši dalībvalstu pilsoņi vai Kopienas teritorijas pastāvīgie iedzīvotāji;57) tā kā papildus aizsardzības līdzekļiem, kas dalībvalstu tiesību aktos paredzēti pret autortiesību vai citu tiesību pārkāpumiem, dalībvalstīm jānodrošina pienācīgi aizsardzības līdzekļi pret nesankcionētu datubāzes satura iegūšanu un/vai atkārtotu izmantošanu;58) tā kā papildus autortiesību aizsardzībai, ko datubāzes struktūrai paredz šī direktīva un ko tās saturam pret nesankcionētu iegūšanu un/vai atkārtotu izmantošanu paredz sui generis tiesības, spēkā paliek citi dalībvalstu tiesību akti attiecībā uz datubāzu produktu un pakalpojumu piegādi;59) tā kā šī direktīva neierobežo dalībvalsts tiesību aktos atzītu noteikumu par audiovizuālo programmu pārraidi piemērošanu attiecībā uz datubāzēm, kas veidotas no audiovizuālajiem darbiem;60) tā kā dažas dalībvalstis pašlaik ar autortiesību noteikumiem aizsargā datubāzes, kuras neatbilst tādas datubāzes kritērijiem, kas aizsargājama ar autortiesībām, kā noteikts šajā direktīvā; tā kā pat tad, ja attiecīgās datubāzes ir aizsargājamas saskaņā ar šajā direktīvā paredzētajām tiesībām, lai novērstu nesankcionētu to satura iegūšanu un/vai atkārtotu izmantošanu, aizsardzības laiks saskaņā ar šīm tiesībām ir ievērojami īsāks nekā tas, kuru tām nosaka pašlaik spēkā esošie valsts noteikumi; tā kā to kritēriju saskaņošana, pēc kuriem nosaka, vai datubāze ir aizsargājama ar autortiesībām, var nesaīsināt aizsardzības laiku, ko pašlaik bauda attiecīgie tiesību subjekti; tā kā šajā sakarā būtu jānosaka atkāpe; tā kā šādas atkāpes iedarbība jāattiecina tikai uz attiecīgajām dalībvalstu teritorijām;IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.I NODAĻAPIEMĒROJUMS1. pantsPiemērojums1. Šī direktīva attiecas uz visu formu datubāzu tiesisko aizsardzību.2. Šajā direktīvā "datubāze" nozīmē neatkarīgu darbu, datu vai citu materiālu individuāli elektroniski vai citādi pieejamu krājumu, kas sakārtots sistemātiski vai metodiski.3. Šajā direktīvā paredzētā aizsardzība neattiecas uz datorprogrammām, kas izmantotas elektroniski pieejamu datubāzu veidošanā vai lietošanā.2. pantsPiemērojuma ierobežojumiŠo direktīvu piemēro, neskarot Kopienas noteikumus, kas attiecas uz:a) datorprogrammu tiesisko aizsardzību;b) nomas tiesībām, patapinājuma tiesībām un dažām blakustiesībām, kas saistītas ar autortiesībām intelektuālā īpašuma jomā;c) autortiesību un dažu blakustiesību aizsardzības laiku.II NODAĻAAUTORTIESĪBAS3. pantsAizsardzības objekts1. Saskaņā ar šo direktīvu datubāzes, kuras to satura atlases vai izkārtojuma ziņā ir autora paša intelekta radīts darbs, kā tādas ir aizsargājamas ar autortiesībām. Nosakot, vai tās jāaizsargā, neizmanto nekādus citus kritērijus.2. Datubāzu autortiesību aizsardzība, ko paredz šī direktīva, neattiecas uz to saturu un neierobežo nekādas tiesības, kas attiecas uz pašu saturu.4. pantsDatubāzu autorība1. Datubāzes autors ir fiziska persona vai fizisku personu grupa, kas radījusi bāzi, vai, ja dalībvalsts tiesību akti to pieļauj, juridiska persona, ko šie tiesību akti atzīst par tiesību subjektu.2. Ja dalībvalsts tiesību akti atzīst kolektīvus darbus, mantiskās tiesības pieder personai, kas ir autortiesību subjekts.3. Izņēmuma tiesības attiecībā uz datubāzēm, ko kopīgi radījusi fizisku personu grupa, ir kopīgas.5. pantsIerobežotās darbībasAttiecībā uz tādas datubāzes izpausmi, kas aizsargājama ar autortiesībām, datubāzes autoram ir izņēmuma tiesības veikt vai dot atļauju veikt:a) pagaidu vai pastāvīgu pavairošanu ar jebkādiem līdzekļiem un jebkādā formā, kopumā vai daļēji;b) tulkošanu, pielāgošanu, pārkārtošanu vai citādu pārveidošanu;c) datubāzes vai tās eksemplāru izplatīšanu sabiedrībā jebkādā formā. Pirmā datubāzes eksemplāra pārdošana Kopienā, ko izdara tiesību subjekts vai kāds ar viņa piekrišanu, izbeidz tiesības kontrolēt šo eksemplāru atkārtotu pārdošanu Kopienā;d) jebkādu publisku demonstrēšanu vai izrādīšanu;e) jebkāda b) apakšpunktā minēto darbību iznākuma reproducēšanu, izplatīšanu, demonstrēšanu vai izrādīšanu publikai.6. pantsIerobežoto darbību izņēmumi1. Lai datubāzes vai tās eksemplāra likumīgs lietotājs varētu veikt kādu no 5. pantā norādītajām darbībām, kas vajadzīgas, lai likumīgs lietotājs varētu piekļūt datubāzes saturam un to izmantot, datubāzes autora atļauja nav vajadzīga. Ja datubāzes likumīgajam lietotājam ir atļauts izmantot tikai daļu no datubāzes, šis noteikums attiecas tikai uz to daļu.2. Dalībvalstīm ir izvēles tiesības noteikt ierobežojumus 5. pantā minētajām tiesībām šādos gadījumos:a) ja datubāze nav elektroniska un to reproducē privātos nolūkos;b) ja to izmanto vienīgi kā piemēru mācībās vai zinātniskā pētniecībā, norādot avotu un tikai tādā apmērā, kas vajadzīgs, lai sasniegtu nekomerciālo mērķi;c) ja to izmanto valsts drošības nolūkos vai administratīviem vai tiesas procesiem;d) citi autortiesību izņēmumi, ko valsts tiesību akti parasti atļauj, neierobežojot a), b) un c) punktus.3. Saskaņā ar Bernes Konvenciju par literāro un mākslas darbu aizsardzību šo pantu nedrīkst interpretēt tā, ka tā piemērošana nepamatoti apdraudētu tiesību subjekta likumīgās intereses vai traucētu datubāzes normālam lietojumam.III NODAĻASUI GENERIS TIESĪBAS7. pantsAizsardzības objekts1. Tādas datubāzes veidotājam, kuras satura iegūšanā, pārbaudē vai noformēšanā ir veikts kvalitātes un/vai kvantitātes aspektā būtisks ieguldījums, dalībvalstis nodrošina tiesības novērst visa datubāzes satura vai kvalitātes un/vai kvantitātes aspektā būtiskas tā daļas iegūšanu.2. Šajā nodaļā:a) "iegūšana" nozīmē visa datubāzes satura vai būtiskas tā daļas īslaicīgu vai pastāvīgu pārvietošanu uz citu nesēju jebkādiem paņēmieniem un jebkurā formā;b) "atkārtota izmantošana" nozīmē jebkādā formā nodrošinātu brīvu piekļuvi visam datubāzes saturam vai tā daļai, izplatot tās eksemplārus, to iznomājot vai nodrošinot tās tiešsaisti vai citas pārraides formas. Pirmā datubāzes eksemplāra pārdošana Kopienā, ko izdara tiesību subjekts vai kāds ar viņa piekrišanu, izbeidz tiesības kontrolēt šo eksemplāru atkārtotu pārdošanu Kopienā.Publiska iznomāšana nav uzskatāma par iegūšanu vai atkārtotu izmantošanu.3. Pirmajā punktā minētās tiesības var tikt nodotas citiem, deleģētas vai piešķirtas ar licences līgumiem.4. Pirmajā punktā minētās tiesības piemēro neatkarīgi no tā, vai datubāze ir vai nav aizsargājama ar autortiesībām vai citām tiesībām. Turklāt tās piemēro neatkarīgi no tā, vai datubāzes saturs ir vai nav aizsargājams ar autortiesībām vai citām tiesībām. Datubāzu aizsardzība saskaņā ar 1. punktā minētajām tiesībām neierobežo tiesības, kas ir spēkā attiecībā uz to saturu.5. Nav atļauts atkārtoti un sistemātiski iegūt un/vai atkārtoti izmantot nebūtiskas datubāzes satura daļas, ja tas saistīts ar darbībām, kas traucē normālai šīs datubāzes izmantošanai vai nepamatoti apdraud šīs datubāzes veidotāja likumīgās intereses.8. pantsLikumīgu lietotāju tiesības un pienākumi1. Publiski pieejamas datubāzes veidotājs nedrīkst atturēt datubāzes likumīgu lietotāju no tās satura kvalitātes un/vai kvantitātes aspektā nebūtisku daļu iegūšanas un/vai atkārtotas lietošanas jebkādos nolūkos. Ja likumīgajam lietotājam atļauts iegūt un/vai atkārtoti izmantot tikai daļu no datubāzes, šis noteikums attiecas tikai uz šo daļu.2. Publiski pieejamas datubāzes likumīgais lietotājs nedrīkst veikt darbības, kas traucē normālai datubāzes izmantošanai vai nepamatoti apdraud datubāzes veidotāja likumīgās intereses.3. Publiski pieejamas datubāzes likumīgais lietotājs nedrīkst kaitēt autortiesību vai blakustiesību subjektam saistībā ar datubāzē iekļautajiem darbiem vai materiālu.9. pantsIzņēmumi no sui generis tiesībāmDalībvalstis var paredzēt, ka publiski pieejamas datubāzes likumīgie lietotāji var bez tās veidotāja atļaujas iegūt vai atkārtoti izmantot tās satura būtisku daļu:a) ja tā nav elektroniska datubāze un ja tās saturu izmanto privātos nolūkos;b) ja to izmanto kā piemēru mācībās vai zinātniskā pētniecībā, norādot avotu un tikai tādā apmērā, kas vajadzīgs nekomerciāla mērķa sasniegšanai;c) ja iegūšana un/vai atkārtota izmantošana paredzēta valsts drošības nolūkos vai administratīviem vai tiesas procesiem.10. pantsTiesību aizsardzības laiks1. Šīs direktīvas 7. pantā paredzētās tiesības ir spēkā no dienas, kad pabeigta datubāzes izveide. Tās beidzas pēc piecpadsmit gadiem, skaitot no tā gada pirmā janvāra, kas seko datubāzes izveides pabeigšanas dienai.2. Ja datubāze pirms 1. punktā norādītā laikposma beigām jebkādā veidā ir publiski pieejama, aizsardzības termiņš saskaņā ar šīm pašām tiesībām beidzas pēc piecpadsmit gadiem, skaitot no tā gada pirmā janvāra, kas seko dienai, kad datubāze pirmo reizi darīta pieejama publikai.3. Jebkādas kvalitātes vai kvantitātes aspektā būtiskas pārmaiņas datubāzes saturā, tostarp jebkādas būtiskas pārmaiņas, kas rodas no uzkrātiem secīgiem papildinājumiem, svītrojumiem vai grozījumiem, kuru dēļ var uzskatīt, ka datubāze ir kvalitātes vai kvantitātes aspektā būtisks jauns ieguldījums, piešķir datubāzei, kas radusies šī ieguldījuma rezultātā, jaunu aizsardzības laiku.11. pantsPersonas, kas gūst labumu no aizsardzības saskaņā ar sui generis tiesībām1. Šīs direktīvas 7. pantā norādītās tiesības attiecas uz datubāzēm, kuru veidotāji vai tiesību subjekti ir dalībvalstu pilsoņi vai kuru pastāvīgā dzīvesvieta ir Kopienas teritorijā.2. Šā panta 1. punkts attiecas arī uz uzņēmējsabiedrībām, kuras izveidotas saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem un kuru juridiskā adrese, pārvaldes institūcijas vai galvenā darbības vieta ir Kopienā; tomēr, ja šādai uzņēmējsabiedrībai Kopienas teritorijā ir tikai tās juridiskā adrese, tās darbībām ir jābūt reālai nepārtrauktai saiknei ar dalībvalsts ekonomiku.3. Nolīgumus, kas 7. pantā paredzētās tiesības darbību attiecina uz datubāzēm, kuras veidotas trešās valstīs un uz kurām neattiecas 1. un 2. punkta noteikumi, pēc Komisijas priekšlikuma slēdz Padome. Aizsardzības laiks, kas saskaņā ar šo procedūru attiecināts uz datubāzēm, nepārsniedz 10. pantā noteikto laiku.IV NODAĻAVISPĀRĪGI NOTEIKUMI12. pantsZaudējumu atlīdzībaDalībvalstis nodrošina piemērotu zaudējumu atlīdzību attiecībā uz šajā direktīvā paredzētajiem tiesību pārkāpumiem.13. pantsCitu tiesību aktu turpmāka piemērošanaŠī direktīva neietekmē noteikumus, kas reglamentē jo īpaši autortiesības, ar autortiesībām saistītas tiesības vai citas tiesības vai pienākumus, kas attiecas uz datiem, darbiem vai citiem materiāliem, kas ietverti datubāzē, patentu tiesības, preču zīmes, dizaina tiesības, nacionālo bagātību aizsardzību, tiesību aktus par ierobežojošām darbībām un negodīgu konkurenci, uzņēmējdarbības noslēpumus, drošību, konfidencialitāti, datu aizsardzību un privātumu, piekļuvi publiskiem dokumentiem un līgumtiesības.14. pantsPiemērošana laikā1. Autortiesību aizsardzība saskaņā ar šo direktīvu attiecas arī uz datubāzēm, kas izveidotas pirms 16. panta 1. punktā norādītās dienas, kuras līdz minētajai dienai atbilst prasībām, kas attiecībā uz datubāzu autortiesību aizsardzību noteiktas šajā direktīvā.2. Ja šīs direktīvas publikācijas dienā dalībvalstī ar autortiesībām aizsargāta datubāze neatbilst 3. panta 1. punktā paredzētajiem autortiesību aizsardzības kritērijiem, tad neatkarīgi no šā panta 1. punkta noteikumiem šī direktīva nesaīsina šai dalībvalstī paredzēto atlikušo autortiesību aizsardzības laiku3. Aizsardzība saskaņā ar šo direktīvu attiecībā uz 7. pantā paredzētajām tiesībām attiecas arī uz datubāzēm, kuru izveidošana ir pabeigta ne agrāk kā piecpadsmit gadus pirms dienas, kas norādīta 16. panta 1. punktā, un kuras šajā dienā atbilst 7. pantā norādītajām prasībām.4. Šā panta 1. un 3. punktā paredzētā aizsardzība neierobežo līgumus, kas noslēgti, un tiesības, kas iegūtas pirms šajos punktos minētās dienas.5. Gadījumā, ja datubāzes izveidošana pabeigta ne agrāk kā piecpadsmit gadus pirms 16. panta 1. punktā norādītās dienas, 7. pantā paredzētais aizsardzības laiks izbeidzas pēc piecpadsmit gadiem, skaitot no šai dienai sekojošā pirmā janvāra.15. pantsDažu noteikumu saistošais rakstursLīgumu noteikumi, kas ir pretrunā 6. panta 1. punktam un 8. pantam, nav spēkā.16. pantsNobeiguma noteikumi1. Dalībvalstis pieņem normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai līdz 1998. gada 1. janvārim izpildītu šīs direktīvas prasības.Dalībvalstis pieņemot šos aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī pievieno šādu atsauci to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā veikt šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to savu tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. Ne vēlāk kā trešā gada beigās pēc 1. punktā minētā datuma un turpmāk ik pēc trīs gadiem Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei un Ekonomisko un sociālo lietu komitejai ziņojumu par šīs direktīvas piemērošanu, kurā tā, inter alia, pamatojoties uz īpašu informāciju, ko sniedz dalībvalstis, izskata jo īpaši sui generis tiesību piemērošanu, ieskaitot 8. un 9. pantu, un īpaši pārbauda, vai šo tiesību piemērošana nerada dominējoša stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu vai citu iespaidu uz brīvu konkurenci, kas varētu attaisnot attiecīgu pasākumu veikšanu, ieskaitot piespiedu licencēšanas pasākumu ieviešanu. Vajadzības gadījumā tā iesniedz priekšlikumus par šīs direktīvas grozījumiem sakarā ar jaunumiem datubāzu jomā.17. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Strasbūrā, 1996. gada 11. martāEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsK. HänschPadomes vārdā —priekšsēdētājsL. Dini[1] OV C 156, 23.6.1992., 4. lpp. unOV C 308, 15.11.1993., 1. lpp.[2] OV C 19, 25.1.1993. 3. lpp.[3] Eiropas Parlamenta 1993. gada 23. jūnija Atzinums (OV C 194, 19.7.1993., 144. lpp.), Padomes 1995. gada 10. jūlija Kopējā nostāja (OV C 288, 30.10.1995., 14. lpp.), Eiropas Parlamenta 1995. gada 14. decembra Lēmums (OV C 17, 22.1.1996.) un Padomes 1996. gada 26. februāra Lēmums.[4] OV L 122, 17.5.1991., 42. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 93/98/EEK (OV L 290, 24.11.1993., 9. lpp.)[5] OV L 346, 27.11.1992., 61. lpp.[6] OV L 290, 24.11.1993., 9. lpp.[7] OV L 281, 23.11.1995., 31. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 2000/43/EK (2000. gada 29. jūnijs), ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32000L0043

Oficiālais Vēstnesis L 180 , 19/07/2000 Lpp. 0022 - 0026

		Padomes Direktīva 2000/43/EK(2000. gada 29. jūnijs),ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederībasEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši tā 13. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu [4],tā kā:(1) Līgums par Eiropas Savienību iezīmē jaunu posmu vēl ciešākas savienības izveidē starp Eiropas tautām.(2) Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 6. pantu Eiropas Savienība ir dibināta uz visām dalībvalstīm kopīgiem brīvības, demokrātijas, cilvēktiesību un pamatbrīvību respektēšanas un tiesiskuma principiem, un tai būtu jāievēro pamattiesības, ko nodrošina Eiropas Konvencija par cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzību, un tā kā tās izriet no dalībvalstu kopīgām konstitucionālām tradīcijām, kas ir Kopienas tiesību vispārīgie principi.(3) Tiesības uz vienlīdzību likuma priekšā un aizsardzība pret visu cilvēku diskrimināciju ir vispārējas tiesības, kas atzītas ar Vispārējo Cilvēktiesību deklarāciju, Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju par sieviešu visu veidu diskriminācijas izskaušanu, Starptautisko konvenciju par rasu visu veidu diskriminācijas likvidāciju un Apvienoto Nāciju Organizācijas Paktu par pilsoņu un politiskajām tiesībām un Paktu par ekonomiskajām, sociālajām un kultūras tiesībām un ar Eiropas Konvenciju par cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzību, ko parakstījušas visas dalībvalstis.(4) Ir svarīgi ievērot šādas pamattiesības un brīvības, to skaitā tiesības uz biedrošanās brīvību. Bez tam saistībā ar piekļuvi precēm un pakalpojumiem un to nodrošināšanu ir svarīgi ievērot privātās un ģimenes dzīves aizsardzību un darījumus, kas veikti, ievērojot to.(5) Eiropas Parlaments pieņēmis vairākas rezolūcijas par cīņu pret rasismu Eiropas Savienībā.(6) Eiropas Savienība noraida teorijas, ar kuru palīdzību notiek mēģinājumi noteikt atsevišķu cilvēku rasu pastāvēšanu. Termina "rases piederība" lietošana šajā direktīvā nenozīmē šādu teoriju pieņemšanu.(7) Eiropadome 1999. gada 15. un 16. oktobrī Tamperē aicināja Komisiju cik drīz vien iespējams iesniegt priekšlikumus, lai ieviestu EK līguma 13. pantu par cīņu pret rasismu un ksenofobiju.(8) 2000. gada Nodarbinātības pamatnostādnes, par kurām Eiropadome vienojās Helsinkos 1999. gada 10. un 11. decembrī, pasvītro vajadzību veicināt apstākļus sociāli ietveroša darba tirgus nodrošināšanai, formulējot saskaņotu stratēģiju kopumu, kas vērsts uz to, lai apkarotu pret grupām, piemēram, etniskajām minoritātēm vērstu diskrimināciju.(9) Diskriminācija rasu vai etniskās piederības dēļ var apdraudēt EK līguma mērķu sasniegšanu, jo īpaši augsta līmeņa nodarbinātības un sociālās aizsardzības sasniegšanu, dzīves līmeņa un dzīves kvalitātes paaugstināšanu, ekonomisko un sociālo izlīdzināšanu un solidaritāti. Bez tam tā var apdraudēt arī mērķi veicināt Eiropas Savienības pārveidošanu par telpu, kurā valda brīvība, drošība un taisnība.(10) Komisija 1995. gada decembrī iesniedza paziņojumu par rasismu un ksenofobiju.(11) Padome 1996. gada 15. jūlijā pieņēma Kopīgu rīcību (96/443/JHA) par rīcību rasisma un ksenofobijas apkarošanai [5], atbilstīgi kurai dalībvalstis apņemas nodrošināt efektīvu tiesisku sadarbību attiecībā uz pārkāpumiem, kas sakņojas rasistiskā vai ksenofobiskā uzvedībā.(12) Lai nodrošinātu demokrātisku un tolerantu sabiedrību attīstību, kas pieņemtu visu personu līdzdalību neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības, īpašai rīcībai tās diskriminācijas jomā, kas sakņojas rasu vai etniskajā piederībā, būtu jāsniedzas plašāk par pieeju nodarbinātības un pašnodarbinātības pasākumiem un jāaptver tādas jomas, kā izglītība, sociālā aizsardzība, tai skaitā sociālā nodrošināšana un veselības aprūpe, sociālās priekšrocības un piekļuve precēm un pakalpojumiem un to piegāde.(13) Šim nolūkam attiecībā uz šīs direktīvas aptvertajām jomām visā Kopienā būtu jāaizliedz tieša vai netieša diskriminācija, kas sakņojas rasu vai etniskajā piederībā. Šādu diskriminācijas aizliegšanu būtu jāpiemēro arī trešo valstu pilsoņiem, taču tā neattiecas uz atšķirīgu attieksmi, kas balstās uz tautību, un neskar noteikumus, kas reglamentē trešo valstu pilsoņu iebraukšanu un uzturēšanos, kā arī viņu piekļuvi darba iespējām un profesijai.(14) Ieviešot vienādas attieksmes principu neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības, Kopienai saskaņā ar EK līguma 3. panta 2. punktu būtu jāizvirza par mērķi novērst nevienlīdzību un veicināt vīriešu un sieviešu vienlīdzību, jo īpaši tādēļ, ka sievietes bieži vien ir daudzējādas diskriminācijas upuri.(15) Tādu faktu novērtēšana, pēc kuriem var spriest, ka notikusi tieša vai netieša diskriminācija, ir jautājums izskatīšanai valsts tiesu iestādēs vai citās kompetentās iestādēs saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktu noteikumiem vai praksi. Jo sevišķi šādās normās var paredzēt netiešo diskrimināciju, ko nosaka ar jebkuriem līdzekļiem, to skaitā, pamatojoties uz pierādījumiem, ko sniedz statistika.(16) Svarīgi, lai visas fiziskās personas tiktu pasargātas no diskrimināciju rasu vai etniskās piederības dēļ. Vajadzības gadījumā un saskaņā ar savas valsts tradīcijām un praksi dalībvalstīm būtu jāparedz arī juridisko personu aizsardzība, ja tās cieš no diskriminācijas savu biedru rasu vai etniskās piederības dēļ.(17) Diskriminācijas aizliegumam nevajadzētu būt pretrunā ar tādu pasākumu saglabāšanu un pieņemšanu, ar kuriem paredzēts novērst neērtības vai atlīdzināt par neērtībām, ar kurām saskārusies konkrētas rasu vai etniskas piederības personu grupa, un šādiem pasākumiem jāatļauj konkrētas rasu vai etniskās piederības personu organizāciju izveide, ja viņu galvenais mērķis ir šo personu īpašo vajadzību veicināšana.(18) Ļoti retos gadījumos atšķirīgu attieksmi var attaisnot, ja īpašība, kas saistīta ar rasu vai etnisko piederību, veido īstu un profesiju nosakošu prasību un kad mērķis ir likumīgs un prasība ir proporcionāla. Šādi gadījumi būtu jāietver informācijā, ko dalībvalstis iesniedz Komisijai.(19) Personām, kuras bijušas pakļautas diskriminācijai rasu vai etniskās piederības dēļ, būtu jānodrošina atbilstīgi tiesiskās aizsardzības līdzekļi. Lai nodrošinātu efektīvāku aizsardzības pakāpi, apvienībām vai juridiskajām personām vajadzētu būt tiesīgām, kā to nosaka dalībvalstis, jebkura upura vārdā vai viņu atbalstot, iesaistīties lietas izskatīšanas procesā, neskarot attiecīgās valsts procesa noteikumus par pārstāvību un aizstāvību tiesās.(20) Efektīva vienlīdzības principa īstenošanai vajadzīga pienācīga tiesiskā aizsardzība pret pakļaušanu netaisnībai.(21) Jāpieņem noteikumi par pienākumu pierādīt, ja ir ticams diskriminācijas gadījums un, lai nodrošinātu efektīvu vienādas attieksmes principa piemērošanu, pienākums pierādīt jāvērš pret atbildētāju, ja ir sniegta liecība par šādu diskrimināciju.(22) Dalībvalstīm noteikumi par pienākumu pierādīt nav jāpiemēro procesiem, kuros lietas faktus izmeklē tiesa vai cita kompetentā iestāde. Šādi minētās procedūras ir tās, kurās prasītājam nav jāpierāda fakti, ko izmeklē tiesa vai kompetentā iestāde.(23) Dalībvalstīm būtu jāveicina dialogs starp darba devējiem un darba ņēmējiem, un nevalstiskajām organizācijām ar mērķi pievērsties dažādām diskriminācijas formām un apkarot tās.(24) Aizsardzība pret diskrimināciju rasu vai etniskās piederības dēļ būtu jānostiprina ar tādas iestādes vai iestāžu palīdzību katrā valstī, kura(s) būtu tiesīga(s) analizēt attiecīgās problēmas, pētīt iespējamos risinājumus un nodrošināt konkrētu palīdzību upuriem.(25) Šī direktīva nosaka obligātās prasības, tādējādi sniedzot dalībvalstīm iespēju ieviest vai uzturēt labvēlīgākus noteikumus. Šīs direktīvas ieviešanai nevajadzētu kalpot par attaisnojumu jebkādam regresam attiecībā uz situāciju, kura jau pastāv ikvienā dalībvalstī.(26) Dalībvalstīm būtu jāparedz efektīvas, proporcionālas un preventīvas sankcijas gadījumā, ja netiek ievēroti pienākumi, kas uzlikti saskaņā ar šo direktīvu.(27) Dalībvalstis darba devējiem un darba ņēmējiem pēc viņu kopīga lūguma var uzticēt ieviest šo direktīvu attiecībā uz noteikumiem, kas pieskaitāmi koplīgumu jomai, ar nosacījumu, ka dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tās vienmēr var garantēt rezultātus, kādus prasa šī direktīva.(28) Saskaņā ar EK līguma 5. pantā izklāstītajiem subsidiaritātes un proporcionalitātes principiem dalībvalstis nevar pietiekami sasniegt šīs direktīvas mērķi, proti, visās dalībvalstīs nodrošināt kopīgu augstu aizsardzības līmeni pret diskrimināciju, un tādēļ piedāvātās darbības mēroga un ietekmes dēļ to labāk var panākt Kopiena. Šī direktīva nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs šo mērķu sasniegšanai,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.I NODAĻAVISPĀRĪGI NOTEIKUMI1. pantsMērķisŠīs direktīvas mērķis ir noteikt sistēmu, lai apkarotu diskrimināciju rasu vai etniskas piederības dēļ ar nolūku, lai vienādas attieksmes princips stātos spēkā dalībvalstīs.2. pantsDiskriminācijas jēdziens1. Šajā direktīvā vienādas attieksmes princips nozīmē to, ka nav ne tiešas, ne netiešas diskriminācijas rasu vai etniskas piederības dēļ.2. Šā panta 1. punkta mērķiem:a) tiek pieņemts, ka tiešā diskriminācija iestājas tad, kad salīdzināmā situācijā pret vienu personu izturas, ir izturējušies vai izturētos sliktāk nekā pret otru personu rasu vai etniskas piederības dēļ;b) tiek pieņemts, ka netiešā diskriminācija iestājas tad, kad acīmredzami neitrāls noteikums, kritērijs vai prakse nostāda kādas rasu vai etniskas piederības personas īpaši nelabvēlīgā situācijā, salīdzinot ar citām personām, ja vien šāds noteikums, kritērijs vai prakse nav objektīvi attaisnojams ar tiesisku mērķi un ja vien tas nav proporcionāls un vajadzīgs šāda mērķa sasniegšanas līdzeklis.3. Par uzmākšanos uzskata diskrimināciju 1. panta nozīmē, kad vērojama nevēlama ar rasu vai etnisku piederību saistīta uzvedība ar mērķi pārkāpt personas cieņu un veidot baiļpilnu, nežēlīgu, degradējošu, pazemojošu vai noziedzīgu vidi. Šajā kontekstā uzmākšanās jēdzienu var definēt saskaņā ar dalībvalstu tiesību aktiem un praksi.4. Norāde par personu diskrimināciju rasu vai etniskas piederības dēļ uzskatāma par diskrimināciju 1. punkta nozīmē.3. pantsPiemērošanas joma1. Nepārsniedzot Kopienai piešķirtās pilnvaras, šo direktīvu piemēro visām personām gan valsts, gan privātajā sektorā, to skaitā arī valsts iestādēs, attiecībā uz:a) nosacījumiem darba, pašnodarbinātības un profesijas iegūšanai, to skaitā atlases kritērijiem un darbā pieņemšanas nosacījumiem, lai kāda arī nebūtu darbības nozare, un visos profesionālās hierarhijas līmeņos, tostarp profesionālo izaugsmi;b) piekļuvi visu veidu un visu līmeņu profesionālajām norādēm, arodapmācību, progresīvo arodapmācību un pārkvalificēšanos, tostarp praktiskā darba pieredzi;c) nodarbinātības nosacījumiem un darba apstākļiem, to skaitā atlaišanu un apmaksu;d) dalību un iesaistīšanos kādā strādnieku vai darbinieku organizācijā vai jebkurā organizācijā, kuras biedri darbojas konkrētā profesijā, tostarp šādu organizāciju piešķirtajiem pabalstiem;e) sociālo aizsardzību, to skaitā sociālo nodrošinājumu un veselības aprūpi;f) sociālajām priekšrocībām;g) izglītību;h) piekļuvi pakalpojumiem un precēm un to piegādi, kas ir pieejami sabiedrībai, tostarp dzīvokļu apgādi.2. Šī direktīva neattiecas uz dažādo attieksmi tautības dēļ un neskar noteikumus un nosacījumus attiecībā uz trešās valsts pilsoņu un bezvalstnieku iebraukšanu un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā, un jebkuru attieksmi, kas izriet attiecīgās trešās valsts pilsoņu un bezvalstnieku juridiskā statusa rezultātā.4. pantsPatiesās un noteicošās profesionālās prasībasNeatkarīgi no 2. panta 1. un 2. punkta dalībvalstis var paredzēt, ka dažāda attieksme, kas balstās uz īpašību, kas saistīta ar rasu vai etnisku piederību, neveido diskrimināciju, ja attiecīgo profesionālo darbību rakstura dēļ vai kontekstā, kādā tās tiek veiktas, šāda īpašība veido patiesu un noteicošu profesionālo prasību, ar nosacījumu, ka mērķis ir likumīgs un prasība ir proporcionāla.5. pantsPozitīva darbībaIevērojot pilnīgas vienlīdzības nodrošināšanu praksē, vienādas attieksmes princips nekavē dalībvalsti no konkrētu pasākumu saglabāšanas vai pieņemšanas, lai izskaustu trūkumus vai atlīdzinātu par trūkumiem, kas saistīti ar rasu vai etnisku piederību.6. pantsObligātās prasības1. Dalībvalstis drīkst ieviest vai uzturēt noteikumus, kuri ir labvēlīgāki vienādas attieksmes principa aizsardzībai, nekā šajā direktīvā izklāstītie noteikumi.2. Šīs direktīvas ieviešana nekādā gadījumā nav par pamatu tam, lai vājinātu to aizsardzības pret diskrimināciju līmeni, kādu dalībvalstis šajā direktīvā paredzētajās jomās jau ir sasniegušas.II NODAĻATIESISKĀS AIZSARDZĪBAS LĪDZEKĻI UN TO PIEMĒROŠANA7. pantsTiesību aizsardzība1. Dalībvalstis nodrošina, lai tiesiskās un/vai administratīvās procedūras, to skaitā gadījumā, ja tās uzskatāmas par atbilstīgām saskaņojuma procedūrām šajā direktīvā paredzēto pienākumu piemērošanai, būtu pieejamas visām personām, kuras uzskata sevi par cietušām, jo viņām nav piemērots vienādas attieksmes princips, pat pēc tam, kad attiecības, kurās bijusi diskriminācija, ir beigušās.2. Dalībvalstis nodrošina, lai apvienības, organizācijas vai citas juridiskās personas, kurām saskaņā ar attiecīgo valstu tiesību aktos izklāstītajiem kritērijiem ir likumīga interese par šīs direktīvas noteikumu ievērošanu, sūdzības iesniedzēja vārdā vai atbalstot to, ar viņa vai viņas atļauju varētu iesaistīties jebkurā tiesiskā un/vai administratīvā procedūrā, kas paredzēta, lai piespiestu ievērot pienākumus, kas uzlikti saskaņā ar šo direktīvu.3. Šā panta 1. un 2. punkts nav pretrunā ar attiecīgās dalībvalsts normām, kuras attiecas uz termiņiem prasības celšanai par vienādas attieksmes principu.8. pantsPienākums pierādīt1. Dalībvalstis veic tādus pasākumus, kādi saskaņā ar attiecīgo valstu tiesisko sistēmu ir vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka gadījumā, ja personas, kuras uzskata, ka viņas saskārušās ar netaisnību, jo pret viņām nav piemērots vienādas attieksmes princips, tiesā vai kādā citā kompetentā iestādē uzrāda faktus, pēc kuriem var secināt, ka ir bijusi tieša vai netieša diskriminācija, tad atbildētājam jāpierāda, ka nav noticis vienādas attieksmes principa pārkāpums.2. Šā panta 1. punkts neliedz dalībvalstīm ieviest tādas pierādījumu normas, kuras prasītājiem ir vēl labvēlīgākas.3. Šā panta 1. punktu nepiemēro kriminālprocesiem.4. Bez tam 1., 2. un 3. punktu piemēro jebkuriem procesiem, kas īstenoti saskaņā ar 7. panta 2. punktu.5. Dalībvalstīm 1. punkts nav jāpiemēro procesiem, kuros lietas faktus izmeklē tiesa vai kompetentā iestāde.9. pantsPakļaušana netaisnībaiDalībvalstis savā tiesiskajā sistēmā ievieš tādus pasākumus, kādi vajadzīgi, lai pasargātu personas no nelabvēlīgas attieksmes vai negatīvām sekām, kas ir reakcija uz sūdzību vai tiesas procesiem, kuri vērsti uz to, lai tiktu piemērots vienādas attieksmes princips.10. pantsInformācijas izplatīšanaDalībvalstis rūpējas par to, lai saskaņā ar šo direktīvu pieņemtie noteikumi kopā ar attiecīgajiem, jau spēkā esošajiem noteikumiem tiktu darīti zināmi attiecīgajām personām, izmantojot savā teritorijā visus attiecīgos līdzekļus.11. pantsSociālais dialogs1. Dalībvalstis saskaņā ar valsts tradīcijām un praksi veic pienācīgus pasākumus, lai veicinātu sociālo dialogu starp darba devējiem un darba ņēmējiem, ievērojot vienādas attieksmes veicināšanu, to skaitā izmantojot darba vietas iestrāžu kontroli, koplīgumus, uzvedības kodeksus, pētījumus un apmaiņu ar pieredzi un labu praksi.2. Ja tas nesaskan ar valsts tradīcijām un praksi, dalībvalstis mudina darba devējus un darba ņēmējus, neskarot to autonomiju, attiecīgajā līmenī noslēgt vienošanās, kas nosaka diskriminācijas novēršanas noteikumus 3. pantā minētajās jomās, uz ko attiecas koplīguma joma. Šajās vienošanās tiek ievērotas obligātās šajā direktīvā noteiktās prasības un attiecīgie valsts īstenošanas pasākumi.12. pantsDialogs ar nevalstiskajām organizācijāmDalībvalstis veicina dialogu ar atbilstīgām nevalstiskajām organizācijām, kurām saskaņā ar savas valsts tiesību aktiem un praksi ir likumīga interese dot savu ieguldījumu cīņā pret diskrimināciju rasu un etniskās piederības dēļ, ievērojot vienādas attieksmes principa veicināšanu.III NODAĻAVIENĀDAS ATTIEKSMES VEICINĀŠANAS IESTĀDES13. pants1. Dalībvalstis nozīmē iestādi vai iestādes, lai veicinātu vienādu visu cilvēku attieksmi bez diskriminācijas rasu vai etniskas piederības dēļ. Šīs iestādes var būt daļa no aģentūrām, kuras valsts mērogā atbild par cilvēktiesību aizstāvību vai indivīda tiesību aizsardzību.2. Dalībvalstis nodrošina, lai šo iestāžu kompetencē būtu:- nekaitējot upuru un apvienību, organizāciju vai citu 7. panta 2. punktā minēto juridisko personu tiesībām, neatkarīgas palīdzības nodrošināšana diskriminācijas upuriem, ievērojot viņu sūdzības par diskrimināciju,- neatkarīgu aptauju rīkošana par diskrimināciju,- neatkarīgu ziņojumu publicēšana un ieteikumu sastādīšana par jebkuru jautājumu, kas saistīts ar šādu diskrimināciju.IV NODAĻANOBEIGUMA NOTEIKUMI14. pantsAtbilstībaDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka:a) tiek atcelti normatīvi un administratīvi akti, kas ir pretrunā ar vienādas attieksmes principu,b) ir pasludināti vai var tikt pasludināti par spēkā neesošiem vai grozītiem jebkuri noteikumi, kas ir pretrunā ar vienādas attieksmes principu, kurš iekļauts atsevišķos vai koplīgumos vai vienošanās, uzņēmumu iekšējās kārtības noteikumos, noteikumos, kas reglamentē peļņas vai bezpeļņas apvienību darbu, un normās, kas reglamentē neatkarīgas profesijas un darba ņēmēju un darbinieku organizācijas.15. pantsSankcijasDalībvalstis nosaka sankciju sistēmu to valsts noteikumu pārkāpumiem, kuri pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, un veic visus pasākumus, kādi vajadzīgi šo sankciju piemērošanai. Sankcijām, kas veido kompensācijas maksājumu upurim, jābūt efektīvām, proporcionālām un preventīvām. Dalībvalstis vēlākais līdz 2003. gada 19. jūlijam par šiem noteikumiem paziņo Komisijai un nekavējoties paziņo tai par jebkādiem turpmākiem grozījumiem, kas skar tos.16. pantsĪstenošanaDalībvalstis līdz 2003. gada 19. jūlijam pieņem normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, vai darba devējiem un darba ņēmējiem pēc viņu kopīga lūguma var uzticēt ieviest šīs direktīvas noteikumus, kas attiecas uz koplīguma jomu. Šādos gadījumos dalībvalstis nodrošina, lai līdz 2003. gada 19. jūlijam darba devēji un darba ņēmēji vienošanās veidā ieviestu vajadzīgos pasākumus, turklāt dalībvalstu pienākums ir veikt jebkurus pasākumus, kas vajadzīgi, lai tās jebkurā laikā būtu spējīgas garantēt rezultātus, kādus prasa šī direktīva. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Ja dalībvalstis pieņem šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarīt šādas atsauces.17. pantsZiņojums1. Dalībvalstis līdz 2005. gada 19. jūlijam un pēc tam reizi piecos gados dara zināmu Komisijai visu informāciju, kas tai vajadzīga, lai sastādītu ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei par šīs direktīvas piemērošanu.2. Komisijas ziņojumā attiecīgi ņem vērā Eiropas Rasisma un ksenofobijas uzraudzības centra viedokli, kā arī darba ņēmēju un darba devēju un attiecīgo nevalstisko organizāciju viedokļus. Saskaņā ar dzimumu vienlīdzības principu, cita starpā, šajā ziņojumā ir novērtēts, kāda rakstura pārkāpumi ir vērsti pret vīriešiem un sievietēm. Ievērojot saņemto informāciju, ja ir vajadzīgs, šajā ziņojumā ietver priekšlikumus šīs direktīvas pārskatīšanai un atjaunināšanai.18. pantsStāšanās spēkāŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad tā publicēta Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.19. pantsAdresātiŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 2000. gada 29. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsM. Arcanjo[1] Vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī.[2] Atzinums nosūtīts 2000. gada 18. maijā (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).[3] Atzinums nosūtīts 2000. gada 12. aprīlī (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).[4] Atzinums nosūtīts 2000. gada 31. maijā (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).[5] OV L 185, 24.7.1996., 5. lpp.--------------------------------------------------