title: Padomes Direktīva 95/21/EK (1995. gada 19. jūnijs), kas nosaka, kā kuģošanai Kopienas ostās un dalībvalstu jurisdikcijai pakļautos ūdeņos piemērot starptautiskos standartus attiecībā uz kuģu drošību, piesārņojuma novēršanu un dzīves un darba apstākļiem uz kuģiem (ostas valsts kontrole)

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31995L0021

Oficiālais Vēstnesis L 157 , 07/07/1995 Lpp. 0001 - 0019

		Padomes Direktīva 95/21/EK(1995. gada 19. jūnijs),kas nosaka, kā kuģošanai Kopienas ostās un dalībvalstu jurisdikcijai pakļautos ūdeņos piemērot starptautiskos standartus attiecībā uz kuģu drošību, piesārņojuma novēršanu un dzīves un darba apstākļiem uz kuģiem (ostas valsts kontrole)EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 84. panta 2. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],saskaņā ar Līguma 189.c pantā norādīto procedūru [3],tā kā Kopienu nopietni satrauc kuģošanas negadījumi un jūras un krastu piesārņojums dalībvalstu teritorijās;tā kā Kopiena ir tikpat norūpējusies arī par dzīves un darba apstākļiem uz kuģiem;tā kā 1993. gada 25. janvāra sanāksmē Padome ir pieņēmusi secinājumus, kas mudina Kopienu un dalībvalstis nodrošināt attiecīgu starptautisko jūras drošības un vides aizsardzības standartu efektīvāku piemērošanu un īstenošanu un ieviest jaunus pasākumus, tiklīdz tie būtu apstiprināti;tā kā 1993. gada 8. jūnija rezolūcijā par kopēju jūras drošības politiku [4] Padome ir mudinājusi Komisiju pēc iespējas drīz iesniegt Padomei ierosinājumus konkrētai rīcībai un oficiālus priekšlikumus par kuģu pārbaužu kritērijiem, tostarp par aizturēšanas noteikumu saskaņošanu, kā arī pārbaudes rezultātu publicēšanas iespējām un aizliegumiem iebraukt Kopienas ostās;tā kā drošību, piesārņojuma novēršanu un dzīves un darba apstākļus uz kuģiem var efektīvi uzlabot, krasi samazinot nestandarta kuģu skaitu Kopienas ūdeņos un stingri piemērojot starptautiskas konvencijas, kodeksus un rezolūcijas;tā kā kuģu atbilstību starptautiskiem standartiem attiecībā uz drošību, piesārņojuma novēršanu un dzīves un darba apstākļiem uz kuģiem pirmkārt būtu jāuzrauga karoga valstīm; tā kā tomēr aizvien palielinās to karoga valstu skaits, kas neievieš un nepiemēro starptautiskos standartus; tā kā turpmāk atbilstību starptautiskiem standartiem attiecībā uz drošību, piesārņojuma novēršanu un dzīves un darba apstākļiem uz kuģiem būtu jānodrošina arī ostas valstij;tā kā vienota pieeja ar mērķi nodrošināt, ka dalībvalstis efektīvi piemērotu starptautiskos standartus kuģiem, kas kuģo ūdeņos, kas ir to jurisdikcijā, un ienāk to ostās, ļautu izvairīties no konkurences traucējumiem;tā kā, lai nodrošinātu to, ka vienādi tiek piemēroti kuģošanas drošības un piesārņojuma novēršanas principi, ko paredz Kopienas transporta un vides politika, ir svarīgi Kopienas tiesību aktos paredzēt principus, pēc kuriem saskaņot pārbaudes procedūras;tā kā jūras ūdeņu piesārņojums izplatās neatkarīgi no valstu robežām; tā kā saskaņā ar subsidiaritātes principu jūrās, kuras robežojas ar dalībvalstu teritorijām, līdzekļus, kas šajā jomā ļautu piemērot preventīvas metodes, labāk ieviest Kopienas mērogā, jo katra dalībvalsts atsevišķi nespēj rīkoties pienācīgi un efektīvi;tā kā Padomes direktīvas pieņemšana ir piemērotākā procedūra, ar kuru noteikt ostas valsts kontroles juridisku regulējumu un kontroles īstenošanas saskaņotus noteikumus un kritērijus;tā kā jāizmanto pieredze, kas gūta laikā, kopš spēkā stājies Parīzē 1982. gada 26. janvārī parakstītais Parīzes Saprašanās memorands (SM) par ostas valsts kontroli;tā kā, ja katra dalībvalsts pārbauda vismaz 25 % no ārvalstu kuģiem, kas noteikta gada laikā iebrauc tās ostās, faktiski liela daļa kuģu, kas noteiktā brīdī darbojas Kopienas zonā, ir inspicēti;tā kā jāuzlabo inspicējamo kuģu atlases sistēma;tā kā noteikumus un procedūras attiecībā uz ostas valsts veiktu pārbaudi, tostarp kuģu aizturēšanas kritērijus, jāsaskaņo tā, lai tie visās ostās būtu vienlīdz iedarbīgi, līdz ar to krasi samazinot dažu ostu selektīvu izmantošanu nolūkā izvairīties no kontrolēm;tā kā statistika par negadījumiem, aizturēšanām un trūkumiem, kas publicēta Komisijas ziņojumā "Kopēja jūras drošības politika", kā arī Parīzes SM gada pārskatā, liecina, ka dažu kategoriju kuģus vajadzētu inspicēt pastiprināti;tā kā jānovērš tas, ka netiek ievērotas attiecīgās konvencijas; tā kā gadījumos, kad noteikumu neievērošana acīmredzami apdraud drošību, veselību vai vidi, kuģus, kuriem uzdots novērst kļūdas, jāaiztur, līdz tiek novērsti noteikumu pārkāpumi;tā kā jādod iespēja apstrīdēt kompetentu iestāžu lēmumus par kuģu aizturēšanu, lai nepieļautu nepamatotus lēmumus par kuģu aizturēšanu vai aizkavēšanu;tā kā varētu gadīties, ka infrastruktūra ostā, kurā veic pārbaudi, var būt tāda, ka kompetentai iestādei jāļauj kuģim pārbraukt uz piemērotāku remonta rūpnīcu ar noteikumu, ka tiek ievēroti pārbraukšanas nosacījumi; tā kā tādēļ, ka neatbilstoši kuģi, kas netiek uzlaboti atbilstīgi attiecīgajām konvencijām, turpinātu apdraudēt drošību, veselību un vidi un gūt komerciālas priekšrocības, tiem jāliedz ieeja visās Kopienas ostās;tā kā ir tādi apstākļi, kuros kuģiem, kam liegta ieeja Kopienas ostās, tomēr jādod iebraukšanas atļauja; tā kā minētajos apstākļos attiecīgam kuģim jāļauj iebraukt vienīgi kādā konkrētā ostā ar nosacījumu, ka ir veikti visi piesardzības pasākumi drošas iebraukšanas nodrošināšanai;tā kā, ņemot vērā to, ka konvencijās ir izvirzītas sarežģītas prasības attiecībā uz kuģu konstrukciju, aprīkojumu un apkalpi, kā arī to, ka inspektoru lēmumiem ir nopietnas sekas un tādēļ šiem lēmumiem jābūt pilnīgi objektīviem, pārbaude jāuztic veikt tikai tādiem inspektoriem, kuri ir attiecīgi pilnvaroti valsts dienesta darbinieki vai līdzīgas personas un kuri ir ļoti zinoši un pieredzējuši;tā kā par kuģu un to apkalpes trūkumiem noderīgu informāciju varētu sniegt loči un ostu iestādes;tā kā dalībvalstu kompetentām iestādēm un citām iestādēm vai organizācijām ir jāsadarbojas, lai varētu pienācīgi sekot tādiem standartiem neatbilstošiem kuģiem, kuriem tomēr piešķirta atļauja turpināt ceļu, kā arī, lai apmainītos ar informāciju par kuģiem ostās;tā kā saskaņā ar Parīzes SM izveidotā informācijas sistēma "Sirenac E" sniedz daudz papildu informācijas, kas vajadzīga šīs direktīvas piemērošanai;tā kā tādas informācijas publicēšana par kuģiem, kuri neatbilst starptautiskiem drošības, veselības un jūras vides aizsardzības standartiem, varētu būt iedarbīgs līdzeklis, kā atturēt kuģotājus no šādu kuģu izmantošanas un kā bez piespiedu pasākumiem rosināt kuģu īpašniekus veikt koriģējošas darbības;tā kā tādu pārbaužu izmaksas, kuru iznākumā kuģis tiek aizturēts, jāuzņemas segt attiecīgā kuģa īpašniekam vai operatoram;tā kā, šīs direktīvas īstenošanai jāizmanto Komiteja, kas izveidota saskaņā ar 12. pantu Padomes 1993. gada 13. septembra Direktīvā 93/75/EEK par obligātām prasībām attiecībā uz kuģiem, kas dodas uz Kopienas ostām vai atstāj tās, vedot bīstamas vai piesārņojošas preces [5] tā, lai palīdzētu Komisijai uzlabot dalībvalstu pārbaudes, pamatojoties uz gūto pieredzi, ņemot vērā Parīzes SM attīstību un pieņemot vajadzīgos pielikumus, lai ievērotu grozījumus attiecīgo starptautisko organizāciju konvencijās, protokolos, kodeksos un rezolūcijās, kā arī Parīzes Saprašanās memorandā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsMērķisŠīs direktīvas mērķis ir palīdzēt krasi samazināt standartiem neatbilstīgu kuģošanu dalībvalstu jurisdikcijām pakļautos ūdeņos:- panākot labāku starptautisko un Kopienas tiesību aktu ievērošanu attiecībā uz drošību jūrā, jūras vides aizsardzību un dzīves un darba apstākļiem uz kuģiem ar jebkuras valsts karogiem,- ieviešot kopējus kritērijus, pēc kuriem ostas valstīm veikt kuģu kontroles, un saskaņojot pārbaudes un aizturēšanas procedūras, pienācīgi ņemot vērā saistības, kādas dalībvalstu jūras iestādes uzņēmušās saskaņā ar Parīzes Saprašanās memorandu par kuģu ostas valsts kontroli (Parīzes SM).2. pantsDefinīcijasŠajā direktīvā un tās pielikumos:1. "konvencijas" ir:- 1966. gada Starptautiskā konvencija par kravas zīmi (LL 66),- 1974. gada Starptautiskā konvencija par cilvēka dzīvības aizsardzību uz jūras (SOLAS 74),- 1973. gada Starptautiskā konvencija par kuģu piesārņojuma novēršanu un tai 1978. g. pievienotais protokols (MARPOL 73/78),- 1978. gada Starptautiskā konvencija par jūrnieku sagatavošanu, diplomēšanu un sardzes pildīšanu (STCW 78),- 1972. gada Konvencija par starptautiskajiem kuģu sadursmju novēršanas noteikumiem (COLREG 72),- 1969. gada Starptautiskā konvencija par kuģu tilpības noteikšanu, un- 1976. gada Konvencija par minimāliem standartiem, kas ievērojami uz tirdzniecības kuģiem (SDO Nr. 147),kā arī šo konvenciju protokoli un grozījumi un dažādi juridiski saistoši kodeksi šajā jomā, kas ir spēkā šīs direktīvas pieņemšanas dienā.2. "Parīzes SM" ir Saprašanās memorands par ostas valsts kontroli, kas parakstīts Parīzē 1982. gada 26. janvārī, tādā variantā, kādā tas ir spēkā šīs direktīvas pieņemšanas dienā.3. "Kuģis" ir ikviens jūras kuģis, uz kuru attiecas viena vai vairākas konvencijas un kurš kuģo ar karogu, kas nav ostas valsts karogs.4. "Iekārta atklātā jūrā" ir nostiprināta vai peldoša platforma, kur darbi noris uz kādas dalībvalsts kontinentālā šelfa vai virs tā.5. "Inspektors" ir valsts sektora darbinieks vai cita persona, kuru kādas dalībvalsts kompetentā iestāde attiecīgi pilnvarojusi veikt pārbaudes, īstenojot ostas valsts kontroli un kura ir atbildīga minētajai kompetentai iestādei.6. "Pārbaude" ir kuģa apmeklējums nolūkā pārbaudīt gan attiecīgu sertifikātu un citu dokumentu spēkā esamību, gan kuģa, tā aprīkojuma stāvokli un apkalpi, kā arī apkalpes dzīves un darba apstākļus.7. "Sīkāka pārbaude" ir pārbaude, kuras laikā 6. panta 3. punktā minētos apstākļos kuģi, tā aprīkojumu un apkalpi vai nu kopumā, vai — vajadzības gadījumā — selektīvi pārbauda pastiprināti, cita starpā pārbaudot kuģa konstrukciju, aprīkojumu, apkalpi, dzīves un darba apstākļus un to, kā uz kuģa tiek ievērotas dienesta procedūras.8. "Pastiprinātā pārbaude" ir pārbaude saskaņā ar 7. pantu.9. "Aizturēšana" ir oficiāls aizliegums kuģim doties jūrā, pamatojoties uz atklātajiem trūkumiem, kas vai nu katrs atsevišķi, vai visi kopā kuģi padara nederīgu kuģošanai.10. "Operācijas pārtraukšana" ir oficiāls aizliegums kuģim turpināt veikt kādu operāciju, pamatojoties uz atklātiem trūkumiem, kas vai nu katrs atsevišķi, vai visi kopā padarītu tādas operācijas turpināšanu par bīstamu.3. pantsPiemērojums1. Direktīva attiecas uz ikvienu kuģi un tā apkalpi, kas:- iebrauc kādas dalībvalsts ostā vai piestāj pie iekārtām atklātā jūrā, vai- noenkurojas tādu ostu vai iekārtu tuvumā.Šis pants neierobežo dalībvalstu intervences tiesības, ko paredz attiecīgas starptautiskās konvencijas.2. Kuģiem, kuru bruto tilpība nepārsniedz 500 tilpības vienības, dalībvalstis piemēro attiecīgo konvenciju prasības, bet jomās, kuras konvencijas nereglamentē, rīkojas tā, lai nodrošinātu to, ka kuģi nav acīmredzami bīstami drošībai, veselībai vai videi. Piemērojot šo punktu, dalībvalstis ievēro Parīzes SM 1. pielikumu.3. Inspicējot kuģus, kuri kuģo ar tādu valstu karogiem, kas nav konvenciju līgumslēdzējas puses, dalībvalstis nodrošina to, ka tādiem kuģiem un to apkalpēm nepiemēro labvēlīgākus noteikumus kā kuģiem, kuri kuģo ar konvenciju līgumslēdzēju pušu karogiem.4. Šī direktīva neattiecas uz zvejas kuģiem, karakuģiem, peldošām palīgierīcēm, vienkāršas konstrukcijas koka kuģiem, nekomerciāli izmantotiem valdības kuģiem un izpriecu kuģiem, kas nenodarbojas ar tirdzniecību.4. pantsIestāde, kas veic pārbaudiDalībvalstīs darbojas attiecīgas valsts jūras lietu administrācijas, še turpmāk — "kompetentās iestādes", kurām uzdots pārbaudīt kuģus, un dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka kompetentās iestādes pilda šajā direktīvā paredzētos pienākumus.5. pantsPienākumi, veicot pārbaudi1. Katras dalībvalsts kompetentā iestāde ik gadu veic noteiktu skaitu pārbaužu, kas atbilst vismaz 25 % no to atsevišķo kuģu skaita, kuri ienākuši ostā konkrētā kalendārā gadā.2. Izvēloties, kurus kuģus inspicēt, kompetentā iestāde dod priekšroku I pielikumā minētiem kuģiem.3. Dalībvalstis atturas pārbaudīt kuģus, kurus pēdējos sešos mēnešos jau pārbaudījusi kāda cita dalībvalsts, ar nosacījumu, ka:- kuģis nav minēts I pielikumā,- pēdējā pārbaudē nav atklāti trūkumi, un- pārbaudes veikšanai nav pamatota iemesla.4. Šīs Direktīvas 3. punkts neattiecas uz ekspluatācijas pārbaudēm, kas īpaši minētas konvencijās.5. Dalībvalstis un Komisija sadarbojas, cenšoties noteikt prioritātes un ieviest praksi, kādā efektīvāk noteikt tieši tos kuģus, kuri varētu būt ar trūkumiem.Jebkādus šā panta grozījumus, izņemot 1. punktā minēto 25 % grozīšanu, izdara atbilstīgi 19. pantam.6. pantsPārbaudes procedūra1. Kompetentā iestāde nodrošina to, ka inspektors veic vismaz šādas darbības:a) pēc vajadzības pārbauda II pielikumā minētos sertifikātus un dokumentus;b) pārliecinās par kuģa vispārējo stāvokli, tostarp mašīntelpu un sadzīves un higiēnas apstākļus.2. Inspektors var pārbaudīt arī sertifikātus un dokumentus, kas nav minēti II pielikumā, bet kuru atrašanos uz kuģa nosaka konvencijas.3. Gadījumos, kad pēc 1. un 2. punktā minētās pārbaudes ir pamatots iemesls uzskatīt, ka kuģa vai tā aprīkojuma, vai apkalpes apstākļi pēc būtības neatbilst kādas konvencijas prasībām, tiek veikta sīkāka pārbaude, tostarp pastiprināta pārbaude attiecībā uz dienesta procedūru ievērošanu uz kuģa."Pamatots iemesls" ir tad, ja inspektors ir atklājis liecības, kas, vērtējot profesionāli, dod pamatu veikt sīkāku kuģa, tā aprīkojuma vai apkalpes pārbaudi."Pamatotu iemeslu" piemēri minēti III pielikumā.4. Jāievēro arī IV pielikumā norādītās kuģu kontroles procedūras un nostādnes.7. pantsDažu kuģu pastiprināta pārbaude1. Gadījumos, kad ir pamatoti iemesli, lai V pielikumā minēto kategoriju kuģus pārbaudītu sīkāk, dalībvalstis nodrošina to, ka tiek veiktas pastiprinātas pārbaudes.2. V pielikuma B iedaļā ir juridiski nesaistoši norādījumi pastiprinātu pārbaužu veikšanai.3. Panta 1. punktā minētos kuģus jebkura dalībvalstu kompetenta iestāde pastiprināti pārbauda tikai reizi 12 mēnešos. Taču minētos kuģus var inspicēt saskaņā ar 6. panta 1. un 2. punktu.4. Katru pasažieru kuģi, kas nodrošina regulārus reisus no kādas dalībvalsts ostas vai uz kādu dalībvalsts ostu, pastiprināti pārbauda šīs dalībvalsts kompetentā iestāde. Ja kāds pasažieru kuģis pēc regulāra grafika kursē starp vairākām dalībvalstu ostām, tad pastiprināto pārbaudi veikt uzņemas viena no iesaistītajām dalībvalstīm.8. pantsPārbaudes ziņojumi kuģu kapteiņiem1. Tiklīdz pabeigta kāda pārbaude, sīkāka pārbaude vai pastiprināta pārbaude, inspektors iesniedz kuģa kapteinim dokumentu, kas sagatavots Parīzes SM 3. pielikuma formātā un kurā izklāstīti pārbaudes rezultāti un skaidroti inspektora pieņemtie lēmumi un koriģējošas darbības, kas jāveic kuģa kapteinim, īpašniekam vai operatoram.2. Ja atklāti trūkumi, kas dod pamatu kuģa aizturēšanai, tad dokumentā, kas iesniedzams kapteinim saskaņā ar 1. punktu, iekļauj arī informāciju par aizturēšanas pavēles publicēšanu atbilstīgi šai direktīvai.9. pantsTrūkumu novēršana un aizturēšana1. Kompetentā iestāde seko, lai 6. un 7. pantā minēto pārbaužu laikā apstiprinājušies vai atklāti trūkumi tiktu novērsti saskaņā ar konvencijām.2. Ja trūkumi acīmredzami apdraud drošību, veselību vai vidi, tad tās ostas valsts kompetentā iestāde, kurā kuģi pārbauda, nodrošina kuģa aizturēšanu vai to operāciju, kurā atklāti trūkumi, pārtraukšanu. Aizturēšanas pavēli vai operācijas pārtraukšanu atsauc tikai tad, kad apdraudējums novērsts vai kad attiecīgā iestāde paziņojusi, ka kuģis, ievērojot visus vajadzīgos nosacījumus, var atstāt ostu vai atsākt konkrēto operāciju, ar to neapdraudot ne pasažieru un apkalpes veselību, ne citus kuģus, kā arī pārmērīgi neapdraudot jūras vidi.3. Pieņemot profesionālu lēmumu par to, vai kuģi jāaiztur, inspektors piemēro VI pielikuma kritērijus.4. Izņēmuma gadījumos, kad kuģa vispārējais stāvoklis acīmredzami neatbilst standartiem, kompetentā iestāde pārbaudi var apturēt, līdz atbildīgās puses veikušas vajadzīgos pasākumus, lai kuģis atbilstu attiecīgām konvenciju prasībām.5. Ja pēc 6. un 7. pantā minētajām pārbaudēm ir secināts, ka vajadzīga aizturēšana, tad kompetentā iestāde par visiem apstākļiem, kuros atzīts par vajadzīgu iejaukties, tūlīt rakstiski informē tās valsts administrāciju, kuras karogu kuģim ir tiesības lietot (še turpmāk "karoga administrācija"), vai konsulu vai, ja viņa nav, tuvāko valsts diplomātisko pārstāvi. Turklāt vajadzības gadījumā par minētajiem apstākļiem ziņo arī attiecīgiem inspektoriem vai pilnvarotām organizācijām, kas atbild par konkrētā kuģa apliecību izdošanu.6. Šīs direktīvas noteikumi neierobežo papildu prasības konvencijās attiecībā uz informēšanas un ziņošanas procedūrām saistībā ar ostas valsts kontroli.7. Īstenojot ostas valsts kontroli atbilstīgi šai direktīvai, tiek darīts viss, lai neviens kuģis netiku aizturēts vai aizkavēts nepamatoti. Ja kāds kuģis tomēr ticis nepamatoti aizturēts vai aizkavēts, tad īpašniekam vai operatoram ir tiesības uz kompensāciju par ciestiem zaudējumiem vai bojājumiem. Visos gadījumos, kad tiek piesaukta aizturēšanas vai aizkavēšanas nepamatotība, pierādīšanas pienākums ir kuģa īpašniekam vai operatoram.10. pantsApstrīdēšanas tiesības1. Kuģa īpašniekam vai operatoram, vai viņu pārstāvim attiecīgā dalībvalstī ir tiesības apstrīdēt kompetentās iestādes lēmumu par aizturēšanu. Lēmuma apstrīdēšana aizturēšanu neaptur.2. Dalībvalstis šādam mērķim ievieš un uztur spēkā piemērotas procedūras saskaņā ar valsts tiesību aktiem.3. Kompetentā iestāde pienācīgi informē tā kuģa kapteini, uz ko attiecas 1. punkts, par tiesībām apstrīdēt lēmumu.11. pantsUzraudzība pēc pārbaudēm un aizturēšanas1. Ja 9. panta 2. punktā minētos trūkumus nav iespējams novērst pārbaudes ostā, tad attiecīgās dalībvalsts kompetentā iestāde var ļaut kuģim pārbraukt uz tuvāko piemēroto un pieejamo remonta rūpnīcu, ko izvēlas kuģa kapteinis un iesaistītās iestādes, ar nosacījumu, ka tiek ievēroti noteikumi, kādus paredzējusi karoga valsts kompetentā iestāde un kādiem piekritusi konkrētā dalībvalsts. Tādi noteikumi nodrošina to, ka kuģa tālāka kuģošana neapdraud ne pasažieru vai apkalpes drošību un veselību, ne citus kuģus, kā arī pārmērīgi neapdraud jūras vidi.2. Šā panta 1. punktā minētos gadījumos tās dalībvalsts kompetentā iestāde, kuras ostā notikusi pārbaude, par visiem ceļošanas apstākļiem ziņo gan tās valsts kompetentai iestādei, kurā atrodas remonta rūpnīca, gan 9. panta 5. punktā minētām pusēm, un vajadzības gadījumā arī citām iestādēm.3. Šā panta 2. punktā minētās puses informē saskaņā ar Parīzes SM 2. pielikumu.Jebkuras dalībvalsts kompetentā iestāde, kas saņem minēto informāciju, ziņo informācijas sniedzējai iestādei par veikto rīcību.4. Dalībvalstis veic pasākumus, lai nodrošinātu to, ka 1. punktā minētiem kuģiem, kas dodas jūrā:i) neievērojot nosacījumus, ko paredz tās dalībvalsts kompetentā iestāde, kurā atrodas pārbaudes osta; vaiii) atsakoties ievērot attiecīgās konvenciju prasības un nepiestājot norādītajā remonta rūpnīcā;tiek liegta iebraukšana jebkurā Kopienas ostā, kamēr kuģa īpašnieks vai operators tās dalībvalsts kompetentai iestādei, kurā tikuši atklāti trūkumi, nav sniedzis pietiekamas liecības par kuģa pilnīgu atbilstību attiecīgām konvenciju prasībām.5. Apstākļos, kas minēti 4. punkta i) apakšpunktā, tās dalībvalsts kompetentā iestāde, kurā tikuši atklāti kuģa trūkumi, tūlīt brīdina visu pārējo dalībvalstu kompetentās iestādes.Apstākļos, kas minēti 4. punkta ii) apakšpunktā, tās dalībvalsts kompetentā iestāde, kurā atrodas remonta rūpnīca, tūlīt brīdina visu pārējo dalībvalstu kompetentās iestādes.Pirms liegt iebraukšanu ostā, dalībvalsts var lūgt konsultācijas ar attiecīgā kuģa karoga valsts administrāciju.6. Neatkarīgi no 4. punkta, kādas konkrētas ostas valsts iestāde var kuģim ļaut iebraukt noteiktā ostā nepārvaramas varas (force majeure) apstākļos, sevišķi svarīgu drošības apsvērumu dēļ, vai lai novērstu vai mazinātu piesārņojuma draudus, vai labotu trūkumus, ar nosacījumu, ka atbilstoši šīs dalībvalsts kompetentās iestādes ieskatiem kuģa īpašnieks, operators vai kapteinis ir veicis piemērotus pasākumus drošai kuģa ienākšanai ostā.12. pantsInspektoru kvalifikācija1. Pārbaudes veic tikai tādi inspektori, kas atbilst VII pielikumā minētiem kvalifikācijas kritērijiem.2. Ja ostas valsts kompetentā iestāde nevar nodrošināt vajadzīgo profesionalitāti, tad šādas kompetentas iestādes inspektoram var palīdzēt jebkura cita persona ar vajadzīgo kompetenci.3. Inspektoriem, kas veic ostas valsts kontroli, un personām, kas palīdz inspektoriem, nedrīkst būt komerciāla interese ne par pārbaudes ostu, ne inspicējamiem kuģiem, un inspektori nedrīkst būt nodarbināti vai strādāt tādu nevalstisku organizāciju vārdā, kuras izdot obligātas un klasifikācijas sertifikātus vai kuras veic šādu sertifikātu izdošanai vajadzīgus apsekojumus.4. Inspektoriem vienmēr jābūt gataviem uzrādīt personas apliecību, ko kompetentā iestāde izdevusi atbilstīgi valsts tiesību aktiem un kas norāda to, ka inspektors ir pilnvarots veikt pārbaudes.Minētās personas apliecības kopēju modeli ievieš atbilstīgi 19. panta procedūrai.13. pantsZiņojumi no ločiem un ostu iestādēm1. Dalībvalstu loči, kas ir iesaistīti kuģu pietauvošanā vai attauvošanā vai kas strādā uz kuģiem, kuri dodas uz kādu dalībvalsts ostu, tūlīt informē ostas valsts vai krasta valsts kompetento iestādi par pildot parastos pienākumus novērotajiem trūkumiem, kas kuģošanu varētu padarīt nedrošu vai varētu apdraudēt jūras vidi.2. Ja, pildot parastos pienākumus, ostas iestādes atklāj, ka kādam no kuģiem to pārziņā esošā ostā ir trūkumi, kas kuģošanu varētu padarīt nedrošu vai nesamērīgi apdraudēt jūras vidi, tad minētā iestāde tūlīt par to informē attiecīgās ostas valsts kompetento iestādi.14. pantsSadarbība1. Katra dalībvalsts gādā par sadarbību starp tās kompetento iestādi, tās ostas iestādēm un citām saistītām iestādēm vai komerciālām organizācijām, lai nodrošinātu to, ka kompetentā iestāde var gūt visu vajadzīgo informāciju par tās ostās ienākošiem kuģiem.2. Dalībvalstis uztur spēkā noteikumus, kas nodrošina informācijas apmaiņu un sadarbību starp to kompetento iestādi un visu citu dalībvalstu kompetentajām iestādēm, un uztur darba sakarus starp to kompetento iestādi, Komisiju un "Sirenac E" informācijas sistēmu, kas izveidota Senmalo (Francija).3. Šā panta 2. punktā minētā informācija ir informācija, kas aprakstīta Parīzes SM 4. pielikumā un kas vajadzīga, lai ievērotu šīs direktīvas 15. pantu.15. pantsInformācijas publicēšana par aizturēšanuKatra kompetentā iestāde vismaz reizi ceturksnī publicē informāciju par kuģiem, kas aizturēti iepriekšējos trīs mēnešos vai kas pēdējos 24 mēnešos aizturēti vairāk nekā vienu reizi. Publicē šādu informāciju:- kuģa vārds,- kuģa īpašnieka vai operatora vārds vai nosaukums,- SJO numurs,- karoga valsts,- klasificēšanas sabiedrība, ja vajadzīgs, un, attiecīgos gadījumos, jebkura cita persona, kas konkrētam kuģim karoga valsts vārdā izdevusi sertifikātus saskaņā ar konvencijām,- aizturēšanas iemesls,- aizturēšanas osta un diena.16. pantsIzmaksu atlīdzināšana1. Ja 6. un 7. pantā minēto pārbaužu laikā apstiprinājušies vai atklāti kādi trūkumi, ar ko tiek pārkāptas kādas konvencijas prasības, un kas pamato kuģa aizturēšanu, tad visas ar pārbaudēm saistītās izmaksas jebkurā kārtējā pārskata periodā sedz kuģa īpašnieks, operators vai tā pārstāvis ostas valstī.2. Visas izmaksas, kas saistītas ar pārbaudēm, ko veic kādas dalībvalsts kompetentā iestāde atbilstīgi 11. panta 4. punktam, jāsedz kuģa īpašniekam vai operatoram.3. Aizturējumu atceļ tikai pēc tam, kad pilnībā veikts maksājums vai sniegts pietiekams nodrošinājums izmaksu atlīdzināšanai.17. pantsDati, kas jāsniedz, lai uzraudzītu direktīvas īstenošanu1. Dalībvalstis Komisijai un Parīzes SM sekretariātam sniedz šādu informāciju:- cik inspektori tās vārdā strādā ostas valsts inspekcijās saskaņā ar šo direktīvu. Ja kādā iestādē inspektori ostas valsts pārbaudēs strādā pusslodzē, tad visu veikto darbu pārrēķina pilnās darba slodzēs,- cik kuģi ienākuši to ostās reprezentatīvā kalendārā gada laikā pēdējos piecos gados.2. Panta 1. punktā minēto informāciju sniedz trīs mēnešos pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā un vēlāk — līdz 1. oktobrim katru trešo kalendāro gadu.18. pantsRegulatīvā komitejaKomisijai palīdz Komiteja, ko izveido atbilstīgi Direktīvas 93/75/EEK 12. pantam saskaņā ar minētajā pantā noteikto procedūru.19. pantsDirektīvas grozīšanas procedūraŠo direktīvu var grozīt saskaņā ar 18. pantā noteikto procedūru, lai:a) pielāgotu dalībvalstu pārbaudes un publicēšanas pienākumus, kas minēti 5. pantā (izņemot tā 1. punktā doto skaitli 25 %) un 6., 7. un 15. pantā, pamatojoties uz pieredzi, kas gūta, īstenojot šo direktīvu, un ņemot vērā Parīzes SM virzību;b) pielāgotu pielikumus nolūkā ņemt vērā spēkā stājušos grozījumus attiecīgu starptautisko organizāciju konvencijās, protokolos, kodeksos un rezolūcijās, kā arī Parīzes SM.20. pantsĪstenošana1. Dalībvalstis pieņem normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai īstenotu šo direktīvu ne vēlāk kā līdz 1996. gada 30. jūnijam, par to tūlīt informējot Komisiju.2. Kad dalībvalstis pieņem šos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.3. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus tos savus tiesību aktus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.21. pantsŠī direktīva stājas spēkā 20. dienā pēc tās publicēšanas.22. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1995. gada 19. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsB. Pons[1] OV C 107, 15.4.1994., 14. lpp. un OV C 347, 8.12.1994., 15. lpp.[2] OJ Nr. 393, 31.12.1994., 50. lpp.[3] Eiropas Parlamenta 1994. gada 27. oktobra atzinums (OV C 347, 8.12.1994., 15. lpp.), Padomes 1995. gada 14. marta kopējā nostāja (OV C 93, 13.4.1995., 25. lpp.) un Eiropas Parlamenta 1995. gada 18. maija Lēmums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).[4] OV C 271, 7.10.1993., 1. lpp.[5] OV L 247, 5.10.1993., 19. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSKUĢI, KAS INSPICĒJAMI PIRMKĀRT(sk. 5. panta 2. punktu) [1]1. Kuģi, kas kādas dalībvalsts ostā iebrauc pirmo reizi, vai kas tajā nav iebraukuši pēdējos 12 vai vairāk mēnešus. Piemērojot šos kritērijus, dalībvalstis ņem vērā arī tās pārbaudes, ko veikušas Parīzes SM dalībvalstis. Ja šim nolūkam vajadzīgo datu nav, tad dalībvalstis izmanto "Sirenac E" datus un pārbauda tos kuģus, kuri nav reģistrēti "Sirenac E" datubāzē kopš tās izveidošanas 1993. gada 1. janvārī.2. Kuģi, kuri izmanto tādas valsts karogu, kas iekļauta kārtējā trīsgadējā vidējo rādītāju tabulā, kurā uzskaita aizturēšanas vai aizkavēšanas, kas pārsniedz vidējo skaitu, un kuru publicē Parīzes SM ikgadējā ziņojumā.3. Kuģi, kuri saņēmuši atļauju izbraukt no dalībvalsts ostas ar nosacījumu, ka atklātie trūkumi jānovērš noteiktā termiņā, pēc tam, kad minētais termiņš ir beidzies.4. Kuģi, par kuriem loči vai ostas iestādes ziņojuši, ka tiem ir trūkumi, kas varētu kuģošanu padarīt nedrošu (atbilstīgi Padomes 1993. gada 13. septembra Direktīvai 93/75/EEK un šīs direktīvas 13. pantam).5. Kuģi, kuru obligātās apliecības par kuģa konstrukciju un aprīkojumu, kas izdodamas saskaņā ar konvencijām, un klasifikācijas apliecības izdevusi organizācija, kas nav atzīta atbilstīgi Padomes 1994. gada 22. novembra Direktīvai 94/57/EK [2] par kopīgiem noteikumiem un standartiem kuģu pārbaužu apsekojumu organizēšanai un attiecīgām jūras administrāciju darbībām.6. Kuģi, kuri neatbilst Padomes Direktīvas 93/75/EEK prasībām.7. Kuģi, kuri ietilpst kategorijā, kurai nolemts piemērot pastiprinātu pārbaudi (atbilstīgi šīs direktīvas 7. pantam).8. Kuģi, kuri iepriekšējos sešos mēnešos drošības apsvērumu dēļ tikuši uz laiku atskaitīti no savas klases.[1] Kritēriji nav sakārtoti pēc svarīguma.[2] OV L 319, 12.12.1994., 20. lpp.--------------------------------------------------II PIELIKUMSSERTIFIKĀTU UN DOKUMENTU SARAKSTS(sk. 6. panta 1. punktu)1. Starptautiskais tilpības sertifikāts (1969. g.)2. - Pasažieru kuģa drošības sertifikāts,- Kravas kuģa konstrukcijas drošības sertifikāts,- Kravas kuģa aprīkojuma drošības sertifikāts,- Kravas kuģa radiotelegrāfijas drošības sertifikāts,- Kravas kuģa radiotelefonijas drošības sertifikāts,- Kravas kuģa radiosakaru drošības sertifikāts,- Atbrīvojuma apliecība,- Kravas kuģa drošības sertifikāts.3. Starptautiskais sertifikāts par piemērotību neiepakotu sašķidrinātu gāzu pārvadāšanai;- Sertifikāts par piemērotību sašķidrinātu gāzu masas pārvadāšanai.4. Starptautiskais sertifikāts par piemērotību bīstamu ķīmisku vielu masas pārvadāšanai;- Sertifikāts par piemērotību bīstamu ķīmisku vielu masas pārvadāšanai.5. Starptautiskais naftas piesārņojuma profilakses sertifikāts.6. Starptautiskais piesārņojuma novēršanas sertifikāts kaitīgu šķidru vielu masas pārvadāšanai.7. Starptautiskais kravas zīmes sertifikāts (1966. g.);- Starptautiskais kravas zīmes atbrīvojuma sertifikāts.8. Naftas reģistrs, I un II daļa.9. Kravas reģistrs.10. Apkalpes drošas komplektēšanas minimālo prasību dokuments;- Kompetences apliecības.11. Medicīnas apliecības (sk. Starptautiskās darba organizācijas Konvenciju Nr. 73 par jūrnieku veselības pārbaudēm).12. Stabilitātes informācija.13. Kopija Atbilstības dokumentam un Sertifikātam, kas izdots atbilstīgi Kuģu drošas ekspluatācijas un piesārņojuma novēršanas vadības starptautiskajam kodeksam (SJO rezolūcija A.741 (18)).14. Sertifikāti par kuģa korpusa izturību un iekārtu uzstādījumu, ko izdevusi attiecīga klasificēšanas sabiedrība (pieprasāma tikai tajos gadījumos, kad klasificēšanas sabiedrība kuģi ir iekļāvusi kādā klasē).--------------------------------------------------III PIELIKUMSPIEMĒRI "PAMATOTIEM IEMESLIEM", KAD VAJADZĪGA SĪKĀKA PĀRBAUDE(sk. 6. panta 3. punktu)1. Kuģi, kas minēti I pielikumā, izņemot tā 1. punktu.2. Kādas citas dalībvalsts ziņojums vai paziņojums.3. Ziņojums vai sūdzība, ko iesniedz kuģa kapteinis, kāds apkalpes loceklis vai jebkura cita persona vai organizācija, kurai ir leģitīma interese attiecībā uz kuģa drošu ekspluatāciju, dzīves un darba apstākļiem uz kuģa vai piesārņojuma novēršanu, ja vien attiecīgā dalībvalsts šādu ziņojumu vai sūdzību neuzskata par acīmredzami nepamatotu; tās personas identitāti, kas iesniedz ziņojumu vai sūdzību, nedrīkst atklāt attiecīgā kuģa kapteinim vai īpašniekam.4. Ceļā uz ostu, kuģis ticis iesaistīts sadursmē.5. Nav pienācīgi vests naftas reģistrs.6. Kuģi apsūdz noteikumu par atbrīvošanos no kaitīgām vielām vai notekūdeņiem pārkāpumā.7. Pārbaudot apliecības un citus dokumentus (sk. 6. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 2. punktu), atklātas neprecizitātes.8. Ir liecības, ka apkalpes locekļi neatbilst prasībām, kādas nosaka 8. pants 1994. gada 22. novembra Direktīvā 94/58/EK par jūrnieku obligāto sagatavotības līmeni [1].9. Veicot iekraušanu vai citas operācijas ir pārkāpti drošības noteikumi vai SJO nostādnes, piemēram, skābekļa saturs inertās gāzes pievadā kravas tilpnēm pārsniedz noteikto maksimālo līmeni.10. Naftas tankkuģa kapteinis nevar uzrādīt reģistrētus datus par naftas izplūdes uzraudzības un kontroles sistēmu attiecībā uz pēdējo balasta braucienu.11. Nav atjaunots apkalpes pienākumu saraksts vai apkalpes locekļi nav informēti par saviem pienākumiem ugunsgrēka gadījumā vai saņemot pavēli pamest kuģi.[1] OV L 319, 12.12.1994., 28. lpp.--------------------------------------------------IV PIELIKUMSKUĢU KONTROLES PROCEDŪRAS(sk. 6. panta 4. punktu)1. Kuģu kontroles procedūras (SJO Rezolūcija A.466 (XII)), grozītā variantā.2. Apkalpes drošas komplektēšanas principi (SJO Rezolūcija A.481 (XII) un pielikumi "Apkalpes drošas komplektēšanas obligātās prasības" (1. pielikums) un "Nostādnes apkalpes drošas komplektācijas principu piemērošanai" (2. pielikums).3. Kuģu un izplūžu kontroles procedūras atbilstīgi I pielikumam pie Marpol 73/78 (SJO Rezolūcija A.542 (13)).4. Kuģu un izplūžu kontroles procedūras atbilstīgi II pielikumam pie Marpol 73/78 (SJO Rezolūcija MEPC 26 (23)).5. Procedūras, kurās kontrolē ekspluatācijas prasību ievērošanu saistībā ar kuģu drošību un piesārņojuma novēršanu (SJO Rezolūcija A.742 (18)).6. Noteikumi, ko paredz Starptautiskais kodekss par bīstamu preču pārvadāšanu pa jūru.7. Starptautiskās darba organizācijas publikācija "Darba apstākļu pārbaude uz kuģiem: procedūras ieteikumi."8. Parīzes Saprašanās memoranda I pielikums — ieteikumi inspektoriem.--------------------------------------------------V PIELIKUMSA. KUĢU KATEGORIJAS, KO PĀRBAUDA PASTIPRINĀTI(sk. 7. panta 1. punktu)1. Naftas tankkuģi, kuru ekspluatāciju paredzēts pārtraukt piecos vai mazāk gados no dienas, ko paredz Marpol 73/78, I pielikums, 13.G norma, t. i.:- jēlnaftas tankkuģus ar kravnesību 20000 vai vairāk tonnu vai preču kuģus ar kravnesību 30000 vai vairāk tonnu, kas neatbilst jaunu naftas tankkuģu prasībām saskaņā ar Marpol 73/78 I pielikuma 1 (26) normu, pastiprināti pārbauda 20 gadus pēc to nodošanas ekspluatācijā atbilstīgi IOPP apliecībai pievienotajai B formai, vai 25 gadus pēc nodošanas ekspluatācijā, ja kuģa sānu tilpnes vai daļas ar dubultkorpusu, ko nepilda ar naftu, atbilst prasībām, kādas nosaka minētā pielikuma 13.G (4) norma, ja vien kuģis nav ticis pārbūvēts, lai tas atbilstu tā paša pielikuma 13.F normai,- iepriekšminētos naftas tankkuģus, kas atbilst jaunu naftas tankkuģu prasībām saskaņā ar Marpol 73/78 I pielikuma 1 (26) normu, pastiprināti pārbauda 25 gadus pēc to nodošanas ekspluatācijā atbilstīgi IOPP apliecībai pievienotajai B formai, ja vien kuģis neatbilst vai nav pārbūvēts, lai tas atbilstu, minētā pielikuma 13.F normai.2. Kuģi, kas paredzēti kravas masas pārvadāšanai, kas ir vecāki par 12 gadiem, skaitot no uzbūvēšanas dienas, kura norādīta kuģa drošības apliecībā.3. Pasažieru kuģi.4. Gāzu un ķīmisku vielu tankkuģi, kas ir vecāki par 10 gadiem, skaitot no uzbūvēšanas dienas, kura norādīta kuģa drošības apliecībā.B. JURIDISKI NESAISTOŠI NORĀDĪJUMI DAŽU KATEGORIJU KUĢU PASTIPRINĀTAS PĀRBAUDES VEIKŠANAI(sk. 7. panta 2. punktu)Cik vien iespējams pastiprināto pārbaužu laikā cita starpā pārbauda turpmāk uzskaitītos parametrus. Inspektoriem jāapzinās, ka pārbaudes, kas tieši ietekmē kuģa operācijas, piemēram kraušanu, varētu apdraudēt šo operāciju drošu veikšanu., ja pārbaudes veic šo operāciju laikā.1. VISI KUĢI (A iedaļas kategorijas)- Elektrības padeves pārtraukumi un ārkārtas ģeneratora ieslēgšanās,- Avārijas apgaismojuma pārbaude,- Avārijas ugunsdzēšamā sūkņa darbība, galvenajai dzēšanas līnijai pievienojot divas šļūtenes,- Nosēdtilpnes sūkņu darbība,- Ūdensnecaurlaidīgu durvju aizvēršanās,- Vienas glābšanas laivas nolaišana ūdenī,- Avārijas apstādināšanas tālvadības izmēģinājums, piemēram, attiecībā uz katlu agregātiem, ventilāciju un degvielas sūkņiem,- Stūrēšanas iekārtu izmēģinājumi, tostarp stūrēšanas palīgiekārtu izmēģinājumi,- Radioiekārtu avārijas strāvas avotu pārbaude,- Mašīntelpas separatora pārbaude un, ja iespējams, izmēģinājums.2. NAFTAS TANKKUĢIPapildus 1. iedaļā uzskaitītajam, pastiprināti inspicējot naftas tankkuģus, var pārbaudīt arī šādus elementus:- Ugunsdzēšanas putu fiksētā sistēma uz klāja,- Ugunsdrošības iekārtas kopumā,- Ugunsdzēšanas līdzekļu pārbaude mašīntelpā, sūkņu telpā un dzīvojamā daļā,- Inertās gāzes spiediena un tās skābekļa satura kontrole,- Apsekošanas ziņojuma (sk. SJO Rezolūciju A.744(18)) pārbaude, lai konstatētu iespējamās jomas, kuru pārbaude varētu būt vajadzīga.3. KUĢI, KAS PAREDZĒTI KRAVAS MASAS PĀRVADĀŠANAIPapildus 1. iedaļā uzskaitītajam, pastiprināti inspicējot kuģus, kas paredzēti kravas masas pārvadāšanai, var pārbaudīt arī šādus elementus:- Uz klāja izvietoto iekārtu pamatņu iespējama korozija,- Lūku vāku iespējama deformācija un/vai korozija,- Iespējamas plaisas vai lokāla korozija starpsienās,- Piekļuve kravas tilpnēm,- Apsekošanas ziņojuma (sk. SJO Rezolūciju A.744(18)) pārbaude, lai konstatētu iespējamās jomas, kuru pastiprināta pārbaude varētu būt vajadzīga.4. GĀZU UN -ĪMISKO VIELU TANKKUĢIPapildus 1. iedaļā uzskaitītajam, pastiprināti inspicējot gāzu un ķīmisku vielu tankkuģus, var pārbaudīt arī šādus elementus:- Kravas tilpņu uzraudzīšanas un drošības iekārtas, kas saistītas ar temperatūru, spiedienu un piekrāvuma līmeni,- Skābekļa analīzes iekārtas un eksplozimetru iekārtas, tostarp to kalibrācija. -īmisko vielu detektoriekārtu pieejamība (silfons) ar pietiekamu skaitu gāzes detektorcauruļu konkrētai kravai,- Pārbauda, vai telpu rezerves izejas nodrošina pietiekamu elpošanas un redzes aizsardzību katrai personai uz kuģa (ja tas prasīts attiecībā uz produktiem, kas uzskaitīti Starptautiskajā piemērotības apliecībā, Apliecībā par piemērotību bīstamu ķīmisku vielu masas pārvadāšanai vai Apliecībā par piemērotību sašķidrinātu gāzu masas pārvadāšanai),- Pārbauda, vai pārvadātais produkts ir iekļauts Starptautiskajā piemērotības apliecībā, Apliecībā par piemērotību bīstamu ķīmisku vielu masas pārvadāšanai vai Apliecībā par piemērotību sašķidrinātu gāzu masas pārvadāšanai,- Pārbauda uz klāja fiksētās ugunsdzēšanas iekārtas — vai tās darbojas ar putām, sausām ķīmiskām vielām vai citādi, atkarībā no pārvadātā produkta.5. PASAŽIERU KUĢIPapildus 1. iedaļā uzskaitītajam, pastiprināti inspicējot pasažieru kuģus, var pārbaudīt arī šādus elementus:- Ugunsdetektoru un trauksmes sistēmas izmēģinājumi,- Ugunsdrošo durvju aizvēršanās izmēģinājumi,- Brīdināšanas skaļruņu izmēģinājumi,- Ugunsgrēka trauksmes imitācija, kurā vismaz vienu reizi izmēģina visas ugunsdzēšanas iekārtas un kurā piedalās daļa virtuves personāla,- Pārliecinās par to, vai galvenie apkalpes locekļi pārzina plānu, pēc kura avārijas gadījumā apsekot zaudējumus.Ja tas tiek atzīts par vajadzīgu un ja tam piekrīt kuģa kapteinis vai operators, tad pārbaudi var turpināt, kuģim iebraucot dalībvalsts ostā vai izbraucot no tās. Inspektori nedrīkst kavēt kuģa darbību un nedrīkst izraisīt situācijas, kas pēc kuģa kapteiņa domām varētu apdraudēt pasažieru, apkalpes vai kuģa drošību.--------------------------------------------------VI PIELIKUMSKUĢU AIZTURĒŠANAS KRITĒRIJI(sk. 9. panta 3. punktu)IevadsPirms lemt, vai atklāto trūkumu dēļ kuģi aizturēt, inspektors piemēro turpmāk 1. un 2. iedaļā uzskaitītos kritērijus.3. iedaļā minēti piemēri gadījumiem, kad trūkumi paši dod iemeslu kuģa aizturēšanai (sk. 9. panta 3. punktu).1. Galvenie kritērijiPieņemot profesionālu lēmumu par to, vai kuģis jāaiztur, inspektors ievēro šādus kritērijus:Laiks:Kuģus, kuru tālāka kuģošana nav droša, aiztur pirmās pārbaudes reizē neatkarīgi no tā, cik ilgi plānota kuģa palikšana ostā.Kritērijs:Kuģi aiztur, ja trūkumi ir pietiekami nopietni, lai pirms kuģa izbraukšanas jūrā inspektoram vēlreiz būtu jāpārbauda, vai trūkumi ir novērsti.Vajadzība inspektoram kuģi vēlreiz apmeklēt ir trūkuma nopietnības mēraukla. Tomēr tas nav obligāti jāievēro katrā gadījumā. Tas nozīmē, ka attiecīgai iestādei jebkuriem līdzekļiem, vislabāk — kuģi vēlreiz apmeklējot, jāpārliecinās, ka konkrētais trūkums ir novērsts pirms došanās tālāk.2. Galveno kritēriju piemērošanaLemjot, vai atklātie trūkumi ir pietiekami nopietni, lai kuģi aizturētu, inspektors vērtē, vai:1. par kuģi ir attiecīgi derīgi dokumenti;2. kuģa apkalpe atbilst apkalpes drošas komplektēšanas minimālo prasību dokumentam.Pārbaudes laikā inspektors papildus vērtē, vai kuģis un/vai tā apkalpe spēj:3. kuģot droši visa turpmākā brauciena laikā;4. droši kravu apstrādāt, pārvadāt un uzraudzīt tās stāvokli visa turpmākā brauciena laikā;5. droši ekspluatēt mašīntelpu visa turpmākā brauciena laikā;6. uzturēt atbilstošu dzinējspēku un vadību visa turpmākā brauciena laikā;7. vajadzības gadījumā efektīvi dzēst ugunsgrēkus pilnīgi visās kuģa daļās turpmākā brauciena laikā;8. vajadzības gadījumā ātri un droši pamest kuģi un veikt glābšanas darbus visa turpmākā brauciena laikā;9. nepieļaut vides piesārņošanu visa turpmākā brauciena laikā;10. uzturēt pietiekamu stabilitāti visa turpmākā brauciena garumā;11. uzturēt pietiekamu ūdensnecaurlaidību visa turpmākā brauciena laikā;12. briesmu situācijās vajadzības gadījumā nodrošināt saziņas iespējas visa turpmākā brauciena laikā;13. nodrošināt drošus un veselībai nekaitīgus apstākļus visa turpmākā brauciena laikā.Ja atbilde uz jebkuru no minētajiem vērtējumiem ir negatīva, tad, ņemot vērā visus atklātos trūkumus, nopietni jāapsver, vai kuģi nevajag aizturēt. Tāpat kuģi var aizturēt, ja atklāti vairāki mazāk svarīgi trūkumi.3. Lai inspektoriem palīdzētu piemērot šos norādījumus, turpinājumā ir saraksts ar trūkumiem, kas sagrupēti atbilstīgi attiecīgām konvencijām un/vai kodeksiem un kurus uzskata par tik nopietniem, lai tie dotu pamatu kuģa aizturēšanai. Saraksts nav izsmeļošs.3.1. Vispārēji norādījumiTrūkst derīgi sertifikāti, ko paredz attiecīgie dokumenti. Tomēr kuģiem, kas izmanto tādu valstu karogus, kas nav konvenciju (attiecīgo dokumentu) līgumslēdzējas puses, vai kas nepiemēro kādu citu attiecīgu dokumentu, nav obligāts pienākums saņemt konvencijās vai citos attiecīgos dokumentos paredzētus sertifikātus. Tāpēc minēto sertifikātu trūkums nevar būt par iemeslu tādu kuģu aizturēšanai; tomēr, piemērojot "vienādas attieksmes" principu, pirms kuģa izbraukšanas tiek prasīta kuģa vispārēja atbilstība noteikumiem.3.2. Jomas, ko regulē Solas konvencija (atsauces dotas iekavās)1. Pienācīgi nedarbojas motori vai citas būtiskas iekārtas, kā arī elektroiekārtas.2. Nav pietiekami tīra mašīntelpa, nosēdtilpnēs atrodas pārlieku daudz eļļaina ūdens, cauruļu izolācija, tostarp kanalizācijas cauruļu izolācija, ir piesārņota ar naftu, pienācīgi nedarbojas nosēdtilpņu sūkņu iekārtas.3. Pienācīgi nedarbojas avārijas ģenerators, apgaismojums, akumulatori un slēdži.4. Pienācīgi nedarbojas galvenā stūres iekārta un tās palīgiekārtas.5. Nav dzīvības glābšanas aprīkojuma, glābšanas laivu un to palaišanas iekārtu vai tās nav pietiekami jaudīgas, vai ir vērā ņemami nolietojušās.6. Nav uguns detektorsistēmas, ugunsgrēka signalizācijas, ugunsdzēšanas aprīkojuma, fiksētās ugunsdzēšanas iekārtu, ventilācijas vārstu, ugunsdzēšanas līdzekļu un ātrdarbīgās noslēgšanas iekārtu vai tās neatbilst prasībām, vai arī tās ir tā nolietojušās, ka nespēj pildīt savas funkcijas.7. Uz tankkuģu kravas klāja nav ugunsaizsardzības vai tā ir vērā ņemami nolietojusies, vai nedarbojas pareizi.8. Nav apgaismojuma, norādījuma zīmju vai skaņu signālu vai tie neatbilst prasībām, vai ir vērā ņemami nolietojušies.9. Nav radioiekārtu saziņai briesmu gadījumos vai drošības nolūkos vai tie nedarbojas pareizi.10. Nav navigācijas iekārtu vai tās nedarbojas pareizi, ņemot vērā Solas V/12(o) normu.11. Netiek izmantoti navigācijas karšu pēdējie atjaunotie varianti un/vai citas attiecīgas navigācijas publikācijas, kas vajadzīgas paredzētajam braucienam, ņemot vērā to, ka minēto karšu vietā var izmantot arī elektroniskās kartes.12. Kravas sūkņu telpās nav nedzirksteļojošas izplūdes ventilācijas (Solas norma II-2/59.3.1).3.3. Jomas, ko regulē IBC kodekss (atsauces dotas iekavās)1. Tādu vielu pārvadāšana, kas nav minētas Piemērotības sertifikātā, vai nav informācijas par kravu (16.2).2. Nav augsta spiediena drošības iekārtu vai tās ir bojātas (8.2.3).3. Nedrošas vai kodeksa prasībām neatbilstošas elektroinstalācijas (10.2.3).4. Aizdedzes avotu bīstams izvietojums, kā minēts punktā 10.2 (11.3.15).5. Īpašu prasību pārkāpumi (15).6. Pārsniegts maksimāli pieļaujamais kravas daudzums uz vienu tilpni (16.1).7. Nepietiekama jutīgu produktu siltumizolācija (16.6).3.4. Jomas, ko regulē IGC kodekss (atsauces dotas iekavās)1. Tādu vielu pārvadāšana, kas nav minētas Piemērotības sertifikātā, vai nav informācijas par kravu (18.1).2. Nav dzīvojamo vai darba telpu noslēgšanas ierīču (3.2.6).3. Starpsiena nav gāzes necaurlaidīga (3.3.2).4. Bojātas gaisa slūžas (3.6).5. Nav ātrslēdzošo vārstu vai tie ir bojāti (5.6).6. Nav drošības vārstu vai tie ir bojāti (8.2).7. Nedrošs vai kodeksa prasībām neatbilstošs elektroaprīkojums (10.2.4).8. Kravas telpās nedarbojas ventilācija (12.1).9. Nedarbojas kravas tilpņu spiediena signalizācija (13.4.1).10. Bojāts gāzes detektors un/vai toksiskās gāzes detektors (13.6).11. Tiek pārvadātas vielas, kuras nedrīkst pārvadāt bez attiecīgiem pavaddokumentiem (17/19).3.5. Jomas, ko regulē Kravas zīmes konvencija1. Uz klāju un korpusa ievērojamām platībām atklāti bojājumi, korozija vai plākšņu un citu nostiprinājumu punktkorozija, kas ietekmē kuģa derīgumu kuģošanai vai spēju izturēt lokālas slodzes, ja vien nav veikti atbilstoši pagaidu remontdarbi tā, lai varētu veikt braucienu līdz ostai pilnīgai remontdarbu veikšanai.2. Nepietiekamas stabilitātes standarta gadījumi.3. Nav pietiekamas un uzticamas informācijas atzītā formā, kas ātri un vienkārši ļautu kuģa kapteinim kārtot kuģa piekraušanu un stabilizēšanu, jebkurā brīdī un mainīgos ceļošanas apstākļos saglabājot drošu stabilitātes pakāpi un izvairoties no situācijām, kas radītu nepieļaujamu slodzi kuģa konstrukcijā.4. Nav noslēgšanas iekārtu, lūku noslēgšanas aprīkojuma un ūdensnecaurlaidīgu durvju vai tās ir vērā ņemami bojātas vai defektīvas.5. Pārslodze.6. Nav iegrimes līnijas vai tā ir slikti saskatāma.3.6. Jomas, ko regulē Marpol konvencijas I pielikums (atsauces dotas iekavās)1. Nav eļļainā ūdens filtrēšanas aprīkojuma, naftas izplūdes uzraudzības un kontroles sistēmas vai 15 ppm signalizācijas aprīkojuma vai tas ir nopietni nolietojies, vai nedarbojas pareizi.2. Atkritumu tvertnē nav tik daudz vietas, lai pietiktu paredzētajam braucienam.3. Nav pieejams Naftas reģistrs (20 (5)).4. Ierīkots neatļauts izplūdes apvads.3.7. Jomas, ko regulē Marpol konvencijas II pielikums (atsauces dotas iekavās)1. Nav P&A rokasgrāmatas.2. Krava nav iedalīta kategorijās (3 (4)).3. Nav pieejams kravas reģistrs (9 (6)).4. Tiek pārvadātas naftai līdzīgas vielas, neievērojot attiecīgās prasības vai attiecīgi nepielāgojot sertifikātu (14).5. Ierīkots neatļauts izplūdes apvads.3.8. Jomas, ko regulē STCW konvencijaApkalpes locekļu skaits, sastāvs vai apliecības neatbilst apkalpes drošas komplektēšanas dokumentam.3.9. Jomas, ko regulē Starptautiskās darba organizācijas konvencijas1. Nav tādu pārtikas krājumu, ar ko pietiktu braucienam līdz nākamai ostai.2. Nav tādu dzeramā ūdens krājumu, ar ko pietiktu braucienam līdz nākamai ostai.3. Īpaši antisanitāri apstākļi.4. Nav apkures iespēju dzīvojamās telpās uz kuģiem, kuri kuģo apgabalos, kur var būt īpaši zema temperatūra.5. Pārmērīgs daudzums atkritumu, aizkrautas iekārtas vai krava vai citādi nedroši apstākļi gaiteņos/dzīvojamās telpās.3.10. Pārkāpumi, kuru dēļ nav vajadzīgs kuģi aizturēt, bet, piemēram, jāpārtrauc kravas operācijas.Ja pareizi nedarbojas (vai nav pienācīgi uzturēta) inertās gāzes sistēma, ar kravu saistīts aprīkojums vai mašīnas, tad to uzskata par pietiekamu pamatu kravas operāciju pārtraukšanai.--------------------------------------------------VII PIELIKUMSMINIMĀLIE KRITĒRIJI INSPEKTORIEM(sk. 12. panta 1. punktu)1. Inspektors ir persona, kuru dalībvalsts kompetentā iestāde ir pilnvarojusi veikt ostas valsts kontroli.2. Vai nu:- inspektors vismaz vienu gadu ir strādājis par karoga valsts inspektoru, kura amata pienākumos ir bijusi apsekojumi un sertifikātu piešķiršana atbilstīgi konvencijām,- un inspektoram ir:a) kapteiņa apliecība, kas nozīmē, ka inspektors ir tiesīgs komandēt 1600 t vai lielākas bruto tilpības kuģi (sk. STCW, II/2 norma); vaib) galvenā mehāniķa apliecība, kas nozīmē, ka inspektors ir tiesīgs veikt attiecīgos pienākumus uz kuģa, kura galvenā dzinēja jauda ir vienāda vai lielāka par 3000 KW, (sk. STCW, III/2 norma); vaic) inspektors ir nolicis kuģu būvētāja, inženiera mehāniķa vai inženiera eksāmenu saistībā ar jūrniecību un kādā no šiem amatiem nostrādājis vismaz piecus gadus.- Inspektors, kas minēts a) un b) apakšpunktā, vismaz piecus gadus ir strādājis uz jūras kā amatpersona vai nu klāja, vai tehniskajā nodaļā.Vai arī:inspektors:- ir ieguvis attiecīgu universitātes grādu vai līdzvērtīgu izglītību un- ir mācījies un ieguvis kvalifikāciju kādā kuģu drošības inspektoru skolā, un- vismaz divus gadus ir strādājis par karoga valsts inspektoru, kura amata pienākumos ir apsekojumi un sertifikātu piešķiršana atbilstīgi konvencijām.3. Inspektors spēj mutiski un rakstiski sazināties ar jūrniekiem valodā, kas ir visplašāk lietotā valoda uz jūras.4. Inspektors pienācīgi pārzina starptautiskās konvencijas un procedūras, pēc kādām ostas valsts veic kontroli.5. Pieļaujami ir arī tādi inspektori, kuri neatbilst iepriekš uzskaitītajiem kritērijiem, bet kuri dalībvalsts kompetentās iestādes dienestā ostas valsts kontrolēs strādājuši šīs direktīvas pieņemšanas dienā.--------------------------------------------------


title: Padomes direktīva (1979. gada 6. decembris) par grozījumiem Direktīvā 76/308/EEK par savstarpēju palīdzību prasījumu, kas radušies no darbībām, kuras ir daļa no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda finansēšanas sistēmas, kā arī lauksaimniecības un muitas nodokļu piedziņā

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31979L1071

Oficiālais Vēstnesis L 331 , 27/12/1979 Lpp. 0010 - 0010 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 2 Sējums 2 Lpp. 0158  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 02 Sējums 8 Lpp. 0035  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 2 Sējums 2 Lpp. 0158  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 02 Sējums 6 Lpp. 0120  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 02 Sējums 6 Lpp. 0120

		Padomes direktīva(1979. gada 6. decembris)par grozījumiem Direktīvā 76/308/EEK par savstarpēju palīdzību prasījumu, kas radušies no darbībām, kuras ir daļa no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda finansēšanas sistēmas, kā arī lauksaimniecības un muitas nodokļu piedziņā(79/1071/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši tā 99. un 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],tā kā pašlaik nav iespējams kādā dalībvalstī piedzīt prasījumu attiecībā uz pievienotās vērtības nodokli, pamatojoties uz dokumentu, ko izdevušas iestādes kādā citā dalībvalstī;tā kā tas, ka valstu noteikumi, kas regulē pievienotās vērtības nodokļu prasījumu piedziņu, piemērojami tikai konkrēto valstu teritorijās, pats par sevi ir šķērslis kopējā tirgus izveidei un darbībai; tā kā tāpēc ir jāpieņem kopīgi noteikumi par dalībvalstu savstarpēju palīdzību prasījumu piedziņā; tā kā šie noteikumi jāpiemēro arī procentu un citu izmaksu piedziņā saistībā ar prasījumiem;tā kā Padome ar Direktīvu 76/308/EEK [3] ir pieņēmusi kopējus noteikumus par prasījumu piedziņu, kas radušies no darbībām, kuras ir daļa no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda finansēšanas sistēmas, kā arī par lauksaimniecības un muitas nodokļu piedziņu;tā kā tos pašu noteikumus var izmantot arī attiecībā uz nodokļiem; tā kā tāpēc pietiek ar Direktīvas 76/308/EEK darbības jomas papildināšanu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 76/308/EEK nosaukumu groza šādi:"Padomes 1976. gada 15. marta Direktīva par savstarpēju palīdzību prasījumu, kas radušies no darbībām, kuras ir daļa no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda finansēšanas sistēmas, kā arī lauksaimniecības un muitas nodokļu piedziņā un attiecībā uz pievienotās vērtības nodokli."2. pantsDirektīvas 76/308/EEK 2. pantu groza šādi:a) burtu "d" aizstāj ar "e";b) aiz"c)"punkta iekļauj šādu"d)"punktu:"d) pievienotās vērtības nodokli."3. pantsDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai līdz 1981. gada 1. janvārim īstenotu šo direktīvu.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1979. gada 6. decembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsL. Preti[1] OV C 57, 7.3.1977., 62. lpp.[2] OV C 56, 7.3.1977., 79. lpp.[3] OV L 73, 19.3.1976., 18. lpp.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva (1981. gada 29. aprīlis), ar ko nosaka Kopienas analīzes metodi, kura izmantojama, veicot oficiālu kontroli attiecībā uz vinilhlorīdu, kas pārtikas produktos nonācis no materiāliem un priekšmetiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31981L0432

Oficiālais Vēstnesis L 167 , 24/06/1981 Lpp. 0006 - 0011 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 11 Lpp. 0140  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 11 Lpp. 0203  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 11 Lpp. 0140  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 11 Lpp. 0203

		Komisijas Direktīva(1981. gada 29. aprīlis),ar ko nosaka Kopienas analīzes metodi, kura izmantojama, veicot oficiālu kontroli attiecībā uz vinilhlorīdu, kas pārtikas produktos nonācis no materiāliem un priekšmetiem(81/432/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1978. gada 30. janvāra Direktīvu 78/142/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz materiāliem un izstrādājumiem, kuri satur vinilhlorīdu un ir paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem [1], un jo īpaši tās 3. pantu,tā kā Direktīvas 78/142/EEK 2. pantā noteikts, ka no materiāliem un priekšmetiem uz pārtikas produktiem, kas ir vai ir bijuši saskarē ar šādiem materiāliem vai priekšmetiem, nedrīkst pāriet tāds vinilhlorīda daudzums, kas ir nosakāms ar metodi, kuras noteikšanas robeža ir 0,01 mg/kg, un 3. pantā noteikts, ka šī robeža ir jākontrolē ar Kopienas analīzes metodi;tā kā, pamatojoties uz vairākiem eksperimentiem, kas tika veikti, savā starpā sadarbojoties vairākām laboratorijām, ir konstatēts, ka pielikumā aprakstītā metode ir pietiekami precīza un atkārtojama, lai to pieņemtu par Kopienas metodi;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pārtikas produktu pastāvīgās komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAnalīzes, kas vajadzīgas oficiālajai kontrolei, ko veic attiecībā uz vinilhlorīdu, kurš no materiāliem un priekšmetiem pāriet pārtikas produktos, izdara saskaņā ar metodi, kas aprakstīta šīs direktīvas pielikumā.2. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības vēlākais līdz 1982. gada 1. oktobrim. Par to tās tūlīt informē Komisiju.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1981. gada 29. aprīlīKomisijas vārdā —Komisijas loceklisKarl-Heinz Narjes[1] OV L 44, 15.2.1978., 15. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSNO MATERIĀLIEM UN PRIEKŠMETIEM PĀRTIKAS PRODUKTOS PĀRGĀJUŠĀ VINILHLORĪDA NOTEIKŠANA1. MĒRĶIS UN PIEMĒROJUMA JOMAAr šo metodi nosaka vinilhlorīda līmeni pārtikas produktos.2. PRINCIPSVinilhlorīda (VH) līmeni pārtikas produktos nosaka ar hromatogrāfiju tvaika fāzē pēc t.s. "headspace" metodes.3. REAĢENTI3.1. Vinilhlorīds (VH) ar tīrības pakāpi, kas ir augstāka par 99,5 % (tilp./tilp.).3.2. N,N-dimetilacetamīds (DMA), kurā nav piemaisījumu ar tādu pašu aiztures laiku kā VH vai kā iekšējam standartam (3.3.) testa apstākļos.3.3. Dietilēteris vai cis-2-butēns DMA šķīdumā (3.2.) kā iekšējā standarta šķīdums. Šie iekšējie standarti nedrīkst saturēt piemaisījumus ar tādu pašu aiztures laiku testa apstākļos kā VH.3.4. Destilēts ūdens vai līdzvērtīgas tīrības demineralizēts ūdens.4. APRĪKOJUMSNB:Minēti ir tikai īpaša veida aparāti vai aprīkojuma elementi vai tādi, kas izgatavoti atbilstīgi konkrētām specifikācijām. Pieņem, ka parastie laboratorijas aparāti un aprīkojums ir pieejams.4.1. Gāzu hromatogrāfs, kas aprīkots ar automātisku tvaika fāzes (headspace) parauga ņemšanas ierīci vai ar ierīci parauga ņemšanai manuāli.4.2. Liesmas jonizācijas detektors vai citi detektori, kas minēti 7. punktā.4.3. Gāzu hromatogrāfijas kolonnaŠai kolonnai ir jānodrošina iespēja nošķirt gaisa pīķus VH un iekšējam standartam, ja to izmanto.Turklāt apvienotajā 4.2. un 4.3. punkta sistēmā signālam, kas iegūts ar šķīdumu, kurš satur 0,005 mg VH/litrā DMA vai 0,005 mg VH/kg DMA, vismaz piecreiz jāpārsniedz fona troksnis.4.4. Paraugu pudelītes, aprīkotas ar silikona vai butilkaučuka membrānuIzmantojot manuālas parauga ņemšanas procedūras, brīdī, kad ar šļirci tiek ņemts paraugs no tvaika fāzes, var izveidoties parciāls vakuums pudelītes iekšienē. Tādējādi, ja tiek izmantotas manuālas parauga ņemšanas procedūras, ir ieteicams izmantot lielākas pudelītes, kur spiedienu nevar palielināt pirms parauga ņemšanas.4.5. Mikrošļirces4.6. Gāzu blīvas šļirces paraugu ņemšanai no tvaika fāzes manuāli4.7. Analītiskie svari ar precizitāti līdz 0,1 mg5. PROCEDŪRAUZMANĪBU: | VH ir bīstama un istabas temperatūrā gāzveida viela, tādēļ šķīdumi jāgatavo labi ventilējamā velkmes skapī. |NB:Veiciet visus vajadzīgos drošības pasākumus, lai nodrošinātos pret VH vai DMA zudumiem.Izmantojot manuālu parauga ņemšanu, ir jālieto iekšējais standarts (3.3.).Lietojot iekšējo standartu, visā procedūrā jālieto viens un tas pats šķīdums.5.1. VH standartšķīduma (A šķīdums) pagatavošana5.1.1. Koncentrēts VH standartšķīdums aptuveni 2000 mg/kgAr precizitāti līdz 0,1 mg nosver piemērotu stikla trauku un tajā ievieto kādu daudzumu (piem., 50 ml) DMA (3.2.). Vēlreiz nosver. Pie DMA pievieno kādu daudzumu (piem., 0,1 g) VH šķidruma vai gāzes veidā, to lēni iešļircinot DMA. VH var pievienot arī, to burbuļojot DMA, ar nosacījumu, kas izmantotā ierīce novērš DMA zudumus. Vēlreiz nosver ar precizitāti līdz tuvākajam 0,1 mg. Gaida divas stundas, lai iestātos līdzsvars. Ja lieto iekšējo standartu, iekšējo standartu pievieno tā, lai tā koncentrācija koncentrētajā VH standartšķīdumā būtu tāda pati kā iekšējā standarta šķīdumā, kas sagatavots saskaņā ar 3.3. punktu. Standartšķīdumu glabā ledusskapī.5.1.2. Atšķaidīta VH standartšķīduma pagatavošanaNosvērtu daudzumu koncentrēta VH standartšķīduma (5.1.1.) atšķaida līdz zināmam tilpumam vai zināmam svaram ar DMA (3.2.) vai ar iekšējā standarta šķīdumu (3.3.). Iegūtā atšķaidītā standatšķīduma (A šķīdums) koncentrāciju attiecīgi izsaka mg/litrā vai mg/kg.5.1.3. Kalibrācijas līknes izveidošana ar A šķīdumuNB:Līknei jāsatur vismaz septiņi pāri punktu.Mērījumu atkārtojamībai [1] jābūt mazākai par 0,002 mg VH litrā vai kilogramā DMA.Līkne pēc šiem punktiem jāaprēķina ar mazāko kvadrātu metodi, t.i., regresijas līnija jāaprēķina, izmantojot šo vienādojumu:y = ax + akura=una=∑xkury = pīķu augstums vai laukums katrā atsevišķā noteikšanas reizē;x = atbilstīgā koncentrācija uz regresijas līnijas;n = izdarīto noteikšanu skaits (n ≥ 14).Līknei jābūt lineārai, t.i., standartnovirzes starpībām starp izmērītajiem lielumiem (yi) un atbilstošajiem lielumiem, kas aprēķināti no regresijas līnijas (zi), kuras dalītas ar visu izmērīto lielumu vidējo lielumu (y), nepārsniedz 0,07.To aprēķina no izteiksmes:≤ 0·07kurs =∑y— zuny=ykuryi = katrs atsevišķais izmērītais lielums;zi = lielumam (yi) atbilstošais lielums uz aprēķinātās regresijas līnijas;n ≥ = 14.Sagatavo divas rindas ar vismaz septiņām pudelītēm (4.4.). Katrā no pudelītēm pievieno atšķaidīto VH standartšķīdumu (5.1.2.) un DMA (3.2.) vai iekšējā standarta šķīdumu DMA (3.3.) tā, lai VH galīgā koncentrācija divkāršajos šķīdumos būtu aptuveni vienāda ar 0, 0,005, 0,010, 0,020, 0,030, 0,040, 0,050 utt. mg/litrā vai mg/kg DMA un lai visās pudelītēs būtu vienāds kopējais šķīduma tilpums. VH atšķaidītā standartšķīduma (5.1.2.) tilpumam jābūt tādam, lai pievienotā VH šķīduma kopējā tilpuma (μl) attiecība pret DMA vai iekšējā standarta šķīduma (3.3.) daudzumu (g vai ml) nebūtu lielāka par pieci. Noslēdz pudelītes un rīkojas, kā aprakstīts 5.4.2., 5.4.3. un 5.4.5. punktā. Konstruē grafiku, kurā ordinātas lielumi rāda divkāršo šķīdumu VH pīķu laukumus (vai augstumus) vai šo laukumu (vai augstumu) attiecību pret attiecīgo iekšējā standarta pīķu laukumiem (vai augstumiem), un abscisas lielumi rāda divkāršo šķīdumu VH koncentrācijas.5.2. Standartšķīdumu, kas iegūti atbilstīgi 5.1. punktam, pagatavošanas validācija5.2.1. Otra VH standartšķīduma (B šķīdums) pagatavošanaAtkārto procedūru, kas aprakstīta 5.1.1. un 5.1.2. punktā, lai iegūtu otru atšķaidīto standartšķīdumu, kura koncentrācija šajā gadījumā ir aptuveni vienāda ar 0,02 mg VH/l vai 0,02 mg VH/kg DMA vai iekšējā standarta šķīduma. Šo šķīdumu pievieno divās pudelītēs (4.4.). Noslēdz pudelītes un rīkojas kā aprakstīts 5.4.2., 5.4.3. un 5.4.5. punktā.5.2.2. A šķīduma validācijaJa vidējais lielums divās gāzu hromatogrāfiskās noteikšanās, kas attiecas uz B šķīdumu (5.2.1.), neatšķiras vairāk par 5 % no saskaņā ar 5.1.3. punktu iegūtās kalibrācijas līknes atbilstīgā punkta, tad A šķīdums ir validēts. Ja atšķirība ir lielāka par 5 %, visus 5.1. un 5.2. punktā iegūtos šķīdumus izmet un procedūru atkārto no sākuma.5.3. "Pievienošanas" līknes izveidošanaNB:Līknei jāsatur vismaz septiņi pāri punktu.Līkne jāaprēķina no šiem punktiem ar mazāko kvadrātu metodi (5.1.3. punkta trešais ievilkums).Līknei jābūt lineārai, t.i., standartnovirzes starpībām starp izmērītajiem lielumiem (yi) un atbilstošajiem no regresijas līnijas aprēķinātajiem lielumiem (zi), kas dalītas ar visu izmērīto lielumu vidējo lielumu (y), nepārsniedz 0,07 (5.1.3. punkta ceturtais ievilkums).5.3.1. Parauga sagatavošanaPārtikas produkta analizējamam paraugam jābūt reprezentatīvam attiecībā pret analīzei iesniegto pārtikas produktu. Pārtikas produkts pirms parauga ņemšanas tādēļ ir jāsajauc vai jāsasmalcina sīkos gabaliņos un jāsajauc.5.3.2. ProcedūraSagatavo divas rindas ar vismaz septiņām pudelītēm (4.4.).Katrā pudelītē pievieno vismaz 5 g parauga, kas iegūts no analizējamā pārtikas produkta (5.3.1.). Nodrošiniet, lai visās pudelītēs būtu vienāds daudzums. Pudelīti tūlīt noslēdz. Uz katru parauga gramu katrā pudelītē pievieno 1 ml, vēlams, destilēta ūdens vai vismaz līdzvērtīgas tīrības demineralizēta ūdens vai vajadzības gadījumā piemērota šķīdinātāja. (Piezīme: homogēniem pārtikas produktiem destilēta vai demineralizēta ūdens pievienošana nav vajadzīga.) Katrā pudelītē pievieno tādus tilpumus atšķaidīta VH standartšķīduma (5.1.2.), kurā, ja to uzskata par vajadzīgu, ir iekšējais standarts (3.3.), ka pudelītēs pievienotā VH koncentrācijas ir vienādas ar 0, 0,005, 0,010, 0,020, 0,030, 0,040 un 0,050 utt. mg/kg pārtikas produkta. Nodrošina, lai DMA vai iekšējo standartu saturoša DMA (3.3.) kopējais tilpums visās pudelītēs būtu vienāds. Atšķaidītā VH standartšķīduma (5.1.2.) un papildus DMA, ja to lieto, daudzumam jābūt tādam, lai šo šķīdumu kopējā tilpuma (μl) attiecība pret pudelītē esošā pārtikas produkta daudzumu (g) būtu iespējami maza, bet ne lielāka par pieci, un būtu vienāda visās pudelītēs. Noslēdz pudelītes un rīkojas, kā aprakstīts 5.4. punktā.5.4. Noteikšana ar hromatogrāfiju tvaika fāzē5.4.1. Lai iegūtu iespējami homogēnu pārtikas produkta parauga šķīdumu vai suspensiju, pudelītes krata, izvairoties no šķidruma saskares ar membrānu (4.4.).5.4.2. Lai ļautu sasniegt līdzsvaru, visas noslēgtās pudelītes (5.2. un 5.3.) divas stundas tur ūdens vannā 60 ± 1 oC temperatūrā. Vajadzības gadījumā vēlreiz krata.5.4.3. No tvaika fāzes pudelītē paņem paraugu. Kad paraugu ņemšanu veic manuāli, jācenšas iegūt atkārtojamu paraugu (4.4.), jo īpaši šļirce iepriekš ir jāsasilda līdz parauga temperatūrai. Izmēra laukumu (vai augstumu) pīķiem, kas atbilst VH un iekšējam standartam, ja to lieto.5.4.4. Konstruē grafiku, kurā ordinātas lielums rāda VH pīķu laukumus (vai augstumus) vai VH pīķu laukuma (vai augstuma) attiecību pret iekšējā standarta pīķu laukumiem (vai augstumiem) un abscisas lielums rāda pievienotā VH daudzumu attiecībā pret katrā pudelītē iesvērtā pārtikas produkta parauga daudzumu (kg). Nosaka krustpunktu ar abscisu. Tādējādi iegūtais lielums ir VH koncentrācija analizējamā pārtikas produkta paraugā.5.4.5. Ar piemērotu paņēmienu no kolonnas (4.3.) izvada DMA pārumu, līdzko hromatogrammā parādās DMA pīķis.6. REZULTĀTINo materiāliem un priekšmetiem analizējamā pārtikas produktā pārgājušo VH, kas izteikts mg/kg, definē kā divu noteikšanu (5.4.) vidējo lielumu ar nosacījumu, ka ir izpildīts 8. punktā minētais atkārtojamības kritērijs.7. VH APSTIPRINĀŠANAGadījumos, kad no materiāliem un priekšmetiem pārtikas produktos pārgājušais VH, kas aprēķināts saskaņā ar 6. punktu, pārsniedz Padomes 1978. gada 30. janvāra Direktīvas 78/142/EEK 2. panta 2. punkta limitu, lielumi, kas iegūti katrā no divām noteikšanas reizēm (5.4.), ir jāapstiprina pēc vienas no trim šādām metodēm:i) lietojot vismaz vienu citu kolonnu (4.3.), kuras nekustīgajai fāzei ir atšķirīga polaritāte. Šī procedūra ir jāturpina līdz iegūtajā hromatogrammā nav redzama VH un/vai iekšējā standarta pīķu pārklāšanās ar pārtikas produkta parauga sastāvdaļu pīķiem;ii) lietojot citus detektorus, piem., mikroelektrolītiskās vadītspējas detektoru [2];iii) izmantojot masspektrometriju; tādā gadījumā, ja molekulārie joni ar masām (m/z) 62 un 64 ir atrasti attiecībā 3:1, var uzskatīt, ka tas ar lielu varbūtību apstiprina VH klātbūtni. Šaubu gadījumā ir jāpārbauda viss masspektrs.8. ATKĀRTOJAMĪBAAtšķirība starp divu noteikšanas reižu (5.4.) rezultātiem, kuras vienam un tam pašam paraugam vienlaicīgi vai drīz vienu pēc otras veicis viens un tas pats analītiķis vienos un tajos pašos apstākļos, nedrīkst pārsniegt 0,003 mg/kg pārtikas produkta.[1] Skat. ieteikumu ISO DIS 5725: 1977.[2] Skat. Journal of Chromatographic Science (12. sējums), 1974. gada marts, 152. lpp.--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un padomes Direktīva 2003/115/EK (2003. gada 22. decembris), ar ko groza Direktīvu 94/35/EK par saldinātājiem, kurus lieto pārtikas produktos

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32003L0115

Oficiālais Vēstnesis L 024 , 29/01/2004 Lpp. 0065 - 0071

		Eiropas Parlamenta un padomes Direktīva 2003/115/EK(2003. gada 22. decembris),ar ko groza Direktīvu 94/35/EK par saldinātājiem, kurus lieto pārtikas produktosEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši tā 95. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],apspriedušies ar Pārtikas zinātnisko komiteju, ievērojot 6. pantu Padomes Direktīvā 89/107/EEK (1988. gada 21. decembris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas piedevām, ko atļauts izmantot cilvēku uzturā [3],saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru [4],tā kā:(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 94/35/EK(1994. gada 30. jūnijs) par saldinātājiem, kurus lieto pārtikas produktos [5], ir noteikts Kopienā izmantojamo saldinātāju saraksts un to izmantošanas nosacījumi.(2) Kopš 1996. gada Pārtikas zinātniskā komiteja ir atzinusi par pieņemamiem izmantošanai pārtikā divus jaunus saldinātājus – sukralozi un aspartāma–acesulfāma sāli.(3) Pamatojoties uz Pārtikas zinātniskās komitejas atzinumu par ciklāmskābi un tās nātrija un kalcija sāļiem (tā dēļ tika noteikta jauna pieļaujamā diennakts deva (PDD)) un nesenajiem pētījumiem par ciklamātu devu, tika samazināta ciklāmskābes un tās nātrija un kalcija sāļu maksimālā lietojamā deva.(4) Dažu pārtikas kategoriju apzīmējums Direktīvā 94/35/EK ir jāpielāgo Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2002/46/EK (2002. gada 10. jūnijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem [6] un īpašajām direktīvām, kas pieņemtas par dažām Padomes Direktīvas 89/398/EEK [7] I pielikumā uzskaitīto pārtikas produktu grupām.(5) Attiecīgo pārtikas piedevu izmantošana atbilst Direktīvas 89/107/EEK II pielikumā noteiktajiem vispārīgajiem kritērijiem.(6) 53. un 54. pants Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 178/2002 (2002. gada 28. janvāris), ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu [8], nosaka procedūras ārkārtas pasākumu veikšanai saistībā ar Kopienas izcelsmes pārtiku vai no trešās valsts ievestu pārtiku. Saskaņā ar tiem Komisija var noteikt pasākumus situācijās, kad pārtika varētu radīt nopietnu risku cilvēka veselībai, dzīvnieku veselībai vai videi un kad šādu risku pietiekami novērst nevar ar attiecīgās(–o) dalībvalsts(–u) veiktajiem pasākumiem.(7) Direktīvas 94/35/EK īstenošanai vajadzīgie pasākumi jānosaka saskaņā ar Padomes Lēmumu 1999/468/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību [9].(8) Tādēļ attiecīgi jāgroza Direktīva 94/35/EK,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 94/35/EK ar šo groza šādi:1. Direktīvas 4. pantu aizstāj ar šādu pantu:"4. pantsSaskaņā ar 7. pantā noteikto procedūru var lemt,- ja ir viedokļu atšķirības par to, vai saldinātājus saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem var izmantot attiecīgajā pārtikas produktā un vai minētais pārtikas produkts ir jāuzskata par piederīgu vienai no pielikuma trešajā ailē uzskaitītajām kategorijām, un- vai pārtikas piedevu, kas uzskaitīta pielikumā un atļauta quantum satis, lieto saskaņā ar 2. pantā minētajiem kritērijiem."2. Direktīvas 5. panta 2. punktam pievieno šādu trešo ievilkumu:"— aspartāma–acesulfāma sāls: "satur fenilalanīna avotu".".3. Direktīvas 7. pantu aizstāj ar šādu pantu:"7. pants1. Komisijai palīdz Pastāvīgā pārtikas aprites un dzīvnieku veselības komiteja (turpmāk tekstā – "Komiteja"), kas izveidota saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 178/2002 [10] 58. pantu.2. Ja izdarīta atsauce uz šo pantu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK [11] 5. un 7. pantu, ņemot vērā minētā lēmuma 8. panta noteikumus.Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā noteiktais termiņš ir trīs mēneši.3. Komiteja pieņem savu reglamentu."4. Pielikumu groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.2. pantsVēlākais līdz 2006. gada 29. janvārim Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei progresa ziņojumu par piedevu atkārtotu novērtēšanu un nosaka provizorisku nākamo atkārtoto novērtēšanu kalendāro plānu, jo īpaši sukralozei un aspartāma–acesulfāma sālim. Minēto atkārtoto novērtēšanu veic saskaņā ar dalībvalstu sniegtajiem patērētāju datiem, un tajā ņem vērā piedevu ietekmi uz neaizsargātām iedzīvotāju grupām.3. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi šīs direktīvas prasību izpildei, lai- vēlākais līdz 2005. gada 29. janvārim atļautu tirgot un lietot produktus, kas atbilst šīs direktīvas prasībām,- vēlākais līdz 2005. gada 29. jūlijam aizliegtu tirgot un lietot produktus, kas neatbilst šīs direktīvas prasībām; produktus, kas laisti tirgū vai marķēti pirms minētās dienas un kas neatbilst šīs direktīvas prasībām, tomēr drīkst tirgot līdz 2006. gada 29. janvārim.Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.4. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.5. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2003. gada 22. decembrīEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsP. CoxPadomes vārdā —priekšsēdētājsA. Matteoli[1] OV C 262 E, 29.10.2002., 429. lpp.[2] OV C 85, 8.4.2003., 34. lpp.[3] OV L 40, 11.2.1989., 27. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 94/34/EK (OV L 237, 10.9.1994., 1. lpp.).[4] Eiropas Parlamenta 2003. gada 10. aprīļa atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts), Padomes 2003. gada 25. jūnija kopējā nostāja (OV C 277 E, 18.11.2003., 1. lpp.) un Eiropas Parlamenta 2003. gada 22. oktobra nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta).[5] OV L 237, 10.9.1994., 3. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 96/83/EK (OV L 48, 19.2.1997., 16. lpp.).[6] OV L 183, 12.7.2002., 51. lpp.[7] OV L 186, 30.6.1989., 27. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/41/EK (OV L 172, 8.7.1999., 38. lpp.).[8] OV L 31, 1.2.2002., 1. lpp.[9] OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.[10] OV L 31, 1.2.2002., 1. lpp.[11] Padomes Lēmums 1999/468/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.).--------------------------------------------------PIELIKUMSDirektīvas 94/35/EEK pielikumu ar šo groza šādi:1. Tabulu trešajā ailē pārdēvē šādas pārtikas produktu kategorijas:a) "pilnīgā formula svara kontrolei, kas paredzēta kopējās diennakts pārtikas devas vai individuālās maltītes aizstāšanai" aizstāj ar "Direktīvā 96/8/EK (*) minētā pārtika, ko paredzēts izmantot svara samazināšanas diētā, ar samazinātu enerģētisko vērtību";b) "pilnīgā formula un uztura bagātinātāji lietošanai medicīniskā uzraudzībā" aizstāj ar "Direktīvā 1999/21/EK (**) definētā diētiskā pārtika cilvēkiem ar veselības traucējumiem";c) "šķidri uztura bagātinātāji/uztura integrētāji" aizstāj ar "Direktīvā 2002/46/EK (***) definētie uztura bagātinātāji, ko piegādā šķidrā veidā";d) "cieti uztura bagātinātāji/uztura integrētāji" aizstāj ar "Direktīvā 2002/46/EK definētie uztura bagātinātāji, ko piegādā cietā veidā";e) "uztura bagātinātāji/uztura integrētāji uz vitamīnu un/vai minerālvielu bāzes, sīrupveidīgi vai košļājami" aizstāj ar "Direktīvā 2002/46/EK definētie uztura bagātinātāji uz vitamīnu un/vai minerālvielu bāzes, piegādāti sīrupveidīgi vai košļājami".2. Aiz tabulām pievieno šādas zemsvītras piezīmes:"* Komisijas Direktīva 96/8/EEK (1996. gada 26. februāris) par pārtikas produktiem, ko paredzēts izmantot svara samazināšanas dietām ar samazinātu enerģētisko vērtību (OV L 55, 6.3.1996., 22. lpp.).** Komisijas Direktīva 1999/21/EK (1999. gada 25. marts) par diētisko pārtiku cilvēkiem ar veselības traucējumiem (OV L 91, 7.4.1999., 29. lpp.).*** Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/46/EK (2002. gada 10. jūnijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem (OV L 183, 12.7.2002., 51. lpp.)."3. Attiecībā uz E 951"Aspartāms"pie"Konditorejas izstrādājumi"pievieno šādu kategoriju:"–Essoblaten | 1000 mg/kg" |4. Attiecībā uz E 952 ciklāmskābi un tās nātrija un kalcija sāļiema) šādām pārtikas produktu kategorijām maksimālo lietojamo devu "400 mg/l" aizstāj ar "250 mg/l":- aromatizēti dzērieni uz ūdens bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura,- dzērieni uz piena un tā atvasinājumu bāzes vai dzērieni uz augļu sulas bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura;b) šādas pārtikas produktu kategorijas un maksimālās lietojamās devas svītro:"–konditorejas izstrādājumi bez pievienotā cukura | 500 mg/kg |–produkti uz kakao bāzes, ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 500 mg/kg |–konditorejas izstrādājumi uz cietes bāzes, ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 500 mg/kg |–košļājamā gumija bez pievienotā cukura | 1500 mg/kg |–elpu atsvaidzinoši mikrosaldumi bez pievienotā cukura | 2500 mg/kg |–ēdamais ledus, ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 250 mg/kg" |5. Pievieno šādas ailes:EK Nr. | Nosaukums | Pārtikas produkti | Maksimālā lietojamā deva |E 955 | Sukraloze | Bezalkoholiskie dzērieni | |–aromatizēti dzērieni uz ūdens bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 300 mg/l |–dzērieni uz piena un tā atvasinājumu bāzes vai dzērieni uz augļu sulas bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 300 mg/l |Deserti un tamlīdzīgi produkti | |–aromatizēti deserti uz ūdens bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 400 mg/kg |–pārstrādes produkti uz piena un tā atvasinājumu bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 400 mg/kg |–deserti uz augļu un dārzeņu bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 400 mg/kg |–deserti uz olu bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 400 mg/kg |–deserti uz labības bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 400 mg/kg |–deserti uz tauku bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 400 mg/kg |–uzkodas: aromatizētāji dažām ēšanai gatavām, fasētām, sausām, pikantām, cieti saturošām uzkodām un riekstiem apvalkā | 200 mg/kg |Konditorejas izstrādājumi | |–konditorejas izstrādājumi bez pievienotā cukura | 1000 mg/kg |–konditorejas izstrādājumi uz kakao vai žāvētu augļu bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 800 mg/kg |–konditorejas izstrādājumi uz cietes bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 1000 mg/kg |–turziņas un vafeles saldējumam, bez pievienotā cukura | 800 mg/kg |–essoblaten | 800 mg/kg |–sviestmaižu pasta uz kakao, piena, žāvētu augļu vai tauku bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 400 mg/kg |–sausās brokastis, kurās šķiedru saturs pārsniedz 15 % un kuras satur vismaz 20 % kliju, ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 400 mg/kg |–elpu atsvaidzinoši mikrosaldumi bez pievienotā cukura | 2400 mg/kg |–stipri aromatizētas atsvaidzinošas kaklasāpju pastilas bez pievienotā cukura | 1000 mg/kg |–košļājamā gumija bez pievienotā cukura | 3000 mg/kg |–tablešu formas konditorejas izstrādājumi ar samazinātu enerģētisko vērtību | 200 mg/kg |–ābolu sidrs un bumbieru vīns | 50 mg/l |–dzērieni, kas sastāv no nealkoholiskā dzēriena maisījuma ar alu, ābolu sidru, bumbieru vīnu, stipriem alkoholiskiem dzērieniem vai vīnu | 250 mg/l |–stiprie alkoholiskie dzērieni, kam spirta saturs ir mazāks par 15 tilpuma % | 250 mg/l |–bezalkoholiskais alus vai alus, kam alkohola saturu nepārsniedz 1,2 tilpuma % | 250 mg/l |–galda alus (sākotnējais misas saturs mazāks nekā 6 %), izņemot "Obergäriges Einfachbier" | 250 mg/l |–alus, kam minimālo skābums, izteikts kā NaOH, ir 30 miliekvivalenti | 250 mg/l |–"Oud bruin" tipa brūnais alus | 250 mg/l |–alus ar samazinātu enerģētisko vērtību | 10 mg/l |–ēdamais ledus ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 320 mg/kg |–augļu konservi vai pudelēs iepildīti augļi ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 400 mg/kg |–džemi, želejas un marmelādes ar samazinātu enerģētisko vērtību | 400 mg/kg |–augļu un dārzeņu izstrādājumi ar samazinātu enerģētisko vērtību | 400 mg/kg |–saldi skābenie augļu un dārzeņu prezervi | 180 mg/kg |–Feinkostsalat | 140 mg/kg |–zivju un zivju marināžu, vēžveidīgo un mīkstmiešu saldi skābenie prezervi un pusprezervi | 120 mg/kg |–zupas ar samazinātu enerģētisko vērtību | 45 mg/l |–mērces | 450 mg/kg |–sinepes | 140 mg/kg |–īpašiem uztura mērķiem paredzētie miltu konditorejas izstrādājumi | 700 mg/kg |–Direktīvā 1996/8/EK minētā svara samazināšanas diētām paredzētā pārtika ar samazinātu enerģētisko vērtību | 320 mg/kg |–Direktīvā 1999/21/EK definētā diētiskā pārtika cilvēkiem ar veselības traucējumiem | 400 mg/kg |–Direktīvā 2002/46/EK definētie uztura bagātinātāji, ko piegādā šķidrā veidā | 240 mg/l |–Direktīvā 2002/46/EK definētie uztura bagātinātāji, ko piegādā cietā veidā | 800 mg/kg |–Direktīvā 2002/46/EK definētie uztura bagātinātāji uz vitamīnu un minerālvielu bāzes, piegādāti sīrupveidīgi vai košļājami | 2400 mg/kg |E 962 | Aspartāma–acesulfamela sāls | Bezalkoholiskie dzērieni | |–aromatizēti dzērieni uz ūdens bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 350 mg/l (a) |–dzērieni uz piena un tā atvasinājumu bāzes vai dzērieni uz augļu sulas bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 350 mg/l (a) |Deserti un tamlīdzīgi produkti | |–aromatizēti deserti uz ūdens bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 350 mg/kg (a) |–pārstrādes produkti uz piena un tā atvasinājumu bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 350 mg/kg (a) |–deserti uz augļu un dārzeņu bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 350 mg/kg (a) |–deserti uz olu bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 350 mg/kg (a) |–deserti uz labības bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 350 mg/kg (a) |–deserti uz tauku bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 350 mg/kg (a) |–uzkodas: aromatizētāji dažām ēšanai gatavām, fasētām, sausām, pikantām, cieti saturošām uzkodām un riekstiem apvalkā | 500 mg/kg (b) |Konditorejas izstrādājumi | |–konditorejas izstrādājumi bez pievienotā cukura | 500 mg/kg (a) |–konditorejas izstrādājumi uz kakao vai žāvētu augļu bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 500 mg/kg (a) |–konditorejas izstrādājumi uz cietes bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 1000 mg/kg (a) |–"Essoblaten" | 1000 mg/kg (b) |–sviestmaižu pasta uz kakao, piena, žāvētu augļu vai tauku bāzes ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 1000 mg/kg (b) |–sausās brokastis ar šķiedru saturu, kas pārsniedz 15 % un kas satur vismaz 20 % kliju, ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 1000 mg/kg (b) |–elpu atsvaidzinoši mikrosaldumi bez pievienotā cukura | 2500 mg/kg (a) |–košļājamā gumija bez pievienotā cukura | 2000 mg/kg (a) |–ābolu sidrs un bumbieru vīns | 350 mg/l (a) |–dzērieni, kas sastāv no nealkoholiskā dzēriena maisījuma ar alu, ābolu sidru, bumbieru vīnu, stipriem alkoholiskiem dzērieniem vai vīnu | 350 mg/l (a) |–stiprie alkoholiskie dzērieni, kam spirta saturs ir mazāks par 15 tilpuma % | 350 mg/l (a) |–bezalkoholiskais alus vai alus, kam alkohola saturs nepārsniedz 1,2 tilpuma % | 350 mg/l (a) |–galda alus (sākotnējais misas saturs mazāks nekā 6 %), izņemot "Obergäriges Einfachbier" | 350 mg/l (a) |–alus ar minimālo skābumu 30 miliekvivalenti, kas izteikts kā NaOH | 350 mg/l (a) |–"Oud bruin" tipa brūnais alus | 350 mg/l (a) |–alus ar samazinātu enerģētisko vērtību | 25 mg/l (b) |–ēdamais ledus ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 800 mg/kg (b) |–augļu konservi vai pudelēs iepildīti augļi ar samazinātu enerģētisko vērtību vai bez pievienotā cukura | 350 mg/kg (a) |–džemi, želejas un marmelādes ar samazinātu enerģētisko vērtību | 1000 mg/kg (b) |–augļu un dārzeņu izstrādājumi ar samazinātu enerģētisko vērtību | 350 mg/kg (a) |–saldi skābenie augļu un dārzeņu prezervi | 200 mg/kg (a) |–Feinkostsalat | 350 mg/kg (b) |–zivju un zivju marināžu, vēžveidīgo un mīkstmiešu saldi skābenie prezervi un pusprezervi | 200 mg/kg (a) |–zupas ar samazinātu enerģētisko vērtību | 110 mg/l (b) |–mērces | 350 mg/kg (b) |–sinepes | 350 mg/kg (b) |–īpašiem uztura mērķiem paredzētie konditorejas izstrādājumi | 1000 mg/kg (a) |–Direktīvā 1996/8/EK minētā svara samazināšanas diētām paredzētā pārtika ar samazinātu enerģētisko vērtību | 450 mg/kg (a) |–Direktīvā 1999/21/EK definētā diētiskā pārtika cilvēkiem ar veselības traucējumiem | 450 mg/kg (a) |–Direktīvā 2002/46/EK definētie uztura bagātinātāji, ko piegādā šķidrā veidā | 350 mg/l (a) |–Direktīvā 2002/46/EK definētie uztura bagātinātāji, ko piegādā cietā veidā | 500 mg/kg (a) |–Direktīvā 2002/46/EK definētie uztura bagātinātāji uz vitamīnu un minerālvielu bāzes, piegādāti sīrupveidīgi vai košļājami | 2000 mg/kg (a) |--------------------------------------------------