title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/15/EK ( 2009. gada 23. aprīlis) par kopīgiem noteikumiem un standartiem attiecībā uz organizācijām, kas pilnvarotas veikt kuģu inspekcijas un apskates, un attiecīgajām darbībām, kuras veic valsts administrācijas jūras lietu jomā (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               28.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 131/47

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2009/15/EK
   (2009. gada 23. aprīlis)
   par kopīgiem noteikumiem un standartiem attiecībā uz organizācijām, kas pilnvarotas veikt kuģu inspekcijas un apskates, un attiecīgajām darbībām, kuras veic valsts administrācijas jūras lietu jomā
   (pārstrādāta versija)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 80. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu (2),
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru, ņemot vērā Samierināšanas komitejas 2009. gada 3. februārī apstiprināto kopīgo dokumentu (3),
   tā kā:

               (1)

               Padomes Direktīva 94/57/EK (1994. gada 22. novembris) par kopīgiem noteikumiem un standartiem attiecībā uz organizācijām, kas pilnvarotas veikt kuģu pārbaudes un apsekojumus, un attiecīgajām darbībām, kuras veic valsts administrācijas jūras lietu jomā (4), ir vairākas reizes būtiski grozīta. Skaidrības labad tā būtu jāpārstrādā, jo ir veicami turpmāki grozījumi.

               (2)

               Ņemot vērā noteikumu būtību Direktīvā 94/57/EK, šķiet, ir piemēroti tās noteikumus pārstrādāt divos Kopienas tiesību aktos, proti, direktīvā un regulā.

               (3)

               Padome 1993. gada 8. jūnija rezolūcijā par kopīgu jūru drošības politiku ir noteikusi mērķi: no Kopienas ūdeņiem izvest visus standartiem neatbilstošos kuģus, un tā piešķīra prioritāti Kopienas darbībai, kas paredzēta, lai nodrošinātu efektīvu un vienādu starptautisko noteikumu īstenošanu, sīki izstrādājot kopīgus standartus klasificēšanas sabiedrībām.

               (4)

               Drošību un piesārņojuma novēršanu jūrā var efektīvi pastiprināt, stingri piemērojot starptautiskas konvencijas, kodeksus un rezolūcijas, sekmējot arī pakalpojumu sniegšanas brīvības mērķi.

               (5)

               Kontrolēt, vai kuģis atbilst vienotiem starptautiskiem jūras drošības un piesārņojuma novēršanas standartiem, ir karoga un ostas valstu pienākums.

               (6)

               Dalībvalstis atbild par starptautisku apliecību izdošanu drošībai un piesārņojuma novēršanai, kas paredzēti, piemēram, 1974. gada 1. novembra Starptautiskajā Konvencijā par cilvēka dzīvības aizsardzību uz jūras (SOLAS 74), 1966. gada 5. aprīļa Starptautiskajā konvencijā par kravas zīmi un 1973. gada 2. novembra Starptautiskajā Konvencijā par piesārņošanas novēršanu no kuģiem (MARPOL), kā arī par šo konvenciju īstenošanu.

               (7)

               Atbilstīgi šādām konvencijām visas dalībvalstis var apstiprināt dažādās pakāpēs atzītās organizācijas, lai tās sertificētu šādu atbilstību, un var deleģēt tām attiecīgu apliecību izdošanu drošībai un piesārņojuma novēršanai.

               (8)

               Daudzās pasaulē pastāvošās organizācijas, kuras ir atzītas Starptautiskās Jūrniecības organizācijas (SJO) līgumslēdzējas puses, nenodrošina ne atbilstīgu noteikumu izpildi, ne arī pietiekamu drošību, darbojoties valsts administrācijas vārdā, jo tām nav drošas un atbilstīgas struktūras un pieredzes, uz ko paļauties, un tās nespēj pildīt savus pienākumus augsti profesionālā līmenī.

               (9)

               Saskaņā ar SOLAS 74 II-1. nodaļas A-1. daļas 3.-1. noteikumu dalībvalstu atbildībā ir nodrošināt, lai kuģi, kas kuģo ar to karogu, būtu projektēti, konstruēti un uzturēti saskaņā ar administrāciju atzītu organizāciju paredzētajām prasībām konstrukcijai, mehānismiem un elektroiekārtām. Tādēļ šīs organizācijas izstrādā un īsteno kuģu konstrukcijai, būvēšanai, apkopei un inspekcijām piemērojamos noteikumus un tās ir atbildīgas par kuģu inspekcijām karoga valsts vārdā un par šo kuģu sertificēšanu, apliecinot, ka tie atbilst starptautisko konvenciju prasībām par attiecīgo apliecību izdošanu. Lai tās varētu apmierinoši veikt šo pienākumu, tām jābūt pilnīgi neatkarīgām, ar ļoti specializētu tehnisko kompetenci un stingru kvalitātes vadību.

               (10)

               Kuģu inspekcijas un apskates organizācijām ir būtiska loma Kopienas tiesību aktos, kuri attiecas uz kuģošanas drošību.

               (11)

               Organizācijām, kas pilnvarotas veikt kuģu inspekcijas un apskates, būtu jāspēj piedāvāt savus pakalpojumus visā Kopienā un konkurēt citai ar citu, uzturot vienādus drošības un vides aizsardzības līmeņus. Tādēļ vajadzīgie to darbību profesionālie standarti būtu vienādi jānosaka un jāpiemēro visā Kopienā.

               (12)

               Kravas kuģu radiosakaru drošības apliecības izdošanu var uzticēt privātām iestādēm, kam ir pietiekama kompetence un kvalificēts personāls.

               (13)

               Dalībvalsts var ierobežot tās apstiprinātu atzīto organizāciju skaitu, atbilstīgi savām vajadzībām, balstoties uz objektīviem un pārredzamiem apsvērumiem, ko kontrolē Komisija saskaņā ar komitejas procedūru.

               (14)

               Ar šo direktīvu būtu jānodrošina pakalpojumu sniegšanas brīvība Kopienā; attiecīgi, Kopienai būtu jāvienojas ar trešām valstīm, kurās atrodas dažas no atzītajām organizācijām, lai nodrošinātu vienādu attieksmi pret tādām atzītajām organizācijām, kas atrodas Kopienā.

               (15)

               Valstu administrāciju cieša iesaistīšana kuģu inspekcijās un attiecīgu apliecību izdošana ir vajadzīga, lai nodrošinātu pilnīgu atbilstību starptautiskajiem drošības noteikumiem pat tad, ja dalībvalstis uztic veikt ar likumu noteiktos pienākumus tām atzītajām organizācijām, kas nav to pārvaldē. Tādēļ ir lietderīgi izveidot ciešus darba sakarus starp administrācijām un to pilnvarotajām atzītajām organizācijām, un var prasīt, lai atzītajām organizācijām būtu vietēja pārstāvniecība tās dalībvalsts teritorijā, kuras vārdā tā pilda savus pienākumus.

               (16)

               Kad atzītā organizācija, tās inspektori vai tehniskais personāls administrācijas vārdā izsniedz atbilstīgās apliecības, dalībvalstīm attiecībā uz šīm nodotajām pilnvarām būtu jāapsver iespēja attiecināt tādas pašas juridiskās garantijas un tiesisko aizsardzību, tostarp arī attiecīgu aizsardzības darbību īstenošanu, izņemot imunitāti, kas ir prerogatīva, kuru var ierosināt tikai dalībvalstis kā neatņemamu suverenitātes sastāvdaļu, un kuru tādēļ nevar nodot ar pilnvaru.

               (17)

               Atšķirības finansiālās atbildības režīmu ziņā starp atzītajām organizācijām, kas darbojas dalībvalstu vārdā, kavētu šīs direktīvas pienācīgu piemērošanu. Lai mēģinātu atrisināt šo problēmu, ir piemēroti panākt zināmu saskaņotību Kopienas mērogā attiecībā uz atbildību, kas iestājas jebkāda jūras nelaimes gadījumā, ir izraisījusi atzītā organizācija, kā tas atzīts saskaņā ar tiesas nolēmumu, ietverot strīda izšķiršanu šķīrējtiesā.

               (18)

               Pasākumi, kas ir vajadzīgi šīs direktīvas īstenošanai, būtu jāpieņem saskaņā ar Padomes Lēmumu 1999/468/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (5).

               (19)

               Jo īpaši Komisija būtu jāpilnvaro grozīt šo direktīvu, lai iestrādātu turpmākus grozījumus ar to saistītās starptautiskās konvencijās, protokolos, kodeksos un rezolūcijās. Šie pasākumi, kuri ir vispārīgi un kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs direktīvas elementus, inter alia papildinot to ar jauniem nebūtiskiem elementiem, ir jāpieņem saskaņā ar Lēmuma 1999/468/EK 5.a pantā paredzēto regulatīvo kontroles procedūru.

               (20)

               Tomēr būtu jāatstāj dalībvalstīm iespēja apturēt vai atsaukt atzītās organizācijas pilnvarojumu, informējot Komisiju un citas dalībvalstis par saviem lēmumiem un to attiecīgi pamatojot.

               (21)

               Dalībvalstīm būtu periodiski jāizvērtē tādu atzīto organizāciju darbība, kuras darbojas to vārdā, un jāsniedz Komisijai un visām pārējām dalībvalstīm precīza informācija par šādu darbību.

               (22)

               Dalībvalstīm kā ostu pārvaldītājām ir jāpastiprina drošība un piesārņojuma novēršana Kopienas ūdeņos, pirmām kārtām veicot inspekcijas uz kuģiem, kuriem ir apliecības, ko izdevušas organizācijas, kuras neatbilst kopīgajiem kritērijiem, tādējādi nodrošinot, ka kuģi, kas kuģo ar trešās valsts karogu, vairs nav labvēlīgākos apstākļos.

               (23)

               Pašlaik nav vienotu starptautisku standartu, kam visiem kuģiem būtu jāatbilst to būvēšanas laikā vai visā turpmākajā mūžā, attiecībā uz korpusu, mehānismiem, elektriskajām un vadības iekārtām. Šādus standartus var noteikt saskaņā ar atzītu organizāciju noteikumiem vai līdzvērtīgiem standartiem, ko pieņem valstu administrācijas saskaņā ar procedūru, kas izklāstīta Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 98/34/EK (1998. gada 22. jūnijs), kas nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu, un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu sfērā (6).

               (24)

               Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķi, proti, noteikt pasākumus, kas dalībvalstīm jāievēro to attiecībās ar organizācijām, kas pilnvarotas veikt kuģu inspekcijas un apskates un kas darbojas Kopienā, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka minētās rīcības mēroga dēļ šo mērķi var labāk sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai.

               (25)

               Pienākumam transponēt šo direktīvu valsts tiesību aktos būtu jāatbilst tikai minētajiem noteikumiem, kas salīdzinājumā ar Direktīvu 94/57/EK ir būtiski atšķirīgi. Pienākums transponēt noteikumus, kas nav grozīti, izriet no minētās direktīvas.

               (26)

               Šai direktīvai nebūtu jāskar dalībvalstu saistības attiecībā uz I pielikuma B daļā noteiktajiem termiņiem direktīvu transponēšanai valsts tiesību aktos.

               (27)

               Saskaņā ar 34. punktu Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu (7) dalībvalstīm ir ieteikts gan savām vajadzībām, gan Kopienas interesēs izstrādāt savas tabulas, kas pēc iespējas precīzāk atspoguļotu atbilstību starp šo direktīvu un tās transponēšanas pasākumiem, un darīt tās publiski pieejamas.

               (28)

               Pasākumi, kas ir saistoši organizācijām, kas pilnvarotas veikt kuģu inspekcijas un apskates, ir noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr 391/2009 (2009. gada 23. aprīlis) par kopīgiem noteikumiem un standartiem attiecībā uz organizācijām, kas pilnvarotas veikt kuģu inspekcijas un apskates (pārstrādāta versija) (8),

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Šajā direktīvā ir noteikti pasākumi, kas jāizpilda dalībvalstīm attiecībās ar organizācijām, kuras pilnvarotas veikt inspekciju, apskati un kuģu sertifikāciju atbilstīgi starptautiskajām konvencijām par drošību jūrā un jūras piesārņojuma novēršanu, un ar ko vienlaikus atbalsta pakalpojumu sniegšanas brīvības mērķi. Tas ietver arī drošības prasību izstrādi un īstenošanu attiecībā uz kuģu korpusu, mehānismiem, kā arī elektriskajām un vadības iekārtām starptautisko konvenciju darbības jomā.
   2. pants
   Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:

               a)

               “kuģis” ir kuģis, uz ko attiecas starptautiskās konvencijas;

               b)

               “kuģis, kas kuģo ar dalībvalsts karogu” ir kuģis, kurš reģistrēts dalībvalstī un kuģo ar tās karogu saskaņā ar tās tiesību aktiem. Kuģus, kas neatbilst šai definīcijai, pielīdzina kuģiem, kam ir trešās valsts karogs;

               c)

               “inspekcijas un apskates” ir inspekcijas un apskates, kas ir obligātas saskaņā ar starptautiskajām konvencijām;

               d)

               “starptautiskās konvencijas” ir 1974. gada 1. novembra Starptautiskā konvencija par cilvēka dzīvības aizsardzību uz jūras (SOLAS 74), izņemot tās pielikuma XI-2. nodaļu un, 1966. gada 5. aprīļa Starptautiskā konvencija par kravas marku un 1973. gada 2. novembra Starptautiskā konvencija par piesārņošanas novēršanu no kuģiem (MARPOL) kopā ar to protokoliem un grozījumiem, kā arī attiecīgiem visās dalībvalstīs juridiski saistošiem kodeksiem to jaunākajā redakcijā;

               e)

               “organizācija” ir juridiska persona, tās meitasuzņēmumi vai citas tās kontrolē esošas juridiskas personas, kuras kopīgi vai atsevišķi veic uzdevumus, uz ko attiecas šīs direktīva;

               f)

               “kontrole” e) punkta nozīmē ir tiesības, līgumi vai citi faktiski vai tiesiski līdzekļi, kas vai nu atsevišķi, vai kombinācijā dod iespēju realizēt izšķirošu ietekmi uz juridisku personu vai dod iespēju šai personai veikt uzdevumus, uz kuriem attiecas šīs direktīva;

               g)

               “atzītā organizācija” ir organizācija, kas atzīta saskaņā ar Regulu (EK) Nr 391/2009;

               h)

               “pilnvarojums” ir akts, ar ko dalībvalsts pilnvaro vai deleģē pilnvaras atzītajai organizācijai;

               i)

               “konvencionālā apliecība” ir apliecība, ko izdevusi karoga valsts vai kas izdots tās vārdā saskaņā ar starptautiskām konvencijām;

               j)

               “noteikumi un procedūras” ir atzītās organizācijas prasības attiecībā uz kuģu konstrukciju, būvniecību, iekārtām, apkopi un apskatēm;

               k)

               “klasifikācijas apliecība” ir atzītās organizācijas izdots dokuments, kas apliecina, ka kuģis pēc tā uzbūves un mehāniskajām īpašībām ir piemērots konkrētam mērķim vai pakalpojumam saskaņā ar šīs atzītās organizācijas publiski pieejamiem noteikumiem un procedūrām;

               l)

               “kravas kuģa radiosakaru drošības apliecība” ir apliecība, kas ieviests ar 1988. gada Protokolu, ar kuru groza SOLAS, ko pieņēmusi Starptautiskā Jūrniecības organizācija (SJO).

         3. pants
   1.   Pildot savus pienākumus un saistības saskaņā ar starptautiskajām konvencijām, dalībvalstis gādā, lai to kompetentās administrācijas varētu nodrošināt starptautisko konvenciju noteikumu pienācīgu izpildi, jo īpaši attiecībā uz kuģu inspekciju un apskati, kā arī normatīvo apliecību un atbrīvojuma apliecību izdošanu, kā paredzēts starptautiskajās konvencijās. Dalībvalstis rīkojas saskaņā ar attiecīgajiem noteikumiem, kas ietverti pielikumā un pielikuma papildinājumā SJO Rezolūcijai A.847(20) par pamatnostādnēm, sniedzot atbalstu karoga valstīm SJO aktu īstenošanā.
   2.   Ja 1. punkta izpildes nolūkos dalībvalsts nolemj attiecībā uz kuģiem, kas brauc ar tās karogu:

               i)

               pilnvarot organizācijas veikt pilnīgas vai daļējas inspekcijas vai apskates attiecībā uz konvencionālajām apliecībām, ietverot apliecības par atbilstību 11. panta 2. punktā minētajiem noteikumiem, un vajadzības gadījumā izdot vai pagarināt attiecīgās apliecības; vai

               ii)

               pilnīgi vai daļēji nodot organizāciju ziņā inspekcijas un apskates, kas minētas i) apakšpunktā;

         tā uztic šos pienākumus vienīgi atzītajām organizācijām.
   Kompetentā administrācija visos gadījumos apstiprina atbrīvojuma apliecību pirmo izdošanu.
   Tomēr attiecībā uz kravas kuģu radiosakaru drošības apliecību šos pienākumus var uzticēt privātai struktūrai, ko atzinusi kompetenta administrācija un kurai ir pietiekama kompetence un kvalificēts personāls, lai veiktu īpašu radiosakaru drošības novērtēšanu tās vārdā.
   3.   Šis pants neattiecas uz kuģu iekārtu atsevišķu vienību sertifikāciju.
   4. pants
   1.   Piemērojot 3. panta 2. punktu, dalībvalstis principā nedrīkst atteikt nevienai no atzītajām organizācijām pilnvarojumu šādu funkciju veikšanai, ievērojot šā panta 2. punktu un 5. un 9. pantu. Taču tās atbilstīgi savām vajadzībām drīkst ierobežot to organizāciju skaitu, kam tiek piešķirts pilnvarojums, ja vien šādai rīcībai ir labi pārredzams un objektīvs pamatojums.
   Pēc dalībvalsts pieprasījuma Komisija saskaņā ar 6. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru nosaka atbilstīgus pasākumus, lai nodrošinātu šā punkta pirmās daļas pareizu piemērošanu attiecībā uz atteikumu piešķirt pilnvarojumu un 8. panta piemērošanu gadījumos, kad pilnvarojums tiek apturēts vai atsaukts.
   2.   Pirms dalībvalsts piekrīt tam, ka atzītā organizācija, kas atrodas trešā valstī, var veikt 3. pantā minētos pienākumus pilnībā vai daļēji, tā var pieprasīt, lai minētā trešā valsts nodrošinātu līdzvērtīgu režīmu tām atzītajām organizācijām, kuras atrodas Kopienā.
   Turklāt Kopiena var pieprasīt, lai trešā valsts, kurā atrodas atzītā organizācija, nodrošina līdzvērtīgu režīmu tām atzītajām organizācijām, kas atrodas Kopienā.
   5. pants
   1.   Dalībvalstis, kas pieņem lēmumu rīkoties tā, kā aprakstīts 3. panta 2. punktā, izveido “darba attiecības” starp to kompetento administrāciju un organizācijām, kas darbojas tās vārdā.
   2.   Darba attiecības reglamentē ar oficiālu rakstisku un nediskriminējošu nolīgumu vai līdzvērtīgiem juridiskiem līdzekļiem, kuros noteikti konkrēti pienākumi un funkcijas, ko uzņemas organizācijas, un kuros ietver vismaz:

               a)

               noteikumus, kas ir izklāstīti II pielikumā SJO Rezolūcijai A.739(18) par pamatnostādnēm, piešķirot pilnvarojumu organizācijām, kuras darbojas administrācijas vārdā, tajā pašā laikā vadoties pēc pielikuma, pielikuma papildinājumiem un papildinājuma, kas pievienots SJO MSC/Apkārtrakstam 710 un MEPC/Apkārtrakstam 307 par nolīguma paraugu saistībā ar tādu atzīto organizāciju pilnvarošanu, kuras darbojas administrācijas vārdā;

               b)

               šādus finansiālas atbildības noteikumus:

                           i)

                           ja tiesas ceļā vai izšķirot strīdu ar šķīrējtiesas procedūru, tiek galīgi un nepārsūdzami nolemts, ka atbildība, kas iestājas pēc jebkura jūras negadījuma, gulstas uz administrāciju, un to skar arī prasība atlīdzināt aizskartajām personām par īpašuma zaudējumu vai tam nodarītajiem bojājumiem un cilvēku traumām vai nāvi, tajā pašā tiesā pierādot, ka tas ir noticis atzītās organizācijas, tās struktūrvienību, darbinieku, pārstāvju vai citu personu, kas darbojas atzītās organizācijas vārdā, tīšas darbības vai bezdarbības vai rupjas neuzmanības dēļ, administrācija ir tiesīga saņemt finansiālu atlīdzību no atzītās organizācijas, ciktāl atzītās organizācijas rīcība, kā tas nolemts tiesā, ir izraisījusi minēto zaudējumu, bojājumus, traumas vai nāvi;

                           ii)

                           ja, tiesas ceļā vai izšķirot strīdu ar šķīrējtiesas procedūru, tiek galīgi un nepārsūdzami nolemts, ka atbildība, kas iestājas pēc jebkura jūras negadījuma, gulstas uz administrāciju, un to skar arī prasība atlīdzināt aizskartajām personām par cilvēku traumām vai nāvi, tajā pašā tiesā pierādot, ka tas ir noticis atzītās organizācijas, tās darbinieku, pārstāvju vai citu personu, kas darbojas atzītās organizācijas vārdā, jebkuras darbības vai bezdarbības rezultātā neuzmanības vai vieglprātības dēļ, administrācija ir tiesīga saņemt finansiālu atlīdzību no atzītās organizācijas, ciktāl atzītās organizācijas rīcība, kā tas nolemts tiesā, ir izraisījusi minētās cilvēku traumas vai nāvi; dalībvalstis var ierobežot maksimālo summu, ko izmaksā atzītā organizācija, tā tomēr nedrīkst būt mazāka par 4 miljoniem EUR;

                           iii)

                           ja tiesas ceļā vai izšķirot strīdu ar šķīrējtiesas procedūru, tiek galīgi un nepārsūdzami nolemts, ka atbildība, kas iestājas pēc jebkura jūras negadījuma, gulstas uz administrāciju, un to skar arī prasība atlīdzināt aizskartajām personām par īpašuma zaudējumu vai tam nodarītajiem bojājumiem, tajā pašā tiesā pierādot, ka tas ir noticis atzītās organizācijas, tās darbinieku, pārstāvju vai citu personu, kas darbojas atzītās organizācijas vārdā, jebkuras darbības vai bezdarbības rezultātā neuzmanības vai vieglprātības dēļ, administrācija ir tiesīga saņemt finansiālu atlīdzību no atzītās organizācijas, ciktāl atzītās organizācijas rīcība, kā tas nolemts tiesā, ir izraisījusi minēto zaudējumu vai bojājumus; dalībvalstis var ierobežot maksimālo summu, ko izmaksā atzītā organizācija, tomēr tā nedrīkst būt mazāka par 2 miljoniem EUR;

               c)

               noteikumus, ka administrācija vai tās izraudzīta neieinteresēta neatkarīga iestāde regulāri revidē pienākumus, ko organizācijas apņemas veikt tās vārdā, kā tas minēts 9. panta 1. punktā;

               d)

               iespēju veikt izlases veida un detalizētas kuģu inspekcijas;

               e)

               noteikumus par obligātu būtiskas informācijas sniegšanu par saviem klasificētajiem kuģiem un klasifikācijas izmaiņām, tās apturēšanu un atsaukšanu.

         3.   Ar vienošanos vai ar līdzvērtīgiem juridiskiem līdzekļiem var noteikt prasību, ka atzītajai organizācijai ir vietēja pārstāvniecība tās dalībvalsts teritorijā, kuras vārdā tā pilda pienākumus, kas minēti 3. pantā. Šādu prasību var izpildīt vietēja pārstāvniecība, kurai ir juridiskas personas statuss saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem un kas ir valsts tiesas jurisdikcijā.
   4.   Katra dalībvalsts sniedz Komisijai precīzu informāciju par darba attiecībām, kas izveidotas saskaņā ar šo pantu. Komisija pēc tam par to informē pārējās dalībvalstis.
   6. pants
   1.   Komisijai palīdz Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteja (COSS), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2099/2002 (9).
   2.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. pantu.
   Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais periods ir trīs mēneši.
   3.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5.a panta 1. līdz 4. punktu un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. pantu.
   7. pants
   1.   Šo direktīvu, nepaplašinot tās darbības jomu, var grozīt, lai:

               a)

               iestrādātu turpmākos grozījumus, kas izdarīti 2. panta d) punktā, 3. panta 1. punktā un 5. panta 2. punktā minētajās starptautiskajās konvencijās un ar tām saistītajos protokolos, kodeksos un rezolūcijās, kuri stājušies spēkā;

               b)

               grozītu 5. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) un iii) punktā norādītās summas.

         Šos pasākumus, kas ir paredzēti, lai grozītu nebūtiskus šīs direktīvas elementus, pieņem saskaņā ar 6. panta 3. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.
   2.   Pēc jaunu aktu vai protokolu pieņemšanas starptautiskajām konvencijām, kas minētas 2. panta d) apakšpunktā, Padome pēc Komisijas priekšlikuma, ņemot vērā dalībvalstu parlamentārās procedūras, kā arī attiecīgās SJO procedūras, pieņem lēmumu par šo jauno aktu vai protokolu sīki izstrādātu ratificēšanas kārtību, nodrošinot, ka dalībvalstīs tos piemēro vienādi un vienlaicīgi.
   Uz grozījumiem starptautisko tiesību instrumentos, kas minēti 2. panta d) apakšpunktā un 5. pantā, šo direktīvu var neattiecināt saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2099/2002 5. pantu.
   8. pants
   Neskarot Regulas (EK) Nr 391/2009 pielikumā norādītos minimālos kritērijus, ja dalībvalsts uzskata, ka atzītajai organizācijai nedrīkst turpmāk ļaut tās vārdā veikt uzdevumus, kuri noteikti 3. pantā, tā var apturēt vai atsaukt doto pilnvarojumu. Tādā gadījumā dalībvalsts tūlīt informē Komisiju un pārējās dalībvalstis par savu lēmumu un sniedz pietiekamu pamatojumu.
   9. pants
   1.   Katra dalībvalsts pārliecinās, ka atzītās organizācijas, kas darbojas tās vārdā saskaņā ar 3. panta 2. punkta mērķiem, efektīvi veic minētajā pantā norādītās funkcijas, pildot savas kompetentās administrācijas prasības.
   2.   Lai veiktu 1. punktā minēto pienākumu, katra dalībvalsts vismaz vienreiz divos gados pārrauga katru atzītu organizāciju, kas darbojas tās vārdā un, vēlākais, līdz 31. martam gadā, kas seko gadam, kurā pārraudzība ir veikta, sniedz pārējām dalībvalstīm un Komisijai ziņojumu, kurā apkopoti šo pārraudzības darbību rezultāti.
   10. pants
   Īstenojot savas ostas valstu inspekcijas tiesības un pienākumus, dalībvalstis ziņo Komisijai un pārējām dalībvalstīm, kā arī attiecīgajai karoga valstij par atklātajiem gadījumiem, kad atzītās organizācijas, kas darbojas karoga valsts vārdā, ir izdevušas derīgas konvencionālās apliecības kuģiem, kuri neatbilst starptautisko konvenciju prasībām, vai par jebkuru nepilnību, ko pieļāvis kuģis ar derīgu klasifikācijas apliecību jomā, uz kuru attiecas šī apliecība. Saistībā ar šo pantu ziņo tikai par gadījumiem, kas radījuši nopietnus draudus drošībai un videi, vai kad fakti liecina par atzītās organizācijas īpaši nolaidīgu rīcību. Attiecīgo atzīto organizāciju informē par šo gadījumu sākotnējās inspekcijas laikā, lai tā varētu tūlīt veikt vajadzīgus turpmākus pasākumus.
   11. pants
   1.   Katra dalībvalsts nodrošina, ka kuģi, kas kuģo ar tās karogu, tiek konstruēti, būvēti, aprīkoti un ekspluatēti saskaņā ar noteikumiem un procedūrām, kas saistītas ar prasībām, ko korpusam, mehānismiem, elektriskajām un vadības ierīcēm izvirza atzītā organizācija.
   2.   Dalībvalsts var nolemt izmantot noteikumus un procedūras, ko uzskata par līdzvērtīgām tām, ko izmanto atzītā organizācija, vienīgi ar nosacījumu, ka tā saskaņā ar Direktīvā 98/34/EK noteikto procedūru nekavējoties par to paziņo Komisijai un pārējām dalībvalstīm un pret šiem noteikumiem neiebilst neviena cita dalībvalsts vai Komisija, un netiek konstatēts, izmantojot šīs direktīvas 6. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru, ka tie nav līdzvērtīgi.
   3.   Dalībvalstis sadarbojas ar to pilnvarotajām atzītajām organizācijām, lai izstrādātu šo atzīto organizāciju noteikumus un procedūras. Tās apspriežas ar atzītajām organizācijām, lai panāktu starptautisko konvenciju saskaņotu interpretāciju.
   12. pants
   Komisija reizi divos gados informē Eiropas Parlamentu un Padomi par to, kā noris direktīvas īstenošana dalībvalstīs.
   13. pants
   1.   Dalībvalstīs līdz 2011. gada 17. jūnijam stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt par to informē Komisiju.
   Dalībvalstīm pieņemot minētos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Tajos iekļauj arī norādi, ka atsauces spēkā esošajos normatīvajos un administratīvajos aktos uz atceltajām direktīvām uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāmas šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstis dara zināmus Komisijai galvenos tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz ko attiecas šī direktīva.
   14. pants
   Direktīva 94/57/EK, kurā grozījumi izdarīti ar direktīvām, kas minētas I pielikuma A daļā, ir atcelta no 2009. gada 17. jūnija, neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem I pielikuma B daļā noteikto direktīvu transponēšanai valsts tiesību aktos.
   Atsauces uz atceltajām direktīvām uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu, un tās jālasa saskaņā ar atbilsmju tabulu II pielikumā.
   15. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   16. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Strasbūrā, 2009. gada 23. aprīlī

            Eiropas Parlamenta vārdā —

            priekšsēdētājs

         H.-G. PÖTTERING

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         P. NEČAS

      (1)  OV C 318, 23.12.2006., 195. lpp.

      (2)  OV C 229, 22.9.2006., 38. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta 2007. gada 25. aprīļa Atzinums (OV C 74 E, 20.3.2008., 633. lpp.), Padomes 2008. gada 6. jūnija Kopējā nostāja (OV C 184 E, 22.7.2008., 11. lpp.), Eiropas Parlamenta 2008. gada 24. septembra Nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta), Padomes 2009. gada 26. februāra Lēmums un Eiropas Parlamenta 2009. gada 11. marta Normatīvā rezolūcija (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta).

      (4)  OV L 319, 12.12.1994., 20. lpp.

      (5)  OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.

      (6)  OV L 204, 21.7.1998., 37. lpp.

      (7)  OV C 321, 31.12.2003., 1. lpp.

      (8)  Skatīt šā Oficiālā Vēstneša 11. lappusi.

      (9)  OV L 324, 29.11.2002., 1. lpp.

      I PIELIKUMS

         A   DAĻA

         Atceltā direktīva ar turpmākiem grozījumiem

      (kā minēts 14. pantā)

                  Padomes Direktīva 94/57/EK

                     OV L 319, 12.12.1994., 20. lpp.

                  Komisijas Direktīva 97/58/EK

                     OV L 274, 7.10.1997., 8. lpp.

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/105/EK

                     OV L 19, 22.1.2002., 9. lpp.

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/84/EK

                     OV L 324, 29.11.2002., 53. lpp.

         B   DAĻA

         Termiņu saraksts transponēšanai valsts tiesību aktos

      (kā minēts 14. pantā)

                  Direktīva

                  Transponēšanas termiņš

                  94/57/EK

                  1995. gada 31. decembris

                  97/58/EK

                  1998. gada 30. septembris

                  2001/105/EK

                  2003. gada 22. jūlijs

                  2002/84/EK

                  2003. gada 23. novembris

      II PIELIKUMS

         Atbilsmju tabula

                  Direktīva 94/57/EK

                  Šī direktīva

                  Regula (EK) Nr. 391/2009

                  1. pants

                  1. pants

                  1. pants

                  2. panta a) punkts

                  2. panta a) punkts

                  2. panta a) punkts

                  2. panta b) punkts

                  2. panta b) punkts

                  –

                  2. panta c) punkts

                  2. panta c) punkts

                  –

                  2. panta d) punkts

                  2. panta d) punkts

                  2. panta b) punkts

                  2. panta e) punkts

                  2. panta e) punkts

                  2. panta c) punkts

                  –

                  2. panta f) punkts

                  2. panta d) punkts

                  2. panta f) punkts

                  2. panta g) punkts

                  2. panta e) punkts

                  2. panta g) punkts

                  2. panta h) punkts

                  2. panta f) punkts

                  2. panta h) punkts

                  2. panta i) punkts

                  2. panta g) punkts

                  2. panta i) punkts

                  2. panta k) punkts

                  2. panta i) punkts

                  –

                  2. panta j) punkts

                  2. panta h) punkts

                  2. panta j) punkts

                  2. panta l) punkts

                  –

                  2. panta k) punkts

                  –

                  2. panta j) punkts

                  3. pants

                  3. pants

                  –

                  4. panta 1. punkta pirmais teikums

                  –

                  3. panta 1. punkts

                  4. panta 1. punkta otrais teikums

                  –

                  3. panta 2. punkts

                  4. panta 1. punkta trešais teikums

                  –

                  –

                  4. panta 1. punkta ceturtais teikums

                  –

                  4. panta 1. punkts

                  –

                  –

                  3. panta 3. punkts

                  –

                  –

                  4. panta 2., 3.un 4. punkts

                  –

                  –

                  5. pants

                  –

                  –

                  6. pants

                  –

                  –

                  7. pants

                  5. panta 1. punkts

                  4. panta 1. punkts

                  –

                  5. panta 3. punkts

                  4. panta 2. punkts

                  –

                  6. panta 1., 2., 3.un 4. punkts

                  5. panta 1., 2., 3.un 4. punkts

                  –

                  6. panta 5. punkts

                  –

                  –

                  7. pants

                  6. pants

                  12. pants

                  8. panta 1. punkta pirmais ievilkums

                  7. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunkts

                  –

                  8. panta 1. punkta otrais ievilkums

                  –

                  13. panta 1. punkts

                  8. panta 1. punkta trešais ievilkums

                  7. panta 1. punkta pirmās daļas b) apakšpunkts

                  –

                  –

                  7. panta 1. punkta otrā daļa

                  13. panta 1. punkta otrā daļa

                  8. panta 2. punkts

                  7. panta 2. punkts

                  –

                  8. panta 2. punkta otrā daļa

                  –

                  13. panta 2. punkts

                  9. panta 1. punkts

                  –

                  –

                  9. panta 2. punkts

                  –

                  –

                  10. panta 1. punkta ievadvārdi

                  8. pants

                  –

                  10. panta 1. punkta a), b), c) apakšpunkts, 2., 3.un 4. punkts

                  –

                  –

                  11. panta 1.un 2. punkts

                  9. panta 1., 2. punkts

                  –

                  11. panta 3.un 4. punkts

                  –

                  8. panta 1.un 2. punkts

                  12. pants

                  10. pants

                  –

                  13. pants

                  –

                  –

                  14. pants

                  11. panta 1. un 2. punkts

                  –

                  –

                  11. panta 3. punkts

                  –

                  –

                  12. pants

                  –

                  –

                  –

                  9. pants

                  15. panta 1. punkts

                  –

                  –

                  –

                  –

                  10. panta 1.un 2. punkts

                  15. panta 2. punkts

                  –

                  10. panta 3. punkts

                  15. panta 3. punkts

                  –

                  10. panta 4. punkts

                  15. panta 4. punkts

                  –

                  10. panta 5. punkts

                  15. panta 5. punkts

                  –

                  10. panta 6. punkta pirmā, otrā, trešā, piektā daļa

                  –

                  –

                  10. panta 6. punkta ceturtā daļa

                  16. pants

                  13. pants

                  –

                  17. pants

                  16. pants

                  –

                  –

                  14. pants

                  –

                  –

                  15. pants

                  –

                  –

                  –

                  11. pants

                  –

                  –

                  14. pants

                  –

                  –

                  15. pants

                  –

                  –

                  16. pants

                  –

                  –

                  17. pants

                  –

                  –

                  18. pants

                  –

                  –

                  19. pants

                  Pielikums

                  –

                  I pielikums

                  –

                  I pielikums

                  –

                  –

                  II pielikums

                  II pielikums


title: Padomes direktīva (1987. gada 22. jūnijs) par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz juridisko izdevumu apdrošināšanu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31987L0344

Oficiālais Vēstnesis L 185 , 04/07/1987 Lpp. 0077 - 0080 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 6 Sējums 2 Lpp. 0161  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 6 Sējums 2 Lpp. 0161

		Padomes direktīva(1987. gada 22. jūnijs)par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz juridisko izdevumu apdrošināšanu(87/344/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 57. panta 2. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā ar Padomes Direktīvu 73/239/EEK (1973. gada 24. jūlijs) par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz uzņēmējdarbības sākšanu un veikšanu tiešās apdrošināšanas nozarē, kas nav dzīvības apdrošināšana [4], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 87/343/EEK [5], ir likvidētas noteiktas atšķirības dalībvalstu tiesību aktos, lai atvieglotu šādas uzņēmējdarbības sākšanu un veikšanu;tā kā Direktīvas 73/239/EEK 7. panta 2. punkta c) apakšpunktā tomēr ir paredzēts, ka "līdz turpmākai saskaņošanai, kas jāīsteno četros gados pēc šīs direktīvas izziņošanas, Vācijas Federatīvā Republika var saglabāt spēkā noteikumu, kas aizliedz tās teritorijā vienlaicīgi darboties veselības apdrošināšanā, kredītu un galvojumu apdrošināšanā vai juridisko izdevumu apdrošināšanā — vai nu vienlaicīgi vairākās no šīm nozarēm, vai minētajās nozarēs un citās apdrošināšanas nozarēs";tā kā šajā direktīvā ir paredzēta juridisko izdevumu apdrošināšana, kā noteikts Direktīvas 73/239/EEK 7. panta 2. punkta c) apakšpunktā;tā kā, lai aizsargātu apdrošinātās personas, būtu jāveic pasākumi, lai pēc iespējas nepieļautu apdrošinātā juridisko izdevumu apdrošināšanā un tās apdrošinātāja interešu konfliktu, kas izriet no fakta, ka apdrošinātājs apdrošina šo personu attiecībā uz kādu citu apdrošināšanas nozari, kura norādīta Direktīvas 73/239/EEK pielikumā, vai arī apdrošina citu personu, un šāda konflikta rašanās gadījumā ļauj to atrisināt;tā kā juridisko izdevumu apdrošināšana attiecībā uz strīdiem vai riskiem, kas izriet no jūras kuģu izmantošanas vai saistībā ar to, ņemot vērā tās specifisko raksturu, būtu jāizslēdz no šīs direktīvas darbības jomas;tā kā no šīs direktīvas darbības jomas būtu jāizslēdz arī tāda apdrošinātāja darbība, kurš sniedz pakalpojumus vai sedz apdrošinātās personas aizstāvības izmaksas saistībā ar civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas līgumu, ja minētā darbība saskaņā ar šādu segumu vienlaicīgi notiek paša apdrošinātāja interesēs;tā kā dalībvalstīm būtu jādod izvēles iespēja izslēgt no šīs direktīvas darbības jomas juridisko izdevumu apdrošināšanu, ko veic apdrošinātājs palīdzības apdrošināšanā, ja šo darbību veic dalībvalstī, kura nav apdrošinātā parastā dzīvesvieta, un ja tā iekļauta līgumā, kas attiecas tikai uz palīdzību, kuru sniedz personām, kam rodas grūtības ceļojuma laikā, esot prombūtnē no mājām vai prombūtnē no pastāvīgās dzīvesvietas;tā kā obligātās specializācijas sistēma, ko šobrīd piemēro viena dalībvalsts, proti, Vācijas Federatīvā Republika, izslēdz lielāko daļu konfliktu; tā kā, lai panāktu šo rezultātu, tomēr nav vajadzības attiecināt minēto sistēmu uz visu Kopienu, jo tad būtu jāsašķeļ jauktie uzņēmumi;tā kā vēlamo rezultātu var sasniegt arī, pieprasot uzņēmumiem paredzēt atsevišķu līgumu vai juridisko izdevumu apdrošināšanas vienotas polises atsevišķu iedaļu, kā arī liekot tiem ieviest juridisko izdevumu apdrošināšanas atsevišķu pārvaldību vai uzdot apdrošināšanas gadījumu pārvaldību attiecībā uz juridisko izdevumu apdrošināšanu uzņēmumam ar atsevišķas juridiskas personas statusu, vai piešķirot apdrošinātajam juridisko izdevumu apdrošināšanā tiesības izvēlēties savu advokātu no brīža, kad šai personai ir tiesības prasīt apdrošināšanas atlīdzību no tās apdrošinātāja;tā kā neatkarīgi no izvēlētā risinājuma apdrošināto intereses juridisko izdevumu apdrošināšanā aizsargā līdzvērtīgas garantijas;tā kā juridisko izdevumu apdrošināšanā apdrošināto intereses nozīmē, ka apdrošinātajam jebkurā izziņas vai tiesvedības procesā un jebkurā interešu konflikta gadījumā jābūt iespējai izvēlēties advokātu vai citu atbilstīgi attiecīgās valsts tiesību aktiem pienācīgi kvalificētu personu;tā kā dalībvalstīm būtu jādod iespēja atbrīvot apdrošināšanas uzņēmumus no pienākuma piešķirt apdrošinātajam šīs tiesības brīvi izvēlēties advokātu, ja juridisko izdevumu apdrošināšana attiecas uz gadījumiem, kas izriet no sauszemes transportlīdzekļu izmantošanas to teritorijās, un ja tā atbilst pārējiem ierobežojošiem nosacījumiem;tā kā, ja rodas apdrošinātāja un apdrošinātā konflikts, ir svarīgi to atrisināt, cik vien iespējams taisnīgi un ātri; tā kā tādēļ ieteicams juridisko izdevumu apdrošināšanas polisēs paredzēt šķīrējtiesas procesu vai procedūru, kas sniedz pielīdzināmas garantijas;tā kā Direktīvas 73/239/EEK pielikuma C punkta otrajā daļā ir paredzēts, ka riskus, kas iekļauti A punkta 14. un 15. nozarē, nedrīkst uzskatīt par citu nozaru papildu riskiem; tā kā apdrošināšanas uzņēmumam nevajadzētu būt iespējai segt juridiskos izdevumus kā cita riska papildu risku bez atļaujas, kas saņemta attiecībā uz juridisko izdevumu riska apdrošināšanu; tā kā dalībvalstīm tomēr būtu jādod iespēja īpašos gadījumos uzskatīt 17. nozari par 18. nozares papildu risku; tā kā tādēļ minētā pielikuma C punkts būtu attiecīgi jāgroza,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠīs direktīvas mērķis ir saskaņot normatīvajos un administratīvajos aktos ietvertās normas attiecībā uz juridisko izdevumu apdrošināšanu, kā norādīts Padomes Direktīvas 73/239/EEK pielikuma A punkta 17. apakšpunktā, lai sekmētu brīvības veikt uzņēmējdarbību efektīvu izmantošanu un pēc iespējas nepieļautu interešu konfliktus, kas jo īpaši rodas sakarā ar to, ka apdrošinātājs apdrošina citu personu vai apdrošina personu attiecībā gan uz juridiskajiem izdevumiem, gan jebkuru citu nozari, kas norādīta minētajā pielikumā, un šāda konflikta gadījumā ļautu to atrisināt.2. pants1. Šī direktīva attiecas uz juridisko izdevumu apdrošināšanu. Tā izpaužas saistībā pēc prēmijas maksājuma saņemšanas segt tiesvedības izdevumus un sniegt citus pakalpojumus, kas tieši saistīti ar apdrošināšanas segumu, jo īpaši, lai:- nodrošinātu kompensāciju par kaitējumu vai zaudējumiem, kas radušies apdrošinātajam, izšķirot lietu ārpustiesas kārtībā vai ierosinot civillietu vai krimināllietu,- aizstāvētu vai pārstāvētu apdrošināto civillietā, krimināllietā, administratīvajā vai citā lietā, vai attiecībā uz jebkuru pret šo personu izvirzītu prasījumu.2. Šī direktīva tomēr neattiecas uz:- juridisko izdevumu apdrošināšanu, ja šāda apdrošināšana attiecas uz konfliktiem vai riskiem, kas izriet no jūras kuģu izmantošanas vai saistībā ar to,- darbību, ko veic apdrošinātājs, kurš nodrošina civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas segumu nolūkā aizstāvēt vai pārstāvēt apdrošināto personu jebkurā izziņas procesā vai tiesvedībā, ja minēto darbību saskaņā ar šādu segumu vienlaicīgi veic paša apdrošinātāja interesēs,- pēc dalībvalsts izvēles uz juridisko izdevumu apdrošināšanu, ko veic apdrošinātājs palīdzības apdrošināšanā, ja šo darbību veic dalībvalstī, kura nav apdrošinātā parastā dzīvesvieta, ja tā iekļauta līgumā, kas attiecas tikai uz palīdzību, kuru sniedz personām, kam rodas grūtības ceļojuma laikā, prombūtnē no mājām vai prombūtnē no pastāvīgās dzīvesvietas. Šajā gadījumā līgumā skaidri jānorāda, ka attiecīgais apdrošināšanas segums attiecas tikai uz iepriekš minētajā teikumā norādītajiem apstākļiem un ir palīdzības apdrošināšanas papildinājums.3. pants1. Uz juridisko izdevumu apdrošināšanas segumu attiecas atsevišķs līgums, kas ir nodalīts no līguma, kurš sagatavots attiecībā uz pārējām apdrošināšanas nozarēm, vai arī tas ir ieverts vienotas polises atsevišķā iedaļā, kurā precizē juridisko izdevumu riska būtību un, ja dalībvalsts to prasa, attiecīgās prēmijas apmēru.2. Katra dalībvalsts veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka tās teritorijā reģistrēti uzņēmumi saskaņā ar dalībvalsts noteikto iespēju vai pēc savas izvēles, ja dalībvalsts tam piekrīt, izvēlas vismaz vienu no šādiem alternatīviem risinājumiem:a) uzņēmums nodrošina, ka neviens tā darbinieks, kas nodarbojas ar juridisko izdevumu apdrošināšanas gadījumu pārvaldību vai juridisko konsultāciju sniegšanu attiecībā uz tiem, vienlaikus neveic līdzīgu darbību:- attiecībā uz citu apdrošināšanas nozari, kurā šis uzņēmums slēdz līgumus, ja tas ir jaukta tipa uzņēmums,- citā apdrošināšanas uzņēmumā, kuram ir finansiāla, ekonomiska vai administratīva saikne ar pirmo uzņēmumu un kurš darbojas vienā vai vairākās apdrošināšanas nozarēs, kas noteiktas Direktīvā 73/239/EEK, neatkarīgi no tā, vai minētais uzņēmums ir jaukta tipa vai specializēts uzņēmums;b) uzņēmums uztic apdrošināšanas gadījumu pārvaldību attiecībā uz juridisko izdevumu apdrošināšanu uzņēmumam ar atsevišķas juridiskas personas statusu. Šo uzņēmumu norāda atsevišķā līgumā vai atsevišķā iedaļā, kā norādīts 1. punktā; ja uzņēmumam ar atsevišķas juridiskas personas statusu ir saikne ar apdrošināšanas uzņēmumu, kurš darbojas vienā vai vairākās apdrošināšanas nozarēs, kas norādītas Direktīvas 73/239/EEK pielikuma A punktā, uzņēmuma darbinieki, kuri nodarbojas ar apdrošināšanas gadījumu izskatīšanu vai juridisku konsultāciju sniegšanu saistībā ar tiem, nedrīkst vienlaikus veikt līdzīgu darbību otrajā apdrošināšanas uzņēmumā. Dalībvalstis turklāt var noteikt prasības pārvaldes struktūras locekļiem;c) uzņēmums līgumā piešķir apdrošinātajai personai tiesības no brīža, kad tai saskaņā ar polisi ir tiesības celt prasību pret apdrošinātāju, uzticēt savu interešu aizstāvību advokātam pēc apdrošinātās personas izvēles vai tiktāl, ciktāl to pieļauj attiecīgās valsts tiesības, jebkurai citai atbilstīgi kvalificētai personai.3. Neatkarīgi no izvēlētā risinājuma apdrošināto intereses juridisko izdevumu apdrošināšanā saskaņā ar šo direktīvu uzskata par līdzvērtīgi aizsargātām.4. pants1. Katrā juridisko izdevumu apdrošināšanas līgumā skaidri atzīst, ka:a) gadījumā, ja apdrošinātā interešu aizstāvības, pārstāvības vai nodrošināšanas nolūkā jebkurā izziņas vai tiesvedības procesā jāgriežas pēc palīdzības pie advokāta vai citas saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem pienācīgi kvalificētas personas, minētais apdrošinātais var brīvi izvēlēties šādu advokātu vai citu personu;b) apdrošinātais var brīvi izvēlēties advokātu vai, ja vēlas un ciktāl to pieļauj attiecīgās valsts tiesību akti, jebkuru citu atbilstīgi kvalificētu personu, lai nodrošinātu savas intereses interešu konflikta gadījumā.2. Advokāts ir jebkura persona, kurai ir tiesības darboties kādā no profesionālās darbības veidiem, kas noteikti Padomes Direktīvā 77/249/EEK (1977. gada 22. marts), ar ko advokātiem atvieglo pakalpojumu sniegšanas brīvības efektīvu izmantošanu [6].5. pants1. Katra dalībvalsts var paredzēt atbrīvojumu no 4. panta 1. punkta piemērošanas juridisko izdevumu apdrošināšanai, ja ir izpildīti visi šie nosacījumi:a) apdrošināšana attiecas tikai uz gadījumiem, kas izriet no sauszemes transportlīdzekļu izmantošanas attiecīgajā dalībvalstī;b) apdrošināšana ir saistīta ar līgumu par palīdzības sniegšanu ar sauszemes transportlīdzekli saistītā negadījumā vai avārijā;c) ne juridisko izdevumu apdrošinātājs, ne palīdzības apdrošinātājs nedarbojas nevienā atbildības apdrošināšanas nozarē;d) ir veikti pasākumi, kas nodrošina, ka katras konfliktējošās puses juridisko konsultēšanu un pārstāvību realizē pilnīgi neatkarīgi advokāti, ja minētās puses attiecībā uz juridiskajiem izdevumiem ir apdrošinājis viens apdrošinātājs.2. Atbrīvojums, ko dalībvalsts ir piešķīrusi apdrošināšanas uzņēmumam saskaņā ar 1. punktu, neietekmē 3. panta 2. punkta piemērošanu.6. pantsDalībvalstis nosaka visus attiecīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka, neskarot tiesības pārsūdzēt lietu tiesu iestādē, kas var būt paredzētas attiecīgās valsts tiesību aktos, ir paredzēts šķīrējtiesas process vai cita procedūra, kura sniedz pielīdzināmas objektivitātes garantijas, saskaņā ar kurām apdrošinātāja un apdrošinātā juridisko izdevumu apdrošināšanā viedokļu atšķirības gadījumā var pieņemt lēmumu attiecībā uz strīda izšķiršanu.Apdrošināšanas līgumā jānorāda apdrošinātā tiesības izmantot šādu procedūru.7. pantsJebkura interešu konflikta gadījumā vai pastāvot nesaskaņām attiecībā uz strīda izšķiršanu, apdrošinātājs juridisko izdevumu apdrošināšanā vai, attiecīgā gadījumā, birojs apdrošināšanas gadījumu izskatīšanai informē apdrošināto par:- šīs direktīvas 4. pantā minētajām tiesībām,- iespēju izmantot 6. pantā minēto procedūru.8. pantsDalībvalstis atceļ visus noteikumus, ar kuriem apdrošinātājam to teritorijā aizliedz vienlaikus veikt juridisko izdevumu apdrošināšanu un apdrošināšanu citās apdrošināšanas nozarēs.9. pants"A punkta 14., 15. un 17. nozarē iekļautos riskus tomēr nedrīkst uzskatīt par citu nozaru papildu riskiem.Risku, kas iekļauts 17. nozarē (juridisko izdevumu apdrošināšana), tomēr var uzskatīt par 18. nozares papildu risku, ja ir izpildīti pirmajā daļā izklāstītie nosacījumi, gadījumā, ja galvenais risks attiecas tikai uz palīdzību, ko sniedz personām, kam radušās grūtības ceļojuma laikā, esot prombūtnē no mājām vai prombūtnē no pastāvīgās dzīvesvietas.Juridisko izdevumu apdrošināšanu var uzskatīt par papildu risku arī apstākļos, kas izklāstīti pirmajā daļā, ja apdrošināšana attiecas uz konfliktiem vai riskiem, kas izriet no jūras kuģu izmantošanas vai saistībā ar to."10. pantsDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 1990. gada 1. janvārim. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Dalībvalstis piemēro šos pasākumus vēlākais no 1990. gada 1. jūlija.11. pantsPēc šīs direktīvas izziņošanas [7] dalībvalstis dara Komisijai zināmus galvenos tiesību aktus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.12. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1987. gada 22. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsL. Tindemans[1] OV C 198, 7.8.1979., 2. lpp.[2] OV C 260, 12.10.1981., 78. lpp.[3] OV C 348, 31.12.1980., 22. lpp.[4] OV L 228, 16.8.1973., 3. lpp.[5] OV L 185, 4.7.1987., 72. lpp.[6] OV L 78, 26.3.1977., 17. lpp.[7] Šī direktīva ir izziņota dalībvalstīm 1987. gada 25. jūnijā.--------------------------------------------------