title: Eiropas Parlamenta un padomes Direktīva 2003/103/EK (2003. gada 17. novembris), ar ko groza Direktīvu 2001/25/EK par jūrnieku obligāto sagatavotības līmeniDokuments attiecas uz EEZ.

text:
Avis juridique important

|

32003L0103

Official Journal L 326 , 13/12/2003 P. 0028 - 0031

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/103/EK(2003. gada 17. novembris),ar ko groza Direktīvu 2001/25/EK par jūrnieku obligāto sagatavotības līmeni(Dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 80. panta 2. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[1],pēc apspriešanās ar Reģionu komiteju,saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru[2],tā kā:(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 4. aprīļa Direktīva 2001/25/EK par jūrnieku obligāto sagatavotības līmeni[3] nosaka obligātos sagatavotības, sertifikācijas un sardzes pildīšanas standartus jūrniekiem, kas strādā uz Kopienas kuģiem. Šo standartu pamatā ir standarti, kas saskaņoti Starptautiskās jūrniecības organizācijas (SJO) grozītajā 1978. gada Konvencijā par jūrnieku sagatavošanu, sertificēšanu un sardzes pildīšanu (STCW konvencija).(2) Lai saglabātu un celtu zināšanu un prasmju līmeni jūrniecības nozarē ES, ir svarīgi pievērst atbilstīgu uzmanību jūrniecības mācībām un jūrnieku statusam ES.(3) Ir būtiski nodrošināt, lai to jūrnieku kompetences līmenis, kuriem ir sertifikāti, ko izsniegušas trešās valstis, un kuri strādā uz Kopienas kuģiem, ir līdzvērtīgs tam, kuru par vajadzīgu nosaka STCW konvencija. Direktīva 2001/25/EK nosaka procedūras un kopīgus kritērijus atzīšanai, ko dalībvalstis īsteno attiecībā uz sertifikātiem, kurus izsniegušas trešās valstis.(4) Direktīva 2001/25/EK paredz trešo valstu izsniegto sertifikātu atzīšanas un jūrniecības mācību iestāžu un jūrniecības izglītības un sagatavošanas programmu un kursu apstiprināšanas procedūru un kritēriju atkārtotu novērtēšanu, ņemot vērā šis direktīvas piemērošanā gūto pieredzi.(5) Direktīvas 2001/25/EK praktiskā īstenošana ir apliecinājusi, ka daži labojumi šajās procedūrās un kritērijos varētu būtiski veicināt atzīšanas sistēmas ticamību, vienlaikus vienkāršojot uzraudzības un ziņošanas pienākumus, kas uzlikti dalībvalstīm.(6) Saskaņoti var efektīvāk novērtēt to, vai trešās valstis, kuras nodrošina apmācību, ievēro atbilstību STCW konvencijas noteikumiem. Tālab šis uzdevums visas Kopienas vārdā jāuztic Komisijai.(7) Lai nodrošinātu, ka valsts, kura saņēmusi atzīšanu, turpina pilnībā ievērot STCW konvencijas prasības, atzīšana regulāri jāpārskata un vajadzības gadījumā jāpagarina. Tādas trešās valsts atzīšana, kas neievēro STCW konvencijas prasības, jāatsauc līdz brīdim, kad trūkumi ir novērsti.(8) Lēmumus, kas pagarina vai atsauc atzīšanu, var efektīvāk pieņemt saskaņoti un centralizēti Kopienas līmenī. Tālab šie uzdevumi visas Kopienas vārdā jāuztic Komisijai.(9) Pastāvīgu atzīto trešo valstu atbilstības uzraudzību var veikt efektīvāk saskaņoti un centralizēti.(10) Viens no uzdevumiem, kas uzdots Eiropas Jūras drošības aģentūrai (Aģentūra), ir palīdzēt Komisijai veikt jebkuru uzdevumu, kas tai uzdots ar Kopienas tiesību aktiem, kuri attiecas uz kuģu apkalpes sagatavošanu, sertifikāciju un sardzes pildīšanu.(11) Tādēļ Aģentūrai jāsniedz palīdzība Komisijai to uzdevumu veikšanā, kuri saistīti ar trešo valstu atzīšanas piešķiršanu, pagarināšanu un atsaukšanu. Tai arī jāsniedz palīdzība Komisijai, uzraugot to, kā trešās valstis ievēro atbilstību STCW konvencijas prasībām.(12) STCW konvencija nosaka valodas prasības attiecībā uz sertifikātiem un indosamentiem, ar ko apliecina sertifikāta izdošanu. Pašreizējie Direktīvas 2001/25/EK noteikumi jāsaskaņo ar attiecīgajām konvencijas prasībām.(13) Grozītā 1974. gada Starptautiskā konvencija par dzīvības drošību uz jūras (SOLAS konvencija) nosaka valodas prasības drošības saziņai starp kuģi un krastu. Direktīvas 2001/25/EK redakcija jāprecizē atbilstīgi pēdējiem SOLAS konvencijas grozījumiem, kas stājās spēkā 2002. gada 1. jūlijā.(14) Jāparedz procedūras Direktīvas 2001/25/EK pielāgošanai turpmākajām izmaiņām Kopienas tiesību aktos.(15) Atbilstīgi jāgroza Direktīva 2001/25/EK,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 2001/25/EK groza šādi.1. Tās 5. pantu groza šādi:a) 3. punktu aizstāj ar šādu:"3. Sertifikātus izsniedz saskaņā ar STCW konvencijas I/2 noteikumu 1. punktu."b) 5. punktam pievieno šādu teikumu:"Indosamentus izsniedz saskaņā ar STCW konvencijas VI panta 2. punktu."2. Direktīvas 17. panta e) punktu aizstāj ar šādu:"e) ir pietiekami efektīvi līdzekļi saziņai starp kuģi un krasta iestādēm. Šo saziņu veic saskaņā ar SOLAS konvencijas V nodaļas 14. noteikumu 4. punktu."3. Direktīvas 18. panta 3. punktu aizstāj ar šādu:"3. Jūrniekiem, kuriem nav 4. pantā minēto sertifikātu, var atļaut strādāt uz kuģiem, kuri kuģo ar kādas dalībvalsts karogu, ar nosacījumu, ka lēmums par viņu atbilstīgo sertifikātu atzīšanu ir pieņemts saskaņā ar šādu procedūru:a) dalībvalsts, kas, pamatojoties uz indosamentu, plāno atzīt atbilstīgo sertifikātu, kuru trešā valsts izsniegusi kapteinim, virsniekam vai radiosakaru operatoram darbam uz kuģa, kas kuģo zem tās karoga, iesniedz Komisijai pieprasījumu par minētās trešās valsts atzīšanu, norādot pamatojumu.Komisija, kurai palīdz Eiropas Jūras drošības aģentūra (Aģentūra), iespējams, iesaistoties kādai attiecīgai dalībvalstij, savāc II pielikumā minēto informāciju un izdara novērtējumu par apmācības un sertifikācijas sistēmām trešā valstī, attiecībā uz kuru ir iesniegts pieprasījums par atzīšanu, lai pārbaudītu, vai attiecīgā valsts ievēro visas STCW konvencijas prasības un vai ir veikti attiecīgi pasākumi, lai novērstu krāpšanu saistībā ar sertifikātiem;b) lēmumu par trešās valsts atzīšanu trīs mēnešu laikā pēc atzīšanas pieprasījuma dienas pieņem Komisija saskaņā ar 23. panta 2. punktā minēto procedūru. Piešķirtā atzīšana ir spēkā atbilstīgi 18.a panta noteikumiem;c) ja b) apakšpunktā noteiktajā termiņā nav pieņemts lēmums par attiecīgās trešās valsts atzīšanu, dalībvalsts, kas iesniegusi pieprasījumu, var lemt vienpusēji atzīt trešo valsti līdz brīdim, kad lēmums ir pieņemts saskaņā ar 23. panta 2. punktu;d) dalībvalsts attiecībā uz kuģiem, kas kuģo ar tās karogu, var lemt indosēt sertifikātus, ko izsniegušas Kopienas atzītas trešās valstis, ņemot vērā noteikumus, kas ietverti II pielikuma 4. un 5. punktā;e) to sertifikātu atzīšana, ko izsniegušas atzītas trešās valstis, un kas līdz (...)[4] publicēti Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša C sērijā, paliek spēkā. Šādu atzīšanu var izmantot visas dalībvalstis, ja vien Komisija nav vēlāk atsaukusi to, ievērojot 18.a pantu;f) Komisija sagatavo un atjaunina atzīto trešo valstu sarakstu. Šo sarakstu publicē Eiropas Kopienu Oficiālā Vēstneša C sērijā."4. Direktīvā iekļauj šādus pantus:"18.a pants1. Neatkarīgi no II pielikumā noteiktajiem kritērijiem, ja dalībvalsts uzskata, ka atzīta trešā valsts vairs neievēro STCW konvencijas prasības, tā nekavējoties informē Komisiju, sniedzot pienācīgu pamatojumu. Komisija tūlīt nosūta šo jautājumu 23. pantā minētajai komitejai.2. Neatkarīgi no II pielikumā noteiktajiem kritērijiem, ja Komisija uzskata, ka atzīta trešā valsts vairs neievēro STCW konvencijas prasības, tā nekavējoties informē dalībvalstis, sniedzot pienācīgu pamatojumu. Komisija tūlīt nosūta šo jautājumu 23. pantā minētajai komitejai.3. Ja dalībvalsts plāno atsaukt to visu sertifikātu indosamentus, ko izsniegusi trešā valsts, tā nekavējoties informē Komisiju un pārējās dalībvalstis par savu nodomu, sniedzot tam pienācīgu pamatojumu.4. Komisija, kurai palīdz Aģentūra, no jauna novērtē attiecīgās trešās valsts atzīšanu, lai pārbaudītu, vai šī valsts neievēro STCW konvencijas prasības.5. Ja ir norādes uz to, ka konkrēta jūrniecības mācību iestāde vairs neievēro STCW prasības, Komisija paziņo attiecīgajai valstij par to, ka šīs valsts sertifikātu atzīšana tiks atsaukta divu mēnešu laikā, ja vien netiks veikti pasākumi, lai nodrošinātu atbilstību visām STCW konvencijas prasībām.6. Lēmumu par atzīšanas atsaukšanu divu mēnešu laikā pēc tam, kad dalībvalsts darījusi zināmu paziņojumu, pieņem atbilstīgi 23. panta 2. punktā minētajai procedūrai. Attiecīgās dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai īstenotu lēmumu.7. Indosamenti, ar ko apliecina sertifikātu atzīšanu, un kas izsniegti atbilstīgi 5. panta 6. punktam pirms dienas, kurā pieņemts lēmums atsaukt trešās valsts atzīšanu, saglabājas spēkā. Jūrnieki, kam ir šādi indosamenti, nedrīkst prasīt indosamentus, ar ko atzīst augstāku kvalifikāciju, izņemot, ja šādas kvalifikācijas paaugstināšanas vienīgais pamats ir papildu jūras dienesta pieredze.18.b pants1. Komisija ar Aģentūras palīdzību regulāri un vismaz reizi piecos gados no jauna novērtē trešās valstis, kas ir atzītas saskaņā ar 18. panta 3. punkta b) apakšpunktā minēto procedūru, to skaitā tās, kas minētas 18. panta 3. punkta f) apakšpunktā, lai pārbaudītu, ka tās atbilst attiecīgajiem II pielikumā noteiktajiem kritērijiem, un vai veikti vajadzīgie pasākumi, lai novērstu krāpšanos saistībā ar sertifikātiem.2. Komisija nosaka prioritāros trešo valstu novērtēšanas kritērijus, pamatojoties uz darbības datiem, kurus sniedz ostas valsts, ievērojot 20. pantu, kā arī informāciju attiecībā uz neatkarīgu vērtētāju ziņojumiem, kurus zināmus darījušas trešās valstis, ievērojot STCW kodeksa A-I/7 iedaļu.3. Komisija nodod dalībvalstīm ziņojumu ar novērtējuma rezultātiem."5. Direktīvas 22. panta 1. punktam pievieno šādu teikumu:"Šo direktīvu var arī grozīt saskaņā ar tādu pašu procedūru, lai šīs direktīvas nolūkos piemērotu visus attiecīgos Kopienas tiesību aktu grozījumus."6. Direktīvas II pielikumu groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.2. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2005. gada 14. maijam izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Dalībvalstis, pieņemot šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.Ne vēlāk par 2008. gada 14. decembri Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei novērtējuma ziņojumu, kura pamatā ir SJO konvencijas noteikumu, tās īstenošanas un tādu jaunu ieskatu sīka analīze un novērtējums, kas iegūti attiecībā uz mijiedarbību starp drošību un kuģa apkalpes sagatavotības līmeni.3. pantsŠī regula stājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas SavienībasOficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2003. gada 17. novembrīEiropas Parlamenta vārdā priekšsēdētājsP. CoxPadomes vārdā priekšsēdētājsG. AlemannoPIELIKUMSDirektīvas 2001/25/EK II pielikumu aizstāj ar šādu pielikumu:"II PIELIKUMSTO TREŠO VALSTU ATZĪŠANAS KRITĒRIJI, KURAS IZSNIEGUŠAS SERTIFIKĀTU, KAS MINĒTS 18. PANTA 3. PUNKTA a) APAKŠPUNKTĀ, VAI KURU PĀRRAUDZĪBĀ IZSNIEGTS TĀDS SERTIFIKĀTS1. Trešajai valstij jābūt STCW konvencijas dalībniecei.2. Trešajai valstij jābūt Jūras drošības komitejas atzītai par tādu, kas pierādījusi, ka ir īstenoti pilnībā visi STCW konvencijas noteikumi.3. Komisijai, kurai palīdz Aģentūra, ar iespējamu kādas attiecīgās dalībvalsts piesaisti, veicot visus vajadzīgos pasākumus, kuri var ietvert arī objektu un procedūru pārbaudi, ir jābūt apstiprinājušai, ka tā pilnā mērā ir izpildījusi prasības attiecībā uz kompetences standartu, sertifikātu izsniegšanu un indosēšanu un lietvedību, un ka izveidota kvalitātes standartu sistēma, ievērojot STCW konvencijas I/8. noteikumus.4. Dalībvalsts pašreiz vienojas ar attiecīgo trešo valsti par saistībām uzreiz ziņot par jebkurām būtiskām izmaiņām sagatavošanas un sertificēšanas sistēmās, kas paredzētas saskaņā ar STCW konvenciju.5. Dalībvalsts ieviesusi pasākumus, lai nodrošinātu, ka jūrniekiem, kuri iesniedz atzīšanai sertifikātus, kas ļauj pildīt vadības līmeņa funkcijas, ir atbilstīgas zināšanas par dalībvalsts jūrniecības tiesību aktiem, kuri attiecas uz funkcijām, ko viņiem ļauts pildīt.6. Ja dalībvalsts vēlas papildināt trešās valsts atbilstības novērtējumu, novērtējot konkrētas jūrniecības mācību iestādes, tā rīkojas atbilstīgi STCW kodeksa A-I/6 iedaļas noteikumiem."[1] OV C 133, 6.6.2003., 23. lpp.[2] Eiropas Parlamenta 2003. gada 3. septembra atzinums (vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī) un Padomes 2003. gada 6. novembra lēmums.[3] OV L 136, 18.5.2001., 17. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2002/84/EK (OV L 324, 29.11.2002., 53. lpp.).[4] 18 mēneši pēc direktīvas spēkā stāšanās dienas.


Svarīgs juridisks paziņojums

|

31986L0096

Padomes Direktīva (1986. gada 18. marts), ar ko groza Direktīvu 80/232/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz noteiktu fasētu produktu pieļaujamo nominālā daudzuma un nominālās ietilpības diapazonu

Oficiālais Vēstnesis L 080 , 25/03/1986 Lpp. 0055 - 0056 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 15 Sējums 7 Lpp. 0118  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 15 Sējums 7 Lpp. 0118  CS.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 129  - 130 ET.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 129  - 130 HU.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 129  - 130 LT.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 129  - 130 LV.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 129  - 130 MT.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 129  - 130 PL.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 129  - 130 SK.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 129  - 130 SL.ES Nodaļa 13 Sējums 008 Lpp. 129  - 130

		Padomes Direktīva(1986. gada 18. marts),ar ko groza Direktīvu 80/232/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz noteiktu fasētu produktu pieļaujamo nominālā daudzuma un nominālās ietilpības diapazonu(86/96/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā kopš Direktīvas 80/232/EEK [4] pieņemšanas 1980. gada 15. janvārī ir radušies sarežģījumi, jo īpaši attiecībā uz konkrētu produktu noteikšanu I pielikumā un III pielikuma ievaddaļas interpretāciju;tā kā tādējādi minētajos pielikumos ir jāizdara grozījumi,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvas 80/232/EEK I un III pielikumu groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.2. pantsDalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai 18 mēnešos pēc šīs direktīvas izsludināšanas izpildītu tās prasības [5]. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1986. gada 18. martāPadomes vārdā —priekšsēdētājsW. F. Eeekelen[1] OV C 18, 25.1.1984., 7. lpp.[2] OV C 46, 18.2.1985., 92. lpp.[3] OV C 206, 6.8.1984., 17. lpp.[4] OV L 51, 25.2.1980., 1. lpp.[5] Šī direktīva tika izsludināta dalībvalstīm 1986. gada 18. martā.--------------------------------------------------PIELIKUMS1. "1.5.4. Gatavi pārtikas produkti, kuri iegūti graudaugu vai graudaugu produktu uzbriedināšanas vai grauzdēšanas procesam līdzīgā veidā (uzpūstie rīsi, kukurūzas pārslas un līdzīgi produkti) (Kopējā muitas tarifa pozīcija Nr. 19.05)250 - 375 - 500 - 750 - 1000 - 1500 - 2000”.4. LIETOŠANAI GATAVAS KRĀSAS UN LAKAS (ar šķīdinātāju piedevām vai bez tām; kopējā muitas tarifa apakšpozīcija 32.09 A II, izņemot izkliedētus pigmentus un šķīdumus) (daudzums izteikts ml)25 - 50 - 125 - 250 - 375 - 500 - 750 - 1000 - 2000 - 2500 - 4000 - 5000 - 10000.".2. Direktīvas III pielikuma ievaddaļu aizstāj ar šādu tekstu: "Atkāpjoties no 8. panta 1. punkta e) apakšpunkta Padomes Direktīvā 75/324/EEK (1975. gada 20. maijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz aerosola izsmidzinātājiem (1), produktu, kurus pārdod aerosola balonos, kas atbilst šīs direktīvas prasībām, marķējumā nav jānorāda to satura nominālais svars.".--------------------------------------------------


title: Padomes direktīva (1989. gada 3. oktobris) par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31989L0552

Oficiālais Vēstnesis L 298 , 17/10/1989 Lpp. 0023 - 0030 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 6 Sējums 3 Lpp. 0003  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 6 Sējums 3 Lpp. 0003

		Padomes direktīva(1989. gada 3. oktobris)par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos(89/552/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 57. panta 2. punktu un 66. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Kopienas mērķi, kas izklāstīti Līgumā, paredz veidot vēl ciešāku savienību starp Eiropas tautām, veicināt ciešākas attiecības starp Kopienas valstīm, nodrošināt šo valstu ekonomisko un sociālo progresu, kopīgiem spēkiem novēršot šķēršļus, kas sadala Eiropu, veicināt iedzīvotāju dzīves apstākļu pastāvīgu uzlabošanos, kā arī miera un brīvības saglabāšanu un stiprināšanu;tā kā Līgums paredz izveidot kopēju tirgu, kā arī novērst šķēršļus pakalpojumu aprites brīvībai starp dalībvalstīm un ieviest tādu sistēmu, kas nodrošina, ka netiek traucēta konkurence kopējā tirgū;tā kā viens no veidiem, kā sasniegt Kopienas mērķus, ir televīzijas raidījumu raidīšana pāri robežām, izmantojot dažādas tehnoloģijas; tā kā būtu jāparedz pasākumi, kas pieļautu un nodrošinātu pāreju no valstu tirgiem uz programmu veidošanas un izplatīšanas kopēju tirgu, kā arī radītu apstākļus godīgai konkurencei, netraucējot televīzijas raidorganizācijām kalpot sabiedrības interesēm;tā kā Eiropas Padome ir pieņēmusi Eiropas konvenciju par pārrobežu televīziju;tā kā Līgums paredz izdot direktīvas noteikumu koordinēšanai, lai veicinātu pašnodarbināto personu darbību;tā kā televīzijas raidījumi Līguma nozīmē parasti ir pakalpojums;tā kā Līgums paredz to visu pakalpojumu brīvu apriti, kurus parasti sniedz par samaksu, lai kāds būtu to kultūras vai cits saturs, turklāt bez jebkādiem ierobežojumiem dalībvalstu pilsoņiem jebkurā Kopienas valstī, izņemot personas, kam šie pakalpojumi ir paredzēti;tā kā šajās tiesībās, piemērojot tās televīzijas apraidei un pakalpojumu izplatīšanai, īpaši izpaužas arī vispārīgāks princips, proti, tiesības brīvi paust savus uzskatus, kas ietverts visu dalībvalstu ratificētās Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 10. panta 1. punktā; tā kā tādēļ, izdodot direktīvas par televīzijas apraidi un pakalpojumu izplatīšanu, jānodrošina to brīva aprite saskaņā ar minēto pantu un, ievērojot tikai šā panta 2. punktā un Līguma 56. panta 1. punktā noteiktos ierobežojumus;tā kā dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos par televīzijas raidorganizāciju un kabeļu televīzijas operatoru darbību ir atšķirības, dažas no kurām var kavēt brīvu televīzijas pārraižu apriti Kopienā un traucēt konkurenci kopējā tirgū;tā kā saskaņā ar Līgumu jālikvidē jebkuri šādi brīvības ierobežojumi raidpakalpojumu nodrošināšanai Kopienā;tā kā šādai likvidēšanai jānotiek kopā ar piemērojamo likumu koordinēšanu; tā kā šādai koordinēšanai būtu jāveicina attiecīgo profesionālo darbību veikšana un, vispārīgākā nozīmē, informācijas un domu aprite Kopienā;tā kā līdz ar to ir nepieciešami un pietiekami, ja visi televīzijas raidījumi atbilst raidītājas dalībvalsts likumiem;tā kā šī direktīva nosaka noteikumu minimumu, kas jāievēro, lai nodrošinātu apraides brīvību; tā kā tādējādi tas neietekmē dalībvalstu un to iestāžu atbildību par organizatoriskiem pasākumiem — tostarp licencēšanas, administratīvās pilnvarošanas vai nodokļu piemērošanas sistēmas taksāciju — finansēšanu un programmu saturu; tā kā tādējādi paliek neskarta dalībvalstu neatkarība Kopienas kultūras attīstībā un kultūras daudzveidības saglabāšanā;tā kā kopējā tirgū ir vajadzīgs, lai visi Kopienā veidotie un uztveramie raidījumi, jo īpaši tie, kas ir uztverami citā dalībvalstī, ievērotu gan izcelsmes dalībvalsts likumus par televīzijas raidījumiem, ko var uztvert minētās dalībvalsts skatītāji, gan šīs direktīvas noteikumus;tā kā prasība, ka izcelsmes valstij vajadzētu pārbaudīt televīzijas raidījumu atbilstību valsts likumiem, kā norādīts šajā direktīvā, saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem ir pietiekama, lai nodrošinātu pārraižu brīvu apriti bez otrreizējas pārbaudes šajā pašā sakarā uztvērējās dalībvalstīs; tā kā tomēr izņēmuma kārtā un ar īpašiem nosacījumiem uztvērējas dalībvalstis var uz laiku pārtraukt televīzijas raidījumu retranslāciju;tā kā ir būtiski, lai dalībvalstis nodrošinātu aizsardzību pret jebkurām darbībām, kuras varētu traucēt televīzijas raidījumu aprites un tirdzniecības brīvību vai varētu veicināt dominējoša stāvokļa rašanos, kas varētu novest pie plurālisma un televīzijas informācijas brīvības ierobežojumiem vai informācijas nozares brīvības ierobežojumiem kopumā;tā kā šī direktīva, kas ir attiecināta tieši uz televīzijas apraidi reglamentējošiem noteikumiem, neierobežo pašreizējo vai turpmāko Kopienas aktu saskaņošanu, jo īpaši, lai apmierinātu obligātās prasības par patērētāju aizsardzību, godīgu komercdarbību un konkurenci;tā kā tomēr ir vajadzīga koordinēšana, lai personām un radošajām apvienībām, kas veido kultūras programmas, atvieglotu darbības uzsākšanu un veikšanu;tā kā noteikumu minimums visām Kopienas sabiedriskās vai privātās televīzijas programmām attiecībā uz Eiropas audiovizuālajiem darbiem ir bijis līdzeklis, kā veicināt ražošanu, neatkarīgu ražošanu un izplatīšanu iepriekšminētajās nozarēs, un tas papildina citus dokumentus, kurus jau piedāvā vai vēl piedāvās šā paša mērķa sasniegšanai;tā kā tāpēc dalībvalstīs jāveicina pietiekami plaša televīzijas ražojumu tirgus izveide, lai atgūtu vajadzīgos ieguldījumus, ne vien ieviešot kopējas normas, kuras padarītu pieejamus valstu tirgus, bet, ja vien ir iespējams un ar atbilstošiem līdzekļiem īstenojams, arī plānojot, ka Eiropas ražojumi būs dalībvalstu televīzijas programmu galvenā daļa; tā kā, lai būtu iespējams sekot tam, kā tiek ieviestas šīs normas un īstenoti mērķi, dalībvalstis sniegs ziņojumu Komisijai par šajā direktīvā paredzēto raidlaiku Eiropas darbiem un neatkarīgajiem ražojumiem; tā kā, aprēķinot šīs proporcijas, jāņem vērā Grieķijas Republikas un Portugāles Republikas īpašais stāvoklis; tā kā Komisijai jāinformē citas dalībvalstis par iesniegtajiem ziņojumiem, vajadzības gadījumā tos papildinot ar atzinumu par pirmpārraižu īpatsvaru visā raidījumu programmā, jo īpaši salīdzinājumā ar iepriekšējos gados sasniegto, televīzijas raidorganizāciju īpašo stāvokli un konkrēto situāciju valstīs ar zemu audiovizuālās ražošanas jaudu vai ierobežojumiem valodas jomā;tā kā šajā nolūkā "Eiropas darbi" būtu definējami, neierobežojot dalībvalstu iespējas precīzāk definēt televīzijas raidorganizācijas, kas atrodas to jurisdikcijā saskaņā ar 3. panta 1. punktu un atbilstoši Kopienas tiesībām, ņemot vērā šīs direktīvas mērķus;tā kā saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem ir svarīgi meklēt pienācīgus līdzekļus un kārtību, lai sekmētu šo mērķu īstenošanu nolūkā veikt tādus pasākumus, kas veicinātu Eiropas audiovizuālo darbu ražošanu un attīstību, jo īpaši valstīs ar zemu ražošanas jaudu vai ierobežotu valodas lietošanas areālu;tā kā valsts atbalsta plānus ražošanas attīstībai Eiropā drīkst piemērot tiktāl, cik tie atbilst Kopienas tiesībām;tā kā saistības, ja iespējams tādas uzņemties, atvēlēt daļu raidlaika no raidorganizācijām neatkarīgu veidotāju raidījumiem, veicinātu jaunu televīzijas raidījumu avotus, it īpaši mazo un vidējo uzņēmumu veidošanos; tā kā tas pavērtu jaunas iespējas un noieta tirgus radošiem talantiem, kas strādā ar kultūru saistītās profesijās un ir nodarbināti kultūras jomā; tā kā dalībvalstīm, definējot neatkarīgā ražotāja jēdzienu, būtu jāņem vērā minētais mērķis, pievēršot pienācīgu uzmanību mazajiem un vidējiem ražotājiem un atļaujot kopražošanas palīguzņēmumiem finansiāli piedalīties televīziju darbā;tā kā dalībvalstīm jāveic pasākumi, lai nodrošinātu noteiktu starplaiku starp pirmizrādi kino un pirmizrādi televīzijā;tā kā, lai atļautu īstenot aktīvu, konkrētai valodai labvēlīgu politiku, dalībvalstis var brīvi veidot sīkāk izstrādātas vai stingrākas normas atkarībā no valodas kritērijiem, ja vien šīs normas saskan ar Kopienas tiesībām un jo īpaši nav piemērojamas citās dalībvalstīs veidoto raidījumu retranslācijai;tā kā, lai nodrošinātu televīzijas skatītāju kā patērētāju interešu pilnīgu un pienācīgu aizsardzību, ir būtiski televīzijas reklāmu pakļaut noteikumu un standartu minimumam; un tā kā dalībvalstīm ir jāsaglabā tiesības noteikt sīkāk izstrādātas vai stingrākas normas un atsevišķos gadījumos izvirzīt atšķirīgus nosacījumus televīzijas raidorganizācijām, kas atrodas to jurisdikcijā;tā kā dalībvalstīm, pienācīgi ievērojot Kopienas tiesības un attiecībā uz pārraidēm, kas ir domātas uztveršanai tikai valsts teritorijā un nav ne tieši, ne netieši uztveramas vienā vai vairākās citās dalībvalstīs, jārada iespēja noteikt citādus reklāmas ievietošanas nosacījumus un citādu reklāmas apjomu šo konkrēto pārraižu veicināšanai;tā kā ir jāaizliedz visu veidu televīzijas reklāmas, kuras popularizē cigaretes un citus tabakas izstrādājumus, tostarp arī netieša reklāma, kurā tabakas izstrādājums nav minēts tieši, bet ir mēģināts apiet aizliegumu, reklāmā izmantojot firmas nosaukumu, simboliku vai citas būtiskas tabakas izstrādājumu pazīmes vai rādot darbības, kas pazīstamas vai saistītas galvenokārt ar šādu izstrādājumu ražošanu vai izplatīšanu;tā kā ir tikpat svarīgi aizliegt televīzijas reklāmu medikamentiem un ārstniecībai, kas dalībvalstī, kuras jurisdikcijā raidorganizācija atrodas, ir atļauta tikai pēc ārsta norādījuma, un ieviest stingrus kritērijus alkohola reklāmai televīzijā;tā kā, ņemot vērā sponsorēšanas aizvien pieaugošo lomu programmu finansēšanā, būtu jāsagatavo atbilstoši tiesību akti;tā kā turklāt ir jāievieš noteikumi par nepilngadīgo fiziskās, garīgās un morālās attīstības aizsardzību televīzijas programmās un reklāmās;tā kā, kaut gan televīzijas raidorganizācijas parasti programmās cenšas nodrošināt faktu un notikumu patiesu atspoguļojumu, tomēr ir svarīgi, lai tās tiktu pakļautas īpašām saistībām attiecībā uz tiesībām uz atbildi vai tiesiskās aizsardzības līdzekli tā, lai jebkura persona, kuras likumīgās intereses ir aizskartas ar izteikumu kādā televīzijas raidījumā, varētu saņemt šādu atbildi vai tiesisko aizsardzību,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.I NODAĻADefinīcijas1. pantsŠajā direktīvā:a) "televīzijas apraide" ir televīzijas programmu sākotnēja pārraide pa vadiem vai pa gaisu, arī ar satelītu, nekodētā vai kodētā veidā, kas domāta, lai to uztvertu skatītāji. Ar to saprotama arī raidījumu izplatīšana starp uzņēmumiem ar nolūku raidīt tos skatītājiem. Ar to nav saprotami sakaru pakalpojumi, kas sniedz individuāli pasūtītu informāciju vai citas ziņas, piemēram, fakss, elektroniskās datu bankas un citi līdzīgi pakalpojumi;b) "televīzijas reklāma" ir jebkurš paziņojums, ko pārraida par maksu vai līdzīgu atlīdzību no valsts vai privāta uzņēmuma, sakarā ar tirdzniecību, uzņēmējdarbību, amatu vai profesiju, lai veicinātu preču vai pakalpojumu, tostarp nekustamā īpašuma, vai tiesību un pienākumu piedāvājumu par maksu.Izņemot 18. pantā minētos gadījumus, tie nav tieši piedāvājumi sabiedrībai pārdot, pirkt vai nomāt ražojumus vai sniegt pakalpojumus par maksu;c) "slēpta reklāma" ir pakalpojumu, nosaukuma, preču zīmes, preču ražotāja vai pakalpojumu sniedzēja darbību atveidojums programmā, kad šādu atveidojumu raidorganizācija iecerējusi kā reklāmu, kas varētu maldināt skatītāju par tā būtību. Šāds atveidojums uzskatāms par tīšu, jo īpaši, ja tas ir par maksu vai citu atlīdzību;d) "sponsorēšana" ir jebkurš tāda valsts vai privāta uzņēmuma ieguldījums televīzijas programmas finansēšanā nolūkā popularizēt savu nosaukumu, preču zīmi, tēlu, darbību vai ražojumus, kas nav iesaistīts televīzijas raidījumu veidošanā un pārraidīšanā vai audiovizuālu darbu veidošanā.II NODAĻAVispārīgi noteikumi2. pants1. Katra dalībvalsts nodrošina, lai visus televīzijas raidījumus raidītu:- tikai tās jurisdikcijā esošās raidorganizācijas vai- raidorganizācijas, kuras, kaut arī nav pakļautas nevienas dalībvalsts jurisdikcijai, izmanto šīs dalībvalsts piešķirto frekvenci vai satelīta jaudu, vai satelīta augšupejošo saiti, kas atrodas šajā dalībvalstī,pakļautos likumam, ko piemēro pārraidēm, kuras ir adresētas šīs dalībvalsts skatītājiem.2. Dalībvalstis nodrošina uztveršanas brīvību un savā teritorijā neierobežo televīzijas pārraižu retranslāciju no citām dalībvalstīm to iemeslu dēļ, uz kuriem attiecas jomas, ko koordinē šī direktīva. Dalībvalstis var īslaicīgi pārtraukt televīzijas raidījumu retranslāciju, ja ir ievēroti šādi nosacījumi:a) no citas dalībvalsts raidīts televīzijas raidījums nepārprotami, nopietni un rupji pārkāpj 22. pantu;b) iepriekšējo 12 mēnešu laikā raidorganizācija ir pārkāpusi šo noteikumu vismaz divas reizes;c) attiecīgā dalībvalsts rakstiski ir paziņojusi raidorganizācijai un Komisijai par konstatētajiem pārkāpumiem un par nodomu ierobežot retranslāciju, ja šādi pārkāpumi atkārtotos;d) apspriežoties ar raidītāju valsti un Komisiju, 15 dienu laikā no c) apakšpunktā minētā paziņojuma iesniegšanas nav panākta draudzīga vienošanās un konstatētais pārkāpums nav novērsts.Komisija nodrošina, lai retranslācijas pārtraukums atbilstu Kopienas tiesībām. Tā var lūgt attiecīgo dalībvalsti steidzami izbeigt retranslācijas pārtraukumu, kurš ir pretrunā ar Kopienas tiesībām. Šī prasība neierobežo nekādu procedūru, līdzekļu vai sankciju piemērošanu par konstatētajiem pārkāpumiem dalībvalstī, kuras jurisdikcijai attiecīgā raidorganizācija ir pakļauta.3. Šī direktīva nav piemērojama pārraidēm, kuras ir uztveramas tikai tajās valstīs, kuras nav dalībvalstis, un pārraidēm, kuras tieši vai netieši netiek uztvertas vienā vai vairākās dalībvalstīs.3. pants1. Dalībvalstis patur tiesības pieprasīt savā jurisdikcijā esošajām televīzijas raidorganizācijām noteikt sīkāk izstrādātas un stingrākas normas jomās, uz kurām attiecas šī direktīva.2. Dalībvalstis savos tiesību aktos ar pienācīgiem līdzekļiem nodrošina, lai to jurisdikcijā esošās televīzijas raidorganizācijas pakļautos šīs direktīvas noteikumiem.III NODAĻATelevīzijas programmu izplatīšanas un veidošanas sekmēšana4. pants1. Ja vien ir iespējams, dalībvalstis ar pienācīgiem līdzekļiem nodrošina, lai raidorganizācijas atvēlētu lielāko daļu sava raidlaika Eiropas darbiem 6. panta nozīmē, izņemot laiku, kas ir paredzēts ziņām, sporta pasākumiem, spēlēm, reklāmai un teleteksta pakalpojumiem. Šāds raidlaika sadalījums būtu pakāpeniski panākams, izmantojot piemērotus kritērijus, ievērojot raidorganizācijas atbildību pret skatītājiem par informāciju, izglītību, kultūru un izklaidi.2. Ja 1. punktā noteiktā raidlaika daļa nav panākama, tā nedrīkst būt mazāka par attiecīgās dalībvalsts vidējo rādītāju 1988. gadā.Tomēr attiecībā uz Grieķijas Republiku un Portugāles Republiku 1988. gadu aizstāj ar 1990. gadu.3. Sākot ar 1991. gada 3. oktobri, dalībvalstis ik pēc diviem gadiem iesniedz Komisijai ziņojumu par šā panta un 5. panta piemērošanu.Ziņojumā jo īpaši iekļauj statistikas datus par šajā un 5. pantā minēto raidlaika sadalījuma sasniegšanu katrā televīzijas programmā, kura ir minētās dalībvalsts jurisdikcijā, noteikti minot iemeslus, kuri ir kavējuši šāda sadalījuma sasniegšanu, un pasākumus, kas ir veikti vai plānoti, lai to sasniegtu.Komisija informē pārējās dalībvalstis un Eiropas Parlamentu par ziņojumiem, kuriem vajadzības gadījumā pievieno atzinumu. Komisija nodrošina šā panta un 5. panta piemērošanu saskaņā ar Līguma noteikumiem. Atzinumā Komisija jo īpaši var ņemt vērā sasniegumus salīdzinājumā ar iepriekšējiem gadiem, pirmpārraides darbu īpatsvaru raidījumu programmā, īpašos apstākļus jaunajām televīzijas raidorganizācijām un īpašo situāciju valstīs ar zemu audiovizuālās ražošanas jaudu vai valodas ierobežojumiem.4. Padome ne vēlāk kā piecus gadus pēc direktīvas pieņemšanas pārbauda šā panta īstenošanu, pamatojoties uz Komisijas ziņojumu, kas pēc tās ieskatiem papildināts ar jebkādiem priekšlikumiem par pārbaudi, ko tā var uzskatīt par vajadzīgu.Tādā nolūkā, pamatojoties uz informāciju, ko saskaņā ar 3. punktu sniegušas dalībvalstis, Komisijas ziņojumā jo īpaši ņemtas vērā pārmaiņas Kopienas tirgū un starptautiskajā dzīvē.5. pantsJa vien ir iespējams, dalībvalstis ar pienācīgiem līdzekļiem nodrošina, lai raidorganizācijas atvēlētu vismaz 10 % sava raidlaika, izņemot laiku, kurš ir paredzēts ziņām, sporta pasākumiem, spēlēm, reklāmai un teleteksta pakalpojumiem, vai arī, pēc dalībvalsts ieskatiem, vismaz 10 % no sava programmu budžeta atvēl Eiropas darbiem, kurus veidojuši no raidorganizācijām neatkarīgi veidotāji. Šis sadalījums būtu pakāpeniski panākams, izmantojot piemērotus kritērijus, ievērojot raidorganizācijas atbildību pret skatītājiem par informāciju, izglītību, kultūru un izklaidi.6. pants1. Šajā nodaļā "Eiropas darbi" ir:a) darbi, kuri ir tapuši Kopienas dalībvalstīs, un attiecībā uz televīzijas raidorganizācijām, kas ir Vācijas Federatīvās Republikas jurisdikcijā, darbi, kas tapuši Vācijas teritorijās, kurās nepiemēro konstitūciju, un kas atbilst 2. punkta nosacījumiem;b) darbi, kas ir tapuši Eiropas trešās valstīs, kuras ir pievienojušās Eiropas Padomes Eiropas konvencijai par pārrobežu televīziju, un kuri atbilst 2. punkta nosacījumiem;c) darbi, kas ir tapuši citās Eiropas trešās valstīs un kas atbilst 3. punkta nosacījumiem.2. Ar 1. punkta a) un b) apakšpunktā minētajiem darbiem galvenokārt jāsaprot darbi, ko veidojuši autori un darbinieki, kuri dzīvo vienā vai vairākās no 1. punkta a) un b) apakšpunktā minētajām valstīm, ar noteikumu, ka tie atbilst vienam no trim šādiem nosacījumiem:a) tos ir veidojis viens vai vairāki veidotāji, kuri ir reģistrēti vienā vai vairākās no šīm valstīm; vaib) darbu veidošanu vada un faktiski kontrolē viens vai vairāki veidotāji, kuri ir reģistrēti vienā vai vairākās no šīm valstīm; vaic) šo valstu sadarbības partneru ieguldījums kopražošanas izdevumos ir dominējošs, un kopražojumu nekontrolē viens vai vairāki veidotāji, kas reģistrēti kādā citā valstī.3. Ar 1. punkta c) apakšpunktā minētajiem darbiem saprotami darbi, ko vieni paši vai sadarbībā ar veidotājiem, kuri ir reģistrēti vienā vai vairākās dalībvalstīs, ir veidojuši veidotāji, kas reģistrēti vienā vai vairākās Eiropas trešās valstīs, ar kurām Kopiena slēgs vienošanos saskaņā ar Līguma procedūrām, ja šos darbus galvenokārt ir veidojuši autori un darbinieki, kuri pastāvīgi uzturas vienā vai vairākās Eiropas valstīs.4. Darbus, kas nav Eiropas darbi 1. panta nozīmē, bet ko galvenokārt ir veidojuši autori un darbinieki, kuri pastāvīgi uzturas vienā vai vairākās dalībvalstīs, uzskata par Eiropas darbiem tādā mērā, kāds ir Kopienas sadarbības partneru ieguldījums kopējās ražošanas izmaksās.7. pantsDalībvalstis nodrošina, lai viņu jurisdikcijā esošās televīzijas raidorganizācijas neraidītu nevienu kinematogrāfijas darbu divus gadus pēc tam, kad darbs pirmo reizi izrādīts kādā no Kopienas dalībvalstu kinoteātriem, ja vien par to nav panākta cita vienošanās starp autortiesību īpašniekiem un raidorganizāciju; gadījumā, ja kinematogrāfijas darbs tapis sadarbībā ar raidorganizāciju, šis periods ir viens gads.8. pantsJa dalībvalstis uzskata, ka tas vajadzīgs valodas politikas mērķu īstenošanai, ievērojot Kopienas tiesību aktus, tās var dažiem vai visiem to jurisdikcijā esošo televīzijas raidorganizāciju raidījumiem noteikt sīkāk izstrādātas vai stingrākas normas, jo īpaši ievērojot valodas kritērijus.9. pantsŠī nodaļa nav piemērojama attiecībā uz vietējo televīziju apraidi, kas nepieder pie valsts komunikāciju tīkla.IV NODAĻATelevīzijas reklāma un sponsorēšana10. pants1. Televīzijas reklāmai jābūt skaidri pazīstamai un nošķirtai no citām programmas daļām ar optiskiem un/vai akustiskiem līdzekļiem.2. Atsevišķi reklāmas iestarpinājumi ir izņēmums.3. Reklāmā neizmanto metodes, kas iedarbojas uz zemapziņu.4. Slēpta reklāma ir aizliegta.11. pants1. Reklāmu iestarpina starp raidījumiem. Ar noteikumu, ka tiek izpildīti šā panta 2. un 5. punkta nosacījumi, ņemot vērā dabiskās pauzes un raidījuma ilgumu un iedabu, reklāmu drīkst arī iestarpināt raidījumos tā, lai neiznīcinātu raidījuma vienotību un vērtību un lai neierobežotu autortiesību īpašnieku tiesības.2. Raidījumos, kas sastāv no neatkarīgām daļām, vai sporta un tamlīdzīgos raidījumos un izrādēs ar starpbrīžiem, reklāma ir iestarpināma tikai starp daļām vai starpbrīžos.3. Tādu audiovizuālu darbu kā mākslas vai televīzijas filmas raidīšanu (izņemot daudzsēriju filmas, seriālus, vieglas izklaides programmas un dokumentālas filmas) var pārtraukt ik pēc 45 minūtēm, ja to plānotais laiks pārsniedz 45 minūtes. Biežāki pārtraukumi ir pieļaujami, ja raidījuma plānotais laiks vismaz par 20 minūtēm pārsniedz divus vai vairākus 45 minūšu periodus.4. Ja reklāma pārtrauc raidījumus, kas nav minēti 2. punktā, starp reklāmas pauzēm jāpaiet vismaz 20 minūtēm.5. Reklāmas neiestarpina nekādās reliģisku ceremoniju pārraidēs. Ziņas un jaunāko notikumu apskatus, dokumentālas filmas, reliģiskus un bērnu raidījumus nepārtrauc ar reklāmu, ja to plānotais laiks ir mazāks par 30 minūtēm. Ja to plānotais laiks ir 30 minūtes vai vairāk, piemēro iepriekšējos punktos izklāstītos noteikumus.12. pantsTelevīzijas reklāma nedrīkst:a) aizskart cilvēka cieņu;b) ietvert jebkādu rasu, dzimumu vai tautību diskrimināciju;c) aizskart reliģisko vai politisko pārliecību;d) mudināt uz rīcību, kas apdraud veselību vai drošību;e) mudināt uz rīcību, kas apdraud vides aizsardzību.13. pantsJebkuri cigarešu un citu tabakas izstrādājumu televīzijas reklāmas veidi ir aizliegti.14. pantsTelevīzijas reklāma medikamentiem un ārstniecībai, kas dalībvalstī, kuras pakļautībā ir raidorganizācija, pieejama tikai pēc ārsta norādījuma, ir aizliegta.15. pantsAlkoholisko dzērienu televīzijas reklāma atbilst šādiem kritērijiem:a) tā nedrīkst būt adresēta nepilngadīgajiem vai, jo īpaši, rādīt nepilngadīgos, kuri lieto šos dzērienus;b) tā nesaista alkohola lietošanu ar fizisko spēju uzlabošanos vai transportlīdzekļa vadīšanu;c) tā nerada iespaidu, ka alkohola lietošana palīdz gūt panākumus sabiedrībā vai seksā;d) tā neapgalvo, ka alkoholam piemīt ārstnieciskas īpašības vai ka tas ir stimulējošs, nomierinošs, vai līdzeklis, kas palīdz risināt personiskas nesaskaņas;e) tā nemudina uz alkohola pārmērīgu lietošanu un nenopeļ atturību vai mērenu alkohola lietošanu;f) tā neuzsver, ka augsts alkohola saturs būtu dzēriena pozitīva īpašība.16. pantsTelevīzijas reklāma nerada morālu vai fizisku kaitējumu nepilngadīgajiem un tādējādi atbilst šādiem viņu aizsardzības kritērijiem:a) tā tieši nepierunā nepilngadīgos pirkt preci vai pakalpojumu, izmantojot viņu pieredzes trūkumu un lētticību;b) tā tieši neaicina nepilngadīgos pārliecināt savus vecākus vai citus cilvēkus pirkt reklamētās preces vai pakalpojumus;c) tā neizmanto īpašo uzticību, ko nepilngadīgie jūt pret vecākiem, skolotājiem vai citiem cilvēkiem;d) tā nepamatoti neattēlo nepilngadīgos bīstamās situācijās.17. pants1. Sponsorētie televīzijas raidījumi atbilst šādām prasībām:a) sponsors nekādā gadījumā nedrīkst ietekmēt sponsorēto televīzijas raidījumu saturu un plānojumu tā, ka tas iespaidotu raidorganizācijas atbildību un raidījumu redakcionālo neatkarību attiecībā uz programmām;b) ar sponsora vārdu un/vai logotipu raidījumu sākumā un beigās ir jābūt skaidri norādītam, ka tie ir sponsorēti raidījumi;c) tajos nedrīkst aicināt pirkt vai nomāt sponsora vai trešās personas ražojumus vai pakalpojumus, jo īpaši ieteicot šos ražojumus vai pakalpojumus.2. Televīzijas raidījumus nedrīkst sponsorēt fiziskas vai juridiskas personas, kuru pamatnodarbošanās ir tādu ražojumu pārdošana vai pakalpojumu sniegšana, kuru reklāma ir aizliegta 13. vai 14. pantā.3. Nedrīkst sponsorēt ziņu raidījumus.18. pants1. Reklāmas apjoms nepārsniedz 15 % no dienas raidlaika. Tomēr šo attiecību var palielināt līdz 20 %, lai iekļautu tādus reklāmas veidus kā tieši piedāvājumi sabiedrībai pārdot, pirkt vai nomāt ražojumus vai sniegt pakalpojumus, ja vien reklāmas klipu kopapjoms nepārsniedz 15 %.2. Reklāmas klipu kopapjoms vienā stundā nepārsniedz 20 %.3. Neierobežojot 1. punktu, tādas reklāmas formas kā tiešs piedāvājums sabiedrībai pārdot, pirkt vai nomāt ražojumus vai sniegt pakalpojumus nepārsniedz 1 stundu dienā.19. pantsDalībvalstis to jurisdikcijā esošajām televīzijas raidorganizācijām var noteikt stingrākus noteikumus par raidlaiku un apraides kārtību nekā tie, kas izklāstīti 18. pantā, nolūkā saskaņot pieprasījumu pēc televīzijas reklāmas ar sabiedrības interesēm, jo īpaši ņemot vērā:a) televīzijas lomu informācijas, izglītības, kultūras un izklaides sniegšanā;b) informācijas un informācijas līdzekļu plurālisma aizsardzību.20. pantsNeierobežojot 3. pantu, dalībvalstis, ņemot vērā Kopienas tiesību aktus, var noteikt citādus nosacījumus nekā tie, kas noteikti no 11. panta 2. līdz 5. punktam un 18. pantā par raidījumiem, kurus plānots raidīt tikai savas valsts teritorijā un kurus nevar tieši vai netieši uztvert vienā vai vairākās citās dalībvalstīs.21. pantsAtbilstoši savas valsts tiesību aktiem dalībvalstis nodrošina, lai gadījumā, ja televīzijas raidorganizācijas neievēro šajā nodaļā izklāstītos noteikumus, tiktu piemēroti atbilstoši pasākumi, lai nodrošinātu šo noteikumu ievērošanu.V NODAĻANepilngadīgo aizsardzība22. pantsDalībvalstis veic atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu, ka to jurisdikcijā esošās televīzijas raidorganizācijas savās televīzijas pārraidēs neiekļauj raidījumus, kas varētu nopietni kaitēt nepilngadīgo fiziskajai, garīgajai vai morālajai attīstībai, jo īpaši tādus, kuros iekļauta pornogrāfija vai nepamatota vardarbība. Šis noteikums ir attiecināms uz citiem raidījumiem, kas varētu kaitēt nepilngadīgo fiziskajai, garīgajai vai morālajai attīstībai, izņemot gadījumus, kad, izvēloties raidlaiku vai jebkurus tehniskos līdzekļus, tiek nodrošināts, ka apraides zonā nepilngadīgie parasti šos raidījumus neredzēs un nedzirdēs.Dalībvalstis arī nodrošina, lai raidījumos nebūtu nekādas rasu, dzimumu vai tautību naida kurināšanas.VI NODAĻATiesības uz atbildi23. pants1. Neierobežojot citus noteikumus, ko dalībvalstis pieņēmušas saskaņā ar civilajām, administratīvajām vai krimināltiesībām, jebkurai fiziskai vai juridiskai personai neatkarīgi no pilsonības vai valsts piederības ir tiesības saņemt atbildi vai līdzvērtīgu tiesiskās aizsardzības līdzekli, ja ir nodarīts kaitējums tās likumīgajam interesēm, jo īpaši, ja televīzijas raidījumā nepareizi atspoguļota fakta dēļ ir aizskarta tās reputācija un labā slava.2. Tiesības uz atbildi vai līdzvērtīgu tiesiskās aizsardzības līdzekli ir spēkā attiecībā uz visām dalībvalsts jurisdikcijā esošajām raidorganizācijām.3. Dalībvalstis paredz vajadzīgos pasākumus, lai ieviestu tiesības uz atbildi vai līdzvērtīgu tiesiskās aizsardzības līdzekli un noteiktu procedūru, kā to īstenot. Jo īpaši tās nodrošina pietiekamu laiku un tādu kārtību, kas nodrošina, ka fiziskas vai juridiskas personas, kuras pastāvīgi uzturas vai ir reģistrētas citās dalībvalstīs, var realizēt šīs tiesības vai līdzvērtīgu tiesiskās aizsardzības līdzekli.4. Pieteikumu tiesību uz atbildi vai līdzvērtīgu tiesiskās aizsardzības līdzekli īstenošanai var noraidīt, ja šāda atbilde nav attaisnojama saskaņā ar 1. punkta nosacījumiem, varētu būt sodāma, pakļautu raidorganizāciju civiltiesiskai atbildībai vai pārkāptu pieklājības normas.5. Pieņem noteikumus, kas paredz kārtību, lai strīdus par to, kā realizēt tiesības uz atbildi vai līdzvērtīgu tiesiskās aizsardzības līdzekli, varētu izskatīt tiesā.VII NODAĻANobeiguma noteikumi24. pantsTajās jomās, ko šī direktīva nekoordinē, tā neietekmē dalībvalstu tiesības un pienākumus, kuras izriet no pastāvošajām konvencijām attiecībā uz telekomunikācijām vai apraidi.25. pants1. Dalībvalstīs līdz 1991. gada 3. oktobrim stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasbas. Dalībvalstis par to nekavējoties informē Komisiju.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu galvenos noteikumus, kurus tās pieņem jomā, ko reglamentē šī direktīva.26. pantsNe vēlāk kā piecus gadus pēc šīs direktīvas pieņemšanas un pēc tam ik pēc diviem gadiem Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei un Ekonomikas un sociālo lietu komisijai ziņojumu par šīs direktīvas piemērošanu un, ja vajadzīgs, izstrādā priekšlikumus par tās pielāgošanu pārmaiņām televīzijas apraides jomā.27. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1989. gada 3. oktobrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsR. Dumas[1] OV C 179, 17.7.1986., 4. lpp.[2] OV C 49, 22.2.1988., 53. lpp., un OV C 158, 26.6.1989.[3] OV C 232, 31.8.1987., 29. lpp.--------------------------------------------------


Svarīgs juridisks paziņojums

|

31982L0243

Padomes direktīva (1982. gada 31. marts), ar ko groza Direktīvu 73/405/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz anjonu virsmaktīvo vielu bioloģiskās noārdīšanās testēšanas metodēm

Oficiālais Vēstnesis L 109 , 22/04/1982 Lpp. 0018 - 0030 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 15 Sējums 3 Lpp. 0234  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 12 Lpp. 0135  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 15 Sējums 3 Lpp. 0234  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 12 Lpp. 0135  CS.ES Nodaļa 15 Sējums 01 Lpp. 190  - 202 ET.ES Nodaļa 15 Sējums 01 Lpp. 190  - 202 HU.ES Nodaļa 15 Sējums 01 Lpp. 190  - 202 LT.ES Nodaļa 15 Sējums 01 Lpp. 190  - 202 LV.ES Nodaļa 15 Sējums 01 Lpp. 190  - 202 MT.ES Nodaļa 15 Sējums 01 Lpp. 190  - 202 PL.ES Nodaļa 15 Sējums 01 Lpp. 190  - 202 SK.ES Nodaļa 15 Sējums 01 Lpp. 190  - 202 SL.ES Nodaļa 15 Sējums 01 Lpp. 190  - 202

		Padomes Direktīva(1982. gada 31. marts),ar ko groza Direktīvu 73/405/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz anjonu virsmaktīvo vielu bioloģiskās noārdīšanās testēšanas metodēm(82/243/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši tā 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Padomes Direktīva 73/405/EEK [4] ir jāpielāgo, ņemot vērā jaunākos zinātnes un tehnoloģijas sasniegumus, un tādēļ nepieciešams:- atjaunināt atsauces par 2. pantā uzskaitītajām metodēm;- papildināt 2. pantu ar papildu mērīšanas metodi, kuru lieto Apvienotajā Karalistē;- uzlabot "apstiprinājuma testa procedūru", kuru izmanto strīda gadījumā;tā kā sakarā ar 4. pantu Padomes Direktīvā 73/404/EEK (1973. gada 22. novembris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mazgāšanas līdzekļiem [5] ir jānosaka atbilstošas pielaides bioloģiskās noārdīšanās spējas mērījumiem, lai būtu attiecīgi ievērots testa metožu nedrošums, kura rezultātā var tikt pieņemti lēmumi par noraidīšanu ar būtiskām ekonomiskām sekām; tā kā lēmums par noraidīšanu ir jāpieņem tikai tad, ja ar Direktīvas 73/405/EEK 2. pantā minēto testa metodi iegūtie rezultāti uzrāda bioloģiskās noārdīšanās spēju, kas mazāka par 80 %;tā kā sakarā ar Direktīvas 73/405/EEK darbības jomu ir radušās zināmas neskaidrības un ir nepieciešams skaidri zināt, ka Direktīva attiecas tikai uz virsmaktīvajām vielām, kuras izmanto mazgāšanas līdzekļos; tā kā ir arī nepieciešams skaidri zināt, ka 2. pantā ir runa par anjonu virsmaktīvo vielu, ko satur mazgāšanas līdzeklis, bioloģiskās noārdīšanās spēju, nevis paša mazgāšanas līdzekļa bioloģiskās noārdīšanās spēju;tā kā nepieciešamie Direktīvas 73/405/EEK pielikuma grozījumi un papildinājumi tiks izdarīti 3.a pantā noteiktajā kārtībā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 73/405/EEK groza šādi.1. Direktīvas 1. pantu papildina šādi: "kas ietilpst to mazgāšanas līdzekļu sastāvā, kas minēti Direktīvas 73/404/EEK 1. pantā".2. Direktīvas 2. un 3. pantu aizstāj ar šādiem pantiem:"2. pantsAtbilstoši Direktīvas 73/404/EEK 4. pantam par mazgāšanas līdzekļiem dalībvalstis aizliedz laist tirgū un izmantot to teritorijā mazgāšanas līdzekli, ja tā sastāvā ietilpstošo anjonu virsmaktīvo vielu bioloģiskās noārdīšanās spēja ir mazāka par 80 %, nosakot ar vienu no šādām metodēm:- ESAO metode, kas publicēta ESAO 1976. gada 11. jūnija tehniskajā ziņojumā "Piedāvātās metodes sintētisko mazgāšanas līdzekļu sastāvā ietilpstošo virsmaktīvo vielu bioloģiskās noārdīšanās spējas noteikšanai",- metode, kuru lieto Vācijā un kas noteikta ar Verordnung über die Abbaubarkeit anionischer und nichtionischer grenzflächenaktiver Stoffe in Wasch– und Reinigungsmitteln 1977. gada 30. janvārī, publicēta Bundesgesetzblatt, 1977. g., I daļā, 244. lappusē atbilstoši regulai, ar kuru groza 1980. gada 18. jūnija regulu, kas publicēta Bundesgesetzblatt, 1980. g., I daļā, 706. lappusē,- metode, kuru lieto Francijā un kas noteikta ar 1977. gada 28. decembra dekrētu, kas publicēts 1978. gada 18. janvāra Journal Officiel de la République française, 514. un 515. lappusē, un 1981. gada jūnija eksperimentālo standartu T 73-260, ko publicējusi Association française de normalisation (AFNOR),- tā sauktā "porainā trauka metode", ko lieto Apvienotajā Karalistē un kas aprakstīta Ūdens izpētes centra Tehniskajā ziņojumā Nr. 70 (1978).3. pantsSaskaņā ar Direktīvas 73/404/EEK 5. panta 2. punktā noteikto procedūru laboratorijas atzinums par anjonu virsmaktīvajām vielām jāpamato ar standartmetodi (apstiprinājuma testa procedūru), kas aprakstīta šīs direktīvas pielikumā."3. ekļauj šādu pantu:"3.a pantsGrozījumus, kas vajadzīgi, lai pielikumu pielāgotu tehnikas attīstībai, pieņem Direktīvas 73/404/EEK 7.b pantā noteiktajā kārtībā."4. Pielikumu aizstāj ar šīs direktīvas pielikumu.2. pantsDalībvalstīs stājas spēkā noteikumi, kas vajadzīgi, lai 18 mēnešu laikā pēc šīs direktīvas paziņošanas izpildītu šīs direktīvas prasības, un dalībvalstis par to nekavējoties informē Komisiju.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1982. gada 31. martāPadomes vārdā —priekšsēdētājsP. de Keersmaeker[1] OV C 112, 14.5.1981., 4. lpp.[2] OV C 172, 13.7.1981., 111. lpp.[3] OV C 310, 30.11.1981., 7. lpp.[4] OV L 347, 17.12.1973., 53. lpp.[5] OV L 347, 17.12.1973., 51. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSANJONU VIRSMAKTĪVO VIELU BIOLOĢISKĀS NOĀRDĪŠANĀS SPĒJAS NOTEIKŠANAStandartmetode (apstiprinājuma tests)1. NODAĻA1.1. DefinīcijaAnjonu virsmaktīvās vielas šī direktīvas izpratnē ir tādas virsmaktīvās vielas, kuras atdala pēc iziešanas caur katjonu un anjonu jonu apmaiņas sveķiem ar frakcionētu eluāciju un nosaka kā metilēnzilā aktīvas vielas (MZAV) saskaņā ar analīzes procedūru, kas aprakstīta 3. nodaļā.1.2. Mērījumiem vajadzīgais aprīkojumsMērīšanas metodē izmanto nelielu aktīvo dūņu iekārtu, kas parādīta 1. attēlā, sīkāk — 2. attēlā.Iekārta sastāv no sintētisko notekūdeņu uzglabāšanas trauka A, dozējošā sūkņa B, aerācijas trauka C, nostādināšanas trauka D, saspiesta gaisa sūkņa E aktīvo dūņu atkārtotai apstrādei un trauka F apstrādāto notekūdeņu savākšanai.Traukiem A un F jābūt no stikla vai piemērotas plastmasas un ar vismaz 24 litru tilpumu. Sūknim B jānodrošina sintētisko notekūdeņu nemainīga plūsma uz aerācijas trauku; normālas darbības laikā šis trauks satur 3 litrus maisījuma. Trauka C konusa apakšā ir piekārts poraina stikla aerācijas kubs G. Cauri aeratoram izpūstā gaisa daudzums ir jāmēra ar caurplūdes mērītāju H.1.3. Sintētiskie notekūdeņiTestā izmanto sintētisko notekūdeni.Katrā litrā krāna ūdens izšķīdina:160 mg peptona;110 mg gaļas ekstrakta;30 mg urīnvielas CO(NH2)2;7 mg nātrija hlorīda (NaCl);4 mg kalcija hlorīda (CaCl2 . 2H2O);2 mg magnija sulfāta (MgSO4 . 7H2O);28 mg kālija hidrogēnfosfāta (K2HPO4),un 20 ± 2 mg MZAV.MZAV ekstrahē no produkta, ko testē ar 2. nodaļā norādīto metodi. Sintētisko notekūdeni katru dienu gatavo svaigu.1.4. Paraugu sagatavošana1.4.1. Tīras virsmaktīvās vielas var pārbaudīt bez iepriekšējas apstrādes. Lai gatavotu sintētisko notekūdeni (1.3. punkts), ir jānosaka MZAV saturs.1.4.2. Produktu maisījumos analizē MZAV un ziepju saturu. Ar tiem veic spirta ekstrakciju un atdala MZAV (sk. 2. nodaļu). Sintētisko notekūdeņu pagatavošanai ir jāzina MZAV saturs ekstraktā.1.5. Iekārtas darbībaSākumā ar sintētiskajiem notekūdeņiem piepilda aerācijas trauku C un nostādināšanas trauku D. Trauka D augstums ir jānostiprina tā, lai aerācijas traukā C esošais tilpums būtu 3 litri.Inokulāciju izdara, ievadot 3 ml labas kvalitātes sekundāros notekūdeņus, kas svaigi savākti no attīrīšanās iekārtām, kurās pārstrādā pamatā vietējos notekūdeņus. Notekūdeņi starp parauga ņemšanu un izmantošanu jāuzglabā aerobos apstākļos. Pēc tam iedarbina aeratoru G, saspiestā gaisa sūkni E un dozējošo ierīci B. Sintētiskajiem notekūdeņiem jāiet cauri aerācijas traukam C ar ātrumu viens litrs stundā; tādā veidā panāk vidējo izdalīšanas laiku — 3 stundas.Aerācijas ātrums ir jāregulē tā, lai trauka C saturs visu laiku būtu suspendētā stāvoklī un izšķīdušā skābekļa saturs būtu vismaz 2 mg litrā. Putošana jānovērš ar attiecīgiem līdzekļiem. Pretputošanas līdzekļus, kas kavē aktīvo dūņu darbību vai satur MZAV, lietot nedrīkst. Saspiestā gaisa sūknis E ir jānoregulē tā, lai aktīvās dūņas no nostādināšanas trauka nepārtraukti un regulāri nokļūtu atpakaļ aerācijas traukā C. Dūņas, kas sakrājušās ap aerācijas trauka C virspusi, nostādināšanas trauka D apakšā vai cirkulācijas sistēmā, ir jāievada atpakaļ cirkulācijā vismaz reizi dienā ar suku vai kādu citu piemērotu līdzekli. Ja dūņas nenogulsnējas, to blīvumu var palielināt, atkārtoti pēc vajadzības pievienojot 2 ml devu 5 % dzelzs(III) hlorīda.Notekūdeņus no nostādināšanas trauka D 24 stundu laikā uzkrāj traukā F, pēc tam rūpīgi samaisa un noņem paraugu. Trauks F ir rūpīgi jāiztīra.1.6. Mērīšanas iekārtas pārbaudeMZAV saturu (mg litrā) sintētiskajos notekūdeņos nosaka tieši pirms izmantošanas.MZAV saturs (mg litrā) notekūdeņos, kas 24 stundu laikā ir savākti traukā F, ir jānosaka analītiski ar to pašu metodi tūlīt pēc savākšanas; citādi paraugu jāiekonservē, vēlams, sasaldējot. Koncentrācija jānosaka līdz 0,1 mg litrā MZAV.Lai pārbaudītu procesa efektivitāti, vismaz divreiz nedēļā mēra ķīmisko skābekļa patēriņu (ĶSP) vai izšķīdušo organisko oglekli (IOO) efluentā, kas filtrēts caur stiklšķiedras filtru un ko savāc traukā F, kā arī filtrētajos notekūdeņos traukā A.ĶSP un IOO samazinājumam būtu jāizlīdzinās, ja ir sasniegta aptuveni regulāra MZAV dienas bioloģiskās noārdīšanās, t.i., piestrādes laika beigās, kas parādīts 3. attēlā.Suspendēto daļiņu sausnas saturs aktīvajās dūņās aerācijas traukā ir jānosaka divreiz nedēļā (gramos litrā). Ja tas ir lielāks par 2,5 g/l, aktīvo dūņu pārpalikums ir jāizmet.Testu izdara istabas temperatūrā; tai jābūt stabilai 292 – 297 K (19 – 24 °C) intervālā.1.7. Bioloģiskās noārdīšanās spējas aprēķinsMZAV noārdīšanās procentuālais daudzums jāaprēķina katru dienu, pamatojoties uz MZAV saturu mg/l sintētiskajos notekūdeņos un attiecīgajos notekūdeņos, kas uzkrāti traukā F. Tādējādi iegūtie noārdīšanās skaitliskie lielumi jāatliek grafiski, kā redzams 3. attēlā.MZAV noārdīšanās spēju aprēķina kā aritmētisko vidējo no skaitļiem, kas iegūti pēc piestrādes laika posma 21 dienas laikā, kad noārdīšanās ir bijusi regulāra un iekārta darbojusies bez traucējumiem. Katrā ziņā piestrādes laika posms nedrīkst pārsniegt sešas nedēļas.Dienas bioloģiskās noārdīšanās lielumus aprēķina līdz 0,1 %, bet galarezultātu noapaļo līdz veselam skaitlim.Dažos gadījumos var samazināt paraugu ņemšanas biežumu, bet vismaz 14 rezultāti, kas iegūti 21 dienas laikā pēc piestrādes perioda, jāizmanto vidējā lieluma aprēķinam.2. NODAĻATESTĒJAMO PRODUKTU IEPRIEKŠĒJĀ APSTRĀDE2.1. Iepriekšējas piezīmes2.1.1. Paraugu apstrādeAnjonu virsmaktīvo vielu un salikto mazgāšanas līdzekļu apstrāde pirms bioloģiskās noārdīšanās spējas noteikšanas apstiprinājuma testā ir šāda.Produkti | Apstrāde |Anjonu virsmaktīvās vielas | Nav |Saliktie mazgāšanas līdzekļi | Atdalīšana ar spirtu, kam seko anjonu virsmaktīvo vielu atdalīšana jonu apmaiņas veidā |Spirta ekstrakcijas mērķis ir aizvadīt komercprodukta nešķīstošās un neorganiskās sastāvdaļas, kas zināmos apstākļos var traucēt bioloģiskās noārdīšanās testu.2.1.2. Jonu apmaiņas procedūraBioloģiskās noārdīšanās spējas testa pareizai izpildei anjonu virsmaktīvās vielas ir jāizolē un jāatdala no ziepēm, nejonu un katjonu virsmaktīvajām vielām.To panāk ar jonu apmaiņas paņēmienu, lietojot lielporu apmaiņas sveķus un frakcionētai eluācijai piemērotus eluentus. Šādā veidā anjonu un nejonu virsmaktīvās vielas izolē vienā paņēmienā.2.1.3. Analītiskā kontrolePēc homogenizēšanas anjonu virsmaktīvo vielu koncentrāciju sintētiskā mazgāšanas līdzeklī nosaka saskaņā ar MZAV analīzes gaitu. Ziepju saturu nosaka ar piemērotu analītisku metodi. Šī produktu analīze ir nepieciešama, lai aprēķinātu daudzumus, kas vajadzīgi bioloģiskās noārdīšanās spējas testa frakciju pagatavošanai.Kvantitatīva ekstrakcija nav nepieciešama; tomēr vismaz 80 % no anjonu virsmaktīvajām vielām ir jāekstrahē, parasti ekstrahējas 90 % un vairāk.2.2. PrincipsNo homogēna parauga (pulveriem, izžāvētām pastām un šķidrumiem) iegūst ekstraktu etanolā, kurš satur virsmaktīvās vielas, ziepes un citas spirtā šķīstošas sintētiskā mazgāšanas līdzekļa parauga sastāvdaļas.Spirta ekstraktu ietvaicē līdz sausai vielai, izšķīdina izopropanola/ūdens maisījumā un iegūto šķīdumu laiž caur stipri skābu katjonu apmaiņas/lielporu anjonu apmaiņas sastāvu, kas sakarsēts līdz 323 K (50 °C). Šāda temperatūra ir nepieciešama, lai novērstu taukskābju izgulsnēšanos, kuras skābā vidē var būt šķīdumā.Nejonu virsmaktīvās vielas nepaliek efluentā.Ziepju taukskābes atdala, eluējot ar etanolu, kas satur CO2. Anjonu virsmaktīvās vielas tad iegūst kā amonija sāļus, eluējot ar amonija bikarbonāta šķīdumu izopropanola ūdens šķīdumā. Šos amonija sāļus izmanto noārdīšanās testam.Katjonu virsmaktīvās vielas, kas var traucēt bioloģiskās noārdīšanās testu un analīzes gaitu, atdala ar katjonu apmaiņas kolonnu, ko novieto virs anjonu apmaiņas kolonnas.2.3. Ķīmiskas vielas un iekārta2.3.1. Dejonizēts ūdens2.3.2. Etanols, 95 % (V/V) C2H5OH(pieļaujamais denaturants: metiletilketons vai metanols).2.3.3. Izopropanola/ūdens maisījums 50:50 (V/V):50 tilpuma daļas izopropanola (CH3CHOH. CH3) un 50 tilpuma daļas ūdens (2.3.1. punkts).2.3.4. Oglekļa dioksīda šķīdums etanolā (aptuveni 0,1 % CO2): ar cauruli, kurai galā iekausēts keramisks stikliņš, 10 minūtes laiž oglekļa dioksīdu (CO2) caur etanolu (2.3.2. punkts). Drīkst lietot tikai svaigi gatavotus šķīdumus.2.3.5. Amonija bikarbonāta šķīdums (60: 40 V/V): 0,3 mol NH4HCO31000 ml izopropanola/ūdens maisījuma, kas sastāv no 60 tilpuma daļām izopropanola un 40 tilpuma daļām ūdens (2.3.1. punkts).2.3.6. Katjonu apmaiņas sveķi (KAT), stipri skābi, nelaiž cauri spirtu (daļiņu izmērs 50 – 100).2.3.7. Anjonu apmaiņas sveķi (AAT), lielporu, Merck Lewatit MP 7080 (daļiņu izmērs 70 – 150) vai līdzvērtīgs.2.3.8. Sālsskābe, 10 % HCl (m/m).2.3.9. 2000 ml apaļdibena kolba ar slīpēta stikla aizbāzni un atteces dzesinātāju.2.3.10. Piltuve (karsējama) ar 90 mm diametra papīra filtriem.2.3.11. 2000 ml filtrējamā kolba.2.3.12. Jonu apmaiņas kolonnas ar apsildāmu apvalku un krānu: iekšējā caurule ar 60 mm diametru un 450 mm augstumu (4. attēls).2.3.13. Ūdens vanna.2.3.14. Skapis žāvēšanai vakuumā.2.3.15. Termostats.2.3.16. Rotācijas ietvaicētājs.2.4. Anjonu virsmaktīvo vielu ekstrakcija un atdalīšana2.4.1. Ekstrakta sagatavošanaBioloģiskās noārdīšanās testam nepieciešamais virsmaktīvo vielu daudzums ir aptuveni 50 g MZAV.Parasti ekstrahējamās vielas daudzums nepārsniedz 1000 g, bet var būt nepieciešams ekstrahēt arī lielākus parauga daudzumus. Praktisku apsvērumu dēļ, gatavojot ekstraktus bioloģiskās noārdīšanās testam, izmantojamā produkta daudzumu vajadzētu ierobežot līdz 5000 g.Pieredze rāda, ka labāk izdarīt vairākas mazas ekstrakcijas, nevis vienu lielu. Kas attiecas uz jonu apmaiņas sveķu daudzumiem, to jauda ir paredzēta 600 – 700 milimoliem virsmaktīvo vielu un ziepju.2.4.2. Spirtā šķīstošo sastāvdaļu izolēšanaPievieno 250 g analizējamā sintētiskā mazgāšanas līdzekļa 1250 ml etanola, uzsilda maisījumu līdz viršanai un vāra, maisot vienu stundu ar atteces dzesinātāju. Karsto spirta šķīdumu strauji filtrē caur lielporu filtru, kas uzkarsēts līdz 323 K (50 °C). Kolbu un filtru skalo ar apmēram 200 ml karsta etanola. Filtrātu un saskalas no filtra savāc filtrēšanas kolbā.Ja jāanalizē pastas vai šķidri produkti, tad jāpārliecinās, ka paraugs nesatur vairāk par 55 g anjonu virsmaktīvās vielas un 35 g ziepju. Nosvērtu paraugu ietvaicē sausu. Atlikumu izšķīdina 2000 ml etanola un apstrādā, kā aprakstīts iepriekš.Ja jāstrādā ar pulveriem, kuru blīvums šķiet neliels (< 300 g/l), tad etanola daudzumu maisījumā iesaka palielināt līdz 20: 1.Etanolu saturošo filtrātu ietvaicē sausu, vēlams, ar rotācijas ietvaicētāju. Ja vajadzīgs lielāks ekstrakta daudzums, tad darbību atkārto. Izšķīdina atlikumu 5000 ml izopropanola/ūdens maisījuma.2.4.3. Jonu apmaiņas kolonnu sagatavošanaKatjonu apmaiņas kolonna600 ml katjonu apmaiņas sveķu (2.3.6. punkts) ievieto 3000 ml vārglāzē un aplej ar 2000 ml sālsskābes (2.3.8. punkts). Ļauj stāvēt vismaz divas stundas, laiku pa laikam apmaisot. Skābi dekantē un sveķus ar dejonizētu ūdeni pārnes kolonnā (2.3.12. punkts). Kolonnā jāievieto stikla vates tampons. Kolonnu skalo ar dejonizētu ūdeni ar ātrumu 10 – 30 ml minūtē, kamēr eluātā nav hlora jonu. Pēc tam ūdens vietā ņem 2000 ml izopropanola/ūdens maisījuma (2.3.3. punkts) pie ātruma 10 – 30 ml minūtē. Jonu apmaiņas kolonna tagad ir gatava darbam.Anjonu apmaiņas kolonna600 ml anjonu apmaiņas sveķu (2.3.7. punkts) ievieto 3000 ml vārglāzē un aplej ar 2000 ml dejonizēta ūdens. Sveķiem ļauj vismaz divas stundas uzbriest. Sveķus ar dejonizētu ūdeni pārnes kolonnā. Kolonnā jāievieto stikla vates tampons.Kolonnu skalo ar 0,3 M amonija bikarbonāta šķīduma (2.3.5. punkts), līdz tajā nav hlora jonu. Tam nepieciešams apmēram 5000 ml šķīduma. Pēc tam skalo atkal ar 2000 ml dejonizēta ūdens. Pēc tam ūdeni aizvieto ar 2000 ml izpropanola/ūdens maisījuma (2.3.3. punkts) ar ātrumu 10 – 30 ml minūtē. Jonu apmaiņas kolonna tagad ir OH-formā un gatava darbam.2.4.4. Jonu apmaiņas procedūraSavieno jonu apmaiņas kolonnas tā, lai katjonu apmaiņas kolonna ir virs anjonu apmaiņas kolonnas. Termostatējot uzkarsē jonu apmaiņas kolonnas līdz 323 K (50 °C). Uzkarsē 5000 ml punktā 2.4.2 aprakstītā šķīduma līdz 333 K (60 °C) un laiž caur jonu apmaiņas sastāvu ar ātrumu 20 ml/min. Kolonnas skalo ar 1000 ml karsta izopropanola/ūdens maisījuma (2.3.3. punkts).Lai iegūtu anjonu virsmaktīvos aģentus (MZAV), atvieno KAT kolonnu. Ar etanola/CO2 šķīdumu (323 K, 50 °C) (2.3.4. punkts) eluē ziepju taukskābes no KAT kolonnas. Eluātu izlej ārā.Tad eluē MZAV no AAT kolonnas ar 5000 ml amonija bikarbonāta šķīduma (2.3.5. punkts). Eluātu ietvaicē sausu uz tvaika vannas vai ar rotācijas ietvaicētāju. Atlikums satur MZAV (kā amonija sāli) un iespējamās virsmneaktīvās anjonu vielas, kuras būtiski neietekmē bioloģiskās noārdīšanās testu. Pievieno atlikumam dejonizētu ūdeni līdz noteiktam tilpumam un nosaka MZAV saturu alikvotajā daļā, kā aprakstīts 3. nodaļā. Šķīdumu izmanto kā anjonu sintētisko mazgāšanas līdzekļu standartšķīdumu bioloģiskās noārdīšanās testam. Šķīdums jāuzglabā temperatūrā, kas zemāka par 278 K (5 °C).2.4.5. Jonu apmaiņas sveķu reģenerācijaKatjonu apmaiņas sveķus pēc izmantošanas izmet.Anjonu apmaiņas sveķus reģenerē, laižot caur kolonnu amonija bikarbonāta šķīduma (2.3.5. punkts) papilddaudzumu pie plūsmas ātruma apmēram 10 ml minūtē, līdz eluāts nesatur anjonu virsmaktīvās vielas (metilēnzilā tests). Tad skalojot laiž caur anjonu apmaiņas kolonnu 2000 ml izopropanola/ūdens maisījuma (2.3.3. punkts). Anjonu apmaiņas kolonna ir atkal sagatavota darbam.3. NODAĻAANJONU VIRSMAKTĪVO VIELU NOTEIKŠANA BIOLOĢISKĀS NOĀRDĪŠANĀS TESTĀ3.1. PrincipsMetodes pamatā ir fakts, ka katjonā metilēnzilā krāsviela ar anjonu virsmaktīvajām vielām veido zilus sāļus, kurus var ekstrahēt ar hloroformu. Lai novērstu traucējošus efektus, ekstrakciju vispirms izdara ar sārmainu šķīdumu un ekstraktu pēc tam sakrata ar skābu metilēnzilā šķīdumu. Atdalītās organiskās fāzes absorbciju mēra fotometriski ar maksimālo absorbcijas viļņu garumu 650 nm.3.2. Reaģenti un iekārta3.2.1. Buferšķīdums, pH 10:dejonizētā ūdenī izšķīdina 24 g nātrija bikarbonāta (NaHCO3) un 27 g bezūdens nātrija karbonāta (abām vielām jābūt analītiskas tīrības) un atšķaida līdz 1000 ml.3.2.2. Neitrāls metilēnzilā šķīdums:dejonizētā ūdenī izšķīdina 0,35 g metilēnzilā (analītiskas tīrības) un atšķaida līdz 1000 ml. Šķīdumu gatavo vismaz 24 stundas pirms lietošanas. Tukšās hloroforma fāzes absorbcija, mērot pret hloroformu, nedrīkst pārsniegt 0,015 uz 1 cm slāņa ar 650 nm.3.2.3. Skābs metilēnzilā šķīdums:500 ml dejonizēta ūdens izšķīdina 0,35 g metilēnzilā (analītiskās tīrības) un sajauc ar 6,5 ml H2SO4 (d = 1,84 g/ml). Atšķaida ar dejonizētu ūdeni līdz 1000 ml. Šķīdumu gatavo vismaz 24 stundas pirms lietošanas. Tukšās hloroforma fāzes absorbcija, mērot pret hloroformu, nedrīkst pārsniegt 0,015 uz 1 cm slāņa ar 650 nm.3.2.4. Hloroforms (trihlormetāns) (analītiskas tīrības), svaigi destilēts.3.2.5. Dodecilbenzolsulfoskābes metilesteris.3.2.6. Kālija hidroksīda šķīdums etanolā, KOH, 0,1 M.3.2.7. Tīrs etanols, C2H5OH.3.2.8. Sērskābe, H2SO4, 0,5 M.3.2.9. Fenolftaleīna šķīdums:izšķīdina 1 g fenolftaleīna etanolā un, nepārtraukti maisot, pievieno 50 ml dejonizēta ūdens. Ja veidojas nogulsnes, šķīdumu filtrē.3.2.10. Sālsskābes šķīdums metanolā: 250 ml sālsskābes (analītiskas tīrības) un 750 ml metanola.3.2.11. Šķirpiltuve, 250 ml.3.2.12. Mērkolba, 50 ml.3.2.13. Mērkolba, 500 ml.3.2.14. Mērkolba, 1000 ml.3.2.15. Apaļdibena kolba ar slīpēta stikla aizbāzni un atteces dzesinātāju, 250 ml; vārķermeņi.3.2.16. pH-metrs.3.2.17. Fotometrs mērīšanai pie 650 nm, ar 1 cm līdz 5 cm kivetēm.3.2.18. Filtrpapīrs kvalitatīvām analīzēm.3.3. Analīzes gaitaParaugus analīzēm nedrīkst ņemt caur putu slāni.Pēc rūpīgas skalošanas ar ūdeni analīzēm izmantotā iekārta ir rūpīgi jāskalo ar sālsskābes šķīdumu metanolā (3.2.10. punkts) un pirms lietošanas ar dejonizētu ūdeni.Filtrē aktīvo dūņu attīrīšanas iekārtas ieejošos un izejošos šķīdumus, ņem paraugu un to tūlīt analizē. Pirmos 100 ml filtrāta izlej.Nomērītu parauga tilpumu, nepieciešamības gadījumā neitralizējot, ielej 250 ml šķirpiltuvē (3.2.11. punkts). Parauga tilpumam jāsatur 20 līdz 150 μg MZAV. Zemāka MZAV gadījumā var izmantot līdz 100 ml parauga. Ja parauga ir mazāk par 100 ml, tad to atšķaida ar dejonizētu ūdeni līdz 100 ml. Paraugam pievieno 10 ml buferšķīduma (3.2.1. punkts), 5 ml neitrāla metilēnzilā šķīduma (3.2.2. punkts) un 15 ml hloroforma (3.2.4. punkts). Maisījumu vienmērīgi, ne pārāk strauji, krata apmēram minūti. Pēc fāzu atdalīšanās hloroforma slāni ielej citā šķirpiltuvē, kurā jau ieliets 110 ml dejonizēta ūdens un 5 ml skāba metilēnzilā šķīduma (3.2.3. punkts). Maisījumu krata vienu minūti. Hloroforma slāni filtrē mērkolbā (3.2.12. punkts) caur vates filtru, kas iepriekš attīrīts un samitrināts ar hloroformu.Sārmaino un skābo šķīdumu ekstrahē trīs reizes, lietojot 10 ml hloroforma otrajai un trešajai ekstrakcijai. Apvienotos hloroforma ekstraktus filtrē caur to pašu vates filtru un 50 ml kolbā (3.2.12. punkts) atšķaida līdz atzīmei ar hloroformu, ar ko skalota vate. Hloroforma šķīduma absorbciju mēra ar fotometru ar 650 nm 1 līdz 5 cm kivetēs pret hloroformu. Analīzes laikā veic arī tukšo eksperimentu.3.4. Kalibrēšanas līkneNo standartvielas dodecilbenzolsulfoskābes metilestera (tetrapropilēna tips ar molekulmasu 340) gatavo kalibrēšanas šķīdumu pēc pārziepošanas par kālija sāli. MZAV aprēķina kā nātrija dodecilbenzolsulfonātu (molekulmasa 348).Apaļdibena kolbā ar svēršanas pipeti iesver 400 līdz 450 mg dodecilbenzolsulfoskābes metilestera (3.2.5. punkts) ar 0,1 mg precizitāti un pievieno 50 ml kālija hidroksīda šķīduma etanolā (3.2.6. punkts), kā arī dažus vārķermeņus. Vāra vienu stundu no brīža, kad tvaiki sasniedz atteces dzesinātāju. Pēc atdzišanas dzesinātāju un šlifa savienojumu skalo ar apmēram 30 ml etanola, un saskalas pievieno kolbas saturam. Šķīdumu titrē ar sērskābi fenolftaleīna klātbūtnē, līdz notiek atkrāsošanās. Šo šķīdumu pārnes 1000 ml mērkolbā (3.2.14. punkts), atšķaida līdz atzīmei ar dejonizētu ūdeni un apmaisa.Daļu no šī virsmaktīvās vielas šķīduma atšķaida tālāk. Ņem 25 ml šķīduma, pārnes 500 ml mērkolbā (3.2.13. punkts), atšķaida līdz atzīmei ar dejonizētu ūdeni un apmaisa.Šis standartšķīdums saturmg MZAV ml,kur E ir parauga svars miligramos.Lai atliktu kalibrēšanas līkni, ņem 1, 2, 4, 6 un 8 ml no standartšķīduma un atšķaida līdz 100 ml ar dejonizētu ūdeni. Tad izdara visu, kā norādīts 3.3. punktā, tostarp tukšo analīzi.3.5. Rezultātu aprēķināšanaAnjonu virsmaktīvās vielas (MZAV) daudzumu paraugā nolasa no kalibrēšanas līknes (3.4. punkts). MZAV saturu paraugā dod šādā veidā:= MZAV mg / lkur V = izmantotā parauga tilpums ml.Rezultātus izsaka kā nātrija dodecilbenzolsulfonātu (molekulmasa 348).3.6. Rezultātu izteikšanaRezultātus izsaka kā MZAV mg/l ar precizitāti 0,1.+++++ TIFF +++++A. Glabāšanas trauksB. Dozēšanas ierīceC. Aerācijas kamera (tilpums trīs litri)D. Nostādināšanas trauksE. Saspiestā gaisa sūknisF. KolektorsG. Saķepkeramikas aeratorsH. Gaisa plūsmas mērītājs+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++Bioloģiskās noārdīšanās spējas aprēķins — apstiprinājuma tests+++++ TIFF +++++Apsildāma apmaiņas kolonna(Izmēri milimetros)--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un padomes Direktīva 2003/108/EK (2003. gada 8. decembris), ar ko groza Direktīvu 2002/96/EK par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem (EEIA)

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32003L0108

Oficiālais Vēstnesis L 345 , 31/12/2003 Lpp. 0106 - 0107

		Eiropas Parlamenta un padomes Direktīva 2003/108/EK(2003. gada 8. decembris),ar ko groza Direktīvu 2002/96/EK par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem (EEIA)EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 175. panta 1. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [1],pēc apspriešanās ar Reģionu komiteju,rīkojoties saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru [2],tā kā:(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/96/EK (2003. gada 27. janvāris) par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem (EEIA) [3] pieņemšanas procedūras laikā radās bažas par minētās direktīvas 9. panta formulējuma iespējamām finansiālajām sekām uz attiecīgo iekārtu ražotājiem.(2) Samierināšanas komitejas 2002. gada 10. oktobra sanāksmē par minēto direktīvu Eiropas Parlaments, Padome un Komisija Kopīgā deklarācijā izteica nodomu pēc iespējas ātrāk izskatīt jautājumus saistībā ar Direktīvas 2002/96/EK 9. pantu par finansējumu, kas attiecas uz to lietotāju EEIA, kuras nav privātas mājsaimniecības.(3) Atbilstoši kopīgajai deklarācijai Komisija ir pārbaudījusi Direktīvas 2002/96/EK 9. panta esošā formulējuma finansiālās sekas uz ražotājiem un ir konstatējusi, ka atpakaļpieņemšanas saistības attiecībā uz agrāk tirgū laistu EEIA rada atpakaļejošas saistības, par kurām nav paredzēti noteikumi un kuras dažiem ražotājiem var radīt nopietnus ekonomiskus riskus.(4) Lai novērstu šādus riskus, ražotājiem jāuzņemas finansiālā atbildība par pirms 2005. gada 13. augusta tirgū laistu EEIA vākšanu, apstrādi, atkārtotu izmantošanu, reģenerāciju un pārstrādi, piegādājot lietotājiem, kas nav privātas mājsaimniecības, jaunus izstrādājumus, kuri aizstāj līdzvērtīga veida izstrādājumus vai pilda tādas pašas funkcijas. Ja šādi atkritumi nav aizstāti ar jauniem izstrādājumiem, atbildību uzņemas minētie lietotāji. Dalībvalstīm, ražotājiem un lietotājiem jābūt iespējai veikt alternatīvus pasākumus.(5) Atbilstoši Direktīvas 2002/96/EK 17. pantam dalībvalstīs jāstājas spēkā normatīviem un administratīviem aktiem, kas vajadzīgi, lai līdz 2004. gada 13. augustam izpildītu minētās direktīvas prasības. Lai nav jāgroza dalībvalstu tiesību akti, kas pieņemti līdz minētajam datumam, šī direktīva jāpieņem pēc iespējas ātri un jāīsteno dalībvalstu tiesību aktos vienlaikus ar Direktīvu 2002/96/EK.(6) Atbilstīgi ir jāgroza Direktīva 2002/96/EK,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 2002/96/EK 9. pantu aizstāj ar šādu pantu:"9. pantsFinansējums attiecībā uz to lietotāju EEIA, kas nav privātas mājsaimniecības1. Dalībvalstis līdz 2005. gada 13. augustam nodrošina, ka ražotāji veic EEIA vākšanas, apstrādes, reģenerācijas un videi nekaitīgas apglabāšanas izmaksu finansējumu attiecībā uz izstrādājumiem, kas tirgū laisti pēc 2005. gada 13. augusta un kas saņemti no lietotājiem, kuri nav privātas mājsaimniecības.Dalībvalstis nodrošina, ka līdz 2005. gada 13. augustam attiecībā uz EEIA no izstrādājumiem, kas laisti tirgū pirms 2005. gada 13. augusta (iepriekš radušies atkritumi), apsaimniekošanas izmaksu finansējums ir tāds, kā tas izklāstīts šā panta trešajā un ceturtajā daļā.Aizstājot iepriekš radušos atkritumus ar jauniem līdzvērtīgiem izstrādājumiem vai ar jauniem izstrādājumiem, kuri pilda to pašu funkciju, šo izstrādājumu ražotājiem jāparedz šādu izmaksu finansējums. Kā alternatīvu risinājumu dalībvalstis var paredzēt pilnīgu vai daļēju atbildību par šo finansējumu arī lietotājiem, kas nav privātas mājsaimniecības.Citu iepriekš radušos atkritumu gadījumā izmaksu finansējumu veic lietotāji, kas nav privātas mājsaimniecības.2. Neskarot šo direktīvu, ražotāji un lietotāji, kas nav privātas mājsaimniecības, slēdzot līgumus, paredz citas finansējuma metodes."2. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2004. gada 13. augustam izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Dalībvalstīm pieņemot šos tiesību aktus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāmas šādas atsauces.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2003. gada 8. decembrīEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsP. CoxPadomes vārdā —priekšsēdētājsF. Frattini[1] OV C 234, 30.9.2003., 91. lpp.[2] Eiropas Parlamenta 2003. gada 21. oktobra atzinums (vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī) un Padomes 2003. gada 19. novembra lēmums.[3] OV L 37, 13.2.2003., 24. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva (1976. gada 9. februāris) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31976L0207

Oficiālais Vēstnesis L 039 , 14/02/1976 Lpp. 0040 - 0042 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 5 Sējums 1 Lpp. 0191  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 05 Sējums 2 Lpp. 0070  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 5 Sējums 1 Lpp. 0191  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 05 Sējums 2 Lpp. 0070  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 05 Sējums 2 Lpp. 0070

		Padomes Direktīva(1976. gada 9. februāris),par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem(76/207/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 235. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],tā kā Padome savā 1974. gada 21. janvāra rezolūcijā par sociālu rīcības programmu [3] kā vienu no prioritātēm iekļāva mērķi sasniegt vienlīdzību starp vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba iespējām, profesionālo sagatavošanu un paaugstināšanu amatā, kā arī darba nosacījumiem, to skaitā atalgojumu;tā kā attiecībā uz atalgojumu Padome 1975. gada 10. februārī pieņēma Direktīvu 75/117/EEK par dalībvalstu likumu tuvināšanu attiecībā uz tāda principa piemērošanu, kas paredz vienlīdzīgu atalgojumu vīriešiem un sievietēm [4];tā kā arī Kopienai būtu jārīkojas, lai tiktu ievērots princips, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba iespējām, profesionālo sagatavošanu un paaugstināšanu amatā, kā arī attiecībā uz citiem darba nosacījumiem; tā kā vienlīdzīga attieksme pret vīriešu un sieviešu dzimuma darba ņēmējiem ir viens no Kopienas mērķiem, lai inter alia veicinātu dzīves un darba apstākļu saskaņošanu vienlaikus ar minēto apstākļu uzlabošanu; tā kā Līgums nepiešķir šim mērķim īpašas pilnvaras;tā kā ar turpmākiem līdzekļiem būtu jānodrošina tas, ka tiek definēts un pakāpeniski īstenots vienlīdzīgas attieksmes princips sociālā nodrošinājuma jomā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Šīs direktīvas mērķis ir īstenot dalībvalstīs principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba iespējām, tostarp paaugstināšanu amatā, attiecībā uz profesionālo sagatavošanu un darba nosacījumiem, kā arī, ievērojot 2. punktā minētos nosacījumus, uz sociālo nodrošinājumu. Šo principu turpmāk tekstā sauc par "vienlīdzīgas attieksmes principu".2. Tā kā, lai nodrošinātu vienlīdzīgas attieksmes principa pakāpenisku īstenošanu sociālā nodrošinājuma jomā, Padome pēc Komisijas priekšlikuma pieņem noteikumus, kuros definēta minētā principa būtība, darbības joma un piemērošanas kārtība.2. pants1. Šajos noteikumos vienlīdzīgas attieksmes princips nozīmē to, ka nav nekādas tiešas vai netiešas diskriminācijas atkarībā no dzimuma, jo īpaši, norādot uz ģimenes stāvokli.2. Šī direktīva neskar dalībvalstu tiesības minēto principu nepiemērot tai profesionālajai darbībai un, vajadzības gadījumā, ar to saistītajai sagatavošanai, kurā sava rakstura vai izpildes dēļ darba ņēmēja dzimums ir noteicošais faktors.3. Šī direktīva neskar noteikumus, kas attiecas uz sieviešu aizsardzību, jo īpaši attiecībā uz grūtniecību un maternitāti.4. Šī direktīva neskar noteikumus, kuru mērķis ir veicināt vienlīdzīgas iespējas vīriešiem un sievietēm, jo īpaši novēršot pastāvošo nevienlīdzību, kas ietekmē sieviešu iespējas 1. panta 1. punktā minētajās jomās.3. pants1. Vienlīdzīgas attieksmes principa piemērošana nozīmē to, ka nosacījumos, to skaitā atlases kritērijos, kas attiecas uz iespēju iegūt darba vietu vai amatu, neatkarīgi no darbības nozares vai jomas, un pieeju visiem amatu hierarhijas līmeņiem, nav nekādas diskriminācijas atkarībā no dzimuma.2. Tādēļ dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka:a) atceļ normatīvos un administratīvos aktus, kas ir pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam;b) atzīst vai var atzīt par spēkā neesošiem, vai var grozīt visus noteikumus, kas ir pretrunā ar vienlīdzīgas attieksmes principu un kas iekļauti koplīgumos, darba līgumos, uzņēmumu iekšējās darba kārtības noteikumos vai noteikumos, kas attiecas uz brīvajām profesijām;c) pārskata minētos normatīvos un administratīvos aktus, kas ir pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam, ja to sākotnējā saistība ar aizsardzību vairs nav pamatota; un, ja līdzīgi noteikumi ir iekļauti koplīgumos, tad prasa, lai darba ņēmēji un darba devēji vajadzības gadījumā pārskatītu attiecīgos koplīgumus.4. pantsVienlīdzīgas attieksmes principa piemērošana attiecībā uz iespēju iegūt visu veidu un visu līmeņu profesionālo orientāciju, profesionālo izglītību, kvalifikācijas celšanu un pārkvalificēšanos nozīmē, ka dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka:a) atceļ normatīvos un administratīvos aktus, kas ir pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam;b) atzīst vai var atzīt par spēkā neesošiem, vai var grozīt visus noteikumus, kas ir pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam un kas iekļauti koplīgumos, darba līgumos, uzņēmumu iekšējās darba kārtības noteikumos vai noteikumos, kas attiecas uz brīvajām profesijām;c) neskarot brīvību, kas dažās dalībvalstīs ir piešķirta dažām privātām mācību iestādēm, profesionālā orientācija, profesionālā sagatavošana, kvalifikācijas celšana un pārkvalifikācija ir pieejama, pamatojoties uz vienādiem kritērijiem un vienādos līmeņos bez jebkādas diskriminācijas atkarībā no dzimuma.5. pants1. Vienlīdzīgas attieksmes principa piemērošana attiecībā uz darba nosacījumiem, tostarp tiem, kas attiecas uz atlaišanu, nozīmē to, ka vīriešiem un sievietēm garantē vienlīdzīgus nosacījumus bez diskriminācijas atkarībā no dzimuma.2. Tādēļ dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka:a) atceļ normatīvos un administratīvos aktus, kas ir pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam;b) atzīst vai var atzīt par spēkā neesošiem, vai var grozīt visus noteikumus, kas ir pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam un kas iekļauti koplīgumos, darba līgumos, uzņēmumu iekšējās darba kārtības noteikumos vai noteikumos, kas attiecas uz brīvajām profesijām;c) pārskata minētos normatīvos un administratīvos aktus, kas ir pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam, ja to sākotnējā saistība ar aizsardzību vairs nav pamatota; un, ja līdzīgi noteikumi ir iekļauti koplīgumos, tad prasa, lai darba ņēmēji un darba devēji vajadzības gadījumā pārskatītu attiecīgos koplīgumus.6. pantsDalībvalstis savās valsts tiesību sistēmās ievieš vajadzīgos pasākumus, lai visas personas, kas uzskata, ka viņām nodarīts kaitējums, jo nav piemērots vienlīdzīgas attieksmes princips saskaņā ar 3., 4. un 5. pantu, varētu celt prasību tiesā pēc tam, kad tās izmantojušas iespēju griezties pēc palīdzības citās kompetentajās iestādēs.7. pantsDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai darba devējs nevarētu atlaist darbiniekus pēc tam, kad tie iesnieguši sūdzību uzņēmumā vai ierosinājuši tiesas procesu, lai panāktu, ka tiek ievērots vienlīdzīgas attieksmes princips.8. pantsDalībvalstis rūpējas, lai noteikumiem, kas pieņemti atbilstīgi šai direktīvai, kā arī attiecīgiem noteikumiem, kas jau ir spēkā, tiktu pievērsta darbinieku pienācīga uzmanība, piemēram, viņu darba vietās.9. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības 30 mēnešu laikā pēc tās izsludināšanas, un tās tūlīt par to informē Komisiju.Tomēr dalībvalstis pirmo reizi izskata un, vajadzības gadījumā, pirmo reizi pārskata 3. panta 2. punkta c) apakšpunkta pirmajā daļā un 5. panta 2. punkta c) apakšpunkta pirmajā daļā minētos normatīvos un administratīvos aktus četru gadu laikā pēc šīs direktīvas izsludināšanas.2. Dalībvalstis regulāri novērtē 2. panta 2. punktā minētās profesionālās darbības, lai, ņemot vērā sociālo attīstību, izlemtu, vai saglabāt attiecīgos izņēmumus. Dalībvalstis informē Komisiju par minētā novērtējuma rezultātiem.3. Dalībvalstis dara zināmus Komisijai arī tos normatīvos un administratīvos aktus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.10. pantsDivu gadu laikā pēc 9. panta 1. punkta pirmajā daļā noteiktā 30 mēnešu laikposma beigām dalībvalstis sniedz Komisijai visu vajadzīgo informāciju, lai tā varētu sagatavot ziņojumu par šīs direktīvas piemērošanu un iesniegt to Padomei.11. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1976. gada 9. februārīPadomes vārdā —priekšsēdētājsG. Thorn[1] OV C 111, 20.5.1975., 14. lpp.[2] OV C 286, 15.12.1975., 8. lpp.[3] OV C 13, 12.2.1974., 1. lpp.[4] OV L 45, 19.2.1975., 19. lpp.--------------------------------------------------