title: Padomes Direktīva 2007/43/EK ( 2007. gada 28. jūnijs ), ar ko nosaka obligātos noteikumus gaļas ražošanai audzētu cāļu aizsardzībai (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               12.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 182/19

      PADOMES DIREKTĪVA 2007/43/EK
   (2007. gada 28. jūnijs),
   ar ko nosaka obligātos noteikumus gaļas ražošanai audzētu cāļu aizsardzībai
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 37. pantu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (1),
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
   apspriedusies ar Reģionu komiteju,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam pievienotajā protokolā par dzīvnieku aizsardzību un labturību paredzēts, ka, nosakot un īstenojot lauksaimniecības politiku, Kopiena un dalībvalstis velta pienācīgu uzmanību dzīvnieku labturības prasībām, vienlaikus ievērojot dalībvalstu normatīvos vai administratīvos aktus un paražas, jo īpaši attiecībā uz reliģiskiem rituāliem, kultūras tradīcijām un reģionālās kultūras mantojumu.

               (2)

               Padomes Direktīvā 98/58/EK (1998. gada 20. jūlijs) par lauksaimniecībā izmantojamo dzīvnieku aizsardzību (3), kas izveidota uz Eiropas Konvencijas par lauksaimniecībā izmantojamo dzīvnieku aizsardzību (4) pamata (turpmāk “Konvencija”), noteikti lauksaimniecībā turēto vai audzējamo dzīvnieku aizsardzības obligātie standarti, tostarp noteikumi par izmitināšanu, barību, ūdeni un aprūpi atbilstīgi dzīvnieku fizioloģiskajām un etoloģiskajām vajadzībām.

               (3)

               Kopiena ir līgumslēdzēja puse Konvencijai un īpašajam ieteikumam par mājas vistām (Gallus gallus), kurā ir iekļauti arī papildu noteikumi par gaļas ražošanai audzētiem mājputniem un kas pieņemts atbilstīgi Konvencijai.

               (4)

               Dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības zinātniskās komitejas 2000. gada 21. marta ziņojumā par gaļas ražošanai audzētu cāļu (broileru) labturību ir secināts, ka pašreiz šim mērķim izmantojamo cāļu šķirņu ātrais augšanas temps nav saistīts ar apmierinošu dzīvnieku labturības un veselības līmeni un ka palielināta blīvuma negatīvā ietekme ir mazāka ēkās, kurās var uzturēt labus iekštelpu klimatiskos apstākļus.

               (5)

               Kad būs pieejami attiecīgi Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (EFSA) atzinumi, izstrādās īpašus noteikumus attiecībā uz nepakaisītām teritorijām, lai samazinātu ģenētisko parametru ietekmi vai lai iekļautu labturības rādītājus papildus pēdu spilventiņu dermatītam.

               (6)

               Ir jānosaka noteikumi Kopienas mērogā gaļas ražošanai audzētu cāļu aizsardzībai, lai izvairītos no konkurences kropļošanas, kura var kavēt kopējā tirgus organizācijas vienmērīgu darbību šajā nozarē, kā arī lai nodrošinātu nozares racionālu attīstību.

               (7)

               Lai sasniegtu galveno mērķi, proti, ieviestu uzlabojumus saistībā ar dzīvnieku labturību intensīvās vistkopības nozarē, saskaņā ar proporcionalitātes principu ir vajadzīgs un ir piemēroti noteikt obligātus aizsardzības noteikumus gaļas ražošanai audzētiem cāļiem. Saskaņā ar Līguma 5. panta trešo daļu šī direktīva paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi izvirzīto mērķu sasniegšanai.

               (8)

               Noteikumos galvenā uzmanība būtu jāvērš uz labturības problēmām intensīvas lauksaimniecības sistēmās. Lai izvairītos no nesamērīgu pasākumu piemērošanas nelielām cāļu saimēm, būtu jānosaka šīs direktīvas piemērošanas obligātā robežvērtība.

               (9)

               Ir svarīgi, lai personām, kas kopj cāļus, būtu izpratne par dzīvnieku labturības prasībām un lai tās būtu saņēmušas atbilstīgu apmācību savu uzdevumu veikšanai vai ieguvušas šādai apmācībai līdzvērtīgu pieredzi.

               (10)

               Nosakot noteikumus gaļas ražošanai audzētu cāļu aizsardzībai, būtu jāsaglabā līdzsvars starp dažādiem vērā ņemamajiem aspektiem attiecībā uz dzīvnieku labturību un veselību, ekonomiskajiem un sociālajiem apsvērumiem un ietekmi uz vidi.

               (11)

               Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 854/2004 (2004. gada 29. aprīlis), ar ko paredz īpašus noteikumus par lietošanai pārtikā paredzētu dzīvnieku izcelsmes produktu oficiālas kontroles organizēšanu (5), un ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 882/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par oficiālu kontroli, ko veic, lai pārbaudītu atbilstību barības un pārtikas likumam, dzīvnieku veselības un labturības noteikumiem (6), jau ir izveidota sistēma oficiālai kontrolei, tostarp lai pārbaudītu atbilstību dažiem dzīvnieku labturības noteikumiem. Turklāt Regulā (EK) Nr. 882/2004 noteikts, ka dalībvalstīm jāiesniedz gada ziņojumi par daudzgadu valsts kontroles plānu īstenošanu, tostarp uzrādot īstenoto kontroļu un revīziju rezultātus. Šajā nolūkā gan minētajās regulās, gan Lēmumā 90/424/EEK (1990. gada 26. jūnijs) par izdevumiem veterinārijas jomā (7) ir paredzēts finansiāls atbalsts.

               (12)

               Dažās dalībvalstīs jau pastāv dažādas brīvprātīgas sistēmas cāļu gaļas marķēšanai, pamatojoties uz atbilstību dzīvnieku labturības standartiem un citiem parametriem.

               (13)

               Ņemot vērā gūto pieredzi šāda veida brīvprātīgu marķējuma sistēmu piemērošanā, Komisijai būtu jāiesniedz ziņojums par īpaši saskaņotas obligātas marķējuma sistēmas iespējamu ieviešanu Kopienas mērogā cāļu gaļai, gaļas produktiem un izstrādājumiem, balstoties uz atbilstību dzīvnieku labturības standartiem, tostarp par šādas marķēšanas sistēmas iespējamo sociālekonomisko ietekmi, ietekmi uz Kopienas ekonomiskajiem partneriem un par tā atbilstību Pasaules Tirdzniecības organizācijas noteikumiem.

               (14)

               Komisijai būtu jāiesniedz uz jauniem zinātniskiem pierādījumiem balstīts ziņojums, ņemot vērā turpmāko izpēti un praktisko pieredzi, lai arī turpmāk uzlabotu gaļas ražošanai audzētu cāļu labturību, tostarp šādu cāļu izcelsmes saimi, jo īpaši saistībā ar tiem aspektiem, kas šajā direktīvā nav paredzēti. Šādā ziņojumā būtu īpaši jāizskata iespējas ieviest rādītājus, lai noteiktu sliktus labturības apstākļus, kas konstatēti pēcnāves izmeklēšanā, un ģenētisko parametru ietekme uz konstatētajiem trūkumiem, kas izraisa gaļas ražošanai audzētu cāļu sliktu labturību.

               (15)

               Dalībvalstīm būtu jānosaka noteikumi par sankcijām, kādas piemērojamas, ja ir pārkāpti šīs direktīvas noteikumi, un jānodrošina to piemērošana. Šīm sankcijām jābūt efektīvām, samērīgām un preventīvām.

               (16)

               Saskaņā ar 34. punktu Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu (8) Padomei būtu jāiesaka dalībvalstīm gan savām vajadzībām, gan Kopienas interesēs izstrādāt savas tabulas, kur pēc iespējas precīzāk atspoguļota atbilstība starp šo direktīvu un tās transponēšanas pasākumiem, un padarīt tās publiski pieejamas.

               (17)

               Šīs direktīvas īstenošanai vajadzīgie pasākumi būtu jāpieņem saskaņā ar Padomes Lēmumu 1999/468/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (9),

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Priekšmets un darbības joma
   1.   Šo direktīvu piemēro gaļas ražošanai audzētiem cāļiem.
   Taču to nepiemēro:

               a)

               novietnēm ar mazāk kā 500 cāļiem;

               b)

               novietnēm vienīgi ar vaislas cāļiem;

               c)

               inkubatoriem;

               d)

               cāļiem turēšanai galvenokārt telpās un cāļiem brīvā turēšanā, kā minēts IV pielikuma b), c), d), e) apakšpunktā Komisijas Regulā (EEK) Nr. 1538/91 (1991. gada 5. jūnijs), ar ko ievieš sīki izstrādātus noteikumus Regulas (EEK) Nr. 1906/90 par dažiem mājputnu tirdzniecības standartiem īstenošanai (10); un

               e)

               bioloģiski audzētiem cāļiem atbilstīgi Padomes Regulai (EEK) Nr. 2092/91 (1991. gada 24. jūnijs) par lauksaimniecības produktu bioloģisku ražošanu un norādēm par to uz lauksaimniecības produktiem un pārtikas produktiem (11).

         2.   Šo direktīvu piemēro gaļas putnu saimēm novietnēs, kurās ir gan vaislas, gan gaļas putnu saimes.
   Dalībvalstis var brīvi izvēlēties, vai piemērot stingrākus pasākumus jomā, uz ko attiecas šī direktīva.
   Galvenais atbildīgais par dzīvnieku labturību ir dzīvnieku īpašnieks vai turētājs.
   2. pants
   Definīcijas
   1.   Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:

               a)

               “īpašnieks” ir jebkura fiziska vai juridiska persona vai personas, kam pieder novietne, kurā tur cāļus;

               b)

               “turētājs” ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kura saskaņā ar līgumu vai tiesību aktiem pastāvīgi vai uz laiku ir atbildīga par cāļiem;

               c)

               “kompetentā iestāde” ir galvenā dalībvalsts varas iestāde, kura ir kompetenta veikt pārbaudes saistībā ar dzīvnieku labturību, veterinārās un zootehniskās pārbaudes, vai jebkura cita iestāde, kurai šīs pilnvaras ir piešķirtas reģionālā, vietējā vai citā mērogā;

               d)

               “valsts pilnvarots veterinārārsts” ir veterinārārsts, kas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 854/2004 I pielikuma III sadaļas IV nodaļas A daļu ir kvalificēts darboties šādā amatā un kuru iecēlusi kompetentā iestāde;

               e)

               “cālis” ir Gallus gallus sugas dzīvnieks, ko audzē gaļas ražošanai;

               f)

               “novietne” ir ražošanas vieta, kurā tur cāļus;

               g)

               “mītne” ir novietnes ēka, kurā tur cāļu saimi;

               h)

               “izmantojamā teritorija” ir pakaisīta teritorija, kurai cāļi var piekļūt jebkurā laikā;

               i)

               “saimes blīvums” ir cāļu, kuri vienlaikus uzturas kādā mītnē, kopīgais dzīvsvars uz vienu izmantojamās teritorijas kvadrātmetru;

               j)

               “saime” ir cāļu grupa, kas izmitināti novietnes mītnē un vienlaikus uzturas šajā mītnē;

               k)

               “dienas mirstības koeficients” ir to cāļu skaits, kuri nomiruši vienā mītnē vienas dienas laikā, tostarp tie, kuri izbrāķēti un nokauti slimības vai citu iemeslu dēļ, kas dalīts ar kopīgo cāļu skaitu, kuri tajā dienā atradās mītnē, un reizināts ar 100;

               l)

               “dienas mirstības koeficientu kopsumma” ir dienas mirstības koeficientu summa.

         2.   “Izmantojamās teritorijas” definīciju 1. punkta h) apakšpunktā drīkst papildināt, lai attiecinātu to uz nepakaisītām teritorijām, saskaņā ar 11. pantā minēto procedūru atbilstīgi Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes sniegtam zinātniskam atzinumam par nepakaisītu teritoriju ietekmi uz cāļu labturību.
   3. pants
   Cāļu turēšanas prasības
   1.   Dalībvalstis nodrošina, ka:

               a)

               visas mītnes atbilst I pielikumā norādītajām prasībām;

               b)

               kompetentā iestāde vai valsts pilnvarotais veterinārārsts veic pieprasītās pārbaudes, uzraudzību un papildu pasākumus, tostarp III pielikumā paredzētos.

         2.   Dalībvalstis nodrošina, ka maksimālais saimes blīvums novietnē vai novietnes mītnē nekad nepārsniedz 33 kg/m2.
   3.   Atkāpjoties no 2. punkta, dalībvalstis var noteikt, ka cāļus tur lielāka blīvuma saimēs, ja īpašnieks vai audzētājs papildus I pielikumā noteiktajām prasībām atbilst II pielikuma prasībām.
   4.   Dalībvalstis nodrošina, ka, ja saskaņā ar 3. punktu piešķir atkāpi, tad maksimālais saimes blīvums novietnē vai novietnes mītnē nekad nepārsniedz 39 kg/m2.
   5.   Ja ir izpildīti V pielikuma nosacījumi, dalībvalstis var atļaut palielināt 4. punktā minēto maksimālo saimes blīvumu novietnē ne vairāk kā par 3 kg/m2.
   4. pants
   Apmācība un norādījumi personām, kas strādā ar cāļiem
   1.   Dalībvalstis gādā par to, lai turētāji, kas ir fiziskas personas, būtu saņēmuši pienācīgu apmācību savu pienākumu veikšanai un lai būtu pieejami atbilstīgi apmācību kursi.
   2.   Panta 1. punktā minētajos apmācību kursos galveno uzmanību pievērš labturības aspektiem, un tie jo īpaši aptver IV pielikumā uzskaitītos jautājumus.
   3.   Dalībvalstis nodrošina, ka tiek izveidota sistēma apmācību kursu kontrolei un apstiprināšanai. Cāļu turētājam ir attiecīgās dalībvalsts kompetentās iestādes atzīts sertifikāts, kas apliecina šādu apmācības kursu pabeigšanu vai to, ka ir iegūta šādām apmācībām līdzvērtīga pieredze.
   4.   Dalībvalstis var atzīt pirms 2010. gada 30. jūnija iegūto pieredzi kā līdzvērtīgu dalībai šādos apmācību kursos un izsniedz sertifikātus, kas apliecina šādu līdzvērtību.
   5.   Dalībvalstis var noteikt, ka 1. līdz 4. punktā noteiktās prasības piemēro arī īpašniekiem.
   6.   Īpašnieks vai turētājs dod norādes un ieteikumus par atbilstīgām dzīvnieku labturības prasībām, tostarp saistībā ar novietnēs praktizētajām brāķēšanas un kaušanas metodēm, tām personām, kuras tie nodarbina vai nolīgst kopt cāļus vai arī tos ķert un iekraut.
   5. pants
   Putnu gaļas marķēšana
   Ne vēlāk kā 2009. gada 31. decembrī Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par iespēju ieviest īpaši saskaņotu obligātu cāļu gaļas, gaļas produktu un izstrādājumu marķēšanas sistēmu, kas pamatota uz atbilstību dzīvnieku labturības standartiem.
   Ziņojumā ņem vērā iespējamo sociālekonomisko saistību un ietekmi uz Kopienas saimnieciskajiem partneriem, kā arī šādas marķēšanas shēmas atbilstību Pasaules Tirdzniecības organizācijas noteikumiem.
   Līdz ar ziņojumu iesniedz atbilstīgus tiesību aktu priekšlikumus, ņemot vērā dalībvalstu apsvērumus un gūto pieredzi, piemērojot brīvprātīgās marķēšanas sistēmas.
   6. pants
   Komisijas ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei
   1.   Pamatojoties uz Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes zinātnisko atzinumu, Komisija ne vēlāk kā 2010. gada 31. decembrī iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par ģenētisko parametru ietekmi uz konstatētajiem trūkumiem, kas izraisa cāļu sliktu labturību. Vajadzības gadījumā līdz ar šo ziņojumu iesniedz atbilstīgus tiesību aktu priekšlikumus.
   2.   Dalībvalstis, pamatojoties uz vismaz viena gada laikā nokauto mājputnu saimju reprezentatīvā parauga kontroli, iesniedz Komisijai savākto datu rezultātus. Lai varētu veikt attiecīgu analīzi, III pielikumā minētajām prasībām attiecībā uz paraugiem un datiem vajadzētu būt zinātniski pamatotām, objektīvām un salīdzināmām un noteiktām saskaņā ar 11. pantā minēto procedūru.
   Dalībvalstīm datu vākšanai šīs direktīvas mērķiem var būt vajadzīgs finansiāls Komisijas atbalsts.
   3.   Pamatojoties uz pieejamiem datiem un ņemot vērā jaunus zinātniskus pierādījumus, vēlākais līdz 2012. gada 30. jūnijam Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par šīs direktīvas piemērošanu un tās ietekmi uz cāļu labturību, kā arī par labturības rādītāju izstrādi. Ziņojumā ņem vērā dažādos audzēšanas apstākļus un metodes. Tajā ņem vērā arī šīs direktīvas sociāli ekonomiskās un administratīvās sekas, tostarp attiecībā uz reģionāliem aspektiem.
   7. pants
   Pārbaudes
   1.   To, vai tiek ievērotas šīs direktīvas prasības, kompetentā iestāde pārbauda, veicot nediskriminējošas pārbaudes.
   Šādas pārbaudes veic atbilstīgi katrā dalībvalstī turēto dzīvnieku proporcijai saskaņā ar atbilstīgiem noteikumiem, kas izklāstīti Regulā (EK) Nr. 882/2004, un tās var veikt vienlaikus ar citām pārbaudēm.
   Dalībvalstis ievieš atbilstīgas procedūras saimes blīvuma noteikšanai.
   2.   Katru gadu līdz 30. jūnijam dalībvalstis iesniedz Komisijai gada pārskatu par iepriekšējā gadā veiktajām 1. punktā noteiktajām pārbaudēm. Pārskatam pievieno to atbilstošo darbību sarakstu, ko kompetentā iestāde veic, lai atrisinātu galvenās atklātās labturības problēmas.
   8. pants
   Labas pārvaldības prakses rokasgrāmatas
   Dalībvalstis veicina labas pārvaldības prakses rokasgrāmatu izstrādi, kurās ietver ieteikumus attiecībā uz šīs direktīvas ievērošanu. Šādu rokasgrāmatu izplatīšana un izmantošana tiek veicināta.
   9. pants
   Sankcijas
   Dalībvalstis pieņem noteikumus par sankcijām, kas piemērojamas par to valsts noteikumu pārkāpumiem, kuri pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu sankciju īstenošanu. Sankcijas ir efektīvas, samērīgas un preventīvas. Dalībvalstis informē Komisiju par šiem noteikumiem vēlākais līdz 2010. gada 30. jūnijam, kā arī tūlīt informē to par katru turpmāk pieņemtu grozījumu, kas tos ietekmē.
   10. pants
   Īstenošanas pilnvaras
   Pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu šīs direktīvas vienādu īstenošanu, var pieņemt saskaņā ar 11. pantā minēto procedūru.
   11. pants
   Komitejas procedūra
   1.   Komisijai palīdz Pastāvīgā pārtikas aprites un dzīvnieku veselības komiteja, kas izveidota saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 178/2002 (2002. gada 28. janvāris), ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (12) (“Komiteja”).
   2.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pantu.
   Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais termiņš ir trīs mēneši.
   12. pants
   Transponēšana
   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas ir vajadzīgi, lai vēlākais līdz 2010. gada 30. jūnijam izpildītu šīs direktīvas prasības.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā veicamas šādas atsauces.
   13. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   14. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Luksemburgā, 2007. gada 28. jūnijā

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         S. GABRIEL

      (1)  2006. gada 14. februāra Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).

      (2)  2005. gada 26. oktobra Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).

      (3)  OV L 221, 8.8.1998., 23. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 806/2003 (OV L 122, 16.5.2003., 1. lpp.).

      (4)  OV L 323, 17.11.1978., 14. lpp. Konvencijā grozījumi izdarīti ar Grozījumu protokolu (OV L 395, 31.12.1992., 22. lpp.).

      (5)  OV L 139, 30.4.2004., 206. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1791/2006 (OV L 363, 20.12.2006., 1. lpp.).

      (6)  OV L 165, 30.4.2004., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1791/2006.

      (7)  OV L 224, 18.8.1990., 19. lpp. Lēmumā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1791/2006.

      (8)  OV C 321, 31.12.2003., 1. lpp. Labotā redakcija OV C 4, 8.1.2004., 7. lpp.

      (9)  OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp. Lēmumā grozījumi izdarīti ar Lēmumu 2006/512/EK (OV L 200, 22.7.2006., 11. lpp.).

      (10)  OV L 143, 7.6.1991., 11. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2029/2006 (OV L 414, 30.12.2006., 29. lpp.).

      (11)  OV L 198, 22.7.1991., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 394/2007 (OV L 98, 13.4.2007., 3. lpp.).

      (12)  OV L 31, 1.2.2002., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 575/2006 (OV L 100, 8.4.2006., 3. lpp.).

      I PIELIKUMS
      PRASĪBAS, KO PIEMĒRO NOVIETNĒM
      Papildus attiecīgajiem noteikumiem citos atbilstīgos Kopienas tiesību aktos piemēro arī šādas prasības:
      Dzirdinātavass

                  1.

                  Dzirdinātavas novieto un izmanto tādā veidā, lai pēc iespējas samazinātu šķidruma izšļakstīšanos.

            Barošana

                  2.

                  Barība ir pieejama nepārtraukti, vai arī to izsniedz īpašās ēdienreizēs, kā arī putnus nedrīkst atstāt bez barības vairāk nekā 12 stundas pirms paredzamās cāļu kaušanas.

            Pakaiši

                  3.

                  Uz grīdas virsmas visu laiku ir visiem cāļiem pieejami sausi un irdeni pakaiši.

            Ventilācija un apkure

                  4.

                  Lai telpas nepārkarstu, ir pietiekama ventilācija, vajadzības gadījumā to izmantojot kopā ar apkures sistēmu, lai atbrīvotos no pārāk liela mitruma.

            Troksnis

                  5.

                  Trokšņa līmeni samazina līdz minimumam. Ventilatorus, barošanas iekārtas vai citas iekārtas konstruē, izvieto, ekspluatē un apkopj tā, lai tās radītu pēc iespējas mazāk trokšņa.

            Apgaismojums

                  6.

                  Visās ēkās gaismas intensitāte apgaismošanas laikā ir vismaz 20 luksi, mērot putnu acu augstumā, un tā apgaismo vismaz 80 % izmantojamās teritorijas. Vajadzības gadījumā apgaismojumu var īslaicīgi samazināt, ievērojot veterinārārsta norādījumus.

                  7.

                  Septiņu dienu laikā no brīža, kad cāļi ir ievietoti ēkā, un līdz trim dienām pirms to paredzētās kaušanas apgaismojumam jādarbojas 24 stundu ciklā, kā arī jāiekļauj kopumā vismaz sešas stundas ilgi tumsas periodi ar vismaz vienu nepārtrauktu vismaz četras stundas ilgu tumsas periodu, neietverot krēslas periodus.

            Pārbaudes

                  8.

                  Visi cāļi, ko tur novietnē, ir jāpārbauda vismaz divas reizes dienā. Īpaša uzmanība būtu jāpievērš pazīmēm, kas norāda uz dzīvnieku labturības un/vai dzīvnieku veselības pasliktināšanos.

                  9.

                  Cāļus, kuri ir smagi ievainoti vai kuriem ir nepārprotamas veselības traucējumu pazīmes, piemēram, tādus cāļus, kuriem staigāšana sagādā grūtības, kuriem ir ascīts smagā formā vai nopietni defekti, un tādus, kuri, iespējams, cieš sāpes, atbilstīgi ārstē vai nekavējoties izbrāķē un nogalina. Vajadzības gadījumā sazinās ar veterinārārstu.

            Tīrīšana

                  10.

                  Katru reizi pēc depopulācijas un pirms jaunas saimes ievešanas mītnē tās mītnes, aprīkojuma vai piederumu daļas, kas nonāk kontaktā ar cāļiem, rūpīgi iztīra un dezinficē. Pēc depopulācijas no mītnes jāaizvāc visi pakaiši un jāsagādā tīri pakaiši.

            Uzskaite

                  11.

                  Īpašnieks vai turētājs katrā novietnes mītnē veic uzskaiti par:

                              a)

                              ievesto cāļu skaitu;

                              c)

                              cāļu hibrīdiem vai šķirnēm, ja tas ir zināms;

                              d)

                              katrā pārbaudē – par mirušo putnu skaitu, norādot cēloņus, ja tādi ir zināmi, kā arī izbrāķēto putnu skaitu, pamatojot to;

                              e)

                              to cāļu skaitu, kas paliek saimē pēc cāļu aizvešanas pārdošanai vai kaušanai.

                              b)

                              izmantojamo teritoriju;

                        Minētās uzskaites pierakstus glabā vismaz trīs gadus, un tos dara pieejamus kompetentajai iestādei pārbaudes veikšanas laikā vai pēc cita šīs iestādes pieprasījuma.

            Ķirurģiska iejaukšanās

                  12.

                  Ir aizliegta jebkāda ķirurģiska iejaukšanās, ko veic citiem, nevis ārstnieciskiem vai diagnostikas mērķiem un kā rezultātā tiek bojāta vai zaudēta ķermeņa jūtīgā daļa vai rodas kaulu struktūras izmaiņas.
                  Tomēr dalībvalstis var atļaut knābju apgriešanu, ja ir izmantoti visi citi pasākumi spalvu izknābšanas un kanibālisma novēršanai. Šādos gadījumos to veic tikai pēc konsultācijas ar veterinārārstu un saskaņā ar viņa norādījumiem, un to veic kvalificēts personāls cāļiem, kas nav vecāki par 10 dienām. Turklāt dalībvalstis var atļaut arī cāļu kastrāciju. Kastrāciju var veikt tikai veterinārārsta pārraudzībā un tikai personāls, kas ir saņēmis īpašu apmācību.

      II PIELIKUMS
      PRASĪBAS LIELĀKA SAIMES BLĪVUMA IZMANTOŠANAI
      Paziņojums un dokumentācija
      Piemēro šādas prasības:

                  1.

                  Īpašnieks vai turētājs paziņo kompetentajai iestādei par savu vēlmi turēt saimi, kuras blīvums pārsniedz 33 kg/m2 dzīvsvara.
                  Viņš norāda precīzu skaitli un informē kompetento iestādi par jebkādām saimes blīvuma izmaiņām vismaz 15 darba dienas pirms saimes ievešanas mītnē.
                  Ja kompetentā iestāde lūdz, tad paziņojumam pievieno dokumentu, kurā apkopota informācija no 2. punktā paredzētajiem dokumentiem.

                  2.

                  Īpašnieks vai turētājs saglabā un patur mītnē pieejamu apkopotu dokumentāciju, kurā sīki aprakstītas ražošanas sistēmas. Jo īpaši dokumentācijā iekļauj informāciju par mītnes un tās iekārtu sīku tehnisko raksturojumu, proti:

                              a)

                              mītnes plānu, tostarp cāļu apdzīvoto vietu izmērus;

                              b)

                              par ventilāciju un vajadzības gadījumā arī dzesēšanas un apkures sistēmas, tostarp to atrašanās vietas, ventilācijas plānu, kurā detalizēti norādīti gaisa kvalitātes rādītāji, kurus cenšas sasniegt, piemēram, gaisa plūsmas, gaisa ātruma un temperatūras rādītāji;

                              c)

                              par barošanas un ūdens nodrošināšanas sistēmām un to atrašanās vietu;

                              d)

                              signalizācijas sistēmām un rezerves sistēmām gadījumos, kad pārstāj darboties kāda automātiskā vai mehāniskā iekārta, kas ir būtiski svarīgas dzīvnieku veselībai un labsajūtai;

                              e)

                              grīdas veidu un parasti izmantojamo pakaišu veidu.

            Dokumentācija ir pieejama kompetentajai iestādei pēc pieprasījuma, un to sistēmas tehniskās pārbaudes.
      Īpašnieks vai turētājs nekavējoties paziņo kompetentajai iestādei par jebkādām izmaiņām aprakstītajā mītnē, iekārtās vai procedūrās, kas var ietekmēt putnu labturību.nepārtraukti atjauno. Jo īpaši jāreģistrē veiktās ventilācijas un signalizācijas
      Prasības novietnēm – vides rādītāju kontrole

                  3.

                  Īpašnieks vai turētājs nodrošina, ka ikviena novietnes mītne ir aprīkota ar ventilācijas un vajadzības gadījumā arī ar apkures un dzesēšanas sistēmām, kuras ir projektētas, izveidotas un izmantojamas tādā veidā, ka:

                              a)

                              amonjaka (NH3) koncentrācija nepārsniedz 20 ppm un oglekļa dioksīda (CO2) koncentrācija nepārsniedz 3 000 ppm, mērot cāļu galvu augstumā;

                              b)

                              ja ārā temperatūra ēnā pārsniedz 30 °C, tad temperatūra telpās nepārsniedz āra temperatūru vairāk kā par 3 °C;

                              c)

                              vidējais relatīvais mitrums mītnes iekšienē 48 stundu laikā nepārsniedz 70 %, ja āra temperatūra ir mazāka par 10 °C.

      III PIELIKUMS
      UZRAUDZĪBA UN PAPILDU PASĀKUMI KAUTUVĒ
      (saskaņā ar 3. panta 1. punktu)
      1.   Mirstība

                  1.1.

                  Ja saimes blīvums pārsniedz 33 kg/m2, saimes pavaddokumentos norāda īpašnieka vai turētāja aprēķināto dienas mirstības koeficientu un dienas mirstības koeficientu kopsummu, un cāļu hibrīdus vai šķirnes.

                  1.2.

                  Valsts pilnvarotā veterinārārsta uzraudzībā šīs ziņas, kā arī ceļā mirušo broileru skaitu reģistrē, norādot novietni un novietnes mītni. Ziņu ticamību un dienas mirstības koeficientu kopsummu pārbauda, ņemot vērā nokauto broileru skaitu un ceļā uz kautuvi mirušo broileru skaitu.

            2.   Pēcnāves pārbaude
      Saistībā ar Regulas (EK) Nr. 854/2004 ietvaros veikto kontroli valsts pilnvarotais veterinārārsts novērtē pēcnāves pārbaudes rezultātus, lai noteiktu citas iespējamās pazīmes, kas liecinātu par sliktiem labturības apstākļiem, piemēram, par neparasti augstu kontaktdermatīta līmeni, parazitāro, sistēmisko slimību esamību saimes izcelsmes novietnē vai novietnes mītnē.
      3.   Rezultātu paziņošana
      Ja mirstības koeficients, kā norādīts 1. punktā, vai pēcnāves pārbaudes rezultāti, kā norādīts 2. punktā, liecina par sliktiem dzīvnieku labturības apstākļiem, valsts pilnvarotais veterinārārsts paziņo datus dzīvnieku īpašniekam vai turētājam un kompetentajai iestādei. Dzīvnieku īpašnieks vai turētājs un kompetentā iestāde veic atbilstīgus pasākumus.

      IV PIELIKUMS
      APMĀCĪBAS
      Direktīvas 4. panta 2. punktā minētajos apmācību kursos sniedz pārskatu vismaz par Kopienas tiesību aktiem saistībā ar cāļu aizsardzību, un jo īpaši par šādiem jautājumiem:

                  a)

                  I un II pielikumu;

                  b)

                  fizioloģiju, jo īpaši par dzeršanas un barības uzņemšanas vajadzībām, dzīvnieku izturēšanos un stresa jēdzienu;

                  c)

                  praktiskiem aspektiem uzmanīgā darbā ar cāļiem un tos ķerot, iekraujot un pārvadājot;

                  d)

                  cāļu kopšanu ārkārtas gadījumos, nogalināšanu un brāķēšanu, un kaušanu ārkārtas gadījumos;

                  e)

                  profilaktiskiem bioloģiskās drošības pasākumiem.

      V PIELIKUMS
      KRITĒRIJI SAIMES BLĪVUMA PALIELINĀŠANAI
      (minēti 3. panta 5. punktā)
      1.   Kritēriji

                  a)

                  Turēšanas uzraudzība, ko kompetentā iestāde veica pēdējos divos gados, neatspoguļo trūkumus attiecībā uz šīs direktīvas prasību ievērošanu; un

                  b)

                  pārraugot savas novietnes, to īpašnieks vai turētājs izmanto 8. pantā minētās labas pārvaldības prakses rokasgrāmatas; un

                  c)

                  vismaz septiņās secīgi pārbaudītās saimēs attiecīgajā mītnē kopējais dienas mirstības koeficients bija zemāks par 1 % + 0,06 %, reizināts ar saimes kaušanas vecumu dienās.

            Ja kompetentā iestāde pēdējos divos gados nav veikusi turēšanas uzraudzību, tad vismaz vienreiz ir jāveic kontrole, lai pārbaudītu, vai ir izpildīta a) punktā minētā prasība.
      2.   Izņēmuma gadījumi
      Atkāpjoties no 1. punkta c) apakšpunkta, kompetentā iestāde var izlemt palielināt saimes blīvumu, ja īpašnieks vai turētājs ir sniedzis pietiekamus paskaidrojumus par paaugstināta dienas kopējās mirstības rādītāja izņēmuma raksturu vai pierāda, ka tā iemesli ir ārpus viņa kontroles iespējām.


title: Padomes Direktīva (1978. gada 21. decembris), ar ko aizliedz laist tirgū un izmantot augu aizsardzības līdzekļus, kuru sastāvā ir konkrētas aktīvās vielas

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31979L0117

Oficiālais Vēstnesis L 033 , 08/02/1979 Lpp. 0036 - 0040 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 10 Lpp. 0168  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 03 Sējums 24 Lpp. 0046  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 10 Lpp. 0168  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 03 Sējums 15 Lpp. 0126  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 03 Sējums 15 Lpp. 0126

		Padomes Direktīva(1978. gada 21. decembris),ar ko aizliedz laist tirgū un izmantot augu aizsardzības līdzekļus, kuru sastāvā ir konkrētas aktīvās vielas(79/117/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā augkopībai ir ļoti nozīmīga vieta Eiropas Ekonomikas kopienā;tā kā augkopības ražu nepārtraukti ietekmē kaitīgi organismi un nezāles; tā kā ir ļoti būtiski aizsargāt augus pret šiem riska faktoriem, lai nebūtu ražas zudumu un lai tie būtu pieejami tirgū;tā kā viena no nozīmīgākajām augu un augu produktu aizsardzības un lauksaimniecības ražīguma paaugstināšanas metodēm ir augu aizsardzības līdzekļu izmantošana;tā kā kopumā šo augu aizsardzības līdzekļu ietekme uz augkopību nevar būt pilnīgi labvēlīga; tā kā to izmantošana ietver riska faktorus cilvēkiem un videi, jo galvenokārt tās ir toksiskas vielas vai preparāti ar bīstamu iedarbību;tā kā dažu augu aizsardzības līdzekļu gadījumā riska faktori ir tik būtiski, ka šo līdzekļu turpmāka izmantošana nav pilnīgi vai daļēji pieļaujama;tā kā dalībvalstis tādēļ ne tikai kontrolēja augu aizsardzības līdzekļu realizāciju, bet arī ieviesa ierobežojumus vai aizliegumus attiecībā uz noteiktu augu aizsardzības līdzekļu izmantošanu un arī realizāciju;tā kā šie noteikumi dažādās dalībvalstīs atšķiras un tādēļ rodas šķēršļi, kas tieši ietekmē kopējā tirgus ieviešanu un darbību;tā kā no šādiem šķēršļiem tomēr būtu vēlams izvairīties, saskaņojot attiecīgus noteikumus, kas dalībvalstīs noteikti ar normatīvajiem un administratīvajiem aktiem;tā kā tādēļ, liekas, ir pamats ieviest aizliegumus attiecībā uz visiem augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur aktīvās vielas, kuras, pienācīgi lietojot pat tikai paredzētajam mērķim, izraisa vai var izraisīt kaitīgu iedarbību uz cilvēku vai dzīvnieku veselību vai īpaši nelabvēlīgu ietekmi uz vidi;tā kā dažiem augu aizsardzības līdzekļiem tomēr var pieļaut izņēmumus attiecībā uz izmantošanu attiecīgajā valstī, kur ekoloģisku apsvērumu dēļ pastāv īpaša vajadzība un kur riska faktori ir mazāki nekā citu iepriekš atļauto izmantošanas veidu gadījumā;tā kā pat šie izņēmumi būtu jāizslēdz, tiklīdz ir pieejamas mazāk bīstamas apstrādes metodes;tā kā, no otras puses, ir nepieciešams piešķirt dalībvalstu iestādēm ierobežotas tiesības uz laiku apturēt izmantošanas aizliegumu, ja rodas neparedzēti draudi augkopībai, kurus nevar apturēt ar citiem līdzekļiem;tā kā direktīvā neiekļauj augu aizsardzības līdzekļus pētnieciskiem un analītiskiem mērķiem;tā kā turklāt nav adekvāti piemērot Kopienas noteikumus augu aizsardzības līdzekļiem, ko eksportē uz trešajām valstīm, jo šajās valstīs parasti pastāv savi noteikumi;tā kā šīs direktīvas īstenošana un tās pielikuma pielāgošana jaunākajām zinātnes un tehnikas atziņām prasa ciešu sadarbību starp Komisiju un dalībvalstīm; tā kā Pastāvīgās augu veselības komitejas un Pesticīdu zinātniskās komitejas procedūra pašlaik, ierobežotā laikā, dod tam pietiekamu pamatu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠī direktīva attiecas uz aizliegumu laist tirgū un izmantot augu aizsardzības līdzekļus, kuru sastāvā ir noteiktas aktīvās vielas.2. pantsŠajā direktīvā izmanto šādas definīcijas:1. Augu aizsardzības līdzekļiAktīvās vielas un preparāti, kas satur vienu vai vairākas aktīvās vielas, kas domātas:1.1. lai iznīcinātu organismus, kas kaitīgi augiem vai augu produktiem, vai lai aizsargātu augus no šādiem organismiem, ciktāl šādas vielas vai preparāti nav definēti šādos noteikumos;1.2. lai ietekmētu augu dzīvības procesus, bet ne kā barības vielas;1.3. lai aizsargātu augu produktus, ciktāl uz šādām vielām vai preparātiem neattiecas Padomes vai Komisijas īpaši noteikumi par konservantiem;1.4. lai iznīcinātu nevēlamus augus;1.5. lai iznīcinātu augu daļas vai novērstu augu nevēlamu augšanu.2. VielasĶīmiski elementi un to savienojumi, dabiski vai ražoti.3. PreparātiMaisījumi vai šķīdumi, kas sastāv no divām vai vairākām vielām vai mikroorganismiem, vai vīrusiem, ko izmanto kā augu aizsardzības līdzekļus.4. Aktīvās vielasVielas, mikroorganismi un vīrusi, kam piemīt vispārēja vai specifiska iedarbība:4.1. uz kaitīgiem organismiem vai4.2. uz augiem, augu daļām vai augu produktiem.5. AugiDzīvie augi un dzīvās augu daļas, ieskaitot svaigus augļus un sēklas.6. Augu produktiProdukti neapstrādātā veidā vai pēc vienkāršas apstrādes, piemēram, malšanas, žāvēšanas vai presēšanas, bet neiekļaujot pašus augus, kā definēts 5. punktā.7. Kaitīgie organismiDzīvnieku vai augu izcelsmes kaitēkļi, kas apdraud augus un augu produktus, vai vīrusi, mikoplazmas vai citi patogēni.8. DzīvniekiTādu sugu dzīvnieki, ko cilvēki parasti baro, tur vai lieto pārtikā.9. Laišana tirgūJebkura īpašuma nodošana, par samaksu vai bez maksas.10. VideCilvēku saistība ar ūdeni, gaisu, zemi un visām bioloģiskām formām.3. pantsDalībvalstis nodrošina, ka augu aizsardzības līdzekļi, kas satur vienu vai vairākas aktīvas vielas, kuras uzskaitītas pielikumā, netiek laisti tirgū vai izmantoti.Pirmo daļu nepiemēro augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur niecīgus piemaisījumus, ja tādi radušies ražošanas procesā un kaitīgi neietekmē cilvēkus, dzīvniekus vai vidi.4. pants1. Atkāpjoties no 3. panta, dalībvalstis drīkst pielikuma otrajā ailē noteiktajos gadījumos uz laiku atļaut laist tirgū vai izmantot to teritorijā augu aizsardzības līdzekļus, kas satur noteiktas aktīvas vielas, kas uzskaitītas pielikuma pirmajā ailē.2. Dalībvalstis informē citas dalībvalstis un Komisiju par visiem gadījumiem, kad ir piemērots 1. punkts, un, ja Komisija pieprasa, sniedz sīku pārskatu, cik daudz katra aktīvā viela ir lietota.5. pantsDirektīva neattiecas uz augu aizsardzības līdzekļiem, kas paredzēti:a) pētnieciskiem vai analītiskiem mērķiem;b) eksportam uz trešajām valstīm.6. pants1. Pēc Komisijas konsultēšanās ar Pesticīdu zinātnisko komiteju, kas izveidota saskaņā ar Lēmumu 78/436/EEK [4], un saskaņā ar 8. pantā noteikto procedūru pieņem šo:a) visus grozījumus A grupā (dzīvsudraba savienojumi) un B grupā (stabilie hlororganiskie savienojumi) attiecībā uz vielām pielikuma 1. ailē;b) visus pielikuma 2. ailē nepieciešamos grozījumus. Ja jāatceļ kāds grozījums, nav nepieciešama iepriekšēja konsultēšanās ar zinātnisko komiteju, ja visas dalībvalstis informējušas Komisiju, ka tās nedomā vai vairs nedomā ilgāk izmantot šo grozījumu. Šo informāciju var iesniegt Pastāvīgajai augu veselības komitejai, kas izveidota saskaņā ar Lēmumu 76/894/EEK [5].2. 1. punkts ir spēkā piecus gadus no 1981. gada 1. janvāra.Padome, rīkojoties vienbalsīgi attiecībā uz Komisijas priekšlikumu, var nolemt pagarināt 1. punkta derīguma laiku vai atcelt jebkurus ierobežojumus attiecībā uz tā piemērošanu.3. Visus pielikuma grozījumus, kas nav noteikti 1. punktā, Padome pieņem pēc Komisijas priekšlikuma.4. Komisija vismaz reizi divos gados pārbauda, vai un kādā mērā būtu jāgroza pielikuma otrā aile.5. Visi grozījumi pielikumā jāveic saskaņā ar jaunākajām zinātnes un tehnikas atziņām.6. Aktīvu vielu iekļauj pielikumā, ja pienācīgi lietojot pat tikai paredzētajam mērķim, tā izraisa vai var izraisīt:a) kaitīgu ietekmi uz cilvēku vai dzīvnieku veselību;b) īpaši nelabvēlīgu ietekmi uz vidi.7. pants1. Ja neparedzamu draudu dēļ, kas apdraud augu ražošanu un ko nevar apkarot ar citiem līdzekļiem, dalībvalstī ir nepieciešams lietot augu aizsardzības līdzekli, kas satur vienu vai vairākas pielikumā uzskaitītās aktīvās vielas, attiecīgā dalībvalsts var atļaut laist tirgū un izmantot šādu līdzekli laika posmā līdz 120 dienām. Dalībvalsts par šādu rīcību nekavējoties informē citas dalībvalstis un Komisiju.2. Saskaņā ar 8. pantā noteikto procedūru, tas ir jādara nekavējoties, ja atkarībā no apstākļiem dalībvalsts rīcība attiecībā uz 1. punktu var tikt turpināta vai atkārtota.8. pants1. Ja jāievēro šajā pantā noteiktā procedūra, priekšsēdētājs nekavējoties pēc savas iniciatīvas vai pēc dalībvalsts pieprasījuma iesniedz jautājumus izskatīšanai Pastāvīgajā augu veselības komitejā, turpmāk "Komiteja".2. Dalībvalstu balsis Komitejā vērtē, kā noteikts Līguma 148. panta 2. punktā. Priekšsēdētājs balsošanā nepiedalās.3. Komisijas pārstāvis iesniedz Komitejai veicamo pasākumu projektu. Komiteja sniedz savu atzinumu par projektu termiņā, ko priekšsēdētājs nosaka atkarībā no jautājuma steidzamības. Atzinumus pieņem ar 41 balss vairākumu.4. Komisija apstiprina un tūlīt ievieš paredzamos pasākumus, ja tie ir saskaņā ar Komitejas atzinumu. Ja paredzamie pasākumi nav saskaņā ar Komitejas atzinumu vai ja atzinums nav sniegts, Komisija nekavējoties iesniedz Padomei priekšlikumu par veicamajiem pasākumiem. Padome pieņem pasākumus ar kvalificētu balsu vairākumu.Ja Padome nav pieņēmusi pasākumus triju mēnešu laikā pēc priekšlikuma iesniegšanas, Komisija nekavējoties pieņem un īsteno ierosinātos pasākumus.9. pantsDalībvalstīs, vēlākais, līdz 1980. gada 1. janvārim stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīsdirektīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.10. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1978. gada 21. decembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsOtto Graf Lambsdorff[1] OV C 200, 26.8.1976., 10. lpp.[2] OV C 30, 7.2.1977., 38. lpp.[3] OV C 114, 11.5.1977., 16. lpp.[4] OV L 124, 12.5.1978., 16. lpp.[5] OV L 340, 9.12.1976., 25. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMS3. pantā minēto aktīvo vielu vai aktīvo vielu grupu nosaukumi | Gadījumi, kuros saskaņā ar 4. pantu ir atļauts tirgot un lietot |A.Dzīvsudraba savienojumi1.Dzīvsudraba oksīds | kā krāsviela pret augļu koku vēzi (rūsu) ābelēm pēc ražas novākšanas un līdz acošanai |2.Dzīvsudraba hlorīds (kalomels) | a)rāceņiem pret Plasmodiophorab)sīpolu sēklām un augiem pret Sclerotiumc)dekoratīvajai un sporta laukumu velēnai pretSclerotinia un Fusarium |3.Citi neorganiskie dzīvsudraba savienojumi | |4.Dzīvsudraba alkilsavienojumi | a)puķu sīpolu un sēklas kartupeļu iemērkšanaib)bāzes un pirmsbāzes graudaugu sēklām, izņemot kukurūzu un cukurbiešu sēklas |5.Dzīvsudraba alkilsavienojumi un arilsavienojumi | a)kā krāsviela pret augļu koku vēzi (rūsu) ābelēm pēc ražas novākšanas un līdz acošanaib)rudeņos, lai vajadzības gadījumā pēc neparedzēti mitras vasaras novērstu Nectria galligena (rūsu) Bremlija ābelēm Ziemeļīrijāc)puķu sīpolu un sēklas kartupeļu iemērkšanaid)graudaugu, biešu, linu un rapšu sēklu apstrādei |B.Stabili hlororganiskie savienojumi1.Aldrīns | a)augsnes apstrādei stādaudzētavās, zemeņu dobēs pirms izstādīšanas, dekoratīvo augu dobēs un vīnaudzētavās pret Otiorrhynchusb)kartupeļu apstrādei Īrijā un Apvienotajā Karalistē, kas audzēti ganību zemē, pret Agriotesc)narcišu apstrādei, kuras paliek divus vai trīs gadus augsnē, pret Merodon equestris, Eumerus strigatus un Eumerus tuberculatus |2.Hlordāns | |3.Dieldrīns | |4.DDT | a)skujkoku stādiem iemērkšanai pret Hylobiusb)atsevišķu koku apstrādei pret mizgraužiem cīņā pretCeratocystis ulmic)cukurbiešu, kartupeļu un dekoratīvās vai sporta laukumu velēnas apstrādei pret Melolontha, Amphimallon, Phyllopertha, Cetonia un Sericad)cukurbiešu, kartupeļu, zemeņu, burkānu un dekoratīvo augu apstrādei pret Agrotis un Euxoae)graudaugu apstrādei pret Tipula |5.Endrīns | a)kā akaracīds ciklamenu un zemeņu pavairošanas materiālamb)apstrādei pret Arvicola terrestris L. augļudārzos, kur nav subkultūru |6.HCH, kas satur mazāk par 99,0 % gamma izomēra | |7.Heptahlors | biešu sēklu apstrādei sagatavošanas posmā pret Atomaria linearis, Agriotes spec., Myriapoda un Collembola |8.Heksahlorbenzols | |--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/13/EK (2002. gada 5. marts), ar ko Padomes Direktīvu 73/239/EEK groza attiecībā uz nedzīvības apdrošināšanas uzņēmumu obligāto maksātspējas normu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32002L0013

Oficiālais Vēstnesis L 077 , 20/03/2002 Lpp. 0017 - 0022

		Eiropas Parlamenta un padomes Direktīva 2002/13/EK(2002. gada 5. marts),ar ko Padomes Direktīvu 73/239/EEK groza attiecībā uz nedzīvības apdrošināšanas uzņēmumu obligāto maksātspējas normuEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 47. panta 2. punktu un 55. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru [3],tā kā:(1) Rīcības plānā attiecībā finanšu pakalpojumiem, ko Ķelnē 1999. gada 3. un 4. jūnijā un Lisabonā 2000. gada 23. un 24. martā apstiprināja Eiropadome, ir atzīts, ka apdrošināšanas uzņēmumu maksātspējas norma ir svarīgs instruments apdrošinājuma ņēmēju aizsardzībai vienotajā tirgū, jo tā garantē, ka apdrošināšanas uzņēmumiem ir pašu kapitāls, kas pielāgots to risku veidam, kurus tie sedz.(2) Padomes Pirmā Direktīva 73/239/EEK (1973. gada 24. jūlijs) par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz uzņēmējdarbības sākšanu un veikšanu tiešās apdrošināšanas nozarē, kas nav dzīvības apdrošināšana [4], paredz, ka apdrošināšanas uzņēmumiem ir jābūt maksātspējas normai.(3) Apdrošināšanas uzņēmumiem izvirzītā prasība papildus tehniskajām rezervēm apdrošināšanas saistību segšanai izveidot maksātspējas normu, kas paredzēta tam, lai mazinātu sekas sakarā ar nelabvēlīgām varbūtējām ekonomikas izmaiņām, ir svarīgs konsultatīvās uzraudzības sistēmas elements apdrošināto personu un apdrošinājuma ņēmēju aizsardzībai.(4) Pašreizējie noteikumi attiecībā uz maksātspējas normu, kas ieviesti ar Direktīvu 73/239/EEK, turpmākajos Kopienas tiesību aktos būtībā nav mainīti, un Padomes Direktīvā 92/49/EEK (1992. gada 18. jūnijs) par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana (Trešā nedzīvības apdrošināšanas direktīva) [5], noteikts, ka Komisija iesniedz ziņojumu Apdrošināšanas komitejai, kas izveidota ar Padomes Direktīvu 91/675/EEK [6], par nepieciešamību turpmāk saskaņot maksātspējas normu.(5) Komisija ir sagatavojusi minēto ziņojumu, ņemot vērā ieteikumus, kas tika formulēti Eiropas Savienības dalībvalstu apdrošināšanas uzraudzības iestāžu konferences ziņojumā par apdrošināšanas uzņēmumu maksātspēju.(6) Lai gan ziņojumā tika secināts, ka pašreizējā vienkāršā un striktā sistēma ir darbojusies apmierinoši un ka tās pamatā esošie principi ir pareizi, pateicoties plašai pārskatāmībai, tajā norādīts uz dažām nepilnībām dažos konkrētos gadījumos, jo īpaši, kad darbība saistīta ar mainīga riska profiliem.(7) Būtu jāvienkāršo un jāpalielina pašreizējie minimālo garantiju fondi, jo īpaši sakarā ar to, ka, kopš šīs prasības pieņemšanas, pieauguši prasījumu līmeņi un darbības izdevumi. Tāpēc būtu jāpaaugstina limiti, pēc kuru pārsniegšanas apdrošināšanas prēmiju un prasījumu summām, nosakot obligāto maksātspējas normu, piemēro zemāku procentu likmi.(8) Lai izvairītos no minimālo garantiju fondu dažādo līmeņu straujas un būtiskas paaugstināšanās nākotnē, būtu jāizveido mehānisms to paaugstināšanai saskaņā ar Eiropas patēriņa cenu indeksu.(9) Īpašos gadījumos, kad ir apdraudētas apdrošinājuma ņēmēju tiesības, ir svarīgi, lai kompetentās iestādes varētu savlaicīgi iejaukties, taču, izmantojot šādas tiesības, kompetentajām iestādēm būtu jāinformē apdrošināšanas uzņēmumi par šādas uzraudzības darbības iemesliem saskaņā ar pareizas pārvaldības principiem un attiecīgām procedūrām. Kamēr pastāv šāda situācija, kompetentajām iestādēm būtu jāatturas sniegt apliecinājumu, ka apdrošināšanas uzņēmumam ir pietiekama maksātspējas norma.(10) Ņemot vērā pārmaiņas tirgū un tādas pārapdrošināšanu specifiku, kuru noslēguši sākotnējie apdrošinātāji, kompetentajām iestādēm vajadzētu būt tiesīgām noteiktos apstākļos noteikt mazāku obligātās maksātspējas normas samazinājumu.(11) Gadījumā, kad apdrošinātājs ievērojami samazina savas darbības vai pārtrauc jaunu risku apdrošināšanu, ir jāparedz maksātspējas norma, kas ir pielāgota pastāvošajām saistībām sakarā ar spēkā esošajiem darījumiem atbilstīgi to tehnisko rezervju līmenim.(12) Īpašām nedzīvības apdrošināšanas nozarēm, kas ir saistītas ar īpaši mainīgu risku, obligāto maksātspējas normu vajadzētu būtiski paaugstināt, lai tā pilnīgāk būtu pielāgota patiesajam darījumu riskam.(13) Lai ņemtu vērā sekas, ko rada atšķirības metodēs, ko piemēro grāmatvedībā un aktuāru darbībā, būtu jāpielāgo obligātās maksātspējas normas aprēķins, lai garantētu šo metožu saskaņotību, tādējādi nodrošinot apdrošināšanas uzņēmumiem vienādus darbības nosacījumus.(14) Šajā direktīvā būtu jānosaka minimālās prasības attiecībā uz obligāto maksātspējas normu, un piederības dalībvalstīm būtu jāvar noteikt stingrākus noteikumus apdrošināšanas uzņēmumiem, ko apstiprinājušas pašu kompetentās iestādes.(15) Tāpēc būtu jāgroza Direktīva 73/239/EEK,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 73/239/EEK grozījumiAr šo Direktīvu 73/239/EEK groza šādi.1. Direktīvas 3. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:"1. Šī direktīva neattiecas uz savstarpējas apdrošināšanas apvienībām, kas atbilst šādu nosacījumu kopumam:a) statūtos ir paredzēta iespēja prasīt papildu iemaksas vai atlīdzības samazināšanu;b) darbība neaptver civiltiesiskās atbildības riskus, ja vien to sakarā nav paredzēta īpaša garantija saskaņā ar pielikuma C punktu, kredītriskus un galvojuma riskus;c) to iemaksu gada apjoms, kas iekasētas sakarā ar darbībām, uz ko attiecas šī direktīva, nepārsniedz 5 miljonus eiro;d) sakarā ar darbībām, uz ko attiecas šī direktīva, vismaz pusei iekasēto iemaksu ir jābūt no personām, kas ir savstarpējās apdrošināšanas apvienības biedri.Šī direktīva neattiecas uz uzņēmumiem, kas atbilst šādu nosacījumu kopumam:- uzņēmums neveic nevienu citu šīs direktīvas regulētu darbību kā vien to, kas pielikuma A punktā paredzēta kā 18. nozare,- šo darbību veic tikai vietējā mērogā, un apdrošinājuma summu izmaksā vienīgi natūrā, un- kopējie gada ieņēmumi, kurus iekasē attiecībā uz darbību, kas paredzēta tam, lai palīdzētu grūtībās nonākušām personām, nepārsniedz EUR 200000.Tomēr šā panta noteikumi neliedz savstarpējas dzīvības apdrošināšanas uzņēmumam prasīt licenci vai palikt licencētam saskaņā ar šo direktīvu."2. Direktīvas 16. pantu aizstāj ar šādu tekstu:"16. pants1. Katra dalībvalsts prasa, lai visiem apdrošināšanas uzņēmumiem, kuru galvenais birojs atrodas tās teritorijā, vienmēr būtu pietiekama faktiskā maksātspējas norma, kas attiecas uz tā uzņēmējdarbību kopumā un ir vismaz vienāda ar šajā direktīvā noteiktajiem obligātajiem apjomiem.2. Faktisko maksātspējas normu veido apdrošināšanas uzņēmuma aktīvi, kas ir brīvi no paredzamām saistībām, atskaitot nemateriālās vērtības, tostarp:a) samaksātais akciju kapitāls vai, savstarpējas apdrošināšanas uzņēmumu gadījumā, faktiskais sākumfonds, ko papildina visu dalībnieku konti, kuri atbilst šādiem kritērijiem:i) statūtos ir paredzēts, ka no šiem kontiem var veikt maksājumus dalībniekiem tikai tādā apjomā, lai neizraisītu faktiskās maksātspējas normas tādu pazemināšanos, ka netiek sasniegts noteiktais līmenis, vai — uzņēmuma likvidācijas gadījumā — vienīgi pēc uzņēmuma visu parādu nokārtošanas;ii) statūtos ir paredzēts, ka attiecībā uz visiem maksājumiem, kas minēti i) punktā un nav saistīti ar individuālu dalības izbeigšanu, kompetentās iestādes tiek informētas vismaz mēnesi iepriekš un ka šajā laika posmā tās var aizliegt maksājumus;iii) attiecīgos statūtu noteikumus var grozīt tikai pēc tam, kad kompetentās iestādes ir paziņojušas, ka tām nav iebildumu pret šiem grozījumiem, neskarot kritērijus, kas norādīti i) un ii) punktā;b) rezerves (obligātās un brīvās), kas neatbilst apdrošināšanas saistībām;c) iepriekšējo gadu peļņa vai zaudējumi pēc izmaksājamo dividenžu atskaitīšanas.Faktisko maksātspējas normu samazina par dzīvības apdrošināšanas uzņēmuma tieši turēto pašu akciju summu.Tiem apdrošināšanas uzņēmumiem, kuri diskontē vai samazina savas tehniskās rezerves attiecībā uz nesamaksātiem prasījumiem, ņemot vērā ieguldījumu ienākumus, saskaņā ar 60. panta 1. punkta g) apakšpunktu Padomes Direktīvā 91/674/EEK (1991. gada 19. decembris) par apdrošināšanas uzņēmumu gada pārskatiem un konsolidētajiem pārskatiem [7], faktisko maksātspējas normu samazina par starpību starp tehniskajām rezervēm pirms diskonta vai atskaitījumiem, kā norādīts pielikumā, un tehniskajām rezervēm pēc diskonta vai atskaitījumiem. Šo korekciju veic attiecībā uz visiem riskiem, kas uzskaitīti pielikuma A punktā, izņemot 1. un 2. nozares riskus. Nozarēm, kas nav 1. un 2. nozare, nekāda korekcija nav vajadzīga, ja diskontē tehniskajās rezervēs iekļautus ikgadējus maksājumus.3. Faktisko maksātspējas normu var veidot arī:a) kumulatīvo priekšrocību akciju kapitāls un subordinētais aizdevumu kapitāls, kurš nepārsniedz 50 % no faktiskās maksātspējas normas vai obligātās maksātspējas normas — atkarībā no tā, kas ir mazāka, un kurā ne vairāk kā 25 % veido subordinēti aizdevumi ar fiksētu termiņu vai fiksēta termiņa kumulatīvo priekšrocību akciju kapitāls ar noteikumu, ka apdrošināšanas uzņēmuma bankrota vai likvidācijas gadījumā ir saistoši nolīgumi, saskaņā ar kuriem subordinētais aizdevumu kapitāls vai priekšrocību akciju kapitāls ierindojams pēc visu citu kreditoru prasījumiem un nav atmaksājams, kamēr nav nokārtoti visi citi nesamaksāti parādi.Subordinētajam aizdevumu kapitālam jāatbilst arī šādiem nosacījumiem:i) vērā ņem vienīgi faktiski samaksātus līdzekļus;ii) noteikta termiņa aizņēmumiem sākuma termiņam jābūt vismaz pieci gadi. Vēlākais gadu pirms termiņa beigām apdrošināšanas uzņēmums iesniedz kompetentajām iestādēm apstiprināšanai plānu, kurā norādīts, kā faktiskā maksātspējas norma tiks saglabāta vai kā tiks nodrošināts tās vēlamais līmenis līdz noteiktajam termiņam, ja vien aizņēmuma summa, kas ietverta maksātspējas normā, netiek pakāpeniski samazināta piecu gadu laikā pirms termiņa. Kompetentās iestādes var atļaut atmaksāt šos līdzekļus pirms termiņa, ja attiecīgais apdrošināšanas emitentuzņēmums iesniedz pieteikumu un tā maksātspējas norma nekļūst mazāka par noteikto līmeni;iii) nenoteikta termiņa aizņēmumus atmaksā vienīgi pēc tāda paziņojuma par aizdevuma uzteikumu, kura termiņš ir pieci gadi, izņemot gadījumus, kad aizdevumus vairs neuzskata par maksātspējas normas daļu vai kad formāli ir lūgta kompetento iestāžu piekrišana pirmstermiņa atmaksāšanai. Otrajā gadījumā apdrošināšanas uzņēmumam jāinformē kompetentās iestādes vismaz sešus mēnešus pirms paredzētā atmaksāšanas datuma, norādot faktisko un obligāto maksātspējas normu gan pirms, gan pēc šīs atmaksāšanas. Kompetentās iestādes pieļauj atmaksāšanu tikai tad, ja apdrošināšanas uzņēmuma maksātspējas norma nevar kļūt mazāka par noteikto līmeni;iv) aizdevuma līgumā nav neviena noteikuma, kas paredz, ka īpašos apstākļos, izņemot apdrošināšanas uzņēmuma likvidāciju, parāds ir atmaksājams pirms līgtā termiņa;v) aizdevuma līgumu var grozīt tikai pēc tam, kad kompetentās iestādes ir paziņojušas, ka tām nav iebildumu pret grozījumiem;b) vērtspapīri bez noteikta termiņa un citi instrumenti, tostarp kumulatīvās priekšrocību akcijas, kas nav a) punktā minētās akcijas, nepārsniedzot 50 % no faktiskās maksātspējas normas vai obligātās maksātspējas normas — atkarībā no tā, kura ir mazāka — kas attiecas uz šādu vērtspapīru kopumu un a) punktā minēto subordinēto aizdevumu kapitālu, ja šie vērtspapīri un instrumenti atbilst šādiem nosacījumiem:i) tos nevar atmaksāt pēc turētāja iniciatīvas vai bez kompetentās iestādes iepriekšējas piekrišanas;ii) emisijas līgums dod apdrošināšanas uzņēmumam iespēju atlikt aizņēmuma procentu maksājumus;iii) aizdevēja prasījumi pret apdrošināšanas uzņēmumu ir pakārtoti primāro kreditoru prasījumiem;iv) dokumentos, kas nosaka vērtspapīru emisiju, paredzēta iespēja izmantot nesamaksāto parādu un procentus zaudējumu segšanai, nodrošinot apdrošināšanas uzņēmumam iespēju turpināt darbību;v) vērā ņem vienīgi faktiski samaksātas summas.4. Pēc pieprasījuma un pamatojuma, ko uzņēmums iesniedz kompetentajai iestādei piederības dalībvalstī, un ar šīs iestādes piekrišanu faktiskajā maksātspējas normā var būt arī:a) puse no neapmaksātā pamatkapitāla vai sākumfonda, līdzko samaksātā daļa sasniedz 25 % no minētā pamatkapitāla vai fonda, bet nepārsniedzot 50 % no faktiskās maksātspējas normas vai obligātās maksātspējas normas — atkarībā no tā, kura ir mazāka;b) papildu iemaksas, ko savstarpējas apdrošināšanas uzņēmumi vai šāda veida apvienības ar mainīgiem maksājumiem var prasīt no saviem biedriem attiecīgā finanšu gada laikā, līdz pusei no starpības starp maksājumu maksimālo summu un faktiski pieprasītajiem maksājumiem, bet nepārsniedzot 50 % no faktiskās maksātspējas normas vai obligātās maksātspējas normas — atkarībā no tā, kura ir mazāka. Kompetentās valsts iestādes pieņem pamatnostādnes, kur paredzēti nosacījumi, ar kādiem var pieņemt papildu maksājumus;c) slēptās tīrās rezerves, kas atklājas aktīva elementu novērtēšanā, ciktāl šādām slēptām tīrajām rezervēm nav izņēmuma raksturs.5. Grozījumus 2., 3. un 4. punktā, ņemot vērā pārmaiņas, kas pamato faktiskajā maksātspējas normā iekļaujamo elementu tehnisku koriģēšanu, pieņem saskaņā ar Direktīvas 91/675/EEK [8] 2. pantu."3. Iekļauj šādu pantu:"16.a pants1. Obligāto maksātspējas normu nosaka, pamatojoties vai nu uz apdrošināšanas prēmiju, vai maksājumu gada apjomu, vai arī uz prasījumu vidējo apjomu pēdējos trijos finanšu gados.Tomēr gadījumā, kad apdrošināšanas uzņēmums sedz vienīgi vienu vai vairākus no tādiem riskiem kā kredītrisks, vētras, krusas vai sala risks, prasījumu vidējo apjomu aprēķina, pamatojoties uz pēdējiem septiņiem finanšu gadiem.2. Ievērojot 17. pantu, obligātā maksātspējas norma ir vienāda ar lielāko no diviem rezultātiem, kas paredzēti 3. un 4. punktā.3. Prēmiju bāzi aprēķina pēc parakstītajām bruto prēmijām vai maksājumiem, vai iekasētajām bruto prēmijām, vai maksājumiem, kas aprēķinātas, kā norādīts turpmāk, ņemot vērā augstāko lielumu.Prēmijas vai maksājumus attiecībā uz 11., 12. un 13. nozari pielikuma A punktā palielina par 50 %.Prēmijas vai maksājumi (ieskaitot maksājumus, kas papildina prēmijas vai maksājumus), kas maksājami attiecībā uz tiešajiem darījumiem pēdējā finanšu gadā, tiek apkopoti.Šai summai pieskaita visu to prēmiju kopējo summu, kas iekasētas par pārapdrošināšanu pēdējā finanšu gadā.No šīs summas atņem iepriekšējā finanšu gadā anulēto prēmiju vai maksājumu kopējo summu, kā arī to nodokļu un nodevu kopējo summu, kas attiecas uz prēmijām vai maksājumiem, kas veido kopsummu.Šādi iegūto summu sadala divās daļās, viena ir 50 miljoni eiro, un otra atbilst atlikumam; tad attiecīgās summas, kas atbilst 18 % un 16 % no šīm daļām, saskaita kopā.Šo rezultātu reizina ar pēdējiem trim finanšu gadiem raksturīgo attiecību starp prasījumu summu, ko apdrošināšanas uzņēmums vēl nav samaksājis pēc tam, kad atskaitītas summas, kas atgūstamas pārapdrošināšanā, un prasījumu kopsummu; šī attiecība nekādā gadījumā nevar būt zemāka par 50 %.Ar kompetento iestāžu piekrišanu var izmantot statistikas metodes, lai sadalītu prēmijas vai maksājumus attiecībā uz 11., 12. un 13. nozari.4. Prasījumu bāzi aprēķina attiecībā uz pielikuma A punktā minēto 11., 12. un 13. nozari, pamatojoties uz prasījumiem, rezervēm un maksājumu ieņēmumiem, kuri palielināti par 50 %.Prasījumu summas, kas samaksātas attiecībā uz tiešiem darījumiem (neatskaitot prasījumu summas, kas attiecināmas uz pārapdrošinātājiem un retrocesionāriem) laikposmos, kuri paredzēti 1. punktā, tiek summētas.Šai summai pieskaita prasījumu summu, kas samaksāta saskaņā ar pārapdrošinājuma vai retrocesijas akceptiem tajos pašos laikposmos, kā arī to rezervju summu, kas pēdējā finanšu gada laikā izveidotas attiecībā uz nesamaksātajām prasījumu summām gan tiešo darījumu jomā, gan pārapdrošināšanas līgumu jomā.No šīs summas atskaita maksājumu ieņēmumus 1. punktā paredzētajos laikposmos.Tad no atlikušās summas atskaita to rezervju summu attiecībā uz nesamaksātajiem prasījumiem, kuras izveidotas, sākoties otrajam finanšu gadam, pirms pēdējā pārskata finanšu gada, aptverot gan tiešos darījumus, gan pārapdrošināšanas akceptus. Ja 1. punktā noteiktais pārskata periods ir septiņi gadi, atskaitāmā summa ir to rezervju summa attiecībā uz nesamaksātajiem prasījumiem, kuras izveidotas, sākoties sestajam finanšu gadam, pirms pēdējā pārskata finanšu gada.Saskaņā ar 1. punktā noteikto pārskata periodu vienu trešdaļu vai vienu septītdaļu šādi iegūtas summas sadala divās daļās, pirmā ir 35 miljoni eiro, un otrā atbilst atlikumam; attiecīgās daļas, kas atbilst 26 % un 23 % no minētajiem daudzumiem, tad saskaita kopā.Šādi iegūto summu reizina ar pēdējiem trim finanšu gadiem raksturīgo attiecību starp to prasījumu summu, ko uzņēmums joprojām nav samaksājis pēc tam, kad atskaitīti maksājumu ieņēmumi saskaņā ar pārapdrošināšanu, un prasījumu kopumsummu; šī attiecība nekādā gadījumā nevar būt mazāka par 50 %.Ar kompetento iestāžu piekrišanu var izmantot statistikas metodes, lai sadalītu prasījumus, rezerves un maksājumu ieņēmumus attiecībā uz 11., 12. un 13. nozari. Attiecībā uz riskiem, kas pielikuma A punktā uzskaitīti kā 18. nozarei piederoši, samaksāto prasījumu summa, ko izmanto, lai aprēķinātu prasījumu bāzi, ir apdrošināšanas uzņēmuma izmaksas saistībā ar sniegto palīdzību. Šādas izmaksas aprēķina saskaņā ar piederības dalībvalsts noteikumiem.5. Ja pēc aprēķiniem saskaņā ar 2., 3. un 4. punktu iegūst obligāto maksātspējas normu, kas ir zemāka par iepriekšējā gada obligāto maksātspējas normu, tad obligātā maksātspējas norma ir vismaz vienāda ar iepriekšējā gada obligāto maksātspējas normu, kas reizināta ar attiecību starp tehnisko rezervju apjomu nesamaksātajiem prasījumiem pēdējā finanšu gada beigās un tehnisko rezervju apjomu nesamaksātajiem prasījumiem pēdējā finanšu gada sākumā. Šajos aprēķinos tehniskās rezerves aprēķina, atskaitot pārapdrošināšanu, taču koeficients nekādā gadījumā nedrīkst būt lielāks par 1.6. Daļas, kas piemērojamas summām, kuras minētas 3. punkta sestajā daļā un 4. punkta sestajā daļā, samazina līdz vienai trešdaļai attiecībā uz veselības apdrošināšanu, ko veic saskaņā ar metodēm, kas līdzīgas dzīvības apdrošināšanā izmantotajām metodēm, ja:a) iekasētās prēmijas aprēķina pēc slimību tabulām saskaņā ar matemātiskajām metodēm, ko piemēro nedzīvības apdrošināšanas jomā;b) ir izveidota rezerve attiecībā uz novecošanos;c) iekasē papildu prēmiju, lai izveidotu pietiekama apjoma drošības rezervi;d) apdrošināšanas uzņēmums var lauzt līgumu vēlākais līdz trešā apdrošināšanas gada beigām;e) līgumā ir paredzēta iespēja paaugstināt prēmijas vai samazināt maksājumus pat attiecībā uz spēkā esošajiem līgumiem."4. 17. pantu aizstāj ar šādu pantu:"17. pants1. Viena trešdaļa no šīs direktīvas 16.a pantā paredzētās obligātās maksātspējas normas ir garantiju fonds. Šo fondu veido elementi, kas uzskaitīti 16. panta 2. un 3. punktā un — ar piekrišanu, ko devusi kompetentā iestāde piederības dalībvalstī — 4. punkta c) apakšpunktā.2. Garantiju fonds ir vismaz 2 miljoni eiro. Tomēr gadījumā, kad tiek segti visi vai daļa no tiem riskiem, kas ietilpst kādā no nozarēm, kuras pielikuma A punktā klasificētas ar 10. līdz 15. numuru, tas ir 3 miljoni eiro.Katra dalībvalsts var noteikt minimālā garantiju fonda samazinājumu par vienu ceturto daļu savstarpējas apdrošināšanas uzņēmumiem un savstarpējas apdrošināšanas tipa apvienībām."5. Iekļauj šādu pantu:"17.a pants1. Direktīvas 16.a panta 3. un 4. punktā un 17. panta 2. punktā paredzēto summu, kas izteikta eiro, katru gadu no 2003. gada 20. septembra pārskata, ņemot vērā izmaiņas Eiropas patēriņa cenu indeksā, ko Statistikas birojs publicējis attiecībā uz visām dalībvalstīm.Summas koriģē automātiski, eiro izteikto pamatsummu palielinot par minētā indeksa procentu izmaiņām laikposmā no šīs direktīvas stāšanās spēkā līdz pārskata dienai un noapaļojot to līdz EUR 100000 daudzkārtnim.Ja procentuālās izmaiņas kopš pēdējās koriģēšanas nesasniedz 5 %, jaunu koriģēšanu neveic.2. Komisija katru gadu informē Eiropas Parlamentu un Padomi par pārskatīšanu un 1. punktā minēto koriģēto summu."6. Direktīvas 20. panta 2. punktā vārdus "16. panta 3. punkts" aizstāj ar vārdiem "16.a pants".7. Iekļauj šādu pantu:"20.a pants1. Dalībvalstis nodrošina to, ka kompetentajām iestādēm ir tiesības prasīt no apdrošināšanas uzņēmumiem finanšu sanācijas plānu, ja tās uzskata, ka apdrošinājuma ņēmēju tiesības ir apdraudētas. Šajā finanšu sanācijas plānā attiecībā uz nākamajiem trim finanšu gadiem jābūt vismaz šādu elementu izvērstam aprakstam vai ar tiem saistītiem pierādījumiem:a) vadības izdevumu provizorisks novērtējums, jo īpaši kārtējie vispārējie izdevumi un maksājamās komisijas maksas;b) detalizēts ienākumu un izdevumu aprēķinu plāns kā attiecībā uz tiešajiem darījumiem un akceptiem pārapdrošināšanā, tā attiecībā uz pārapdrošināšanas cesijām;c) provizoriskā bilance;d) apdrošināšanas saistību segšanai un maksātspējas normas nodrošināšanai paredzēto finanšu avotu novērtējums;e) vispārēja pārapdrošināšanas politika.2. Ja apdrošinājuma ņēmēju tiesības ir apdraudētas sakarā ar uzņēmuma finansiālā stāvokļa pasliktināšanos, dalībvalstis gādā par to, lai kompetentajām iestādēm būtu tiesības prasīt no apdrošināšanas uzņēmumiem augstāku maksātspējas normu, lai nodrošinātu, ka apdrošināšanas uzņēmums visdrīzākajā laikā spēj izpildīt maksātspējas prasības. Šī augstāka līmeņa obligātā maksātspējas norma tiek noteikta, ņemot vērā finanšu sanācijas plānu, kas minēts 1. punktā.3. Dalībvalstis nodrošina to, lai kompetentajām iestādēm būtu tiesības pazemināt visu to elementu vērtību, kas iekļauti maksātspējas normā, jo īpaši, ja šo elementu tirgus vērtība ir būtiski mainījusies kopš pēdējā finanšu gada beigām.4. Dalībvalstis nodrošina to, ka kompetentajām iestādēm ir tiesības, pamatojoties uz pārapdrošināšanu, paredzēt mazāku samazinājumu maksātspējas normai, kas noteikta saskaņā ar 16.a pantu, ja:a) pārapdrošināšanas līgumu raksturs vai kvalitāte kopš pēdējā finanšu gada ir ievērojami izmainījusies;b) nav pārnestu risku saskaņā ar pārapdrošināšanas līgumiem, vai arī tie ir mazsvarīgi.5. Ja kompetentas iestādes no apdrošināšanas uzņēmuma ir pieprasījušas finanšu sanācijas plānu saskaņā ar 1. punktu, tās atturas izsniegt sertifikātu saskaņā ar šīs direktīvas 10. panta 3. punkta 2. apakšpunktu, 16. panta 1. punkta a) apakšpunktu Padomes Direktīvā 88/357/EEK (Otrā nedzīvības apdrošināšanas direktīva) [9] un 12. panta 2. punktu Padomes Direktīvā 92/49/EEK (Trešā nedzīvības apdrošināšanas direktīva) [10], ciktāl tās uzskata, ka apdrošināšanas ņēmēju tiesības ir apdraudētas 1. punkta nozīmē."2. pantsPārejas posms1. Dalībvalstis var piešķirt apdrošināšanas uzņēmumiem, kuri, stājoties spēkā šai direktīvai, to teritorijā sniedz apdrošināšanas pakalpojumus vienā vai vairākās nozarēs, kas minētas Direktīvas 73/239/EEK pielikumā, piecu gadu laikposmu, sākot no šīs direktīvas spēkā stāšanās dienas, lai izpildītu šīs direktīvas 1. pantā izklāstītās prasības.2. Dalībvalstis 1. punktā minētajiem uzņēmumiem, kas, beidzoties piecu gadu termiņam, nav pilnīgi nodrošinājuši obligāto maksātspējas normu, šīs normas nodrošināšanai var piešķirt papildu laiku, kas nav ilgāks par diviem gadiem, ja šie uzņēmumi saskaņā ar Direktīvas 73/239/EEK 20. pantu apstiprināšanai uzraudzības iestādē ir iesnieguši to pasākumu sarakstu, kurus tie paredzējuši veikt šajā nolūkā.3. pantsPārņemšana1. Vēlākais līdz 2003. gada 20. septembrim dalībvalstis pieņem normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi šīs direktīvas prasību ievērošanai. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem minētos pasākumus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.2. Dalībvalstis nodrošina, ka 1. punktā minētos noteikumus pirmoreiz piemēro to finanšu gadu pārskatu uzraudzībai, kuri sākas 2004. gada 1. janvārī vai minētā kalendārā gada laikā.3. Dalībvalstis dara zināmus Komisijai galvenos savu tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.4. Ne vēlāk kā 2007. gada 1. janvārī Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par šīs direktīvas piemērošanu un, vajadzības gadījumā, turpmāku saskaņošanu. Ziņojumā norāda, kā dalībvalstis ir izmantojušas šajā direktīvā noteiktās iespējas un, jo īpaši, vai valstu uzraudzības iestādēm piešķirtā rīcības brīvība ir radījusi būtiskas atšķirības uzraudzības jomā vienotajā tirgū.4. pantsStāšanās spēkāŠī direktīva stājas spēkā tās publicēšanas dienā Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.5. pantsAdresātiŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2002. gada 5. martāEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsP. CoxPadomes vārdā —priekšsēdētājsR. De Rato Y Figaredo[1] OV C 96 E, 27.3.2001., 129. lpp.[2] OV C 193, 10.7.2001., 16. lpp.[3] Eiropas Parlamenta 2001. gada 4. jūlija atzinums (vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī) un Padomes 2002. gada 14. februāra lēmums.[4] OV L 228, 16.8.1973., 3. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/26/EK (OV L 181, 20.7.2000., 65. lpp.).[5] OV L 228, 11.8.1992., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/64/EK (OV L 290, 17.11.2000., 27. lpp.).[6] OV L 374, 31.12.1991., 32. lpp.[7] OV L 374, 31.12.1991., 7. lpp.[8] OV L 374, 31.12.1991., 32. lpp.[9] OV L 172, 4.7.1988., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/26/EK (OV L 181, 20.7.2000., 65. lpp.).[10] OV L 228, 11.8.1992., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/64/EK (OV L 290, 17.11.2000., 27. lpp.).--------------------------------------------------


title: Padomes direktīva (1990. gada 8. novembris), ar ko Direktīvu 78/660/EEK par gada pārskatiem un Direktīvu 83/349/EEK par konsolidētajiem pārskatiem groza saistībā ar atbrīvojumiem, kuri attiecas uz mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, un saistībā ar pārskatu publicēšanu ECU

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31990L0604

Oficiālais Vēstnesis L 317 , 16/11/1990 Lpp. 0057 - 0059 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 17 Sējums 1 Lpp. 0105  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 17 Sējums 1 Lpp. 0105

		Padomes direktīva(1990. gada 8. novembris),ar ko Direktīvu 78/660/EEK par gada pārskatiem un Direktīvu 83/349/EEK par konsolidētajiem pārskatiem groza saistībā ar atbrīvojumiem, kuri attiecas uz mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, un saistībā ar pārskatu publicēšanu ECU(90/604/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOMEņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 54. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā valstu noteikumu saskaņošana attiecībā uz gada pārskatu un ziņojumu novērtēšanas metodēm un šo dokumentu publicēšanu, jo īpaši attiecībā uz akciju sabiedrībām un sabiedrībām ar ierobežotu atbildību, ir paredzēta Direktīvā 78/660/EEK [4], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Spānijas un Portugāles Pievienošanās aktu;tā kā uz mazajiem un vidējiem uzņēmumiem attiecinātās administratīvās procedūras jāvienkāršo atbilstoši Padomes 1986. gada 3. novembra Rezolūcijai par rīcības programmu mazajiem un vidējiem uzņēmumiem (MVU) [5] un Padomes 1988. gada 30. jūnija Rezolūcijai par uzņēmējdarbības vides uzlabošanu un rīcību uzņēmumu attīstības veicināšanā, jo īpaši attiecībā uz Kopienas mazajiem un vidējiem uzņēmumiem [6], kas jo īpaši nosaka nepieciešamību ievērojami vienkāršot Direktīvā 78/660/EEK paredzētos pienākumus;tā kā, pamatojoties uz Direktīvas 78/660/EEK 53. panta 2. punktu, nepieciešams otrreiz pārskatīt mazo un vidējo uzņēmumu identificēšanas kritērijus;tā kā jāpalielina dalībvalstu iespējas atļaut atkāpes no Direktīvas 78/660/EEK noteikumiem attiecībā uz pārskatu sastādīšanu, revīziju un publicēšanu, ja runa ir par maziem uzņēmumiem;tā kā dalībvalstīm jādod iespēja ļaut sabiedrībām neiekļaut pārskatu pielikumā noteiktu informāciju attiecībā uz pārvaldes vai vadības institūciju locekļiem piešķirto atalgojumu, ja šāda informācija ļauj atklāt šādu institūciju locekļu amatu;tā kā nepieciešams ļaut dalībvalstīm mīkstināt mazajiem uzņēmumiem izvirzītās prasības attiecībā uz pārskatu pielikumu sastādīšanu un publicēšanu; tā kā dalībvalstīm jāvar atbrīvot šos uzņēmumus no pienākuma sniegt pārskatu pielikumos noteiktu informāciju, kas maziem uzņēmumiem nav būtiska; tā kā, paturot prātā šīs pašas intereses, dalībvalstīm vajadzīga iespēja atbrīvot šos uzņēmumus no pienākuma sastādīt ziņojumu ar noteikumu, ka pārskatu pielikumā tiek iekļauta Direktīvas 77/91/EEK [7] 22. panta 2. punktā prasītā informācija par pašu akciju vai daļu iegādi;tā kā ir svarīgi veicināt Eiropas monetāro integrāciju, ļaujot uzņēmumiem, mazākais, publicēt savus pārskatus ECU vienībās; tā kā šī ir vienkārši papildu iespēja, kas nemaina uzņēmumu stāvokli, kuri šobrīd jau var sastādīt un publicēt pārskatus ECU vienībās; tā kā šobrīd vajag precizēt Direktīvu 78/660/EEK un 83/349/EEK [8] noteikumus, kuri tika grozīti ar Spānijas un Portugāles Pievienošanās aktu, uzliekot tiem uzņēmumiem, kas izmanto šo iespēju, pienākumu norādīt pārskatu pielikumā konvertēšanas kursu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 78/660/EEK 11. pantu groza šādi:1. vārdkopu "kopējā bilance: ECU 1550000" aizstāj ar vārdkopu "kopējā bilance: ECU 2000000";2. vārdkopu "neto apgrozījums: ECU 3200000" aizstāj ar vārdkopu "neto apgrozījums: ECU 4000000";3. pievieno šādu daļu:"Dalībvalstis atceļ 15. panta 3. punkta a) apakšpunkta un 4. punkta piemērošanu attiecībā uz saīsinātajām bilancēm.".Iepriekš paredzētā ECU izteikto summu pārskatīšana ir otrā pārskatīšana pēc kārtas, kas atbilstoši Direktīvas 78/660/EEK 53. panta 2. punktam jāveic ik pēc pieciem gadiem.2. pantsDirektīvas 78/660/EEK 27. pantu groza šādi:1. vārdkopu "kopējā bilance: ECU 6200000" aizstāj ar vārdkopu "kopējā bilance: ECU 8000000";2. vārdkopu "neto apgrozījums: ECU 12800000" aizstāj ar vārdkopu "neto apgrozījums: ECU 16000000".Iepriekš paredzētā ECU izteikto summu pārskatīšana ir otrā pārskatīšana pēc kārtas, kas atbilstoši Direktīvas 78/660/EEK 53. panta 2. punktam jāveic ik pēc pieciem gadiem.3. pantsDirektīvas 78/660/EEK 53. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu:"1. Šajā direktīvā EUR atbilst definīcijai, kāda ir dota Regulā (EEK) Nr. 3180/78 [9], kurā grozījumi ir izdarīti ar Regulu (EEK) Nr. 2626/84 [10] un Regulu (EEK) Nr. 1971/89 [11].Attiecīgais valsts valūtas ekvivalents tiek noteikts atbilstoši 1990. gada 8. novembra kursam.".4. pantsDirektīvas 78/660/EEK 43. pantam pievieno šādu punktu:"3. Dalībvalstis var atcelt prasību sniegt 1. punkta 12) apakšpunktā minēto informāciju, ja šāda informācija ļauj atklāt konkrēta šādas institūcijas locekļa amatu.".5. pantsDirektīvas 78/660/EEK 44. pantu aizstāj ar šādu pantu:"44. pants1. Dalībvalstis var atļaut 11. pantā minētajām sabiedrībām sastādīt saīsinātus pielikumus, neietverot informāciju, kas prasīta 43. panta 1. punkta 5) — 12) apakšpunktā. Taču pielikumā ir jāatspoguļo 43. panta 1. punkta 6) apakšpunktā prasītā informācija visiem attiecīgajiem posteņiem kopā.2. Dalībvalstis var arī atbrīvot 1. punktā minētās sabiedrības no pienākuma pielikumā sniegt informāciju, kas prasīta 15. panta 3. punkta a) apakšpunktā un 4. punktā, 18., 21. pantā, 29. panta 2. punktā, 30. panta otrajā daļā, 34. panta 2. punktā, 40. panta 2. punktā un 42. panta otrajā daļā.3. Piemēro 12. pantu.".6. pantsDirektīvas 78/660/EEK 46. pantam pievieno šādu punktu:"3. Dalībvalstis var atbrīvot 11. pantā minētās sabiedrības no pienākuma sastādīt ziņojumus ar noteikumu, ka Direktīvas 77/91/EEK 22. panta 2. punktā prasītā informācija par pašu akciju vai daļu iegādi ir atspoguļota pielikumā.".7. pantsDirektīvas 78/660/EEK 47. panta 2. punkta b) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu:"b) saīsinātu pielikumu pie pārskatiem atbilstoši 44. pantam.".8. pantsDirektīvā 78/660/EEK iekļauj šādu pantu:"50.a pantsGada pārskatus var publicēt tādā valūtā, kādā tie ir tikuši sastādīti, un arī ECU, konvertēšanā izmantojot bilances datuma kursu. Kurss ir jāparāda pielikumā.".9. pantsDirektīvā 83/349/EEK iekļauj šādu pantu:"38.a pantsKonsolidētos pārskatus var publicēt tādā valūtā, kādā tie ir tikuši sastādīti, un arī ECU, konvertēšanā izmantojot bilances datuma kursu. Kurss ir jāparāda pielikumā.".10. pants1. Dalībvalstis pieņem normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai līdz 1993. gada 1. janvārim panāktu atbilstību šai Direktīvai. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis var noteikt, ka pirmajā punktā minētie noteikumi tiks attiecināti uz gada pārskatiem un konsolidētajiem pārskatiem, sākot ar pārskata gadu, kas sākas 1995. gada 1. janvārī vai 1995. kalendārā gada laikā.3. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus galvenos tiesību aktus, ko tās pieņem jomā, kuru regulē šī direktīva.11. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1990. gada 8. novembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsP. Romita[1] OV C 287, 11.11.1986., 5. lpp.,OV C 318, 20.12.1989., 12. lpp.[2] OV C 158, 26.6.1989., 257. lpp.,1990. gada 24. oktobra lēmums (vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī).[3] OV C 139, 5.6.1989., 42. lpp.[4] OV L 222, 14.8.1978., 11. lpp.[5] OV C 287, 14.11.1986., 1. lpp.[6] OV C 197, 27.7.1988., 6. lpp.[7] OV L 26, 31.1.1977., 1. lpp.[8] OV L 193, 18.7.1983., 1. lpp.[9] OV L 379, 30.12.1978., 1. lpp.[10] OV L 247, 16.9.1984., 1. lpp.[11] OV L 189, 4.7.1989., 1. lpp.--------------------------------------------------