Svarīgs juridisks paziņojums

|

31973L0046

Komisijas ceturtā direktīva (1972. gada 5. decembris), ar ko nosaka Kopienas analīžu metodes barības oficiālajai kontrolei

Oficiālais Vēstnesis L 083 , 30/03/1973 Lpp. 0021 - 0034 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 5 Lpp. 0115  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 03 Sējums 9 Lpp. 0114  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 5 Lpp. 0115  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 03 Sējums 6 Lpp. 0230  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 03 Sējums 6 Lpp. 0230  CS.ES Nodaļa 03 Sējums 02 Lpp. 12  - 25 ET.ES Nodaļa 03 Sējums 02 Lpp. 12  - 25 HU.ES Nodaļa 03 Sējums 02 Lpp. 12  - 25 LT.ES Nodaļa 03 Sējums 02 Lpp. 12  - 25 LV.ES Nodaļa 03 Sējums 02 Lpp. 12  - 25 MT.ES Nodaļa 03 Sējums 02 Lpp. 12  - 25 PL.ES Nodaļa 03 Sējums 02 Lpp. 12  - 25 SK.ES Nodaļa 03 Sējums 02 Lpp. 12  - 25 SL.ES Nodaļa 03 Sējums 02 Lpp. 12  - 25

		Komisijas ceturtā direktīva(1972. gada 5. decembris),ar ko nosaka Kopienas analīžu metodes barības oficiālajai kontrolei(73/46/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1970. gada 20. jūlija Direktīvu [1] par paraugu ņemšanas un analīžu barības Kopienas metožu ieviešanu barības oficiālajai kontrolei, kurā jaunākie grozījumi veikti ar 1972. gada 20. jūlija Direktīvu 72/275/EEK [2], un jo īpaši tās 2. pantu,tā kā minētajā direktīvā prasīts veikt oficiālu barības kontroli, izmantojot Kopienas paraugu ņemšanas un analīžu metodes, lai pārbaudītu atbilstību prasībām, kas normatīvo un administratīvo aktu noteikumos paredzētas attiecībā uz barības kvalitāti un sastāvu;tā kā 1971. gada 15. jūnija Direktīvā 71/250/EEK [3], 1971. gada 18. novembra Direktīvā 71/393/EEK [4] un 1972. gada 27. aprīļa Direktīvā 72/199/EEK [5] jau ir noteiktas vairākas analīžu Kopienas metodes; tā kā, ņemot vērā panākumus darbā, kas gūti kopš tā laika, ir ieteicams pieņemt ceturto metožu kopumu;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Barības pastāvīgās komitejas sniegto atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDalībvalstis prasa, lai barības oficiālās kontroles analīzes attiecībā uz dzīvnieku un augu tauku un eļļu mitruma saturu, kā arī magnija un kopšķiedras saturu barībā veiktu saskaņā ar šīs direktīvas I pielikumā aprakstītajām metodēm.Uz šīs direktīvas I pielikumā aprakstītajām metodēm attiecas Komisijas 1971. gada 15. jūnija Pirmās direktīvas 71/250/EEK pielikuma 1. daļas (Ievada) vispārīgie noteikumi.2. pantsDalībvalstis nosaka, ka barības oficiālai kontrolei analīzes retinola (A vitamīna), tiamīna (eneirīna, B1 vitamīna), askorbīnskābes un dehidroaskorbīnskābes (C vitamīna) satura noteikšanai veic saskaņā ar šīs direktīvas II pielikumā aprakstītajām metodēm.Uz šīs direktīvas II pielikumā aprakstītajām metodēm attiecas Komisijas 1971. gada 15. jūnija Pirmās direktīvas 71/250/EEK pielikuma 1. daļas (Ievada) vispārīgie noteikumi, izņemot noteikumus par analizējamā parauga sagatavošanu.3. pantsDalībvalstīs ne vēlāk kā līdz 1974. gada 1. janvārim stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1972. gada 5. decembrīKomisijas vārdā —priekšsēdētājsS. L. Mansholt[1] OV L 170, 3.8.1970., 2. lpp.[2] OV L 171, 29.7.1972., 39. lpp.[3] OV L 155, 12.7.1971., 13. lpp.[4] OV L 279, 20.12.1971., 7. lpp.[5] OV L 123, 29.5.1972., 6. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMS1. MITRUMA SATURA NOTEIKŠANA DZĪVNIEKU UN AUGU TAUKOS UN EĻĻĀS1. Mērķis un darbības jomaŠī metode ļauj noteikt ūdens un gaistošo vielu saturu dzīvnieku un augu taukos un eļļās.2. PruncipsParaugu žāvē līdz nemainīgam svaram 103 °C temperatūrā. Masas zudumu nosaka sverot.3. Iekārta3.1. Plakans, apmēram 3 cm augsts trauks no nekorodējoša materiāla, 8 līdz 9 cm diametrā.3.2. Apmēram 10 cm garš dzīvsudraba termometrs ar pastiprinātu bumbiņu un izplešanās cauruli augšgalā, kas graduēts no apmēram 80 °C līdz vismaz 110 °C.3.3. Smilšu vanna vai elektriskā plītiņa.3.4. Eksikators ar efektīvu žāvēšanas aģentu.3.5. Analītiskie svari.4. ProcedūraSausā, nosvērtā traukā (3.1.), kurā ir termometrs (3.2.) ar precizitāti līdz mg iesver apmēram 20 g homogenizēta parauga. Pastāvīgi maisot ar termometru, smilšu vannā vai uz elektriskās plītiņas (3.3.) silda tā, lai apmēram 7 minūtēs temperatūra paaugstinātos līdz 90 °C.Sildīšanas intensitāti samazina, sekojot tam, cik bieži no trauka dibena paceļas burbuļi. Temperatūra nedrīkst paaugstināties virs 105 °C. Maisa gar trauka dibenu, līdz pārstāj veidoties burbuļi.Lai pilnībā izdalītos viss mitrums, vairākas reizes temperatūru paaugstina līdz 103 °C ± 2 °C, starplaikos atdzesējot līdz 93 °C. Pēc tam eksikatorā (3.4.) ļauj atdzist līdz istabas temperatūrai un nosver. Šo operāciju atkārto tikmēr, kamēr divu secīgu svērumu masas atšķirības nepārsniedz 2 mg.NB:Parauga masas palielināšanās pēc atkārtotas karsēšanas liecina par tauku oksidēšanos, šādā gadījumā rezultātu aprēķina pēc svēruma, kas izdarīts, pirms sākusies masas palielināšanās.5. Rezultātu aprēķināšanaProcentos izteiktu parauga mitruma saturu aprēķina pēc šādas formulas:.Mkur:M0 = analizējamā parauga masa gramos;M1 = trauka un tā satura kopējā masa pirms karsēšanas;M2 = trauka un tā satura kopējā masa pēc karsēšanas.Par 0,05 % mazāks rezultāts jāreģistrē kā "mazāks par 0,05 %".AtkārtojamībaNo viena parauga divās paralēlās noteikšanās iegūto rezultātu atšķirības pēc absolūtā lieluma nedrīkst pārsniegt 0,05 %.2. MAGNIJA NOTEIKŠANA— ar atomu absorbcijas spektrofotometriju —1. Mērķis un darbības jomaŠī metode ļauj noteikt magnija saturu barībā. Tā ir īpaši piemērota magnija satura noteikšanai, ja tas nepārsniedz 5 %.2. PrincipsParaugu pārpelno un izšķīdina atšķaidītā sālsskābē. Ja paraugā nav organisko vielu, to šķīdina atšķaidītā sālsskābē nepārpelnojot. Šķīdumu atšķaida un magnija saturu pēc standartšķīdumiem nosaka ar atomu absorbcijas spektrofotometriju pie 285,2 nm.3. Reaģenti3.1. Sālsskābe, analītiski tīra (a.t.), d: 1,16.3.2. Koncentrēta sālsskābe, analītiski tīra (a.t.), d: 1,19.3.3. Magnija lenta vai stieple, vai istabas temperatūrā izžāvēts magnija sulfāta heptahidrāts.3.4. Stroncija sāls (hlorīda vai nitrāta) 2,5 % m/V šķīdums (= 76,08 g SrC12.6H2O a.t., vai 60,38 g Sr(NO3)2 a.t.).3.5. Magnija standartšķīdums: ar precizitāti līdz mg ņem 1 g magnija (3.3.) iesvara, no kura iepriekš rūpīgi noņemta oksīda kārtiņa, vai attiecīgu daudzumu (10,143 g) magnija sulfāta heptahidrāta (3.3.). Pārnes 1000 ml tilpuma mērkolbā, pievieno 80 ml sālsskābes (3.1.), izšķīdina un uzpilda līdz 1000 ml ar ūdeni. Šā šķīduma 1 ml satur 1000 mg magnija.4. Iekārta4.1. Platīna, kvarca vai porcelāna tīģeļi.4.2. Termostatējama elektriskā mufeļkrāsns.4.3. Atomu absorbcijas spektrofotometrs.5. Procedūra5.1. Parauga šķīduma sagatavošana5.1.1. Barība, kurā ir tikai minerālvielasAr precizitāti līdz mg ņem 5 g parauga iesvara, ko ar 250 līdz 300 ml ūdens pārnes 500 ml tilpuma mērkolbā. Pievieno 40 ml sālsskābes (3.1.), uzkarsē līdz vārīšanās temperatūrai un 30 minūtes vāra uz lēnas uguns. Ļauj atdzist, uzpilda līdz zīmei ar ūdeni, samaisa un filtrē caur sausu kroku filtru sausā vārglāzē. Filtrāta pirmos 30 ml izlej. Ja paraugā ir silīcija dioksīds, 5 g parauga apstrādā ar pietiekamu daudzumu (15-30 ml) sālsskābes (3.2.), uz ūdens vannas iztvaicē un uz vienu stundu ievieto žāvēšanas skapī 105 °C temperatūrā. Rīkojas, kā aprakstīts 5.1.2. punktā, sākot ar trešo teikumu.5.1.2. Barība, kas galvenokārt sastāv no minerālvielāmAr precizitāti līdz mg tīģelī ņem 5 g parauga iesvara, ko mufeļkrāsnī 550 °C pārpelno, līdz pelnos nav ogles daļiņu, un ļauj atdzist. Slilīcija dioksīda atdalīšanai, pelnus apstrādā ar pietiekamu daudzumu (15-30 ml) sālsskābes (3.2.), uz ūdens vannas iztvaicē un uz vienu stundu ievieto žāvēšanas skapī 105 °C temperatūrā. Atlikumu izšķīdina 10 ml sālsskābes (3.1.) un ar siltu ūdeni pārnes 500 ml tilpuma mērkolbā. Atdzesē un uzpilda ar ūdeni līdz zīmei. Samaisa un filtrē sausā mērglāzē caur sausu kroku filtru. Izlej pirmos 30 ml filtrāta.5.1.3. Barība, kuras galvenās sastāvdaļas ir organiskās vielasAr precizitāti līdz mg tīģelī ņem 5 g parauga iesvara, ko mufeļkrāsnī 550 °C pārpelno, līdz pelnos nav ogles daļiņu. Pelnus izšķīdina 5 ml sālsskābes (3.2.), šķīdumu uz ūdens vannas iztvaicē un silīcija dioksīda pārvēršanai nešķīstošā formā vienu stundu žāvē žāvēšanas skapī 105 °C temperatūrā. Pelnus izšķīdina 5 ml sālsskābes (3.1.), ar siltu ūdeni pārnes 250 ml tilpuma mērkolbā, uzkarsē, līdz šķīdums sāk vārīties, ļauj atdzist un uzpilda ar ūdeni līdz zīmei. Samaisa un filtrē sausā mērglāzē caur sausu kroku filtru. Izlej pirmos 30 ml filtrāta.5.2. Atomu absorbcijas mērīšanaAtšķaidot standartšķīdumu (3.5.) ar ūdeni, pagatavo vismaz 5 kontrolšķīdumus ar pieaugošu koncentrāciju, kas atbilst spektrofotometra optimālajam mērīšanas diapazonam. Visiem šķīdumiem pievieno pa 10 ml stroncija sāls šķīduma (3.4.) un pēc tam uzpilda ar ūdeni līdz 100 ml tilpumam. Saskaņā ar 5.1.1., 5.1.2. vai 5.1.3. punktu iegūtā filtrāta alikvoto daļu atšķaida ar ūdeni tā, lai magnija koncentrācija iegūtajā šķīdumā būtu kontrolšķīdumu koncentrāciju robežās. Sālsskābes koncentrācija šajā šķīdumā nedrīkst pārsniegt 0,4 N. Pievieno 10 ml stroncija sāls šķīduma (3.4.), un pēc tam uzpilda ar ūdeni līdz 100 ml tilpumam. Analizējamā šķīduma un kontrolšķīdumu absorbciju mēra pie 285,2 nm.6. Rezultātu aprēķināšanaMagnija daudzumu paraugā aprēķina pēc kontrolšķīdumiem. Rezultātu izsaka procentos no parauga masas.AtkārtojamībaNo viena parauga divās paralēlās noteikšanās iegūto rezultātu atšķirība pēc relatīvā lieluma nedrīkst pārsniegt 5 %.3. KOPŠĶIEDRAS NOTEIKŠANA1. Mērķis un darbības jomaŠī metode ļauj noteikt barībā tādas skābēs un sārmos nešķīstošas organiskās vielas, kas nesatur taukus un ko parasti sauc par kopšķiedru.2. PrincipsParaugu, kas vajadzības gadījumos tiek attaukots, secīgi apstrādā ar noteiktas koncentrācijas verdošiem sērskābes un kālija hidroksīda šķīdumiem. Atlikumu atdala, filtrējot azbesta klātbūtnē, mazgā, žāvē, sver un pārpelno 900 °C temperatūrā. Svara zudums pārpelnojot atbilst analizējamā parauga kopšķiedras saturam.3. Reaģenti3.1. Sērskābe, 0,26 N šķīdums.3.2. Apstrādāts azbests: azbestam, kādu izmanto Guka tīģeļiem, pievieno apmēram pieckārtīgu daudzumu atšķaidītas sālsskābes (1 tilpuma daļa sālsskābes, d: 1,19 + 3 daļas ūdens). Maisījumu vāra apmēram 45 minūtes, ļauj atdzist un filtrē Bihnera piltuvē. Atlikumu uz filtra vispirms mazgā ar ūdeni, līdz mazgāšanas ūdens vairs nesatur sālsskābi, un pēc tam ar acetonu (3.6.). Azbestu žāvē žāvēšanas skapī, un pēc tam 2 stundas pārpelno 900 °C temperatūrā. Atdzesē un glabā slēgtā traukā. Šādi apstrādātu azbestu var izmantot vairākas reizes. Azbestam jāatbilst prasībām, kas 5. punktā noteiktas tukšā parauga analīzei.3.3. Pretputu līdzeklis (piemēram, silikona emulsija).3.4. Kālija hidroksīda šķīdums 0,23 N.3.5. 0,5 N sālsskābes šķīdums.3.6. Acetons.3.7. Dietilēteris.4. Iekārta4.1. Vismaz 600 ml tilpuma vārglāzes ar 200 ml tilpuma atzīmēm.4.2. Apmēram 4 mm biezi porcelāna diski aptuveni 80 mm diametrā, kuriem ir apmēram 32 caurumiņi ar aptuveni 4 mm lielu diametru.4.3. Aptuveni 2 l tilpuma vakuumiltrēšanas kolbas ar 800 ml tilpuma atzīmi, gumijas aizbāzni un 120 mm diametra stikla piltuvi.4.4. Apmēram 4 mm biezas 40 mm diametra filtrēšanas plāksnītes ar aptuveni 16 caurumiņiem 4 mm diametrā un ar slīpu malu, kas pieguļ piltuves (4.3.) konusam, plāksnītes ir pārklātas ar metāla sietu, kura acu izmērs ir 1 mm. Plāksnītēm un sietam jābūt no materiāla, kas iztur skābju un sārmu iedarbību.4.5. Platīna vai kvarca tīģeļi pārpelnošanai.4.6. Termostatējama elektriskā mufeļkrāsns.4.7. Eksikators.4.8. Azbesta filtrs: 2,0 g azbesta (3.2.) iejauc 100 ml ūdens.Filtrē ar vakuumu uz filtrēšanas plāksnītes, kas pārklāta ar stiepļu sietu (4.4.) un ievietota vakuumfiltrēšanas kolbas (4.3.) piltuvē. Savāc filtrātu, ko vēlreiz filtrē caur to pašu filtru. Filtrātu izlej.5. ProcedūraAr precizitāti līdz mg ņem 3 g parauga iesvara un 2 g apstrādāta azbesta (3.2.), ko pārnes vārglāzē (4.1.), pievieno 200 ml sērskābes šķīduma (3.1.) un dažus pilienus putu dzēšanas emulsijas (3.3.). Strauji uzkarsē līdz vārīšanās temperatūrai un vāra precīzi 30 minūtes. Lai uzturētu pastāvīgu tilpumu, vārglāzi nosedz ar dzesinātāju, piemēram, 500 ml tilpuma apaļkolbu, kurā cirkulē auksts ūdens. Vārīšanos pārtrauc, pievienojot apmēram 50 ml auksta ūdens, un nekavējoties filtrē ar vakuumu caur saskaņā ar 4.8. punktu iepriekš sagatavotu azbesta filtru.Atlikumu uz filtra piecas reizes mazgā ar aptuveni 100 ml ļoti karsta ūdens tā, lai filtrāta kopējais tilpums būtu 800 ml. Atlikumu kvantitatīvi pārnes vārglāzē (4.1.), kurā viršanas regulēšanai ievietots porcelāna disks (4.2.). Pievieno 200 ml kālija hidroksīda šķīduma (3.4.). Strauji uzkarsē līdz vārīšanās temperatūrai un vāra precīzi 30 minūtes. Pievieno apmēram 50 ml auksta ūdens un nekavējoties filtrē ar vakuumu caur saskaņā ar 4.8. punktu iepriekš sagatavotu azbesta filtru. Atlikumu mazgā ar ļoti karstu ūdeni, līdz mazgāšanas ūdenim ir neitrāla reakcija, ko pārbauda ar lakmusa papīru, tad trīs reizes ar acetonu (3.6.), kopā izlietojot apmēram 100 ml acetona.Atlikumu kvantitatīvi pārnes tīģelī pārpelnošanai (4.5.), ja vajadzīgs, sasmalcina un līdz nemainīgam svaram žāvē žāvēšanas skapī 130 °C temperatūrā.Atdzesē eksikatorā (4.7.) un ātri nosver.Tīģeli uz 30 minūtēm ievieto mufeļkrāsnī (4.6.) pārpelnošanai 900 °C temperatūrā. Atdzesē eksikatorā (4.7.) un ātri nosver.Ar apstrādātu azbestu (3.2.), piemērojot tādu pašu procedūru, veic tukšā parauga analīzi. Pārpelnojot 6 g azbesta, svara zudumi nedrīkst pārsniegt 10 mg.6. Rezultātu aprēķināšanaProcentos izteiktu parauga kopšķiedras saturu aprēķina pēc šādas formulas:1003kur:a = analizējamā parauga svara zudumi pēc pārpelnošanas;b = tukšā parauga svara zudumi pēc pārpelnošanas.AtkārtojamībaNo viena parauga divās paralēlās noteikšanās iegūto rezultātu atšķirība nedrīkst pārsniegt:0,3 % pēc absolūtā lieluma, ja kopšķiedras saturs ir mazāks par 10 %;3,0 % pēc relatīvā lieluma, ja kopšķiedras saturs ir 10 % vai lielāks.7. Piezīmes7.1. Barība, kurā ir vairāk par 10 % eļļu un tauku, pirms analīzes jāattauko ar dietilēteri (3.7.). Šim nolūkam analizējamo paraugu (3 g iesvaru ar mg precizitāti) pārnes uz azbesta filtra (4.8.). Trīs reizes pārlej ar apmēram 50 ml dietilētera (3.7.), katru reizi pilnīgi nofiltrējot ar vakuumu. Attaukoto analizējamo paraugu kopā ar azbestu kvantitatīvi pārnes vārglāzē (4.1.), un turpina analīzi, kā aprakstīts 5. punktā.7.2. Barību, kas satur tieši neekstraģējamas eļļas un taukus, 7.1. punktā aprakstītajā kārtībā attauko pēc iedarbības ar skābi un atlikuma mazgāšanas.Skābi no atlikuma trīs reizes mazgā ar acetonu (3.6.) (kopā 100 ml) un pēc tam trīs reizes ar dietilēteri (3.7.). Pēc tam atlikumu kvantitatīvi pārnes vārglāzē (4.1.) un analīzi turpina saskaņā ar aprakstu 5. punkta otrajā daļā (apstrāde ar kālija hidroksīda šķīdumu).7.3. Ja barībā ir daudz kalcija (kalcija saturs virs 2 %), analizējamo paraugu (3 g iesvara ar mg precizitāti) pārnes vārglāzē (4.1.) ar 100 ml 0,5 N sālsskābes šķīduma (3.5.) un 5 minūtes nostādina vēsumā. Nekavējoties filtrē un mazgā ar aukstu ūdeni. Par filtrēšanas līdzekli izmanto 2,0 g azbesta, ko lieto vārīšanai ar sērskābi. Ja suspensija filtrējas slikti, to atšķaida ar acetonu (3.6.). Pēc tam rīkojas pēc apraksta 5. punktā.--------------------------------------------------II PIELIKUMS1. A VITAMĪNA (RETINOLA) NOTEIKŠANA1. Mērķis un darbības jomaŠī metode ļauj noteikt retinola (A vitamīna) daudzumu barībā, koncentrātos un premiksos. Zemākā noteikšanas robeža ir 10000 SV/kg izteikti pigmentētai barībai un 4000 SV/kg pārējai barībai [1]. Pēc retinola sagaidāmā satura produktus iedala divās grupās:A grupa: saturs zem 200000 SV/kg;B grupa: saturs 200000 SV/kg vai lielāks.2. PrincipsParaugu hidrolizē karstā kālija hidroksīda šķīdumā etanolā slāpekļa atmosfērā vai antioksidanta klātbūtnē. Maisījumu ekstraģē ar 1,2-dihloretānu. Ekstraktu iztvaicē un šķīdina petrolēterī. Šķīdumu hromatografē alumīnija oksīda kolonnā. B grupasproduktiemhromatografēšana vajadzīga tikai dažos gadījumos. A grupas produktos retinolu nosaka spektrofotometriski pie 610 nm pēc krāsota kompleksa, ko iegūst Kara-Praisa reakcijā, bet B grupas produktos — ar UV spektrofotometriju pie 325 nm.3. Reaģentia) izmanto A un B grupas produktu analīzēm3.1. Etilspirts, 96 % V/V.3.2. 10 % (m/V) nātrija askorbāta šķīdums.3.3. Attīrīts slāpeklis.3.4. 50 % (m/V) analītiski tīrs kālija hidroksīda šķīdums.3.5. Kālija hidroksīda, analītiski tīrs 1 N šķīdums.3.6. Kālija hidroksīda, analītiski tīrs 0,5 N šķīdums.3.7. 1,2-dihloretāns, analītiski tīrs.3.8. Petrolēteris, viršanas temperatūra: 30-50 °C. Ja vajadzīgs, attīra šādi: maisa 1000 ml petrolētera ar 20 ml koncentrētas sērskābes porcijām tikmēr, kamēr skābe nemaina krāsu. Skābi atdala, bet petrolēteri mazgā ar 500 ml ūdens, tad divas reizes ar 250 ml 10 % (m/V) nātrija hidroksīda šķīdumu un trīs reizes ar 500 ml ūdens. Skābi atdala, petrolēteri 1 stundu žāvē ar aktīvo ogli un bezūdens nātrija sulfātu, pēc tam filtrē un destilē.3.9. Alumīnija oksīds, standartizēts pēc Brokmana: 8 stundas pārpelno 750 °C temperatūrā, ļauj atdzist eksikatorā un glabā tumša stikla pudelē ar pieslīpētu stikla aizbāzni. Pirms lietošanas hromatogrāfijā samitrina šādi: tumša stikla pudelē pārnes 10 g alumīnija oksīda un 0,7 ml ūdens, pudeli noslēdz ar aizbāzni un maisot 5 minūtes silda vāroša ūdens vannā. Ļauj atdzist. Šādi sagatavota alumīnija oksīda aktivitāti pārbauda, ar zināmu retinola (3.17.) daudzumu (apmēram 500 SV), veicot 5.3. un 5.4. punktā aprakstīto procedūru un nosakot atgūstamību.3.10. Bāzisks alumīnija oksīds, 1. aktivitātes klase (Woelm, Merck ražojuma, vai tiem līdzvērtīgas kvalitātes).3.11. Tīrs dietilēteris. Bāziska alumīnija oksīda kolonnā hromatogrāfiski atdala peroksīdus un ūdens zīmes (3.10.). (25 g alumīnija oksīda uz 250 ml dietilētera.)3.12. Petrolētera (3.8.) 4, 8, 12, 16 un 20 % (V/V) šķīdums dietilēterī (3.11.).3.13. Nātrija sulfīda 0,5 molārs šķīdums 70 % (V/V) glicerīnā, ko pagatavo no analītiski tīra nātrija sulfīda.b) izmanto tikai A grupas produktu analīzēm3.14. Kristalizēts benzols, analītiski tīrs.3.15. Hloroforms, analītiski tīrs. Bāziska alumīnija oksīda (3.10.) kolonnā atdala etanolu, fosgēnu un ūdens zīmes (50 g alumīnija oksīda uz 200 ml hloroforma; pirmos 50 ml ieteicams eluāta hromatografēt otrreiz).3.16. Kara-Praisa reaģents: maisa apmēram 25 g analītiski tīra antimona trihlorīda (glabāts eksikatorā) ar 100 ml hloroforma (3.15.), līdz iegūst piesātinātu šķīdumu. Nedaudz antimona trihlorīda nogulšņu netraucē. Pievieno 2 ml analītiski tīra etiķskābes anhidrīda. Glabā ledusskapī tumša stikla pudelē ar pieslīpētu stikla aizbāzni. Šķīdumu var glabāt vairākas nedēļas.3.17. Retinols — spektrofotometriski standartizēts.c) izmanto tikai B grupas produktu analīzēm3.18. Izopropanols, hromatogrāfijai.4. Iekārta4.1. Ūdens vanna.4.2. Vakuumietvaicēšanas iekārta ar dažāda tilpuma apaļkolbām.4.3. Hromatogrāfijas caurules no stikla (garums 300 mm, iekšējais diametrs apmēram 13 mm).4.4. Spektrofotometrs ar 10 mm kivetēm. Mērījumiem UV diapazonā vajadzīgas kvarca kivetes.4.5. 365 nm UV lampas.5. ProcedūraNB:Visas operācijas jāveic, vairoties no tiešiem saules stariem, ja vajadzīgs, iekārtā no tumša stikla.5.1. Analizējamais paraugsNo smalki samalta parauga atkarībā no retinola sagaidāmā satura ņem analizējamo paraugu:koncentrātiem (ar saturu virs 20000 SV/g) 0,1 - 1,0 g;premiksiem (ar saturu no 400 līdz 20000 SV/g) 3,0 - 5,0 g;minerālvielu maisījumiem 10-20 g;A grupas produktiem — 30 g.Analizējamo paraugu nekavējoties pārnes 500 ml tilpuma kolbā ar pieslīpētu stikla aizbāzni.5.2. Hidrolīze un ekstrakcija [2]Analizējamajam paraugam pievieno 40 ml etanola (3.1.), 2 ml nātrija askorbāta šķīduma (3.2.) [3], 10 ml kālija hidroksīda šķīduma (3.4.) un 2 ml nātrija sulfīda šķīduma (3.13.).Silda 30 minūtes 70-80 oC temperatūrā ar atteces dzesinātāju, pēc tam atdzesē tekošā ūdenī. Pievieno 50 ml etanola (3.1.) un 100 ml 1,2-dihloretāna (3.7.), ko ņem ar pipeti. Enerģiski sakrata un tad augšējo slāni dekantē savācējtraukā. Savācējtraukā pievieno 150 ml kālija hidroksīda šķīduma (3.5.), krata 30 sekundes un nostādina, līdz šķidrums noslāņojas. Dihloretāna slāni (apakšējo slāni) savāc savācējtraukā pievieno 40 ml kālija hidroksīda šķīduma (3.6.), krata 10 sekundes un nostādina, līdz šķidrums noslāņojas. Dihloretāna slāni savāc savācējtraukā un 6-8 reizes mazgā ar 40 ml ūdens porcijām līdz neitrālai reakcijai (pārbauda ar fenolftaleīnu). Dihloretāna slāni savāc un ar filtrpapīra strēmelēm atdala ūdens paliekas.Ar vakuumu ūdens vannā 40 oC temperatūrā iztvaicē šķīduma alikvotu. Atlikumu ātri izšķīdina 5 ml petrolētera (3.8.).A grupas produktiem veic hromatogrāfiju pēc apraksta 5.3.1. punktā.B grupas produktiem - šķīdumu pārnes 50 ml tilpuma mērkolbā, uzpilda ar petrolēteri (3.8.) līdz zīmei, samaisa un mēra optisko blīvumu pēc apraksta 5.4.2. punktā.5.3. Hromatogrāfija5.3.1. A grupas produktiHromatogrāfijas caurulē (4.3.) līdz 200 mm augstumam iepilda 10 g alumīnija oksīda (3.9.), kas pirms tam piesūcināts ar petrolēteri (3.8.). Caurulē pārnes šķīdumu, kas iegūts saskaņā ar 5.2. punktu, un nekavējoties pievieno 20 ml petrolētera (3.8.). Pēc kārtas zem spiediena vai daļēja vakuuma ar ātrumu 2 līdz 3 pilieni sekundē eluē pa 10 ml 4, 8, 12, 16 un 20 % petrolētera šķīdumus dietilēterī (3.12.).Vispirms eluējas karotīns [4] Retinols parasti eluējas ar 20 % petrolētera šķīdumu dietilēterī (3.12.). Eluēšanu novēro UV gaismā (kolonnu īslaicīgi apstarojot ar dzīvsudraba lampu). Fluorescējošā retinola zona precīzi nodalās no ksantofila zonām aiz tās. Eluāta frakciju, kas satur retinolu, savāc Erlenmeijera kolbā.5.3.2. B grupas produktiHromatografēšana jāizdara tikai tad, ja saskaņā ar 5.4.2. punktu veikto optiskā blīvuma mērījumu rezultāti neatbilst 5.4.2. punktā noteiktajām prasībām.Ja nākas izmantot hromatografēšanu, hromatogrāfijas kolonnā pārnes saskaņā ar 5.2. punktu iegūtā petrolētera šķīduma alikvotu, kura satur apmēram 500 SV retinola, un hromatografē pēc apraksta 5.3.1. punktā.5.4. Optiskā blīvuma mērīšana5.4.1. A grupas produktiAr vakuumu iztvaicē saskaņā ar aprakstu 5.3.1. punktā iegūto eluātu, kas satur retinolu. Atlikumu izšķīdina 2 ml benzola (3.14.). Ņem 0,3 ml šā šķīduma un pievieno 3 ml Kara-Praisa reaģenta (3.16.). Izveidojas zils krāsojums. Precīzi 30 sekundes pēc reakcijas sākuma, ar spektrofotometru mēra optisko blīvumu pie 610 nm. Retinola saturu nosaka pēc standartlīknes, ko iegūst no pieaugošas koncentrācijas retinola standartšķīdumiem benzolā, kuri apstrādāti ar Kara-Praisa reaģentu (2 līdz 16 SV retinola standarta (3.17.) uz 0,3 ml benzola (3.14.) + 3 ml Kara-Praisa reaģenta (3.16.)). Standartlīkne jāpārbauda regulāri un pietiekami bieži, izmantojot standartšķīdumus un svaigi pagatavotu Kara-Praisa reaģenta šķīdumu.5.4.2. B grupas produktiŅem saskaņā ar 5.2. punktu iegūtā petrolētera šķīduma alikvotu, kas satur apmēram 200 SV retinola. Ar vakuumu iztvaicē un atlikumu izšķīdina 25 ml izopropanola (3.18.). Ar spektrofotometru mēra optisko blīvumu pie 325, 310 un 334 nm. Absorbcijas maksimums ir pie 325 nm. Retinola saturu šķīdumā aprēķina šādi:E325·18,30 = SV retinola/mlTomēr optiskā blīvuma attiecībaiE310: E325 un E334: E325jābūt 6 : 7 = 0,857.Ja kāda no šīm attiecībām būtiski atšķiras no norādītā lieluma (< 0,830 vai >0,880), pirms optiskā blīvuma mērījumiem jāizdara hromatografēšana pēc 5.3.2. punktā aprakstītās metodes. Ja pēc hromatografēšanas veiktie optiskā blīvuma mērījumu rezultāti liecina, ka minētās attiecības joprojām būtiski atšķiras no 0,857 (< 0,830 vai >0,880), noteikšana jāizdara pēc A grupas produktiem noteiktās metodes.6. Rezultātu aprēķināšanaRetinola saturu paraugā aprēķina, ņemot vērā analizējamā parauga iesvara lielumu un analīzes gaitā izdarītos atšķaidījumus. Rezultātus izsaka SV retinola kilogramā barības, koncentrāta vai premiksa.AtkārtojamībaNo viena parauga divās paralēlās noteikšanās iegūto rezultātu atšķirība nedrīkst pārsniegt:- 20 % pēc relatīvā lieluma, ja retinola saturs ir mazāks par 75000 SV/kg,- 15000 SV, ja retinola saturs ir starp 75000 un 150000 SV/kg,- 10 % pēc relatīvās lieluma, ja retinola saturs ir starp 150000 un 250000 SV/kg,- 25000 SV, ja retinola saturs ir starp 25000 un 500000 SV/kg,- 5 % pēc relatīvā lieluma, ja retinola saturs ir lielāks par 500000 SV/kg.2. TIAMĪNA (B1 VITAMĪNA, ENEIRĪNA) NOTEIKŠANA1. Mērķis un darbības jomaAr šo metodi var noteikt tiamīna (eneirīna, B1 vitamīna) daudzumu barībā, koncentrātos un premiksos. Noteikšanas zemākā robeža ir 5 mg/kg (5 ppm).2. PrincipsŠķīdumu sildot apstrādā ar atšķaidītu sērskābi un pēc tam fermentatīvi hidrolīzē. Iegūto šķīdumu oksidē sārmainā vidē. Izveidojušos tiohromu ekstraģē ar izobutanolu un nosaka fluorimetriski.3. Reaģenti3.1. Tiamīna standartšķīdums, 100 μg/ml: 1000 ml 0,2 N sērskābes šķīduma (3.2.) izšķīdina 112,3 mg tiamīna hidrogēnhlorīda, kas pirms tam līdz nemainīgam svaram izžāvēts vakuumā. Tumšā, vēsā vietā šķīdumu var glabāt vienu mēnesi.3.2. Sērskābes 0,2 N šķīdums.3.3. Tīrs nātrija hidrogēnsulfīts.3.4. 20 % (m/V) analītiski tīra kālija fericianīda šķīdums.3.5. 25 % (m/V) analītiski tīra kālija hidroksīda šķīdums.3.6. Oksidēšanas maisījums: sajauc 2 ml kālija fericianīda (3.4.) šķīduma ar 48 ml kālija hidroksīda šķīduma (3.5.). Šo šķīdumu nevar uzglabāt ilgāk par 4 stundām.3.7. Izobutanols, analītiski tīrs.3.8. 2,5 N nātrija acetāta šķīdums.3.9. Vairāku fermentu preparāts, kas satur proteāzi, fosfatāzi un amilāzi (piemēram, Clarase).3.10. Etilspirts, 96 % V/V.4. Iekārta4.1. Ūdens vanna.4.2. Centrifūga (3500 apgr./min.) un 30 līdz 50 ml tilpuma mēģenes ar pieslīpētiem stikla aizbāžņiem.4.3. Fluorimetrs.5. Procedūra5.1. Fermentatīvā hidrolīzeDivās 250 ml tilpuma mērkolbās A un B pārnes vienādus daudzumus smalki samalta parauga, kurā ir apmēram 100 μg tiamīna, un 125 ml sērskābes šķīduma (3.2.). Tikai A kolbā pievieno 1,0 ml standartšķīduma (3.1.) (iekšējais standarts).Kolbas enerģiski sakrata un, laiku pa laikam sakratot, 15 minūtes silda uz verdoša ūdens vannas. Atdzesē līdz apmēram 45 °C. Abās kolbās pievieno 20 ml nātrija acetāta šķīduma (3.8.) un 0,5 g vairāku fermentu preparāta (3.9.), atstāj uz 20 minūtēm istabas temperatūrā. Pievieno 20 ml nātrija acetāta šķīduma (3.8.), uzpilda ar ūdeni līdz zīmei, homogenizē un filtrē. Savāc filtrātus A un B, vispirms izlejot to pirmos 15 ml. Sagatavo šādus šķīdumus:5.1.1. T kontrolšķīdumsCentrifūgas mēģenē (4.2.) pārnes 5 ml filtrāta A un apmēram 10 mg nātrija hidrogensulfīta (3.3.). Mēģeni uz 15 minūtēm iegremdē verdoša ūdens vannā un pēc tam ļauj atdzist līdz istabas temperatūrai.5.1.2. A šķīdums (iekšējais standarts) un B šķīdums (paraugs)Vienā centrifūgas mēģenē (4.2.) pārnes 5 ml filtrāta A, bet otrā centrifūgas mēģenē (4.2.) — 5 ml filtrāta B.5.2. OksidēšanaŠķīdumiem T, A un B pievieno 5 ml oksidējošā maisījuma (3.6.) un pēc vienas minūtes 10 ml izobutanola (3.7.). Mēģenes noslēdz ar aizbāžņiem un 5 sekundes enerģiski krata. Nostādina vienu minūti un centrifugē, lai atdalītu slāņus. No katras mēģenes 5 ml augšējā izobutanola slāņa šķīduma pārnes 25 ml tilpuma mērkolbās, uzpilda līdz zīmei ar etanolu (3.10.) un homogenizē (ekstrakti T, A un B).5.3. Fluorescences mērīšanaMērījumus izdara pie viļņa garuma, pie kura fluorimetram ir optimāls atbildes signāls uz tiohroma fluorescenci. Apstaro pie apmēram 365 nm.Instrumenta nulli iestāda pēc ekstrakta T. Mēra ekstraktu A un B fluorescences intensitāti.6. Rezultātu aprēķināšanaTiamīna saturu mg/kg parauga aprēķina pēc šādas formulas:ckur:a = ekstrakta A (iekšējā standarta) fluorescences intensitāte;b = ekstrakta B (parauga) fluorescences intensitāte;c = analizējamā parauga masa, g;d = analizējamajam paraugam pievienotais tiamīna daudzums μg (iekšējais standarts).AtkārtojamībaNo viena parauga divās paralēlās noteikšanās iegūto rezultātu atšķirība nedrīkst pārsniegt:10 % pēc relatīvā lieluma, ja tiamīna saturs ir mazāks par 500 mg/kg, un5 % pēc relatīvā lieluma, ja tiamīna saturs ir 500 mg/kg vai lielāks.3. ASKORBĪNSKĀBES UN DEHIDROASKORBĪNSKĀBES (C VITAMĪNA) NOTEIKŠANA1. Mērķis un darbības jomaAr šo metodes var noteikt askorbīnskābes un dehidroaskorbīnskābes (C vitamīna) kopējo saturu barībā, koncentrātos un premiksos. Noteikšanas zemākā robeža ir 5 mg/kg (5 ppm). Pēc C vitamīna sagaidāmā satura produktus iedala divās grupās:A grupa: saturs zem 10 g/kg;B grupa: saturs - 10 g/kg vai lielāks.2. PrincipsParaugu suspendē atšķaidītā metafosforskābes šķīdumā, ko ekstraģē ar hloroformu. Ūdens fāzi apstrādā ar 2,6-dihlorfenilindofenolu, pārvēršot askorbīnskābi dehidroaskorbīnskābē, un pēc tam ar 2,4-dinitrofenilhidrazīnu. Radušos hidrazonu ekstraģē ar etilacetāta, ledus etiķskābes un acetona maisījumu. Šķīdumu hromatografē silikagela kolonnā, eluātu iztvaicē un atlikumu izšķīdina atšķaidītā sērskābes šķīdumā. Ar spektrofotometru mēra šķīduma optisko blīvumu pie 509 nm.A grupas produktiem no eluāta, kas iegūts pēc hromatografēšanas kolonnā, ar plānslāņa hromatogrāfiju izolē hidrazonu.3. Reaģenti3.1. L-askorbīnskābes 0,05 % standartšķīdums: izšķīdina 50 mg analītiski tīras L-askorbīnskābes apmēram 20 ml metafosforskābes šķīduma (3.2.) un līdz 100 ml tilpumam uzpilda ar ūdeni. Sagatavo tieši pirms lietošanas.3.2. Metafosforskābes šķīdums, 10 % (m/V): ūdenī izšķīdina 200 g piestā saberztas analītiski tīras metafosforskābes un līdz 2000 ml tilpumam uzpilda ar ūdeni. Glabā 4 °C temperatūrā. Šķīdums ir stabils vienu nedēļu.3.3. Hloroforms, analītiski tīrs.3.4. 2,6-dihlorfenilindofenola, analītiski tīrs, 0,5 % (m/V) šķīdums; sagatavo tieši pirms lietošanas.3.5. Filtrēšanas līdzeklis (S vai S Nr. 121, vai tiem līdzvērtīgs).3.6. 2,4-dinitrofenilhidrazīna 2 % (m/V) šķīdums skābē: 2 g 2,4-dinitrofenilhidrazīna izšķīdina 100 ml atšķaidītas sērskābes (25 ml analītiski tīras sērskābes (d: 1,84) atšķaida ar ūdeni līdz 100 ml). Vēsumā šķīdumu var glabāt vienu nedēļu.3.7. Slāpeklis, vai3.8. Oglekļa dioksīds.3.9. Eilacetāta, a.t./ledus etiķskābes/acetona, a.t. maisījums 96/2/2 pēc tilpuma.3.10. Dihlormetāna, a.t./ledus etiķskābes maisījums 97/3 pēc tilpuma.3.11. Silikagels ar daļiņu lielumu 0,05 līdz 0,2 mm.3.12. Štāla silikagels H plānslāņa hromatogrāfijai.3.13. Atšķaidīta sērskābe: 200 ml tilpuma mērkolbā 105 ml ūdens uzpilda līdz zīmei ar analītiski tīru sērskābi d: 1,84.3.14. Eluents plānslāņa hromatogrāfijai: sajauc 75 ml analītiski tīra dietilētera, 25 ml analītiski tīra etilacetāta un 4,0 ml 96 % (m/V) analītiski tīras ledus etiķskābes. Pēc 2 līdz 3 hromatogrāfijām gatavo no jauna.4. Iekārta4.1. Ūdens vanna, kas aprīkota ar 20 °C temperatūrā ieregulētu termostatu.4.2. Centrifūga (3500 apgr./min.) un 40 līdz 50 ml tilpuma mēģenes ar pieslīpētiem stikla aizbāžņiem.4.3. Rotācijas vakuumietvaicētājs ar 250 ml tilpuma kolbām.4.4. Stikla caurules hromatogrāfijai: (garums 100 mm, iekšējais diametrs 20 mm) ar keramikas disku (piemēram, Alīna caurules).4.5. Spektrofotometrs vai kolorimetrs ar filtriem un 10 mm kivetēm.4.6. Aparāts plānslāņa hromatogrāfijai, silikagela plates (3.12.) ar 0,5 līdz 0,6 mm biezu silikagela slāni (piemērotākas ir gatavas nopērkamas plates.) Plates 2,5 līdz 3 stundas žāvē 120 līdz 130 °C temperatūrā žāvēšanas skapī. Pirms lietošanas atdzesē un glabā eksikatorā vismaz 24 stundas.4.7. Žāvēšanas skapis, ieregulēts 120 līdz 130 °C temperatūrā.5. Procedūra5.1. EkstrakcijaDivās 250 ml tilpuma mērkolbās (ar pieslīpētiem stikla aizbāžņiem) A un B pārnes vienādus daudzumus smalki samalta parauga, kurā ir apmēram 200 μg C vitamīna. Tikai A kolbā pievieno 0,4 ml standartšķīduma (3.1.) (iekšējais standarts) un, uzmanīgi kratot, samaisa.Abās kolbās 4 °C temperatūrā pievieno 30 ml hloroforma (3.3.) un 25 ml metafosforskābes šķīduma (3.2.). Sakrata un nostādina 10 līdz 15 minūtes. Pievieno 25 ml ūdens, kolbas noslēdz ar aizbāžņiem, 10 sekundes enerģiski krata un uz 10 līdz 15 minūtēm ieliek ūdens vannā (4.1.). Centrifugē, lai atdalītu ūdens fāzi no hloroforma fāzes. Ar ūdens ekstraktiem A (iekšējais standarts) un B vienlaicīgi veic tālāk tekstā aprakstītās operācijas.5.2. OksidēšanaAr pipeti pārnes 40 ml augšējā ūdens slāņa (mazliet duļķainu) šķīdumu, kas iegūts saskaņā ar 5.1. punktu, reakcijas mēģenē, kurai ir pieslīpēts stikla aizbāznis, pievieno 0,5 līdz 1,0 ml 2,6-dihlorfenilindofenola šķīduma (3.4.) un samaisa. Izveidojas sarkans krāsojums, kam būtu jāsaglabājas vismaz 15 minūtes. Tad pievieno apmēram 300 mg filtrēšanas līdzekļa (3.5.), sakrata un filtrē caur sausu kroku filtru. Filtrāts var nebūt pilnīgi dzidrs.5.3. Reakcija ar 2,4-dinitrofenilhidrazīnu un hidrazona ekstrakcijaAr pipeti centrifūgas mēģenē (4.2.) pārnes 10 ml filtrāta, kas iegūts saskaņā ar 5.2. punktu, pievieno 2 ml 2,4- dinitrofenilhidrazīna šķīduma (3.6.) un samaisa. Mēģenē nekavējoties ievada slāpekli (3.7.) vai oglekļa dioksīdu (3.8.), noslēdz ar aizbāzni un uz apmēram 15 stundām (uz nakti) iegremdē ūdens vannā (4.1.).Tad pievieno 3 ml ūdens, 20 ml etilacetāta/ledus etiķskābes/acetona maisījuma (3.9.) un apmēram 800 mg filtrēšanas līdzekļa (3.5.). Mēģenes noslēdz ar aizbāžņiem, 30 sekundes enerģiski krata un centrifugē. Iztvaicēšanas kolbā pārnes 15 ml šķidruma no augšējā slāņa, ietvaicē pie pazemināta spiediena rotora ietvaicētājā (4.3.), līdz iegūst eļļainu atlikumu. Atlikumu sildot 50 °C temperatūrā, izšķīdina 2 ml etilacetāta/ledus etiķskābes/acetona maisījuma (3.9.), atdzesē, pievieno 10 ml dihlormetāna/ledus etiķskābes maisījuma (3.10.) un samaisa.5.4. Hromatografēšana kolonnāHromatogrāfijas caurulē (4.4.) līdz 30 mm augstumam iepilda dihlormetāna/ledus etiķskābes maisījumu (3.10.). Enerģiski kratot, 5 g silikagela (3.11.) suspendē 30 ml dihlormetāna/ledus etiķskābes maisījuma (3.10.); suspensiju iepilda caurulē. Nostādina un pēc tam zem neliela spiediena sablīvē ar slāpekli (3.7.). Caurulē dekantē šķīdumu, kas iegūts saskaņā ar 5.3. punktu, kolbu izskalo ar nelielu daudzumu dihlormetāna/ledus etiķskābes maisījuma (3.10.), ko dekantē caurulē, tad to piepilda ar maisījumu (3.10.) un kolonnu skalo ar šo pašu maisījumu (3 līdz 4 porcijām pa 5 ml), līdz iegūst bezkrāsas eluātu. Dzeltenas krāsas eluātu izlej.Sarkanīgo zonu kolonnas augšdaļā eluē ar etilacetāta/ledus etiķskābes/acetona maisījumu (3.9.), eluātu savāc un iztvaicē.5.4.1. A grupas produktiem (ar C vitamīna saturu zem 10 g/kg) atlikumu izšķīdina 2,0 ml etilacetāta/ledus etiķskābes/acetona maisījumā (3.9.) un tam nekavējoties izdara plānslāņa hromatogrāfiju pēc apraksta 5.5. punktā.5.4.2. B grupas produktiem (ar C vitamīna saturu 10 g/kg un lielāku) eļļaino atlikumu šķīdina 4,0 ml atšķaidītas sērskābes (3.13.), enerģiski krata, lai atlikumu izšķīdinātu pilnīgi, un saskaņā ar 5.6. punktu mēra tā optisko blīvumu.5.5. Plānslāņa hromatogrāfijaDivos atkārtojumos izpilda turpmāk aprakstītās operācijas. Tievā līnijā uz plates (4.6.) pārnes 0,5 ml šķīduma, kas iegūts saskaņā ar 5.4.1. punktu. Ar eluēšanas šķīdumu (3.14.) vismaz 20 minūtes attīsta hromatogrāfijas kamerā, kas piesātināta ar šķīdinātāja tvaikiem, līdz precīzi nodalās sārti krāsotā hidrazona zona. āvē atklātā vietā. Atzīmē sārtās zonas robežas, zonu ar lāpstiņu nokasa un pulveri kvantitatīvi pārnes hromatogrāfijas caurulē (4.4.).Eluē vispirms vienreiz ar 2 ml un pēc tam divreiz ar 1,5 ml etilacetāta/ledus etiķskābes/acetona maisījuma (3.9.). Eluātu savāc nelielā kolbā (eluāta pēdējai daļai jābūt bezkrāsainai). Iztvaicē, eļļaino atlikumu šķīdina 4,0 ml atšķaidītas sērskābes (3.13.), enerģiski krata, lai atlikumu izšķīdinātu pilnīgi, un mēra šķīduma optisko blīvumu.5.6. Optiskā blīvuma mērīšanaAr spektrofotometru pie 509 nm mēra optisko blīvumu 20 līdz 30 minūšu laikā pēc atlikuma izšķīdināšanas sērskābē. Mērījumus veic, salīdzināšanai izmantojot atšķaidītu sērskābi (3.13.).5.7. Tukšā parauga analīzePēc tādas pašas procedūras veic tukšā parauga analīzi.6. Rezultātu aprēķināšanaC vitamīna saturu g/kg parauga aprēķina pēc šādas formulas:· 2· 10dkur:a = tukšā parauga optiskais blīvums;b = iekšējā standarta šķīduma optiskais blīvums;c = parauga šķīduma optiskais blīvums;d = analizējamā parauga masa gramos.AtkārtojamībaNo viena parauga divās paralēlās noteikšanās iegūto rezultātu atšķirība nedrīkst pārsniegt:10 % pēc relatīvā lieluma, ja C vitamīna saturs ir mazāks par 10 g/kg, un5 % pēc relatīvā lieluma, ja C vitamīna saturs ir 10 g/kg vai lielāks.[1] 1SV = 0,3 mg retinola.[2] Piena produktiem un produktiem, kuriem ir tieksme sabiezēt vai uzbriest, 5.2. punkta pirmajā un otrajā daļā norādītos reaģentus ņem divkāršā daudzumā.[3] Nātrija askorbāts nav jāpievieno, ja hidrolīzi izdara slāpekļa atmosfērā.[4] Karotīna satutru var noteikt pēc optiskā blīvuma mērjumiem pie 450 nm;E 1 %1 cm= 2600--------------------------------------------------


title: Padomes sestā direktīva (1982. gada 17. decembris), kas pamatojas uz Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz akciju sabiedrību sadalīšanu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31982L0891

Oficiālais Vēstnesis L 378 , 31/12/1982 Lpp. 0047 - 0054 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 17 Sējums 1 Lpp. 0041  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 17 Sējums 1 Lpp. 0111  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 17 Sējums 1 Lpp. 0041  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 17 Sējums 1 Lpp. 0111

		Padomes sestā direktīva(1982. gada 17. decembris),kas pamatojas uz Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz akciju sabiedrību sadalīšanu(82/891/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā koordinācija, kas paredzēta Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktā un vispārīgajā programmā par ierobežojumu atcelšanu attiecībā uz tiesībām veikt uzņēmējdarbību [4], ir sākta ar Direktīvu 68/151/EEK [5];tā kā šī koordinācija attiecībā uz akciju sabiedrību izveidi un to kapitāla uzturēšanu un maiņu ir turpinājusies ar Direktīvu 77/91/EEK [6], attiecībā uz dažu tipu sabiedrību gada pārskatiem – ar Direktīvu 78/660/EEK [7], un attiecībā uz akciju sabiedrību apvienošanos – ar Direktīvu 78/855/EEK [8];tā kā Direktīva 78/855/EEK attiecās tikai uz akciju sabiedrību apvienošanu un dažiem procesiem, kurus uzskata par apvienošanu; tā kā Komisijas priekšlikums tomēr attiecās arī uz sadalīšanu; tā kā Eiropas Parlamenta un Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumi atbalstīja šāda procesa reglamentēšanu;tā kā sakarā ar apvienošanas un sadalīšanas procesu līdzību iespēju apiet nodrošinājumus, kurus attiecībā uz apvienošanu paredz Direktīva 78/855/EEK, var novērst tikai tad, ja ievieš nosacījumu par līdzvērtīgu aizsardzību sadalīšanas gadījumā;tā kā dalībnieku un trešo personu interešu aizsardzība prasa, lai koordinētu dalībvalstu tiesību aktus, kas attiecas uz akciju sabiedrību sadalīšanos, ja dalībvalstis šādus procesus atļauj;tā kā šādas koordinācijas sakarā ir īpaši svarīgi, lai to sabiedrību akcionārus, kuras iesaistītas sadalīšanās procesā, pietiekami un cik vien iespējams objektīvi informētu, un viņu tiesības būtu pienācīgi aizsargātas;tā kā darba ņēmēju tiesību aizsardzību gadījumos, ja sabiedrības, uzņēmējdarbību vai uzņēmējdarbības daļas nodod citam, pašlaik regulē Direktīva 77/187/EEK [9];tā kā kreditori, ieskaitot obligacionārus, un personas, kam pastāv citi prasījumi pret sabiedrībām, kas iesaistītas sadalīšanas procesā, ir jāaizsargā tā, lai sadalīšana nelabvēlīgi neietekmētu viņu intereses;tā kā Direktīvas 68/151/EEK atklātības prasības ir jāattiecina arī uz sadalīšanos, lai trešās personas būtu pietiekami informētas;tā kā nodrošinājumi, kas piešķirti dalībniekiem un trešām personām sakarā ar sadalīšanu, ir jāattiecina arī uz dažiem juridiskiem procesiem, kas pamatjautājumos ir līdzīgi sadalīšanas procesam, tā, lai no pienākuma nodrošināt aizsardzību nebūtu iespējams izvairīties;tā kā, lai tiesību aktos noteiktu attiecības starp sadalīšanas procesā iesaistītajām sabiedrībām, starp tām un trešām personām, un starp to dalībniekiem, ir jāsamazina iespējas izraisīt sabiedrības atzīšanu par neesošu, cik iespējams, nodrošinot kļūdu novēršanu un saīsinot termiņu, kurā var sākt atzīšanas par neesošu procesu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Ja dalībvalstis ļauj Direktīvas 78/855/EEK 1. panta 1. punktā minētajām sabiedrībām, kuras regulē to tiesību akti, veikt sadalīšanu pārņemot, kā definēts šīs direktīvas 2. pantā, tās attiecina uz šo procesu šīs direktīvas I nodaļas noteikumus.2. Ja dalībvalstis ļauj 1. punktā minētajām sabiedrībām veikt sadalīšanu, veidojot jaunas sabiedrības, kā definēts 21. pantā, tās attiecina uz šo procesu šīs direktīvas II nodaļas noteikumus.3. Ja dalībvalstis ļauj 1. punktā minētajām sabiedrībām veikt procesus, kuros 2. panta 1. punktā definētā sadalīšana pārņemot ir saistīta ar sadalīšanu, kas notiek, veidojot vienu vai vairākus jaunus sabiedrības, kā definēts 21. panta 1. punktā, tās attiecina uz šiem procesiem I nodaļas un 22. panta noteikumus.4. Piemēro Direktīvas 78/855/EEK 1. panta 2. un 3. punktu.I NODAĻASadalīšana pārņemot2. pants1. Šajā direktīvā "sadalīšana pārņemot" nozīmē procesu, kurā pēc darbības pārtraukšanas sabiedrība nodod visus savus aktīvus un pasīvus vairākām sabiedrībām, un par to sadalāmās sabiedrības akcionāriem piešķir to sabiedrību akcijas, kuras saņem līdzekļus šīs sadalīšanas dēļ (še turpmāk "saņēmējsabiedrības"), un, iespējams, maksājumu skaidrā naudā, kas nav lielāks par 10 % no piešķirto akciju nominālvērtības vai, ja tām nav nominālvērtības, – no to grāmatvedības uzskaites vērtības.2. Piemēro Direktīvas 78/855/EEK 3. panta 2. punktu.3. Ciktāl šī direktīva atsaucas uz Direktīvu 78/855/EEK, termins "sabiedrības, kas apvienojas" nozīmē "sabiedrības, kas iesaistītas sadalīšanas procesā", termins "iegūstamā sabiedrība" nozīmē "sadalāmā sabiedrība", termins "ieguvēja sabiedrība" nozīmē "jebkura saņēmējsabiedrība" un termins "apvienošanas noteikumu projekts" nozīmē "sadalīšanas noteikumu projekts".3. pants1. Sadalīšanas procesā iesaistīto sabiedrību administrācijas vai vadības struktūras rakstiski sagatavo sadalīšanas noteikumu projektu.2. Sadalīšanas noteikumu projektā norāda vismaz šādus datus:a) sadalīšanas procesā iesaistīto sabiedrību veidu, nosaukumu un juridisko adresi;b) akciju maiņas attiecību un jebkura naudas maksājuma summu;c) noteikumus par akciju sadalījumu saņēmējsabiedrībās;d) dienu, no kuras šo akciju turēšana dod akcionāriem tiesības saņemt peļņu, un visus īpašos nosacījumus, kas ietekmē šādas tiesības;e) dienu, no kuras sadalāmās sabiedrības darījumus grāmatvedības dokumentos uzskata par kādas saņēmējsabiedrības darījumiem;f) tiesības, ko saņēmējsabiedrības piešķir tādu akciju īpašniekiem, kas saistītas ar īpašām tiesībām, un citu vērtspapīru īpašniekiem, vai ieteiktos pasākumus attiecībā uz tiem;g) visas īpašās priekšrocības, kas piešķirtas 8. panta 1. punktā minētajiem ekspertiem un sadalīšanas procesā iesaistīto sabiedrību administrācijas, vadības, pārraudzības vai kontroles struktūru amatpersonām;h) saņēmējsabiedrībām nododamo aktīvu un pasīvu precīzu aprakstu un to sadalījumu;i) saņēmējsabiedrību akciju piešķiršanu sadalāmās sabiedrības akcionāriem un šīs piešķiršanas pamatkritērijus.3. a) Ja aktīvu sadale nav paredzēta sadalīšanas noteikumu projektā un ja šo noteikumu interpretācija nerada iespēju pieņemt lēmumu par to sadali, aktīvus vai atlīdzību par tiem sadala visām saņēmējsabiedrībām proporcionāli tīro aktīvu daļai, kas piešķirta katrai no šīm sabiedrībām saskaņā ar sadalīšanas noteikumu projektu.b) Ja pasīvu sadale nav paredzēta sadalīšanas noteikumu projektā un ja šo noteikumu interpretācija nerada iespēju pieņemt lēmumu par to sadali, katra saņēmējsabiedrība par to ir solidāri atbildīga. Dalībvalstis var paredzēt, ka šī solidārā atbildība attiecas tikai uz tīriem aktīviem, ko piešķir katrai saņēmējsabiedrībai.4. pantsSadalīšanas noteikumu projektu katrai sabiedrībai, kas iesaistīta sadalīšanas procesā, publicē tā, kā noteikts katras dalībvalsts tiesību aktos saskaņā ar Direktīvas 68/151/EEK 3. pantu [10], vismaz vienu mēnesi pirms kopsapulces, kurai par projektu jālemj.5. pants1. Lai veiktu sabiedrības sadalīšanu, vajadzīga vismaz visu sadalīšanas procesā iesaistīto sabiedrību kopsapulču piekrišana. Direktīvas 78/855/EEK 7. pantu piemēro attiecībā uz balsu vairākumu, kas vajadzīgs šādu lēmumu pieņemšanai, uz šo lēmumu darbības jomu un vajadzību pēc atsevišķa balsojuma.2. Ja saņēmējsabiedrībās akcijas sadalāmās sabiedrības akcionāriem ir piešķirtas, nevis sadalot proporcionāli viņu tiesībām uz šīs sabiedrības kapitālu, bet citādi, dalībvalstis var paredzēt, ka šīs sabiedrības mazākumakcionāri var izmantot tiesības pārdot savas akcijas. Šādā gadījumā viņiem ir tiesības saņemt atlīdzību, kas atbilst viņu akciju vērtībai. Ja sakarā ar šo atlīdzību izraisās strīds, ir jāparedz iespēja, ka atlīdzības apjomu nosaka tiesa.6. pantsDalībvalstu tiesību aktos nav jābūt prasībai, ka saņēmējsabiedrības kopsapulcei jāapstiprina sadalīšana, ja ir ievēroti šādi nosacījumi:a) šīs direktīvas 4. pantā paredzēto sadalīšanas noteikumu projektu katrai saņēmējsabiedrībai publicē vismaz mēnesi pirms dienas, kas noteikta sadalāmās sabiedrības kopsapulcei, kurā par šiem noteikumiem jālemj;b) visiem saņēmējsabiedrību akcionāriem ir jābūt tiesīgiem vismaz mēnesi pirms a) apakšpunktā norādītās dienas pārbaudīt 9. panta 1. punktā minētos dokumentus vietā, kur ir šās sabiedrības juridiskā adrese;c) vienam vai vairākiem jebkuras saņēmējsabiedrības akcionāriem, kam pieder procentuāli mazākā parakstītā kapitāla daļa, ir jābūt tiesīgiem pieprasīt šīs saņēmējsabiedrības kopsapulces sasaukšanu, lai izlemtu, vai apstiprināt sadalīšanu. Šī procentuāli mazākā daļa nedrīkst būt lielāka par 5 %. Dalībvalstis tomēr var noteikt, ka akcijas bez balsstiesībām šajos aprēķinos neietver.7. pants1. Katras sadalīšanas procesā iesaistītās sabiedrības administrācijas vai vadības struktūras rakstiski sagatavo sīku pārskatu, sniedzot sadalīšanas noteikumu projekta skaidrojumu un šo noteikumu juridisku un ekonomisku pamatojumu, jo īpaši norādot akciju maiņas attiecību un kritērijus, pēc kuriem nosaka akciju sadalījumu.2. Pārskatā izklāsta arī visas īpašās grūtības, kas radušās novērtējot.Tas atklāj, kā sagatavots pārskats par atlīdzību saņēmējsabiedrībām, kas nav atlīdzība skaidrā naudā un kas minēta Direktīvas 77/91/EEK 27. panta 2. punktā [11], un norāda reģistru, kurā šis pārskats jāiekļauj.3. Sadalāmās sabiedrības administrācijas vai vadības struktūrām jāinformē šīs sabiedrības kopsapulce un saņēmējsabiedrību administrācijas vai vadības struktūras, lai tās varētu informēt savas kopsapulces, par būtiskām pārmaiņām aktīvos un pasīvos no sadalīšanas noteikumu projekta sagatavošanas līdz sadalāmās sabiedrības kopsapulcei, kurai jālemj par sadalīšanas noteikumu projektu.8. pants1. Viens vai vairāki eksperti, kas darbojas sadalīšanas procesā iesaistīto sabiedrību interesēs, bet nav no tām atkarīgi, un kurus iecēlušas vai apstiprinājušas tiesu vai pārvaldes iestādes, pārbauda sadalīšanas noteikumu projektu un sagatavo rakstisku pārskatu akcionāriem. Dalībvalstu tiesību akti tomēr var paredzēt viena vai vairāku neatkarīgu ekspertu iecelšanu visām sabiedrībām, kas iesaistītas sadalīšanas procesā, ja pēc šo sabiedrību kopīga lūguma viņus ieceļ tiesu vai pārvaldes iestāde. Šādi eksperti, ievērojot katras dalībvalsts tiesību aktus, var būt fiziskas vai juridiskas personas, vai uzņēmumi.2. Piemēro Direktīvas 78/855/EEK 10. panta 2. un 3. punktu.3. Dalībvalstis var paredzēt, ka pārskatu par atlīdzību, kas nav atlīdzība skaidrā naudā un kas minēta Direktīvas 77/91/EEK 27. panta 2. punktā, un pārskatu par sadalīšanas noteikumu projektu, kas izstrādāts saskaņā ar 1. punktu, sagatavo viens un tas pats eksperts vai tie paši eksperti.9. pants1. Visiem akcionāriem ir tiesības vietā, kur ir sabiedrības juridiskā adrese, pārbaudīt vismaz šādus dokumentus ne mazāk kā mēnesi pirms tās kopsapulces dienas, kurā jālemj par sadalīšanas noteikumu projektu:a) sadalīšanas noteikumu projektu;b) sadalīšanas procesā iesaistīto sabiedrību gada pārskatus un gada ziņojumus par pēdējiem trim finanšu gadiem;c) grāmatvedības ziņojumu, kas sagatavots ne agrāk kā trīs mēnešus pirms sadalīšanas noteikumu projekta sagatavošanas dienas, ja pēdējie gada pārskati attiecas uz finanšu gadu, kas beidzies vairāk nekā sešus mēnešus pirms minētās dienas;d) sadalīšanas procesā iesaistīto sabiedrību administrācijas vai vadības struktūru sagatavotos pārskatus, kas paredzēti 7. panta 1. punktā;e) 8. pantā paredzētos pārskatus.2. Grāmatvedības ziņojumu, kas paredzēts 1. punkta c) apakšpunktā, sagatavo, izmantojot tādas pašas metodes un tādā pašā izkārtojumā, kā iepriekšējā gada bilanci.Dalībvalstu tiesību aktos tomēr var paredzēt, ka:a) nav vajadzības no jauna veikt inventarizāciju;b) vērtības, kas uzrādītas pēdējā bilancē, maina tikai tādēļ, lai parādītu ierakstus grāmatvedības dokumentos; tomēr jāņem vērā šādi aspekti:- pagaidu nolietojums un noteikumi,- būtiskas faktiskās vērtības izmaiņas, kas nav norādītas grāmatvedības dokumentos.3. Visiem akcionāriem ir tiesības pēc to lūguma un bez maksas saņemt pilnīgas vai daļējas 1. punktā minēto dokumentu kopijas.10. pantsDalībvalstis var ļaut nepiemērot 7. pantu un 8. panta 1. un 2. punktu, un 9. panta 1. punkta c), d) un e) apakšpunktu, ja visi sadalīšanas procesā iesaistīto sabiedrību akcionāri un citu vērtspapīru īpašnieki, kam šie vērtspapīri dod balsstiesības, ir par to vienojušies.11. pantsVisu sadalīšanas procesā iesaistīto sabiedrību darbinieku tiesību aizsardzību regulē saskaņā ar Direktīvu 77/187/EEK [12].12. pants1. Dalībvalstu tiesību aktos jāparedz pietiekama aizsardzības sistēma sadalīšanas procesā iesaistīto sabiedrību kreditoru interesēm, kuru prasījuma tiesības radušās pirms sadalīšanas noteikumu projekta publikācijas un minētās publikācijas laikā vēl nav izlietojamas.2. Šajā sakarā dalībvalstu tiesību aktos ir vismaz jāparedz, ka šādiem kreditoriem ir tiesības uz pietiekamiem nodrošinājumiem, ja šāda aizsardzība vajadzīga sakarā ar finansiālo stāvokli sadalāmajā sabiedrībā un sabiedrībā, kam saskaņā ar sadalīšanas noteikumu projektu nodod saistības, un ja šiem kreditoriem jau nav šādu nodrošinājumu.3. Tiktāl, ciktāl tās sabiedrības kreditora intereses, kurai saskaņā ar sadalīšanas noteikumu projektu nodotas saistības, nav apmierinātas, saņēmējsabiedrības ir solidāri atbildīgas par šīm saistībām. Dalībvalstis var atbildību par šīm saistībām attiecināt tikai uz tīriem aktīviem, ko piešķir katrai no tām sabiedrībām, kas nav sabiedrība, kurai nodotas saistības. Tām tomēr nav jāpiemēro šis punkts, ja sadalīšana notiek tiesu iestādes uzraudzībā saskaņā ar 23. pantu un vairākums, kurā ir trīs ceturtās daļas no sadalāmās sabiedrības kreditoriem vai citiem kreditoriem, sapulcē, kas noturēta, kā paredzēts 23. panta 1. punkta c) apakšpunktā, ir vienojies atturēties no šādas solidāras atbildības.4. Piemēro Direktīvas 78/855/EEK 13. panta 3. punktu.5. Neierobežojot noteikumus, kas regulē viņu tiesību kopīgu īstenošanu, 1. līdz 4. punkts attiecas uz sadalīšanas procesā iesaistīto sabiedrību obligacionāriem, izņemot gadījumu, kad sadalīšanu apstiprinājusi obligacionāru kopsapulce, ja šāda sapulce paredzēta valsts tiesību aktos vai to paredzējuši paši obligacionāri.6. Dalībvalstis var paredzēt, ka saņēmējsabiedrības ir solidāri atbildīgas par sadalāmās sabiedrības saistībām. Šādā gadījumā tām nav jāpiemēro iepriekšējie punkti.7. Ja dalībvalsts apvieno kreditoru aizsardzības sistēmu, kas izklāstīta no 1. līdz 5. punktam, ar saņēmējsabiedrību solidāru atbildību, kas minēta 6. punktā, tā var attiecināt šādu solidāru atbildību tikai uz tīriem aktīviem, kas piešķirti katrai šādai sabiedrībai.13. pantsTādu vērtspapīru īpašniekiem, kas nav akcijas un kas dod īpašas tiesības, saņēmējsabiedrībās, kurās šos vērtspapīrus saskaņā ar sadalīšanas noteikumu projektu var izmantot, jādod tiesības, kas ir vismaz līdzvērtīgas tiesībām, kas tiem ir bijušas sadalītajā sabiedrībā, ja vien šo tiesību maiņa nav apstiprināta minēto vērtspapīru īpašnieku kopsapulcē, kas paredzēta valsts tiesību aktos vai to ir paredzējuši paši vērtspapīru īpašnieki, vai arī ja vien īpašniekiem nav tiesību uz to vērtspapīru atpirkšanu.14. pantsJa dalībvalstu tiesību akti neparedz sadalīšanas likumības preventīvu uzraudzību, ko veic tiesu vai pārvaldes iestādes, vai ja šāda uzraudzība neattiecas uz visiem juridiskiem aktiem, kas vajadzīgi sadalīšanas procesā, piemēro Direktīvas 78/855/EEK 16. pantu.15. pantsDalībvalstu tiesību akti nosaka datumu, kurā sadalīšana stājas spēkā.16. pants1. Ziņa par sadalīšanu jāpublicē, kā norādīts katras dalībvalsts tiesību aktos saskaņā ar Direktīvas 68/151/EEK 3. pantu attiecībā uz visām sabiedrībām, kas iesaistītas sadalīšanas procesā.2. Jebkura saņēmējsabiedrība pati var veikt publikācijas formalitātes, kas attiecas uz sadalāmo sabiedrību.17. pants1. Sadalīšana ipso jure un reizē izraisa šādas sekas:a) visu sadalāmās sabiedrības aktīvu un pasīvu nodošanu visām saņēmējsabiedrībām gan no sadalāmās sabiedrības saņēmējsabiedrībām, gan – attiecībā uz trešām personām; šāda nodošana stājas spēkā, aktīvus un pasīvus sadalot atbilstoši dalījumam, kas paredzēts sadalīšanas noteikumu projektā vai 3. panta 3. punktā;b) sadalāmās sabiedrības akcionāri kļūst par vienas vai vairāku saņēmējsabiedrību akcionāriem saskaņā ar sadalīšanas noteikumu projektā paredzēto dalījumu;c) sadalāmā sabiedrība beidz pastāvēt.2. Akcijas saņēmējsabiedrībā pret akcijām, kas ir bijušas sadalāmajā sabiedrībā nemaina:a) attiecīgajai saņēmējsabiedrībai vai personai, kas darbojas savā vārdā, bet minētās sabiedrības interesēs; vaib) pašai sadalāmajai sabiedrībai vai personai, kas darbojas savā vārdā, bet minētās sabiedrības interesēs.3. Iepriekš izklāstītais neietekmē dalībvalstu tiesību aktus, kas nosaka īpašu formalitāšu veikšanu, lai sadalāmā sabiedrība varētu nodot dažus aktīvus, tiesības un saistības tā, lai tās būtu spēkā attiecībā pret trešām personām. Saņēmējsabiedrība vai sabiedrības, kurām saskaņā ar sadalīšanas noteikumu projektu vai 3. panta 3. punktu nodod šos aktīvus, tiesības un saistības, var pašas veikt minētās formalitātes. Dalībvalstu tiesību akti tomēr var ļaut sadalāmajai sabiedrībai veikt šīs formalitātes noteiktā laikā, kas, ja vien nav īpašu apstākļu, nedrīkst būt ilgāks par sešiem mēnešiem pēc dienas, kurā notiek sadalīšana.18. pantsDalībvalstu tiesību akti paredz vismaz noteikumus, kas regulē sadalāmās sabiedrības administratīvo vai vadības struktūru locekļu civilatbildību attiecībā pret šīs sabiedrības akcionāriem, ja kāds no šiem locekļiem ir izdarījis pārkāpumu, gatavojot un veicot sadalīšanu, un to ekspertu civilatbildību par pārkāpumiem pienākumu izpildē, kuri atbild par 8. pantā paredzētā pārskata sagatavošanu šai sabiedrībai.19. pants1. Dalībvalstu tiesību akti var paredzēt noteikumus sadalīšanas anulēšanai vienīgi saskaņā ar šādiem nosacījumiem:a) sadalīšanas anulēšana ir jānosaka ar tiesas nolēmumu;b) sadalīšanu, kas notikusi saskaņā ar 15. pantu, var pasludināt par nenotikušu tikai tad, ja nav notikusi tās likumības preventīva uzraudzība, ko veic tiesu vai pārvaldes iestādes, vai ja tā nav veikta un apstiprināta pareizā juridiskā formā, vai ja ir pierādīts, ka saskaņā ar valsts tiesību aktiem kopsapulces lēmums nav spēkā vai var nebūt spēkā;c) procedūru sadalīšanas anulēšanu nevar sākt vēlāk kā sešus mēnešus pēc tam, kad sadalīšana stājusies spēkā attiecībā pret personu, kas apgalvo, ka sabiedrība nepastāv, vai ja sabiedrības stāvoklis ir uzlabojies;d) ja ir iespējams novērst trūkumu, kura dēļ var anulēt sadalīšanu, kompetentā tiesa sadalīšanas procesā iesaistītajām sabiedrībām piešķir laiku, kurā tās stāvokli var labot;e) nolēmumu, kas anulē sadalīšanu, publicē tā, kā norādīts katras dalībvalsts tiesību aktos saskaņā ar Direktīvas 68/151/EEK 3. pantu;f) ja dalībvalstu tiesību akti ļauj trešai personai šādu nolēmumu apstrīdēt, tā to drīkst darīt tikai sešus mēnešus pēc tam, kad nolēmums publicēts tā, kā norādīts Direktīvā 68/151/EEK;g) nolēmums, kas anulē sadalīšanu, viens pats neietekmē to saistību spēkā esamību, kas ir saņēmējsabiedrību saistības vai kas uz tām attiecas, un kuras radušās pirms nolēmuma publikācijas un pēc dienas, kas norādīta 15. pantā;h) katra saņēmējsabiedrība ir atbildīga par saistībām, kas rodas pēc dienas, kad notikusi sadalīšana, un pirms dienas, kurā publicēts nolēmums, kas izsludina sadalīšanas anulēšanu. Par šīm saistībām atbild arī sadalāmā sabiedrība; Dalībvalstis var paredzēt, ka šo atbildību attiecina tikai uz tīro aktīvu daļu, kas nodota saņēmējsabiedrībai, kurai šādas saistības radušās.2. Atkāpjoties no 1. punkta a) apakšpunkta, dalībvalstu tiesību aktos var arī paredzēt, ka sadalīšanas anulēšanu nosaka pārvaldes iestāde, ja tiesā var iesniegt apelāciju pret šādu lēmumu. Uz pārvaldes iestādi analogi attiecina b), d), e), f), g) un h) apakšpunktu. Šādas anulēšanas procedūras nedrīkst sākt vēlāk kā sešus mēnešus pēc 15. pantā minētās dienas.3. Iepriekš izklāstītais neietekmē dalībvalstu tiesību aktus par sadalīšanas anulēšanu, kas izsludināta likumības uzraudzības dēļ.20. pantsNeatkarīgi no 6. panta dalībvalstīm nav jāprasa, lai sadalāmās sabiedrības kopsapulce apstiprina sadalīšanu, ja saņēmējsabiedrībām kopā pieder visas sadalāmās sabiedrības akcijas un visi citi vērtspapīri, kuri piešķir balsstiesības sadalāmās sabiedrības kopsapulcēs, un ja ir ievēroti vismaz šādi nosacījumi:a) katra sabiedrība, kas iesaistīta sadalīšanas procesā, publicē sadalīšanas noteikumu projektu, kā paredzēts 4. pantā, vismaz vienu mēnesi pirms šā procesa;b) vismaz vienu mēnesi pirms sadalīšanas procesa sākuma, visi šajā procesā iesaistīto sabiedrību akcionāri ir tiesīgi pārbaudīt 9. panta 1. punktā minētos dokumentus vietās, kur ir šo sabiedrību juridiskās adreses; piemēro arī 9. panta 2. un 3. punktu;c) sadalāmās sabiedrības vienam vai vairākiem akcionāriem, kam pieder procentuāli mazākā parakstītā kapitāla daļa, ir jābūt tiesīgiem pieprasīt sadalāmās sabiedrības kopsapulces sasaukšanu, lai izlemtu, vai apstiprināt sadalīšanu. Šī procentuāli mazākā daļa nedrīkst būt lielāka par 5 %. Dalībvalstis tomēr var noteikt, ka akcijas bez balsstiesībām šajos aprēķinos neietver;d) ja sadalāmās sabiedrības kopsapulci, kas vajadzīga, lai apstiprinātu sadalīšanu, nesasauc, 7. panta 3. punktā paredzētajā informācijā iekļauj visas aktīvu un pasīvu būtiskās pārmaiņas, kas radušās pēc sadalīšanas noteikumu projekta sagatavošanas.II NODAĻASadalīšana, veidojot jaunas sabiedrības21. pants1. Šajā direktīvā "sadalīšana, veidojot jaunas sabiedrības" nozīmē procesu, kurā pēc darbības pārtraukšanas sabiedrība nodod visus savus aktīvus un pasīvus vairākām no jauna izveidotām sabiedrībām, un par to sadalāmās sabiedrības akcionāriem piešķir saņēmējsabiedrību akcijas un, iespējams, maksājumu skaidrā naudā, kas nav lielāks par 10 % no piešķirto akciju nominālvērtības vai, ja nominālvērtības nav, – no to grāmatvedības uzskaites vērtības.2. Piemēro Direktīvas 78/855/EEK 4. panta 2. punktu.22. pants1. Neierobežojot Direktīvas 68/151/EEK 11. un 12. pantu, attiecībā uz sadalīšanu, veidojot jaunas sabiedrības, piemēro šīs direktīvas 3., 4., 5. un 7. pantu, 8. panta 1. un 2. punktu un 9. līdz 19. pantu. Šajā nolūkā termins "sabiedrības, kas iesaistītas sadalīšanas procesā", attiecas uz sadalāmo sabiedrību, un termins "saņēmējsabiedrības" attiecas uz visām jaunajām sabiedrībām.2. Papildus informācijai, kas norādīta 3. panta 2. punktā, sadalīšanas noteikumu projektā norāda katras jaunās sabiedrības veidu, nosaukumu un juridisko adresi.3. Sadalīšanas noteikumu projektu un katras jaunās sabiedrības statūtus vai statūtu projektu un dibināšanas dokumentu vai dibināšanas dokumenta projektu, ja tie ir atsevišķos dokumentos, apstiprina sadalāmās sabiedrības kopsapulcē.4. Dalībvalstis var paredzēt, ka pārskatu par atlīdzību, kas nav atlīdzība skaidrā naudā un kas minēta Direktīvas 77/91/EEK 10. pantā, un pārskatu par sadalīšanas noteikumu projektu, kas minēts 8. panta 1. punktā, sagatavo viens un tas pats eksperts vai tie paši eksperti.5. Dalībvalstis var paredzēt, ka attiecībā uz eksperta pārskatu nepiemēro ne 8., ne arī 9. pantu, ja visu jauno sabiedrību akcijas sadalāmās sabiedrības akcionāriem piešķir proporcionāli viņu tiesībām uz šās sabiedrības kapitālu.III NODAĻASadalīšana tiesu iestādes uzraudzībā23. pants1. Dalībvalstis var piemērot 2. punktu, ja sadalīšanas procesi notiek tiesu iestādes uzraudzībā, kurai ir pilnvaras:a) sasaukt sadalāmās sabiedrības akcionāru kopsapulci, lai lemtu par sadalīšanu;b) nodrošināt, lai katras šādas sabiedrības akcionāri, kas ir iesaistīta sadalīšanas procesā, laikus saņem vai var saņemt vismaz tos dokumentus, kas minēti 9. pantā, lai varētu tos pārbaudīt, pirms viņu sabiedrība sasauc kopsapulci, lai lemtu par sadalīšanu. Ja dalībvalsts izmanto 6. pantā paredzēto izvēles iespēju, jābūt pietiekami ilgam laikam, lai saņēmējsabiedrību akcionāri varētu īstenot savas tiesības, kuras viņiem piešķir minētais pants;c) sasaukt katras sadalīšanas procesā iesaistītās sabiedrības kreditoru kopsapulci, lai lemtu par sadalīšanu;d) nodrošināt to, ka katras sadalīšanas procesā iesaistītās sabiedrības kreditori laikus saņem vai var saņemt vismaz sadalīšanas noteikumu projektu, lai varētu to pārbaudīt pirms b) apakšpunktā minētās dienas;e) apstiprināt sadalīšanas noteikumu projektu.2. Ja tiesu varas iestāde konstatē, ka 1. punkta b) un d) apakšpunktā minētie nosacījumi ir ievēroti un ka akcionāriem vai kreditoriem nav nodarīts nekāds kaitējums, tā var atbrīvot sadalīšanas procesā iesaistītās sabiedrības no pienākuma piemērot:a) 4. pantu, ar nosacījumu, ka pietiekama kreditoru interešu aizsardzības sistēma, kas minēta 12. panta 1. punktā, attiecas uz visiem prasījumiem, neatkarīgi no to rašanās dienas;b) nosacījumus, kas minēti 6. panta a) un b) apakšpunktā, ja dalībvalsts izmanto 6. pantā paredzēto izvēles iespēju;c) šīs direktīvas 9. pantu attiecībā uz laiku un veidu, kas minētajā pantā noteikts šo dokumentu pārbaudei.IV NODAĻACiti procesi, ko uzskata par sadalīšanu24. pantsJa attiecībā uz vienu no 1. pantā norādītajiem procesiem dalībvalstu tiesību akti atļauj, ka naudas maksājums ir lielāks par 10 %, piemēro I, II un III nodaļu.25. pantsJa dalībvalstu tiesību akti ļauj veikt vienu no 1. pantā norādītajiem procesiem sadalāmajai sabiedrībai turpinot pastāvēt, piemēro I, II un III nodaļu, izņemot 17. panta 1. punkta c) apakšpunktu.V NODAĻANobeiguma noteikumi26. pants1. Dalībvalstīs līdz 1986. gada 1. janvārim stājas spēkā administratīvi un normatīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, ar nosacījumu, ka kopš šīs dienas tās atļauj veikt procesus, uz kuriem šī direktīva attiecas. Dalībvalstis tūlīt par to informē Komisiju.2. Ja pēc 1. punktā minētās dienas dalībvalsts atļauj veikt sadalīšanas procesus, tā ievieš šajā punktā minētos noteikumus dienā, kurā tā atļauj veikt šādus procesus. Par to dalībvalsts tūlīt informē Komisiju.3. Attiecībā uz nereģistrētām sabiedrībām Apvienotajā Karalistē un Īrijā šo noteikumu piemērošanai tomēr var noteikt piecus gadus pēc 1. punktā minēto noteikumu stāšanās spēkā.4. Dalībvalstīm nav jāpiemēro 12. un 13. pants attiecībā uz konvertējamu obligāciju un citu akcijās konvertējamu vērtspapīru īpašniekiem, ja laikā, kad stājas spēkā 1. vai 2. punkta noteikumi, šo īpašnieku statuss gadījumā, kad notiek sadalīšana, ir noteikts emisijas noteikumos.5. Dalībvalstīm šī direktīva nav jāpiemēro attiecībā uz sadalīšanu vai procesiem, kurus uzskata par sadalīšanu, ja dokumenti vai formalitātes, kurus to sagatavošanai vai izpildei pieprasa valstu tiesību akti, ir jau izpildīti laikā, kad stājas spēkā 1. vai 2. punktā minētie noteikumi.27. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1982. gada 17. decembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsH. Christophersen[1] OV C 89, 14.7.1970., 20. lpp.[2] OV C 129, 11.12.1972., 50. lpp. un OV C 95, 28.4.1975., 12. lpp.[3] OV C 88, 6.9.1971., 18. lpp.[4] OV 2, 15.1.1962., 36./62. lpp.[5] OV L 65, 14.3.1968., 8. lpp.[6] OV L 26, 31.1.1977., 1. lpp.[7] OV L 222, 14.8.1978., 11. lpp.[8] OV L 295, 20.10.1978., 26. lpp.[9] OV L 61, 5.3.1977., 26. lpp.[10] OV L 65, 14.3.1968., 9. lpp.[11] OV L 26, 31.1.1977., 1. lpp.[12] OV L 61, 5.3.1977., 26. lpp.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 96/68/EK (1996. gada 21. oktobris), ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgūTeksts saistībā ar EEA

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31996L0068

Oficiālais Vēstnesis L 277 , 30/10/1996 Lpp. 0025 - 0034

		Komisijas Direktīva 96/68/EK(1996. gada 21. oktobris),ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū(Teksts saistībā ar EEA)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvu 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 96/46/EK [2], un jo īpaši tās 18. panta 2. punktu,tā kā Direktīvas 91/414/EEK II un III pielikumā ir izklāstītas prasības, kādas tiek izvirzītas dosjē, kurš pieteikuma iesniedzējiem attiecīgi jāiesniedz aktīvās vielas iekļaušanai I pielikumā un augu aizsardzības līdzekļa licences saņemšanai;tā kā pieteikuma iesniedzējiem II un III pielikumā cik vien iespējams precīzi jānorāda jebkuri sīkāki dati par vajadzīgo informāciju, tādi kā nosacījumi, apstākļi un tehniskie protokoli, saskaņā ar kuriem noteikta informācija jāsagatavo; tā kā šie noteikumi jāievieš tūdaļ, tiklīdz tie kļūst pieejami, lai pieteikuma iesniedzēji varētu tos izmantot savu lietu sastādīšanai;tā kā tagad iespējams ieviest lielāku precizitāti attiecībā uz informācijas prasībām par atliekām apstrādātajos produktos, pārtikā un aktīvās vielas barībā vai uz tiem, kas paredzēts II pielikuma A daļas 6. iedaļā;tā kā tagad arī iespējams ieviest lielāku precizitāti attiecībā uz informācijas prasībām par atliekām apstrādātajos produktos, pārtikā un auga aizsardzības līdzekļa barībā vai uz tiem, kas paredzēts II pielikuma A daļas 8. iedaļā;tā kā šai Direktīvā paredzētie pasākumi atbilst Pastāvīgās augu veselības komitejas atzinumam,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīva 91/414/EEK tiek grozīta šādi:1. II pielikuma A daļā iedaļa ar nosaukumu "6. Atliekas apstrādātajos produktos, pārtikā un barībā vai uz tiem" tiek aizstāta ar šeit minēto I pielikumu.2. III pielikuma A daļas 7. iedaļā zem virsraksta"7.2. Dati par pakļautību apdraudējumam"tiek ievietots šāds teksts:"Nosakot pakļautību apdraudējumam, ko izraisa augu aizsardzības līdzeklis apgabalā, kura gaisu ieelpo operatori, novērotāji vai strādnieki, jāņem vērā Padomes 1980. gada 27. novembra Direktīvas 80/1107/EEK par strādnieku pasargāšanu no riskiem, kas saistīti ar pakļautību ķīmiskajām, fizikālajām un bioloģiskajām vielām darbā [3] II pielikuma A daļā izklāstītās mērīšanas veikšanai izvirzītās prasības."3. III pielikuma A daļas iedaļa ar virsrakstu "8. Atliekas apstrādātajos produktos, pārtikā un barībā vai uz tiem" tiek aizstāta ar šeit pievienoto II pielikumu.2. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai līdz 1997. gada 30. novembrim izpildītu šīs direktīvas prasības. Tās par to nekavējoties informē Komisiju.Dalībvalstīm paredzot šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis pieņem šādas atsauces kārtību.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Oficiālajā Eiropas Kopienas Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta visām dalībvalstīm.Briselē, 1996. gada 21. oktobrīKomisijas vārdā —Komisijas loceklisFranz Fischler[1] OV L 230, 19.8.1991., 1. lpp.[2] OV L 214, 23.8.1996., 18. lpp.[3] OV L 327, 3.12.1980., 8. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSDirektīvas 91/414/EEK II pielikuma A daļas 6. iedaļa tiek aizstāta ar šādu:"6. ATLIEKAS APSTRĀDĀTAJOS PRODUKTOS, PĀRTIKĀ UN BARĪBĀ VAI UZ TIEM.Ievadsi) Sniegtajai informācijai, kura sagatavota kopā ar informāciju, kas sniegta par vienu vai vairākiem preparātiem, kuros ietilpst aktīvā viela, jābūt tik visaptverošai, lai varētu izvērtēt apdraudējumu cilvēkam, kas rodas no aktīvās vielas un attiecīgo metabolītu atliekām, sabrukšanas un reakciju produktiem, kuri saglabājas pārtikā. Turklāt sniegtajai informācijai jābūt tik visaptverošai, lai- varētu pieņemt lēmumu par to, vai aktīvā viela ir vai nav jāiekļauj I pielikumā,- norādītu attiecīgos nosacījumus vai ierobežojumus, kuri saistīti ar iekļaušanu I pielikumā;ii) jānodrošina sīki izstrādāts izmantotā materiāla apraksts (specifikācija), kā paredzēts 1. iedaļas 11. punktā;iii) jāveic pētījumi atbilstoši norādēm par regulējošajām pārbaudes procedūrām augu aizsardzības līdzekļu atlieku noteikšanai pārtikā [1];iv) ja nepieciešams, jāizanalizē informācija, izmantojot attiecīgās statistikas metodes. Jānorāda sīka informācija par šādu statistisko analīzi;v) atlieku stabilitāte uzglabāšanas laikā.Jāveic pētījumi par atlieku stabilitāti uzglabāšanas laikā. Principā sniegtie paraugi tiek sasaldēti 24 stundu laikā pēc to noņemšanas, un, ja vien par savienojumu nav zināms, ka tas ir ātri gaistošs vai nestabils, informācija par paņemtajiem un testētajiem paraugiem parasti nav vajadzīga ātrāk kā pēc 30 dienām kopš paraugu noņemšanas (ar radioaktīvo izotopu iezīmētā materiāla gadījumā – pēc sešiem mēnešiem).Pētījumi ar vielām, kuras nav iezīmētas ar radioaktīvo izotopu, jāveic kopā ar pārstāvošajiem substrātiem un vēlams ar paraugiem no apstrādātām lauksaimniecības kultūrām vai dzīvniekiem, no kuriem rodas atlikumi. Pretējā gadījumā, ja tas ir neiespējami, tad pirms uzglabāšanas normālos apstākļos sagatavoto kontroles paraugu daļas jācaurdur ar zināmu daudzumu ķīmiskas vielas.Ja uzglabāšanas laikā notiek būtiska sabrukšana (vairāk nekā 30 %), tad jāmaina uzglabāšanas apstākļi vai arī paraugi nav jāglabā pirms testa veikšanas un atkārtošanas un pētījumi jāatkārto gadījumos, kad tika piemēroti neapmierinoši uzglabāšanas apstākļi.Jāiesniedz sīka informācija par parauga sagatavošanu un paraugu un ekstraktu uzglabāšanas apstākļiem (temperatūru un ilgumu). Būs jāiesniedz arī dati par uzglabāšanas stabilitāti, izmantojot parauga ekstraktus, ja vien paraugi netiek testēti 24 stundu laikā kopš to iegūšanas.6.1. Vielmaiņa, atlieku izplatība un izteikšana augosTestu mērķisŠo pētījumu mērķi ir:- pēc tam, kad veikta piedāvātā apstrāde, sniegt kopīgo galīgo atlieku novērtējumu attiecīgajās lauksaimniecības kultūru daļās ražas novākšanā,- noteikt kopīgo galīgo atlieku galvenās sastāvdaļas,- norādīt atlieku izplatību attiecīgajās lauksaimniecības kultūru daļās,- norādīt atlieku galveno sastāvdaļu daudzumu un noteikt to ekstrakcijas efektivitāti,- izlemt par atliekas definīciju un izteikšanu.Apstākļi, kādos tie jāveicŠie pētījumi jāveic vienmēr, ja vien netiek pamatots, ka atliekas, kuras tiek izmantotas kā pārtika vai barība, nepaliks uz augiem/augu izcelsmes produktiem.Testa apstākļiVielmaiņas pētījumos jāiesaista tādas lauksaimniecības kultūras vai to kategorijas, kurās tiek izmantoti augu aizsardzības līdzekļi, kuri satur attiecīgo vielu. Ja paredzams plašs lietojuma diapazons dažādās lauksaimniecības kultūru vai augļu kategorijās, pētījumos jāizmanto vismaz trīs lauksaimniecības kultūras, ja vien netiek pamatots, ka maz ticams, ka radīsies citāda vielmaiņa. Gadījumos, kad paredzēta tā lietošana dažādās lauksaimniecības kultūru kategorijās, pētījumiem jābūt tādiem, kas pārstāv attiecīgās kategorijas. Šā iemesla dēļ var uzskatīt, ka lauksaimniecības kultūras pieskaitāmas vienai no piecām kategorijām: sakņu dārzeņi, lapu kultūras, augļi, pākšaugi un eļļas sēklas, graudaugi. Ja tiek piedāvāti pētījumi par lauksaimniecības kultūrām no trijām no šīm kategorijām un ja rezultāti norāda, ka sabrukšanas ceļš visās trijās kategorijās ir līdzīgs, tad maz ticams, ka būs vajadzīgi papildpētījumi, ja vien netiek paredzēts, ka iestāsies citāda vielmaiņa. Vielmaiņas pētījumos jāņem vērā arī dažādās aktīvās vielas īpašības un paredzētā pielietojuma metode.Jāiesniedz tāds no dažādiem pētījumiem iegūto rezultātu novērtējums, kurš iegūts uzņemšanas punktā un pa uzņemšanas taku (piemēram, caur lapām vai saknēm) un atliekām izplatoties dažādās lauksaimniecības kultūras daļās ražas novākšanā (ar īpašu uzsvaru uz cilvēku vai dzīvnieku pārtikā lietojamajām daļām). Ja lauksaimniecības kultūra aktīvo vielu vai attiecīgos metabolītus neuzņem, tas ir jāizskaidro. Novērtējot izmēģinājumos iegūto informāciju, lietderīga būs informācija par iedarbības veidu un aktīvās vielas fizikāli ķīmiskajām īpašībām.6.2. Vielmaiņa, atlieku izplatība un izteikšana ganāmpulkāTestu mērķisŠo pētījumu mērķi ir:- noteikt kopējo galīgo atlieku galvenās sastāvdaļas dzīvnieku pārtikā lietojamajos produktos,- noteikt kopējo atlieku sabrukšanas un izdalīšanās ātrumu noteiktos dzīvnieku izcelsmes produktos (pienā vai olās) un ekskrētos,- norādīt atlieku izplatību attiecīgajos pārtikā lietojamajos dzīvnieku izcelsmes produktos,- noteikt atlieku galvenās sastāvdaļas un parādīt šo sastāvdaļu ekstrakcijas efektivitāti,- sagatavot informāciju, balstoties uz kuru varētu pieņemt lēmumu par nepieciešamību veikt pētījumus par ganāmpulka barošanu, kā paredzēts 6.4. punktā,- izlemt par atliekas definēšanu un izteikšanu.Apstākļi, kādos tie jāveicVielmaiņas pētījumi ar dzīvniekiem, kā, piemēram, ar pienu barotiem atgremotājdzīvniekiem (piemēram, kaza vai govs) vai olas dējošiem putniem, jāveic tikai tad, ja pesticīdu lietošanas rezultātā ganāmpulka barībā rodas būtiskas atliekas (≥ 0,1 mg/kg no kopējās saņemtās uztura devas, izņemot īpašus gadījumus, piemēram, aktīvās vielas, kuras uzkrājas). Ja kļūst redzams, ka vielmaiņas virzieni būtiski atšķiras žurkai no atgremotājdzīvniekiem, tad jāveic pētījumi ar cūkām, ja vien cūkām paredzētā uzņemšana nav nenozīmīga.6.3. Izmēģinājumi ar atliekāmTestu mērķisŠo pētījumu mērķi ir:- noteikt augstākos iespējamos atlieku līmeņus apstrādātās lauksaimniecības kultūrās ražas novākšanā vai izkraušanā no uzglabāšanas vietām, ievērojot piedāvāto labo lauksaimniecības praksi (LLP),un- ja nepieciešams, noteikt augu aizsardzības līdzekļu nogulšņu samazināšanās ātrumu.Apstākļi, kādos tie jāveicŠie pētījumi vienmēr jāveic tad, ja augu aizsardzības līdzeklis tiks pielietots augiem/augu izcelsmes produktiem, kuri tiek izmantoti kā pārtika vai barība, vai gadījumos, ja šādi augi var uzsūkt no augsnes iegūtās atliekas vai citus substrātus, izņemot gadījumus, kad šādu informāciju iespējams iegūt no adekvātiem datiem par kādu citu lauksaimniecības kultūru.Izmēģinājumos iegūto informāciju par atliekām jāiesniedz II pielikuma dosjē formā attiecībā uz to augu aizsardzības līdzekļu pielietošanu, par kuru dosjē iesniegšanas brīdī jāsaņem licence aktīvās vielas iekļaušanai I pielikumā.Testa veikšanas apstākļiUzraudzībā veiktajiem izmēģinājumiem jāatbilst piedāvātajai kritiskajai LLP. Attiecībā uz testa apstākļiem jāņem vērā vislielākās atliekas, kādas pamatoti var rasties (piemēram, maksimālā piedāvāto pielietojumu skaita, maksimāli paredzētā daudzuma lietojuma, visīsāko intervālu pirms ražas novākšanas, atturēšanās periodu vai uzglabāšanas periodu rezultātā), taču kurš joprojām raksturo reālos vissliktākos testa veikšanas apstākļus, kuros tiek izmantota aktīvā viela.Jāsagatavo un jāiesniedz tik daudz informācijas, lai apstiprinātu, ka noteiktās formulas attiecas uz reģioniem un to apstākļu diapazonu, kādi, ļoti iespējams, būs sastopami attiecīgajos reģionos, kuros ir ieteicama tā pielietošana.Izveidojot uzraudzībā esošu izmēģinājumu programmu, parasti jāņem vērā tādi faktori kā klimata atšķirības starp ražošanas apgabaliem, ražošanas metožu dažādība (piemēram, izmantošana brīvā dabā, salīdzinot ar izmantošanu siltumnīcā), ražošanas sezonas, preparātu veids u. c.Principā attiecībā uz salīdzināmu apstākļu kopumu izmēģinājumi jāveic vismaz divas augšanas sezonas. Visi izņēmumi pilnībā jāpamato.Pirms iepriekšējas izmēģinājuma rezultātu novērtēšanas ir sarežģīti noteikt precīzu nepieciešamo izmēģinājumu skaitu. Minimālās informācijas prasības tiek piemērotas tikai tad, ja var noteikt dažādu ražošanas apgabalu salīdzināmību, piemēram, attiecībā uz klimatu, ražošanas metodēm un augšanas sezonām u.c. Pieņemot, ka salīdzināmi ir arī visi citi mainīgie (klimats u. c.), galvenajām lauksaimniecības kultūrām jāveic vismaz astoņi izmēģinājumi, kuri raksturo piedāvāto augšanas apgabalu. Mazāk nozīmīgām lauksaimniecības kultūrām parasti jāveic četri izmēģinājumi, kuri raksturo piedāvāto augšanas apgabalu.Tā iemesla dēļ, ka parasti novērojams augsta to atlieku homogenitāte, kuras rodas pēc ražas pabeigšanas veiktās apstrādes rezultātā vai no aizsargātajām kultūrām, tiks pieņemti izmēģinājumi, kas veikti vienā augšanas sezonā. Principā attiecībā uz apstrādi, kas veikta pēc ražas pabeigšanas, jāveic vismaz četri izmēģinājumi, kurus būtu vēlams īstenot dažādās vietās ar dažādām šķirnēm. Attiecībā uz katru pielietojuma metodi un uzglabāšanas veidu jāveic izmēģinājumu kopums, ja vien skaidri netiek norādīta vissliktākā situācija ar atliekām.Pētījumu skaitu, kāds jāveic katrā augšanas sezonā, var samazināt tad, ja iespējams pamatot, ka atlieku līmeņi augos/augu izcelsmes produktos būs zemāki nekā noteikšanas robeža.Ja pielietošanas brīdī tiek atrasta nozīmīga daļa izmantojamās lauksaimniecības kultūras, tad pusē no uzraudzībā veiktajiem izmēģinājumiem par atliekām jāietver informācija, kas demonstrē laika ietekmi uz klātesošo atlieku līmeni (pētījumi par atlieku daudzuma samazināšanos), ja vien nevar pamatot, ka pie piedāvātajiem lietošanas apstākļiem augu aizsardzības līdzekļa pielietošana neietekmē izmantojamo lauksaimniecības kultūru.6.4. Pētījumi par ganāmpulka barībuTestu mērķisŠo pētījumu mērķis ir noteikt atliekas dzīvnieku izcelsmes produktos, kuras tiks iegūtas no atliekām barībā vai lopbarības kultūrās.Apstākļi, kādos tie jāveicPētījumi par ganāmpulka barošanu jāveic tikai tad:- ja lauksaimniecības kultūrās vai daļā no kultūras, kura tiek izbarota dzīvniekiem (piemēram, garnējumi, atkritumi), sastopams būtisks atlieku daudzums (≥ 0,1 mg/kg no kopīgās izbarotās uztura devas, izņemot īpašus gadījumus, tādus kā aktīvās vielas, kuras uzkrājas), un- ja vielmaiņas pētījumi norāda, ka būtisks atlieku daudzums (0,01 mg/kg vai vairāk no noteikšanas robežas, ja tas pārsniedz 0,01 mg/kg) var rasties jebkuros pārtikā lietojamajos dzīvnieku audos, ņemot vērā iespējamos barībā esošos atlieku līmeņus, kuri tiek sasniegti pie vienkārtīgas devas.Ja nepieciešams, jāiesniedz atsevišķi pētījumi par ar pienu barotu atgremotājdzīvnieku un/vai olu dējēju – mājputnu barošanu. Ja no iesniegtajiem vielmaiņas pētījumiem atbilstoši 6.2. punkta noteikumiem redzams, ka cūkām vielmaiņas ceļš būtiski atšķiras no atgremotājdzīvniekiem, tad jāveic arī pētījumi par cūku barošanu, ja vien nav paredzēts, ka šāda līdzekļa uzņemšana cūkām ir maz nozīmīga.Testa veikšanas apstākļiPrincipā barība tiek pasniegta trīs devās (trīs līdz pieckārtīgs paredzētais atlieku līmenis un desmitkārtīgs paredzētais atlieku līmenis). Parakstot vienkārtīgu devu, jānosaka teorētiskā barības norma.6.5. Rūpnieciskās apstrādes un/vai sagatavošanas mājsaimniecībā ietekmeApstākļi, kādos tie jāveicLēmums par to, vai jāveic apstrādes pētījumi, būs atkarīgs no:- cilvēka vai dzīvnieka uzturā lietotā apstrādātā produkta nozīmības,- atlieku līmeņa apstrādei paredzētajā augā vai augu izcelsmes produktā,- aktīvās vielas vai attiecīgo metabolītu fizikāli ķīmiskajām īpašībām un- iespējas, ka toksikoloģiskās nozīmības sabrukšanas produkti varētu būt atrodami pēc auga vai augu izcelsmes produkta apstrādes pabeigšanas.Apstrādes pētījumi parasti nav nepieciešami, ja augā vai augu izcelsmes produktā, kurš tiks apstrādāts, nav nozīmīgu vai testa veidā nosakāmu atlieku, vai arī ja kopējā teorētiski maksimāli pieļaujamā dienas deva (TMPDD) ir mazāka par 10 % no ADI. Bez tam apstrādes pētījumi nav jāveic par augiem un augu izcelsmes produktiem, kuri lielākoties tiek apēsti neapstrādātā veidā, izņemot augļus ar neēdamo daļu, tādi kā citrusaugļi, banāni vai kivi, šajā gadījumā nepieciešami dati par atlieku sadali miziņā/mīkstumā.Būtisks atlieku daudzums parasti attiecas uz atliekām, kuru daudzums pārsniedz 0,1 mg/kg. Ja attiecīgais pesticīds ir īpaši toksisks un/vai ar zemu ADI, tad jāapsver apstrādes pētījumu veikšana nosakāmām atliekām, kuru daudzums nepārsniedz 0,1 mg/kg.Pētījumi par ietekmi uz atlieku raksturu parasti nav jāveic tad, ja tiek veiktas tikai tādas vienkāršas fiziskas darbības, kurās nav iesaistīta auga vai augu izcelsmes produkta temperatūras maiņa, kā, piemēram, mazgāšana, apgriešana vai spiešana.6.5.1. Ietekme uz atlieku raksturuTestu mērķisŠo pētījumu mērķis ir noteikt, vai apstrādes laikā, par kuru jāveic atsevišķa riska novērtēšana, no neapstrādātu produktu atliekām rodas vai nerodas sadalīšanās vai reakcijas produkti.Testa apstākļiAtkarībā no neapstrādātos produktos esošo atlieku līmeņa un ķīmiskā rakstura pēc vajadzības jāpēta pārstāvošo hidrolīzes situāciju kopums (kas līdzinās attiecīgajām pārstrādes darbībām). Ja aktīvās vielas vai metabolītu īpašības norāda, ka šādu procesu rezultātā var rasties toksikoloģiski nozīmīgi sabrukšanas produkti, tad jāpēta arī tāda procesa ietekme, kurš nav hidrolīze. Pētījumi parasti tiek veikti ar aktīvās vielas ar radioaktīvo izotopu iezīmēto formu.6.5.2. Ietekme uz atlieku līmeņiemTestu mērķisŠo pētījumu galvenie mērķi ir:- noteikt dažādos starpproduktos un gala produktos esošo atlieku kvantitatīvo sadalījumu un novērtēt to pārvietošanas faktorus,- nodrošināt reālāku atlieku pieļaujamās devas novērtēšanu.Testa apstākļiApstrādes pētījumiem jāatspoguļo apstrāde mājsaimniecībā un/vai faktiskie rūpnieciskie procesi.Pirmajā acumirklī parasti jāveic vienīgi līdzsvarojošu pētījumu kopums, kas raksturo kopējos procesus attiecībā uz augiem vai augu izcelsmes produktiem, kuri satur nozīmīgu daudzumu atlieku. Pamatojums jāsniedz par to, kādēļ tika izvēlēts šis(-ie) raksturīgais(-ie) process(-i). Apstrādes pētījumos pielietotajai tehnoloģijai vienmēr pēc iespējas ciešāk jāatbilst faktiskajiem apstākļiem, kādi parasti tiek pielietoti praksē. Jāsagatavo bilance, kurā tiek izpētīts visos starpproduktos un gala produktos esošo atlieku atlikums. Gatavojot šādu dokumentu, tajā var atzīmēt jebkuru atsevišķos produktos esošo atlieku koncentrāciju vai samazinājumu un var noteikt arī atbilstošos pārvietošanas faktorus.Ja uzturā būtiska nozīme ir apstrādātiem augu izcelsmes produktiem un ja līdzsvara izpēte norāda, ka varētu rasties nozīmīgs pārstrādātajos produktos esošo atlieku pārvietojums, tad jāveic trīs turpmākie pētījumi atlieku koncentrāciju vai izšķīdināšanas faktoru noteikšanai.6.6. Atliekas secīgajās lauksaimniecības kultūrāsTesta mērķisŠo pētījumu mērķis ir atļaut secīgajās lauksaimniecības kultūrās veikt esošo atlieku novērtēšanu.Apstākļi, kādos tas jāveicJa informācija, kas sagatavota atbilstoši II pielikuma 7. iedaļas 7.1. punktam vai III pielikuma 9. iedaļas 9.1. punktam, rāda, ka līdz iespējamo secīgo lauksaimniecības kultūru sēšanas vai stādīšanas laikam augsnē vai augu materiālos paliek nozīmīgs daudzums atlieku (<10 % no pielietotās aktīvās vielas kā kopējā nemainītā aktīvā viela un tās attiecīgie metabolīti vai sabrukšanas produkti), tādas kā salmi vai organiskais materiāls, kas ražas novākšanā varētu izraisīt tādu atlieku daudzumu, kas pārsniedz secīgo lauksaimniecības kultūru noteikšanas robežu, tad šādai situācijai jāpievērš pienācīga uzmanība. Jāņem vērā atlieku raksturs secīgajās lauksaimniecības kultūrās, un jāveic vismaz teorētisks šo atlieku daudzuma novērtējums. Ja atlieku esamību secīgajās lauksaimniecības kultūrās nevar izslēgt, tad jāveic vielmaiņas un sadales pētījumi, kam pēc nepieciešamības seko izmēģinājumi, kuri jāveic laukā.Testa apstākļiJa teorētiskā sekojošajās lauksaimniecības kultūrās esošo atlieku novērtēšana ir pabeigta, tad jāsniedz sīka informācija un pamatojums.Ja nepieciešams, jāveic vielmaiņas un sadales pētījumi un lauka izmēģinājumi ar pārstāvošajām lauksaimniecības kultūrām, kuras izvēlētas parastās lauksaimniecības prakses atspoguļošanai.6.7. Piedāvātie maksimālie atlieku līmeņi (MRL) un atlieku definīcijaJāsniedz sīki izstrādāts piedāvāto MRL pamatojums, ja nepieciešams, pievienojot visaptverošu izmantotās statistiskās analīzes izklāstu.Izlemjot, kuri savienojumi jāietver atlieku definīcijā, jāņem vērā to toksikoloģiskā nozīmība, tajā iespējamie daudzumi un pēcreģistrācijas un uzraudzības nolūkos – piedāvāto testa metožu praktiskums.6.8. Piedāvātie paredzētās lietošanas intervāli pirms ražas novākšanas vai – gadījumos, kad lietošana notiek pēc ražas novākšanas, – atturēšanās periodi vai uzglabāšanas periodiJāsniedz visaptverošs izteikto priekšlikumu pamatojums.6.9. Iespējamā un faktiskā apdraudējuma, kas saistīts ar uzturu vai citām lietām, novērtējumsJāņem vērā reālā uztura uzņemšanas prognozes aprēķināšana. To var veikt soli pa solim, nonākot pie arvien pieaugoša reāla uztura uzņemšanas prognozes. Ja nepieciešams, jāņem vērā arī citi apdraudējuma avoti, tādi kā atliekas, kuras rodas medikamentu vai veterināro līdzekļu lietošanas rezultātā.6.10. Atlieku uzvedības kopsavilkums un novērtēšanaVisas šajā iedaļā sniegtās informācijas kopsavilkums un novērtēšana jāveic atbilstoši dalībvalstu kompetento iestāžu sniegtajām norādēm par šādu kopsavilkumu un novērtējumu formātu. Tajā jāietver arī sīki izstrādāts un kritisks šādas informācijas izvērtējums attiecīgo novērtējošo un ar lēmumu pieņemšanu saistīto kritēriju un norāžu kontekstā, ar īpašu atsauci uz cilvēka un dzīvnieku apdraudējumu, kas var rasties vai rodas, un uz datubāzes apjomu, kvalitāti un ticamību.Jo īpaši jāapskata jebkuru ar zīdītājiem nesaistītu metabolītu toksikoloģiskā nozīmība.Jāsagatavo shematiska augos un dzīvniekos esošo metabolisko ceļu shēma ar īsu paskaidrojumu par sadali un ķīmiskajām izmaiņām."[1] Norādes attīstības procesā.--------------------------------------------------II PIELIKUMSDirektīvas 91/414/EEK III pielikuma A daļas 8. iedaļa tiek aizstāta ar šādu:"8. ATLIEKAS APSTRĀDĀTAJOS PRODUKTOS, PĀRTIKĀ UN BARĪBĀ VAI UZ TIEMIevadsPiemēro II pielikuma 6. iedaļas ievada noteikumus.8.1. Vielmaiņa, atlieku izplatība un izteikšana augos vai ganāmpulkāTestu mērķisŠo pētījumu mērķis ir:- pēc tam, kad veikta piedāvātā apstrāde, sniegt kopīgo galīgo atlieku novērtējumu attiecīgajās lauksaimniecības kultūru daļās ražas novākšanā,- noteikt kopējo atlieku sabrukšanas un izdalīšanās ātrumu noteiktos dzīvnieku izcelsmes produktos (pienā vai olās) un ekskrētos,- noteikt kopējo galīgo atlieku galvenās sastāvdaļas attiecīgi lauksaimniecības kultūrās un pārtikā lietojamajos dzīvnieku izcelsmes produktos,- norādīt atlieku izplatību attiecīgajās lauksaimniecības kultūras daļās un attiecīgajos pārtikā lietojamajos dzīvnieku izcelsmes produktos,- noteikt atlieku galvenās sastāvdaļas un parādīt šo sastāvdaļu ekstrakcijas efektivitāti,- sagatavot informāciju, balstoties uz kuru varētu pieņemt lēmumu par nepieciešamību veikt pētījumus par ganāmpulka barošanu, kā paredzēts 8.3. punktā,- izlemt par atliekas definēšanu un izteikšanu.Apstākļi, kādos tie jāveicVielmaiņas papildpētījumi jāveic tikai tad, ja tos ir neiespējami iegūt no informācijas par aktīvo vielu atbilstoši II pielikuma 6. iedaļas 6.1. un 6.2. punkta prasībām. Tas attiecas uz lauksaimniecības kultūrām vai ganāmpulku, par kuru informācija netika iesniegta aktīvās vielas iekļaušanai I pielikumā vai nebija nepieciešami, lai grozītu nosacījumus tās iekļaušanai I pielikumā, vai arī gadījumos, kad varēja sagaidīt, ka iestāsies citāda vielmaiņa.Testa veikšanas apstākļiPiemēro tos pašus noteikumus, kuri paredzēti II pielikuma 6. iedaļas 6.1. un 6.2. punkta attiecīgajās daļās.8.2. Izmēģinājumi ar atliekāmTestu mērķisŠo pētījumu mērķi ir:- noteikt visaugstākos iespējamos atlieku līmeņus apstrādātajās lauksaimniecības kultūrās ražas novākšanā vai izkraujot no uzglabāšanas vietām, ievērojot piedāvāto labo lauksaimniecības praksi (LLP),un- ja nepieciešams, noteikt pesticīdu nogulšņu samazināšanās ātrumu.Apstākļi, kādos tie jāveicPapildizmēģinājumi ar atliekām jāveic tikai tad, ja tos ir neiespējami iegūt no informācijas par aktīvo vielu atbilstoši II pielikuma 6. iedaļas 6.3. punkta prasībām. Tas attiecas uz īpašiem preparātiem, īpašām pielietošanas metodēm vai lauksaimniecības kultūrām, par kurām informācija netika iesniegta aktīvās vielas iekļaušanai I pielikumā vai nebija nepieciešama, lai grozītu nosacījumus tās iekļaušanai I pielikumā.Testa apstākļiPiemēro tos pašus noteikumus, kuri paredzēti II pielikuma 6. iedaļas 6.3. punkta attiecīgajās daļās.8.3. Pētījumi par ganāmpulka barošanuTestu mērķisŠo pētījumu mērķis ir noteikt atliekas dzīvnieku izcelsmes produktos, kuras radīsies no barības vai lopbarības atliekām.Apstākļi, kādos tie jāveicMaksimālo atlieku līmeņu novērtēšanai dzīvnieku izcelsmes produktos papildpētījumi par ganāmpulka barošanu jāveic tikai tad, ja tos ir neiespējami iegūt no informācijas par aktīvo vielu atbilstoši II pielikuma 6. iedaļas 6.4. punkta prasībām. Tas attiecas uz gadījumiem, kad jāpieprasa atļauja papildus lopbarības saņemšanai, kas izraisa palielinātu ganāmpulka atlieku uzņemšanu, par kurām informācija netika iesniegta aktīvās vielas iekļaušanai I pielikumā vai nebija nepieciešama, lai grozītu nosacījumus tās iekļaušanai I pielikumā.Testa apstākļiPiemēro tos pašus noteikumus, kuri paredzēti II pielikuma 6. iedaļas 6.4. punkta attiecīgajās daļās.8.4. Rūpnieciskās apstrādes un/vai sagatavošanas mājsaimniecībā ietekmeTestu mērķisŠo pētījumu galvenie mērķi ir:- noteikt, vai sabrukšanas vai reakcijas produkti rodas vai nerodas no neapstrādātu produktu atliekām apstrādes laikā, kam jāveic atsevišķa riska novērtēšana,- noteikt dažādos starpproduktos un gala produktos esošo atlieku kvantitatīvo sadalījumu un novērtēt nodošanu veicinošos faktorus,- nodrošināt reālāku atlieku pieļaujamās devas novērtēšanu.Apstākļi, kādos tie jāveicPapildpētījumi jāveic tikai tad, ja tos ir neiespējami iegūt no informācijas par aktīvo vielu atbilstoši II pielikuma 6. iedaļas 6.5. punkta prasībām. Tas attiecas uz lauksaimniecības kultūrām, par kurām informācija netika iesniegta aktīvās vielas iekļaušanai I pielikumā vai nebija nepieciešama, lai grozītu nosacījumus tās iekļaušanai I pielikumā.Testa veikšanas apstākļiPiemēro tos pašus noteikumus, kādi paredzēti II pielikuma 6. iedaļas 6.5. punkta attiecīgajās daļās.8.5. Atliekas secīgajās lauksaimniecības kultūrāsTesta mērķisŠo pētījumu mērķis ir atļaut veikt iespējamo atlieku novērtēšanu sekojošajām lauksaimniecības kultūrām.Apstākļi, kādos tie jāveicPapildpētījumi jāveic tikai tad, ja to ir neiespējami iegūt no informācijas, kas atbilstoši II pielikuma 6. iedaļas 6.6. punktam iegūta par aktīvo vielu. Tas attiecas uz īpašiem preparātiem, īpašām pielietošanas metodēm vai attiecībā uz lauksaimniecības kultūrām, par kurām informācija netika iesniegta laika posmā, kāds bija paredzēts aktīvās vielas iekļaušanai I pielikumā vai nebija vajadzīga, lai grozītu nosacījumus tās iekļaušanai I pielikumā.Testa veikšanas apstākļiPiemēro tādus pašus noteikumus, kādi paredzēti II pielikuma 6. iedaļas 6.6. punktā.8.6. Piedāvātie maksimālie atlieku līmeņi (MRLi) un atlieku definīcijaJāsniedz visaptverošs piedāvāto MRLi pamatojums, ja nepieciešams, ietverot sīku informāciju par izmantoto statistisko analīzi.Ja atbilstoši 8.1. punkta noteikumiem iesniegtajos vielmaiņas pētījumos tiek norādīts, ka atlieku definīcija jāmaina, ievērojot faktiski izmantojamo atlieku definīciju un vajadzīgos lēmumus, kā pasvītrots II pielikuma 6. iedaļas 6.7. punkta attiecīgajā sadaļā, tad jāveic aktīvās vielas atkārtota novērtēšana.8.7. Piedāvātie paredzētās lietošanas intervāli pirms ražas novākšanas vai – gadījumos, kad lietošana notiek pēc ražas novākšanas, – atturēšanās periodi vai uzglabāšanas periodiJāsniedz visaptverošs piedāvāto priekšlikumu pamatojums.8.8. Iespējamā un faktiskā apdraudējuma, kas saistīts ar uzturu un citām lietām, novērtējumsUzmanība tiks pievērsta reālai prognozētā uztura daudzuma uzņemšanas aprēķināšanai. To var veikt soli pa solim, nonākot pie reālas, arvien pieaugoša uztura daudzuma uzņemšanas prognozes. Ja nepieciešams, jāņem vērā arī citi apdraudējuma avoti, tādas atliekas, kuras rodas medikamentu vai veterināro zāļu lietošanas rezultātā.8.9. Atlieku uzvedības kopsavilkums un novērtēšanaVisu šajā sadaļā sniegto datu kopsavilkums un novērtēšana jāveic atbilstoši norādēm, kādas sniegušas dalībvalstu kompetentās iestādes attiecībā uz šādu kopsavilkumu un novērtēšanas sagatavošanas formātu. Tajā attiecīgi novērtējamo un lēmumu pieņemšanas kritēriju un norāžu kontekstā jāietver sīki izstrādāta un kritiski veikta tādas informācijas novērtēšana ar konkrētu atsauci uz draudiem cilvēkiem un dzīvniekiem, kāda var rasties vai rodas, un datu bāzes apjoms, kvalitāte un ticamība.Ja ir iesniegta informācija par vielmaiņu, tad jāapskata jebkuru ar zīdītājiem nesaistītu metabolītu toksikoloģiskā nozīmība.Ja ir iesniegta informācija par vielmaiņu, tad jāsagatavo shematiska augos un dzīvniekos esošo metabolisko taku diagramma ar īsu izskaidrojumu par to izplatību un ķīmiskajām izmaiņām."--------------------------------------------------