title: Padomes Drektīva (1988. gada 21. decembris) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz būvizstrādājumiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31989L0106

Oficiālais Vēstnesis L 040 , 11/02/1989 Lpp. 0012 - 0026 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 17 Lpp. 0185  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 17 Lpp. 0185

		Padomes Drektīva(1988. gada 21. decembris)par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz būvizstrādājumiem(89/106/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 100.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā dalībvalstis ir atbildīgas par to, lai tiktu nodrošināts, ka būvdarbus un inženiertehniskos būvdarbus to teritorijā projektētu un veiktu tā, ka tas neapdraud personu drošību, mājdzīvniekus un īpašumu, un vienlaikus tiktu ievērotas citas pamatprasības, kas saistītas ar vispārēju labklājību;tā kā dalībvalstīs ir spēkā noteikumi, tostarp prasības, kas attiecas ne tikai uz ēku drošību, bet arī uz veselību, izturīgumu, enerģijas ekonomiju, vides aizsardzību, saimnieciskiem aspektiem un citiem sabiedrības interesēm svarīgiem aspektiem;tā kā šīm prasībām, kas bieži noteiktas valstu normatīvajos un administratīvajos aktos, ir tieša ietekme uz izmantoto būvizstrādājumu specifiku, un tās ir iekļautas valsts ražojumu standartos, tehniskajos apstiprinājumos un citās tehniskās specifikācijās un noteikumos, kas ir atšķirīgi un tādēļ apgrūtina tirdzniecību Kopienā;tā kā 71. punkts Baltajā grāmatā par iekšējā tirgus izveidi, ko 1985. gada jūnijā apstiprinājusi Eiropadome, nosaka, ka atbilstoši vispārējai politikai īpašu uzmanību pievērsīs dažām nozarēm, tostarp būvniecībai; tā kā pēc tam, kad tehniskie šķēršļi būvniecības nozarē būs samazināti tiktāl, ka tos vairs turpmāk nevar samazināt, savstarpēji atzīstot visu dalībvalstu līdzvērtību, vajadzīga jauna pieeja, kas noteikta Padomes 1985. gada 7. maija rezolūcijā [4], kura paredz noteikt pamatprasības attiecībā uz drošību un citiem aspektiem, kas ir svarīgi saistībā ar vispārējo labklājību un nemazina pastāvošo un vajadzīgo aizsardzības līmeni dalībvalstīs;tā kā būvdarbiem jāatbilst pamatprasībām, kas ir gan vispārīgi, gan speciāli kritēriji; tā kā jāsaprot, ka šādas prasības paredz, ka minētie darbi ar zināmu ticamību atbilst vienai, dažām vai visām minētajām prasībām, ja tas ir noteikts kādā regulā;tā kā, lai tehniskās pamatprasības izklāstītu konkrētā formā, sagatavos skaidrojošus dokumentus, kas būs pamats Eiropas līmenī saskaņotiem standartiem vai citām tehniskām specifikācijām un Eiropas tehniskā apstiprinājuma sagatavošanai vai piešķiršanai;tā kā šīs pamatprasības ir Eiropas līmenī saskaņotu būvizstrādājumu standartu sagatavošanas pamatā; tā kā, lai panāktu to, ka vienotā iekšējā tirgus priekšrocības ir cik iespējams lielas, lai šis tirgus būtu pieejams pēc iespējas vairāk izgatavotājiem, lai nodrošinātu cik iespējams lielu tirgus pārredzamību un lai radītu nosacījumus būvniecības vispārīgo noteikumu saskaņotai sistēmai, pēc iespējas ātrāk jāizstrādā saskaņoti standarti; tā kā šos standartus izstrādā privātas organizācijas un tiem jāpaliek kā neobligātiem dokumentiem; tā kā šā iemesla dēļ Eiropas Standartizācijas komiteja (CEN) un Eiropas Elektrotehnikas standartizācijas komiteja (CENELEC) ir atzītas par kompetentām iestādēm, kas pieņem saskaņotus standartus atbilstoši 1984. gada 13. novembrī parakstītajām vispārīgām pamatnostādnēm par sadarbību starp Komisiju un šīm divām minētājām iestādēm; tā kā šajā direktīvā saskaņots standarts ir tehniska specifikācija (Eiropas standarts vai saskaņots dokuments), ko ar Komisijas pilnvarojumu pieņēmusi viena vai abas minētās iestādes saskaņā ar Padomes Direktīvu 83/189/EEK (1983. gada 28. marts), ar ko nosaka procedūru informācijas sniegšanai tehnisko standartu un noteikumu jomā [5];tā kā būvizstrādājumu īpašā specifika prasa precīzi formulēt šos saskaņotos standartus; tā kā tādēļ jāsagatavo skaidrojoši dokumenti, kas veidotu saikni starp standartu izstrādāšanas pilnvarojumiem un pamatprasībām; tā kā saskaņotie standarti, kurus, ja iespējams, izsaka kā ražojuma kvalitātes raksturojumu, ņem vērā šos skaidrojošos dokumentus, ko izstrādā sadarbībā ar dalībvalstīm;tā kā skaidrojošajos dokumentos un saskaņotajās tehniskajās specifikācijās efektivitātes rādītājus un prasības, kurām ražojumiem dalībvalstīs turpmāk jāatbilst, nosaka klasēs, lai ņemtu vērā pamatprasību dažādos līmeņus attiecībā uz noteiktiem darbiem un atšķirīgos nosacījumus, kas ir spēkā dalībvalstīs;tā kā saskaņotajos standartos jāietver klasifikācija, kas ļauj turpināt tādu būvizstrādājumu laišanu tirgū, kuri atbilst pamatprasībām un kurus ražo un likumīgi izmanto saskaņā ar tehniskajām tradīcijām, ko nosaka klimatiskie un citi vietējie apstākļi;tā kā ražojumu uzskata par derīgu izmantošanai, ja tas atbilst saskaņotam standartam, Eiropas tehniskajam apstiprinājumam vai nesaskaņotai tehniskai specifikācijai, ko atzīst Kopienā; tā kā tad, ja ražojumiem nav lielas nozīmes attiecībā uz pamatprasībām un ja tie atšķiras no spēkā esošajām tehniskajām specifikācijām, to derīgumu izmantošanai var apliecināt, vēršoties apstiprinātā iestādē;tā kā ražojumus, kas šādi ir atzīti par derīgiem izmantošanai, var viegli atpazīt pēc EK zīmes; tā kā jāļauj tos laist brīvā apritē un brīvi izmantot visā Kopienā mērķim, kam tie paredzēti;tā kā gadījumos, kad ražojumu nevar iekļaut Eiropas standartos vai nevar plānot to izdarīt pieņemamā termiņā, vai kad ražojums būtiski atšķiras no standarta, šādu ražojumu derīgumu izmantošanai var pierādīt, pamatojoties uz kopīgām pamatnostādnēm Eiropas tehniskajos apstiprinājumos; tā kā kopīgās Eiropas tehnisko apstiprinājumu piešķiršanas pamatnostādnes pieņems, pamatojoties uz skaidrojošajiem dokumentiem;tā kā valsts vai citas nesaskaņotas tehniskās specifikācijas var atzīt par atbilstošu pamatojumu atzinumam, ka pamatprasības ir ievērotas, ja trūkst saskaņotu standartu un Eiropas tehnisko apstiprinājumu;tā kā ar izgatavotāju un uzraudzības iestāžu ražošanas kontroles procedūrām, neatkarīgu kvalificētu trešo personu vai paša izgatavotāja testēšanas novērtējuma un sertifikācijas palīdzību jānodrošina ražojumu atbilstība saskaņotajiem standartiem un Eiropā atzītām nesaskaņotām tehniskajām specifikācijām;tā kā jānodrošina īpaša pagaidu procedūra attiecībā uz ražojumiem, ja Eiropā atzītu standartu vai tehnisko apstiprinājumu vēl nav; tā kā šai procedūrai jāatvieglo citā dalībvalstī atbilstoši galamērķa dalībvalsts tehniskajām prasībām veiktu testu rezultātu atzīšana;tā kā no dalībvalstu izraudzītiem ekspertiem jāizveido Būvniecības pastāvīgā komiteja, lai palīdzētu Komisijai jautājumos, kas rodas, īstenojot un praktiski piemērojot šo direktīvu;tā kā dalībvalstu atbildība par drošību, veselības un citiem jautājumiem, uz kuriem to teritorijā attiecas pamatprasības, jānosaka drošības klauzulā, paredzot atbilstošus aizsardzības pasākumus,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.I NODAĻAPiemērošanas joma – Definīcijas – Prasības – Tehniskās specifikācijas – Preču brīva aprite1. pants1. Šo direktīvu piemēro būvizstrādājumiem, ciktāl uz tiem attiecas pamatprasības, kas noteiktas būvdarbiem, uz kuriem attiecas 3. panta 1. punkts.2. Šajā direktīvā "būvizstrādājums" ir jebkurš ražojums, kas ir ražots, lai to pastāvīgi iekļautu būvdarbos, tostarp gan ēkās, gan inženiertehniskajos būvdarbos."Būvizstrādājumi" turpmāk dēvēti par "ražojumiem"; būvdarbi, tostarp gan ēkas, gan inženiertehniskie būvdarbi, turpmāk dēvēti par "darbiem".2. pants1. Dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka 1. pantā minētos ražojumus, kas paredzēti izmantošanai darbos, var laist tirgū vienīgi tad, ja tie ir piemēroti paredzētajiem mērķiem, tas ir, tiem ir tādi raksturlielumi, ka darbi, kuros tos iekļauj, montē, izmanto vai ierīko, ja tie ir pareizi projektēti un būvēti, var atbilst 3. pantā minētajām pamatprasībām, ja uz šādiem darbiem attiecas noteikumi, kuros ietvertas šādas prasības.2. Ja uz šādiem ražojumiem attiecas Kopienas direktīvas attiecībā uz citiem aspektiem, tad šajos gadījumos EK atbilstības zīme, še turpmāk "EK zīme", kas minēta 4. panta 2. punktā, norāda, ka arī citu minēto direktīvu prasības ir izpildītas.3. Ja turpmāk kāda direktīva attiecas galvenokārt uz citiem aspektiem un tikai nelielā mērā uz šīs direktīvas pamatprasībām, minētā turpmākā direktīva ietver noteikumus, kas nodrošina to, ka tajā ir ietvertas arī šīs direktīvas prasības.4. Šī direktīva neskar dalībvalstu tiesības — ja tās attiecīgi ievēro Līguma noteikumus — noteikt prasības, ko tās uzskata par vajadzīgām, lai nodrošinātu darbinieku aizsardzību, izmantojot ražojumus, ar nosacījumu, ka ražojumus nepārveido tā, kā šajā direktīvā nav paredzēts.3. pants1. Pamatprasības, kas piemērojamas darbiem un kas var ietekmēt ražojuma tehnisko raksturojumu, ir izklāstītas I pielikumā kā mērķi. Var piemērot vienu, dažas vai visas šīs prasības; tās ievēro, ražojumu ekonomiski pamatoti ekspluatējot.2. Lai ņemtu vērā iespējamās ģeogrāfisko vai klimatisko apstākļu atšķirības vai atšķirīgu dzīvesveidu, kā arī dažādus aizsardzības līmeņus, kas var būt prevalējoši valsts, reģiona vai vietējā līmenī, attiecībā uz prasībām, kuras jāievēro, 3. punktā minētajos dokumentos un 4. pantā minētajās tehniskajās specifikācijās var ieviest dalījumu klasēs.3. Pamatprasību konkrētā forma ir dokumenti (skaidrojošie dokumenti) — lai izveidotu vajadzīgo saikni starp pamatprasībām, kas noteiktas 1. punktā, un standartu izstrādāšanas pilnvarojumiem, Eiropas tehniskā apstiprinājuma pamatnostādņu izstrādāšanas pilnvarojumiem vai citu tehnisku specifikāciju atzīšanu 4. un 5. panta nozīmē.4. pants1. Standarti un tehniskie apstiprinājumi šajā direktīvā ir "tehniskās specifikācijas".Šajā direktīvā saskaņotie standarti ir tehniskās specifikācijas, ko CEN, CENELEC vai abas šīs iestādes pieņēmušas ar pilnvarojumu, ko Komisija tām piešķīrusi atbilstoši Direktīvai 83/189/EEK, pamatojoties uz 19. pantā minētās komitejas atzinumu un saskaņā ar 1984. gada 13. novembrī parakstītajiem vispārīgajiem noteikumiem par sadarbību starp Komisiju un šīm divām iestādēm.2. Dalībvalstis uzskata, ka ražojumi ir piemēroti mērķiem, kam tie paredzēti, ja ar tiem var izpildīt darbus, kuros tos izmanto, ja darbi ir pareizi projektēti un būvēti atbilstoši 3. pantā minētajām pamatprasībām, un šiem ražojumiem ir EK zīme. EK zīme norāda:a) ka tie atbilst attiecīgiem valstu standartiem, kur iestrādāti saskaņotie standarti, uz kuriem atsauces publicētas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī. Dalībvalstis publicē šo savu standartu atsauces;b) ka tie atbilst Eiropas tehniskajam apstiprinājumam, kas piešķirts saskaņā ar III nodaļā paredzēto procedūru; vaic) ka tie atbilst valsts tehniskajām specifikācijām, kas minētas 3. punktā, tā kā trūkst saskaņoto specifikāciju; šādu valsts specifikāciju sarakstu sagatavo saskaņā ar 5. panta 2. punktā paredzēto procedūru.3. Dalībvalstis nosūta Komisijai to savu tehnisko specifikāciju tekstus, kuras tās uzskata par atbilstošām pamatprasībām, kas minētas 3. pantā. Komisija nekavējoties nosūta šīs valstu tehniskās specifikācijas pārējām dalībvalstīm. Saskaņā ar 5. panta 2. punktā paredzēto procedūru tā informē dalībvalstis, kam ir tās valsts tehniskās specifikācijas, uz kurām attiecināma atbilstības prezumpcija 3. pantā minētajām pamatprasībām.Šo procedūru sāk un vada Komisija, apspriežoties ar komiteju, kas minēta 19. pantā.Dalībvalstis publicē atsauces uz šīm tehniskajām specifikācijām. Komisija tās publicē arī Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. Ja Kopienā reģistrēts izgatavotājs vai tā pārstāvis nav piemērojis vai ir tikai daļēji piemērojis spēkā esošās tehniskās specifikācijas, kas minētas 2. punktā un kas saskaņā ar 13. panta 4. punktā izklāstītajiem kritērijiem paredz ražojumu pieteikt atbilstības deklarācijai, kura paredzēta III pielikuma 2. punkta ii) apakšpunkta otrajā un trešajā iespējā, tad piemēro atbilstošos lēmumus, uz ko attiecas 13. panta 4. punkts un III pielikums, un saskaņā ar procedūru, kas izklāstīta III pielikuma 2. punkta ii) apakšpunkta otrajā iespējā, nosaka šāda ražojuma derīgumu izmantošanai 2. panta 1. punkta nozīmē.5. Komisija, apspriežoties ar komiteju, kas minēta 19. pantā, sagatavo, vada un regulāri pārskata to ražojumu sarakstu, kuri ir maznozīmīgi saistībā ar veselību un drošību un attiecībā uz kuriem izgatavotāja izdota deklarācija par atbilstību "atzītām tehnoloģiskām prasībām" ļauj šādus ražojumu laist tirgū.6. EK zīme nozīmē, ka ražojumi atbilst 2. un 4. punkta prasībām. Kopienā reģistrēts izgatavotājs vai viņa pārstāvis uzņemas atbildību par EK zīmes uzlikšanu uz paša ražojuma, uz tam piestiprinātas etiķetes, uz tā iepakojuma vai uz tirdzniecības pavaddokumentiem.EK zīmes paraugs un tās izmantošanas nosacījumi izklāstīti III pielikumā.Ražojumi, kas minēti 5. punktā, ir bez EK zīmes.5. pants1. Ja dalībvalsts vai Komisija uzskata, ka saskaņotie standarti vai Eiropas tehniskie apstiprinājumi, kas minēti 4. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā, vai pilnvarojumi, kas minēti II nodaļā, neatbilst 2. un 3. panta noteikumiem, minētā dalībvalsts vai Komisija, sniedzot attiecīgu pamatojumu, par to informē komiteju, kas minēta 19. pantā. Komiteja steidzami sniedz atzinumu.Ņemot vērā minētās komitejas atzinumu un pēc apspriešanās ar komiteju, kas izveidota saskaņā ar Direktīvu 83/189/EEK, attiecībā uz saskaņotajiem standartiem Komisija informē dalībvalstis, ja attiecīgie standarti vai apstiprinājumi jāatsauc publikācijās, kas minētas 7. panta 3. punktā.2. Saņemot tekstus, kas minēti 4. panta 3. punktā, Komisija apspriežas ar komiteju, kas minēta 19. pantā. Ņemot vērā komitejas atzinumu, Komisija paziņo dalībvalstīm, vai uz attiecīgo tehnisko specifikāciju attiecināma atbilstības prezumpcija un, ja tā ir attiecināma, tad Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī publicē atsauci uz to.Ja Komisija vai dalībvalsts uzskata, ka tehnikā specifikācija vairs neatbilst nosacījumiem, kas vajadzīgi attiecībā uz atbilstības prezumpciju 2. un 3. panta noteikumiem, Komisija apspriežas ar komiteju, kas minēta 19. pantā. Ņemot vērā minētās komitejas atzinumu, Komisija paziņo dalībvalstīm, vai uz attiecīgo valsts tehnisko specifikāciju attiecināma atbilstības prezumpcija un, ja tā nav attiecināma, tad arī paziņo, vai jāatsauc 4. panta 3. punktā minēta atsauce uz to.6. pants1. Dalībvalstis savā teritorijā nekavē tādu ražojumu brīvu apriti, laišanu tirgū vai izmantošanu, kuri atbilst šīs direktīvas noteikumiem.Dalībvalstis nodrošina, ka šādu ražojumu izmantošanu mērķim, kam tie ir paredzēti, nekavē noteikumi vai nosacījumi, kurus izvirza valsts iestādes vai privātas organizācijas, kas darbojas kā valsts uzņēmums vai valsts iestāde un izmanto savu monopolstāvokli.2. Dalībvalstis savā teritorijā tomēr ļauj laist tirgū ražojumus, uz kuriem neattiecas 4. panta 2. punkts, ja tie atbilst valsts normatīvajiem un administratīvajiem aktiem, kas ir saskaņā ar Līgumu, līdz tam laikam, kad Eiropas tehniskās specifikācijas, kuras minētas II un III nodaļā, neparedz ko citu. Komisija un komiteja, kas minēta 19. pantā, regulāri pārraudzīs un pārskatīs Eiropas tehnisko specifikāciju izmaiņas.3. Ja attiecīgās Eiropas tehniskās specifikācijas vai nu pašas, vai, pamatojoties uz skaidrojošajiem dokumentiem, kas minēti 3. panta 3. punktā, nosaka atšķirības starp dažādām klasēm, kas atbilst dažādiem efektivitātes rādītājiem, dalībvalstis var noteikt, ka efektivitātes rādītāji jāievēro arī to teritorijā tikai attiecībā uz klasifikāciju, kas pieņemta Kopienā, un tikai iedalot tos visās vai dažās klasēs vai vienā klasē.II NODAĻASaskaņotie standarti7. pants1. Lai nodrošinātu saskaņoto standartu kvalitāti attiecībā uz ražojumiem, standartus izstrādā Eiropas standartu organizācija, pamatojoties uz pilnvarojumu, ko piešķīrusi Komisija saskaņā ar procedūru, kas noteikta Direktīvā 83/189/EEK, un apspriežoties ar komiteju, kas minēta 19. pantā saskaņā ar 1984. gada 13. novembrī parakstītajiem vispārīgajiem noteikumiem par sadarbību starp Komisiju un šīm divām iestādēm.2. Šādi izstrādātos standartus, cik iespējams, formulē attiecībā uz ražojumu efektivitāti, ņemot vērā skaidrojošos dokumentus.3. Tiklīdz Eiropas standartu organizācijas ir izstrādājušas standartus, Komisija publicē atsauces uz standartiem Eiropas Kopienu Oficiālā Vēstneša C sērijā.III NODAĻAEiropas tehniskais apstiprinājums8. pants1. Eiropas tehniskais apstiprinājums ir tāds labvēlīgs ražojuma derīguma novērtējums attiecībā uz tā izmantošanu paredzētajam mērķim, kas pamatojas uz pamatprasību izpildi attiecībā uz būvdarbiem, kuros ražojumu izmanto.2. Eiropas tehnisko apstiprinājumu var piešķirt:a) ražojumiem, kuriem nav ne saskaņotā standarta, ne atzīta valsts standarta, ne pilnvarojuma izstrādāt saskaņotu standartu un par kuriem Komisija, pēc apspriešanās ar komiteju, kas minēta 19. pantā, uzskata, ka standartu nevar vai vēl nevar izstrādāt; unb) ražojumiem, kas ievērojami atšķiras no saskaņotajiem vai atzītajiem valstu standartiem.Pat ja ir izdots pilnvarojums izstrādāt saskaņotu standartu, noteikumi, kas minēti a) apakšpunktā, neizslēdz iespēju piešķirt Eiropas tehnisko apstiprinājuma ražojumiem, kuriem ir šāda apstiprinājuma pamatnostādnes. To piemēro, līdz dalībvalstīs stājas spēkā saskaņotais standarts.3. Īpašos gadījumos Komisija, atkāpjoties no 2. punkta a) apakšpunkta un iepriekš apspriežoties ar komiteju, kas minēta 19. pantā, var atļaut izdot Eiropas tehnisko apstiprinājumu ražojumiem, attiecībā uz kuriem ir pilnvarojums izdot saskaņoto standartu vai par kuriem Komisija ir konstatējusi, ka saskaņoto standartu var izstrādāt. Pilnvarojums ir derīgs uz noteiktu laiku.4. Eiropas tehnisko apstiprinājumu parasti izdod uz pieciem gadiem. Šo laiku var pagarināt.9. pants1. Ražojuma Eiropas tehniskais apstiprinājums balstās uz pārbaudēm, testiem un novērtējumu, kas veikts, pamatojoties uz skaidrojošajiem dokumentiem, kuri minēti 3. panta 3. punktā, kā arī uz pamatnostādnēm, kas minētas 11. pantā, attiecībā uz šo ražojumu vai atbilstošo ražojumu grupu.2. Ja 11. pantā minēto pamatnostādņu nav vai vēl nav, Eiropas tehnisko apstiprinājumu var izdot, atsaucoties uz attiecīgajām pamatprasībām un skaidrojošajiem dokumentiem, ja ražojuma novērtējumu pieņēmušas apstiprinātājas iestādes, kas kopā darbojas II pielikumā minētajā organizācijā. Ja apstiprinātājas iestādes nevar vienoties, jautājumu nodod izskatīšanai komitejā, kas minēta 19. pantā.3. Pēc Kopienā reģistrēta izgatavotāja vai tā pārstāvja pieprasījuma ražojuma Eiropas tehnisko apstiprinājumu izdod dalībvalstī saskaņā ar procedūru, kas noteikta II pielikumā.10. pants1. Katra dalībvalsts paziņo pārējām dalībvalstīm un Komisijai to iestāžu nosaukumus un adreses, ko tā ir pilnvarojusi izdot Eiropas tehniskos apstiprinājumus.2. Apstiprinātājām iestādēm ir jāatbilst šīs direktīvas prasībām, un jo īpaši jāspēj:- novērtēt jaunu ražojumu derīgumu izmantošanai, pamatojoties uz zinātnes atziņām un praktisko pieredzi,- pieņemt objektīvus lēmums attiecībā uz attiecīgo izgatavotāju vai to pārstāvju interesēm, un- līdzsvaroti novērtēt visu ieinteresēto pušu ieguldījumu.3. To apstiprinātāju iestāžu sarakstu, kuru kompetencē ir izdot Eiropas tehniskos apstiprinājumus, kā arī visus minētā saraksta grozījumus, publicē Eiropas Kopienu Oficiālā Vēstneša G sērijā.11. pants1. Komisija pēc apspriešanās ar komiteju, kas minēta 19. pantā, pilnvaro dalībvalstu izraudzīto apstiprinātāju iestāžu organizāciju izstrādāt Eiropas tehniskā apstiprinājuma pamatnostādnes attiecībā uz ražojumu vai ražojumu grupu.2. Ražojuma vai ražojumu grupas Eiropas tehniskā apstiprinājuma pamatnostādnēs jāietver jo īpaši:a) to attiecīgo skaidrojošo dokumentu saraksts, kas minēti 3. panta 3. punktā;b) īpašās prasības attiecībā uz ražojumiem 3. panta 1. punktā minēto pamatprasību nozīmē;c) testu metodes;d) testu rezultātu novērtēšanas un secinājumu izdarīšanas metode;e) inspekcijas un atbilstības pārbaudes procedūras, kurām jāatbilst 13., 14. un 15. pantam;f) Eiropas tehniskā apstiprinājuma derīguma termiņš.3. Dalībvalstis pēc apspriešanās ar komiteju, kas minēta 19. pantā, valsts valodā vai valodās publicē Eiropas tehniskā apstiprinājuma pamatnostādnes.IV NODAĻASkaidrojošie dokumenti12. pants1. Komisija pēc apspriešanās ar komiteju, kas minēta 19. pantā, uzdod tehniskajām komitejām, kurās līdzdarbojas dalībvalstis, izstrādāt skaidrojošos dokumentus, kas minēti 3. panta 3. punktā.2. Skaidrojošie dokumenti:a) ir konkrēta forma pamatprasībām, kas noteiktas 3. pantā un I pielikumā, saskaņojot terminus un tehniskās prasības un, ja vajadzīgs un ja zinātnes atziņas un tehniskās zināšanas to ļauj, norādot klases vai līmeņus katrai prasībai;b) norāda šo prasību klašu vai līmeņu un 4. Pantā minēto tehnisko specifikāciju korelācijas metodes, piemēram, aprēķinu un pierādīšanas metodes, projekta izstrādāšanas tehniskos noteikumus utt.;c) var tikt izmantoti kā atsauces, izstrādājot saskaņotus standartus un pamatnostādnes Eiropas tehniskā apstiprinājuma un valsts tehnisko specifikāciju atzīšanai saskaņā ar 4. panta 3. punktu.3. Komisija, saņēmusi atzinumu no komitejas, kas minēta 19. pantā, publicē skaidrojošos dokumentus Eiropas Kopienu Oficiālā Vēstneša G sērijā.V NODAĻAAtbilstības apliecinājums13. pants1. Kopienā reģistrēts izgatavotājs vai tā pārstāvis atbild par apliecinājumu, ka ražojumi atbilst tehnisko specifikāciju prasībām 4. panta nozīmē.2. Uz ražojumiem, uz kuriem attiecas atbilstības apliecinājums, attiecināmas arī atbilstības prezumpcijas tehniskajām specifikācijām 4. panta nozīmē. Atbilstību nosaka, saskaņā ar III pielikumu veicot testus vai sniedzot citus pierādījumus, pamatojoties uz tehniskajām specifikācijām.3. Ražojuma atbilstības apliecinājums ir atkarīgs no tā, vai:a) izgatavotājs izmanto ražošanas procesa kontroles sistēmu, lai nodrošinātu to, ka produkcija atbilst attiecīgajām tehniskajām specifikācijām; vaib) atsevišķiem ražojumiem, kas norādīti attiecīgajās tehniskajās specifikācijās, produkcijas kontroles vai paša ražojuma novērtēšanā un uzraudzības pasākumos papildus ražošanas procesa kontroles sistēmai ir iesaistīta apstiprināta sertifikācijas iestāde.4. Komisija pēc apspriešanās ar komiteju, kas minēta 19. pantā, attiecīgajam ražojumam vai ražojumu grupai nosaka procedūras izvēli 3. punkta nozīmē, ņemot vērāa) ražojuma svarīgumu attiecībā uz pamatprasībām, jo īpaši tām, kas attiecas uz veselību un drošību;b) ražojuma specifiku;c) ražojuma raksturlielumu mainīguma ietekmi uz tā piemērotību izmatošanai;d) jutību attiecībā uz defektiem ražošanā;saskaņā ar III pielikumā sniegtajiem norādījumiem.Katrā gadījumā izvēlas pēc iespējas mazāk apgrūtinošā procedūra, kas ir droša.Šādi noteiktu procedūru norāda pilnvarojumos un tehniskajās specifikācijās vai to publikācijās.5. Ja ražošana ir vienreizēja (un nav sērijveida), pietiek ar atbilstības deklarāciju saskaņā ar III pielikuma 2. punkta ii) apakšpunkta trešo iespēju, ja vien tehniskās specifikācijas ražojumiem, kas ir īpaši svarīgi attiecībā uz veselību un drošību, neparedz citādi.14. pants1. Saskaņā ar III pielikumu, piemērojot aprakstītās procedūras:a) šīs direktīvas 13. panta 3. punkta a) apakšpunktā minētajā gadījumā — Kopienā reģistrēts izgatavotājs vai viņa pārstāvis uzrāda ražojuma atbilstības deklarāciju; vaib) šīs direktīvas 13. panta 3. punkta b) apakšpunktā minētajā gadījumā — apstiprināta sertifikācijas iestāde izdod atbilstības sertifikātu produkcijas kontroles un uzraudzības pasākumu sistēmai vai pašam ražojumam.Sīki izstrādāti noteikumi atbilstības apliecinājuma procedūras īstenošanai izklāstīti III pielikumā.2. Izgatavotāja atbilstības deklarācija vai atbilstības sertifikāts dod Kopienā reģistrētam izgatavotājam vai viņa pārstāvim tiesības uzlikt attiecīgu EK zīmi uz paša ražojuma, uz tam piestiprinātas etiķetes, uz tā iepakojuma vai uz tirdzniecības pavaddokumentiem. EK zīmes paraugs un tās izmantošanas noteikumi attiecībā uz katru atbilstības apliecinājuma procedūru izklāstīti III pielikumā.15. pants1. Dalībvalstis nodrošina EK zīmes pareizu izmantošanu.2. Ja tiek konstatēts, ka EK zīme ir uzlikta uz ražojumam, kas neatbilst vai vairs neatbilst šai direktīvai, dalībvalsts, kurā ir apliecināta atbilstība, vajadzības gadījumā nodrošina, ka tiek aizliegts izmantot EK zīmes un nepārdotie ražojumi tiek izņemti no aprites vai zīmes iznīcinātas līdz tam laikam, kad attiecīgā ražojuma atbilstība tiek atjaunota.Attiecīgā dalībvalsts tūlīt informē pārējās dalībvalstis un Komisiju, sniedzot visus kvantitatīvos un kvalitatīvos rādītājus, kas vajadzīgi, lai neatbilstošo ražojumu varētu atpazīt.3. Dalībvalstis nodrošina, lai uz ražojumiem vai to iepakojumam aizliegtu uzlikt zīmes, ko var sajaukt ar EK zīmi.VI NODAĻAĪpašas procedūras16. pants1. Ja kādam konkrētam ražojumam nav 4. pantā definēto tehnisko specifikāciju, galamērķa dalībvalsts pēc pieprasījuma atsevišķos gadījumos uzskata ražojumu par atbilstošu valstī spēkā esošajiem tiesību aktiem, ja tas izturējis testus un inspekciju, ko veikusi apstiprināta iestāde ražotājā dalībvalstī atbilstoši galamērķa dalībvalstī spēkā esošajām metodēm vai metodēm, ko minētā dalībvalsts atzinusi par līdzvērtīgām.2. Ražotāja dalībvalsts informē galamērķa dalībvalsti, saskaņā ar kuras noteikumiem veicami testi un inspekcija, par iestādi, kuru tā paredzējusi apstiprināt šim mērķim. Galamērķa dalībvalsts un ražotāja dalībvalsts sniedz viena otrai visu vajadzīgo informāciju. Pēc šīs informācijas apmaiņas ražotāja dalībvalsts apstiprina šādi izraudzīto iestādi. Ja dalībvalstij ir bažas, tā pamato savu nostāju un informē Komisiju.3. Dalībvalstis nodrošina, ka izraudzītās iestādes cita citai sniedz visu vajadzīgo palīdzību.4. Ja kāda dalībvalsts konstatē, ka apstiprināta iestāde neveic testus un inspekciju atbilstoši valsts tiesību aktiem, tā ziņo par to dalībvalstij, kurā iestāde ir apstiprināta. Minētā dalībvalsts pieņemamā termiņā informē ziņotāju dalībvalsti par šajā sakarā paveikto. Ja ziņotāja dalībvalsts neuzskata, ka paveiktais ir pietiekams, tā var aizliegt attiecīgo ražojumu laist tirgū un izmantot vai var attiecināt uz to īpašus nosacījumus. Par to tā informē pārējās dalībvalstis un Komisiju.17. pantsGalamērķa dalībvalstis atbilstības ziņojumus un apliecinājumus, ko sniegusi ražotāja dalībvalsts saskaņā ar procedūru, kura minēta 16. pantā, uzskata par līdzvērtīgiem to atbilstošajiem valsts dokumentiem.VII NODAĻAApstiprinātās iestādes18. pants1. Visas dalībvalstis nosūta Komisijai sarakstus ar to sertifikācijas iestāžu, inspekcijas iestāžu un testēšanas laboratoriju nosaukumiem un adresēm, kuras minētā dalībvalsts izraudzījusi saskaņā ar šo direktīvu veikt uzdevumus, kas saistīti ar tehnisko apstiprinājumu, atbilstības apliecinājumu, inspekciju un testiem.2. Sertifikācijas iestādes, inspekcijas iestādes un testēšanas laboratorijas atbilst kritērijiem, kas noteikti IV pielikumā.3. Dalībvalsts norāda ražojumus, kas ir 1. punktā minēto iestāžu un laboratoriju kompetencē, un to uzdevumu specifiku, kas tām jāveic.VIII NODAĻABūvniecības pastāvīgā komiteja19. pants1. Ar šo izveido Būvniecības pastāvīgo komiteju.2. Komitejas locekļi ir dalībvalstu iecelti pārstāvji. Tās priekšsēdētājs ir Komisijas pārstāvis. Katra dalībvalsts ieceļ divus pārstāvjus. Pārstāvjiem var palīdzēt eksperti.3. Komiteja izstrādā savu reglamentu.20. pants1. Komiteja, kas minēta 19. pantā, pēc priekšsēdētāja vai dalībvalsts pieprasījuma izskata visus jautājumus, kas rodas, īstenojot un praktiski piemērojot šo direktīvu.2. Noteikumus, kas vajadzīgi,a) nosakot prasību klases, ciktāl tās nav noteiktas skaidrojošajos dokumentos, un izstrādājot procedūru atbilstības apliecināšanai pilnvarojumos izstrādāt standartus, ievērojot 7. panta 1. punktu, un apstiprinājumu pamatnostādnes, ievērojot 11. panta 1. punktu;b) dodot norādījumus, kā sagatavot skaidrojošos dokumentus saskaņā ar 12. panta 1. punktu, un pieņemot lēmumus par skaidrojošiem dokumentiem saskaņā ar 12. panta 3. punktu;c) atzīstot valsts tehniskās specifikācijas saskaņā ar 4. panta 3. punktu,pieņem saskaņā ar 3. un 4. punktā noteikto procedūru.3. Komisijas pārstāvis iesniedz komitejai veicamo pasākumu projektu. Atzinumu par projektu komiteja sniedz termiņā, ko priekšsēdētājs var noteikt atkarībā no jautājuma steidzamības. Atzinumu sniedz ar balsu vairākumu, kas noteikts Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 148. panta 2. punktā attiecībā uz lēmumiem, kurus Padomei ir jāpieņem pēc Komisijas priekšlikuma. Dalībvalstu pārstāvju balsis komitejā vērtē atbilstoši tam, kā noteikts minētajā pantā. Priekšsēdētājs nebalso.4. Komisija pieņem paredzētos pasākumus, ja tie ir saskaņā ar komitejas atzinumu.Ja paredzētie pasākumi nav saskaņā ar komitejas atzinumu vai ja atzinums nav sniegts, Komisija tūlīt iesniedz Padomei priekšlikumu par veicamajiem pasākumiem. Padome pieņem lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu.Ja trīs mēnešos pēc priekšlikuma iesniegšanas Padomei tā nav pieņēmusi lēmumu, ierosinātos pasākumus pieņem Komisija.IX NODAĻADrošības klauzula21. pants1. Ja dalībvalsts noskaidro, ka deklarētais ražojums, kam jāatbilst šīs direktīvas noteikumiem, neatbilst 2. un 3. panta prasībām, tā veic visus attiecīgos pasākumus, lai izņemtu šos ražojumus no tirgus, aizliegtu tos laist tirgū vai ierobežotu to brīvu apriti.Attiecīgā dalībvalsts tūlīt informē Komisiju par visiem šādiem pasākumiem, norādot lēmuma iemeslus un jo īpaši norādot, vai neatbilstību rada:a) nespēja izpildīt 2. un 3. panta prasības, ja ražojums neatbilst tehniskajām prasībām, kas minētas 4. pantā;b) nepareiza 4. pantā minēto tehnisko specifikāciju piemērošana;c) pašu tehnisko specifikāciju nepilnības, kas minētas 4. pantā.2. Komisija apspriežas ar attiecīgajām pusēm, cik drīz vien iespējams. Ja pēc šīs apspriešanās Komisija konstatē, ka pasākumi ir pamatoti, tā tūlīt par to informē dalībvalsti, kura šos pasākumus ir veikusi, kā arī pārējās dalībvalstis.3. Ja lēmumu, kas minēts 1. punktā, skaidro ar standartu vai tehnisko specifikāciju nepilnībām, Komisija pēc apspriešanās ar attiecīgajām pusēm divos mēnešos nodod jautājumu izskatīšanai komitejā, kas minēta 19. pantā, kā arī — attiecībā uz saskaņotā standarta nepilnībām — komitejai, kas izveidota saskaņā ar Direktīvu 83/189/EEK, ja dalībvalsts, kas veikusi pasākumus, paredzējusi tos apstiprināt, un sāk procedūras, kas minētas 5. panta 2. punktā.4. Attiecīgā dalībvalsts attiecīgi vēršas pret to, kas sagatavojis atbilstības deklarāciju, un informē par to Komisiju un pārējās dalībvalstis.5. Komisija nodrošina, lai dalībvalstis tiktu pastāvīgi informētas par šīs procedūras norisi un rezultātiem.X NODAĻANobeiguma noteikumi22. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības 30 mēnešos pēc tās paziņošanas [6]. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.23. pantsVēlākais līdz 1993. gada 31. decembrim Komisija, apspriežoties ar komiteju, kas minēta 19. pantā, atkārtoti pārbauda šajā direktīvā noteikto pasākumu īstenošanu un, vajadzības gadījumā, iesniedz priekšlikumus atbilstošu grozījumu izdarīšanai.24. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1988. gada 21. decembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsV. Papandreou[1] OV C 93, 6.4.1987., 1. lpp.[2] OV C 305, 16.11.1987., 74. lpp. un OV C 326, 19.12.1988.[3] OV C 95, 11.4.1988., 29. lpp.[4] OV C 136, 4.6.1985., 1. lpp.[5] OV L 109, 26.4.1983., 8. lpp.[6] Šī direktīva ir paziņota dalībvalstīm 1988. gada 27. decembrī.--------------------------------------------------I PIELIKUMSPAMATPRASĪBASRažojumiem, ņemot vērā taupības apsvērumus, jābūt piemērotiem būvdarbiem, kas (kopumā un atsevišķi pa daļām) ir piemēroti to paredzētajiem mērķiem un šajā sakarā atbilst turpmāk minētajām pamatprasībām, ja uz darbiem attiecas noteikumi, kuros ietvertas šādas prasības. Šādas prasības jāievēro, ražojumu ekonomiski pamatoti ekspluatējot, ja darbi tiek normāli uzturēti. Prasības parasti attiecas uz darbībām, ko var paredzēt.1. Mehāniskā pretestība un stabilitāte.Būvdarbi jāprojektē un jābūvē tā, lai slodze, kas var iedarboties uz tiem būvēšanas un izmantošanas laikā, neizraisītu neko no turpmāk norādītā:a) visa darba vai tā daļas sabrukšanu;b) būtisku deformāciju nepieļaujamā pakāpē;c) bojājumu citām darbu daļām vai savienotājelementiem, vai uzstādītajām iekārtām būtiskas slodzi nesošās konstrukcijas deformācijas rezultātā;d) bojājumu, kas ir nesamērīgi liels attiecībā pret tā sākotnējo iemeslu.2. Drošība ugunsgrēka gadījumā.Būvdarbi jāprojektē un jābūvē tā, lai ugunsgrēka izcelšanās gadījumā:- konstrukcijas slogojamība noteiktu laiku varētu palikt nemainīga,- uguns un dūmu rašanās un izplatīšanās darbos būtu ierobežota,- uguns izplatīšanās uz blakus esošajiem būvdarbiem būtu ierobežota,- izmantotāji varētu pamest darbus vai tikt izglābti citādā veidā,- glābšanas komandu drošība būtu ņemta vērā.”3. Higiēna, veselība un vide.Būvdarbs jāprojektē un jābūvē tā, lai tas neapdraudētu tā izmantotāju vai kaimiņu higiēnu vai veselību, jo īpaši ar kaut ko no turpmāk minētā:- toksiskas gāzes emisiju,- bīstamu daļiņu vai gāzu atrašanos gaisā,- bīstamu radioaktīvo starojumu,- ūdens vai augsnes piesārņošanu vai saindēšanu,- nepareizu notekūdeņu, dūmu, cieto vai šķidro atkritumu likvidāciju,- mitruma klātbūtni darbu daļās vai uz darbu virsmām.4. Izmantošanas drošība.Būvdarbs jāprojektē un jābūvē tā, lai tas neradītu nepieņemamus nelaimes gadījumu riskus darbā vai ekspluatācijā, piemēram, slīdēšanu, krišanu, sadursmes, apdegumus, nāvējošo elektrošoku, traumas, ko rada sprādzieni.5. Aizsardzība pret troksni.Būvdarbi jāprojektē un jābūvē tā, lai troksni, ko dzird izmantotāji vai tuvumā esošie cilvēki, ierobežotu līdz līmenim, kas neapdraud viņu veselību un ļauj viņiem gulēt, atpūsties un strādāt apmierinošos apstākļos.6. Enerģijas taupīšana un siltuma saglabāšana.Būvdarbs un tā apkures, dzesēšanas un ventilācijas ierīces jāprojektē un jābūvē tā, lai enerģijas apjoms, kas vajadzīgs izmantošanai, būtu zems, ņemot vērā atrašanās vietas klimatiskos apstākļus un izmantotājus.--------------------------------------------------II PIELIKUMSEIROPAS TEHNISKAIS APSTIPRINĀJUMS1. Kopienā reģistrēts izgatavotājs vai viņa pārstāvis var lūgt apstiprinājumu tikai vienai iestādei, kas pilnvarota šim mērķim.2. Dalībvalstu izraudzītās apstiprinātājas iestādes izveido organizāciju. Veicot savus pienākumus, šai organizācijai jāstrādā ciešā sadarbībā ar Komisiju, kas svarīgos jautājumos apspriežas ar komiteju, kura minēta šīs direktīvas 19. pantā. Ja dalībvalsts ir izraudzījusies vairāk nekā vienu apstiprinātāju iestādi, dalībvalsts atbild par šādu iestāžu darba saskaņošanu; tā arī norīko iestādi, kas pārstāv organizāciju.3. Kopīgos procedūras noteikumus apstiprinājumu lūgšanai, sagatavošanai un piešķiršanai izstrādā organizācija, ko veido izraudzītās apstiprinātājas iestādes. Kopīgos procedūras noteikumus pieņem Komisija, ņemot vērā komitejas atzinumu saskaņā ar 20. pantu.4. Organizācijā, ko tās veido, apstiprinātājas iestādes cita citai sniedz visu vajadzīgo palīdzību. Šī organizācija atbild arī par īpašu jautājumu koordināciju attiecībā uz tehnisko apstiprinājumu. Ja vajadzīgs, organizācija šim mērķim izveido apakšgrupas.5. Eiropas tehniskos apstiprinājumus publicē apstiprinātājas iestādes, paziņojot visām pārējām apstiprinātām iestādēm. Pēc pilnvarotas apstiprinātājas iestādes pieprasījuma tai informācijas nolūkā jānosūta piešķirto apstiprinājumu apliecinošu dokumentu pilns komplekts.6. Izdevumus, kas rodas, veicot Eiropas tehniskā apstiprinājuma procedūru, sedz pretendents saskaņā ar valsts noteikumiem.--------------------------------------------------III PIELIKUMSAPLIECINĀJUMS PAR ATBILSTĪBU TEHNISKAJĀM SPECIFIKĀCIJĀM1. ATBILSTĪBAS KONTROLES METODES.Atbilstoši 13. pantam nosakot procedūras, kas apliecina ražojuma atbilstību tehniskajām specifikācijām, izmanto turpmāk minētās atbilstības kontroles metodes; metožu izvēle un kombinācija jebkurai konkrētai sistēmai ir atkarīga no prasībām attiecībā uz konkrēto ražojumu vai ražojumu grupu saskaņā ar kritērijiem, kas norādīti 13. panta 3. un 4. punktā:a) ražojuma modeļa sākotnējā testēšana, ko veic izgatavotājs vai apstiprināta iestāde;b) uzņēmumā ņemtu paraugu testēšana, ko veic izgatavotājs vai apstiprināta iestāde saskaņā ar noteiktu testēšanas plānu;c) uzņēmumā, brīvajā tirgū vai būvlaukumā ņemtu paraugu kontroltestēšana, ko veic izgatavotājs vai apstiprināta iestāde;d) piegādei sagatavotas vai piegādātas partijas paraugu testēšana, ko veic izgatavotājs vai apstiprināta iestāde;e) ražošanas procesa kontrole;f) uzņēmuma un ražošanas procesa kontroles sākotnējā inspekcija, ko veic apstiprināta iestāde;g) nepārtraukta ražošanas procesa kontroles uzraudzīšana, secinājumu izdarīšana un novērtēšana, ko veic apstiprināta iestāde.Šajā direktīvā ražošanas procesa kontrole ir pastāvīga iekšējā ražošanas kontrole, ko veic izgatavotājs. Visus ražotāja pieņemtos datus, prasības un noteikumus sistemātiski apkopo rakstisku darbības plānu un procedūru veidā. Šie ražošanas kontroles sistēmas dokumenti nodrošina vienotu izpratni par kvalitātes nodrošināšanu un dod iespēju sasniegt vajadzīgos ražojuma raksturlielumus un efektīvu pārbaudāmās ražošanas kontroles sistēmas darbību.2. ATBILSTĪBAS APLIECINĀŠANAS SISTĒMAS.Priekšroku dod šādām atbilstības apliecināšanas sistēmām.i) Ražojuma atbilstības sertifikācija, ko veic apstiprināta sertifikācijas iestāde, pamatojoties uz šādām pārbaudēm:a) (izgatavotāja uzdevumi)1) ražošanas procesa kontrole;2) turpmāka uzņēmumā ņemtu paraugu testēšana, ko veic izgatavotājs saskaņā ar noteikto testēšanas plānu;b) (apstiprinātas iestādes uzdevumi)3) ražojuma modeļa sākotnējā testēšana;4) uzņēmuma un ražošanas procesa kontroles sākotnējā inspekcija;5) nepārtraukta ražošanas procesa kontroles uzraudzība, novērtēšana un apstiprināšana;6) iespējams, arī uzņēmumā, brīvajā tirgū vai būvlaukumā ņemtu paraugu kontroltestēšana.ii) Ražojuma atbilstības deklarācija, ko izdevis izgatavotājs, izvēloties kādu no šādām iespējām.Pirmā iespēja:a) (izgatavotāja uzdevumi)1) sākotnējā ražojuma modeļa testēšana;2) ražošanas procesa kontrole;3) iespējams, arī uzņēmumā ņemtu paraugu testēšana saskaņā ar noteikto testēšanas plānu;b) (apstiprinātas iestādes uzdevumi)4) ražošanas procesa kontroles sertifikācija, pamatojoties uz:- uzņēmuma un ražošanas procesa kontroles sākotnējo inspekciju,- iespējams, nepārtrauktu ražošanas procesa kontroles uzraudzību, novērtēšanu un apstiprināšanu.Otrā iespēja:1) ražojuma modeļa sākotnējā testēšana, ko veic apstiprināta laboratorija;2) ražošanas procesa kontrole.Trešā iespēja:a) ražojuma modeļa sākotnējā testēšana, ko veic izgatavotājs;b) ražošanas procesa kontrole.3. ATBILSTĪBAS APLIECINĀŠANĀ IESAISTĪTĀS IESTĀDES.Attiecībā uz to iestāžu funkcijām, kas iesaistītas atbilstības apliecināšanā, izšķir:i) sertifikācijas iestādi, kas ir neitrāla valsts vai nevalstiska iestāde, kam ir vajadzīgā kompetence un pienākums veikt atbilstības sertifikāciju saskaņā ar noteiktiem procedūras un vadības noteikumiem;ii) inspekcijas iestādi, kas ir neitrāla iestāde, kuras organizācija, darbinieki, kompetence un godīgums, vadoties pēc noteiktiem kritērijiem, ļauj veikt tādas funkcijas kā, piemēram, izgatavotāja kvalitātes kontroles darbību novērtēšana, to ieteikšana pieņemšanai un turpmākā to auditēšana, kā arī ražojumu izraudzīšanās un vērtēšana uz vietas vai uzņēmumā, vai kur citur saskaņā ar īpašiem kritērijiem;iii) testēšanas laboratoriju, kas ir laboratorija, kur mēra, pārbauda, testē, kalibrē vai kā citādi nosaka materiālu vai ražojumu raksturlielumus vai īpašības.Attiecībā uz 2. punkta i) un ii) apakšpunktu (pirmā iespēja), trīs funkcijas, kas norādītas 3. punkta i) līdz iii) apakšpunktā, var veikt viena un tā pati iestāde vai dažādas iestādes, šajā gadījumā inspekcijas iestāde un/vai testēšanas laboratorija, kas iesaistītas atbilstības apliecināšanā, veic uzdevumus sertifikācijas iestādes vārdā.Attiecībā uz sertifikācijas iestāžu, inspekcijas iestāžu un testēšanas laboratoriju kompetences, neitralitātes un godīguma kritērijiem skatīt IV pielikumu.4. EK ATBILSTĪBAS ZĪME, EK ATBILSTĪBAS SERTIFIKĀTS, EK ATBILSTĪBAS DEKLARĀCIJA.4.1. EK atbilstības zīme.EK atbilstības zīmi veido simbols CE, kas ir šāds.+++++ TIFF +++++Tai pievieno:- ražotāja nosaukumu vai pazīšanas zīmiun vajadzības gadījumā:- norādes ražojuma raksturlielumu noteikšanai, vajadzības gadījumā saskaņā ar tehniskām specifikācijām,- izgatavošanas gada pēdējos divus ciparus,- attiecīgās inspekcijas iestādes identifikācijas simbolu,- EK atbilstības sertifikāta numuru.4.2. EK atbilstības sertifikāts.EK atbilstības sertifikāts jo īpaši ietver:- sertifikācijas iestādes nosaukumu un adresi,- Kopienā reģistrēta izgatavotāja vai tā pārstāvja nosaukumu un adresi,- ražojuma aprakstu (tips, identifikācija, izmantošana…),- noteikumus, kam ražojums atbilst,- īpašus ražojuma izmantošanas nosacījumus,- sertifikāta numuru,- vajadzības gadījumā nosacījumus un sertifikāta derīguma laiku,- vārdu, uzvārdu un ieņemamo amatu personai, kam piešķirtas pilnvaras parakstīt sertifikātu.4.3. EK atbilstības deklarācija.EK atbilstības deklarācija jo īpaši ietver:- Kopienā reģistrēta izgatavotāja vai tā pārstāvja nosaukumu un adresi,- ražojuma aprakstu (modelis, identifikācija, izmantošana…),- noteikumus, kam ražojums atbilst,- īpašus nosacījumus ražojuma izmantošanai,- vajadzības gadījumā apstiprinātās iestādes nosaukumu un adresi,- vārdu, uzvārdu un ieņemamo amatu personai, kam piešķirtas pilnvaras parakstīt deklarāciju izgatavotāja vai tā pilnvarotā pārstāvja vārdā.4.4. Atbilstības sertifikātu un deklarāciju uzrāda tās dalībvalsts valsts valodā vai valodās, kurā ražojumu izmantos.--------------------------------------------------IV PIELIKUMSTESTĒŠANAS LABORATORIJU, INSPEKCIJAS IESTĀŽU UN SERTIFIKĀCIJAS IESTĀŽU APSTIPRINĀŠANADalībvalstu izraudzītajām testēšanas laboratorijām, inspekcijas iestādēm un sertifikācijas iestādēm jāizpilda šādi obligātie nosacījumi.1. Tām ir personāls, vajadzīgie līdzekļi un iekārtas.2. To personālam ir vajadzīgā tehniskā kompetence un profesionāla godprātība.3. To darbinieki un tehniskais personāls, veicot testēšanu, gatavojot atskaites, izdodot sertifikātus un veicot šajā direktīvā paredzētos uzraudzības pasākumus, ir objektīvi attieksmē pret visām aprindām, grupām vai personām, kas tieši vai netieši saistītas ar būvizstrādājumiem.4. To personāls neizpauž dienesta noslēpumus.5. Tās veic civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu, ja vien saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem šo apdrošināšanu nesedz valsts.Kompetentas dalībvalstu iestādes regulāri pārbauda atbilstību 1. un 2. nosacījumam.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 2011/84/ES ( 2011. gada 20. septembris ), ar ko groza Direktīvu 76/768/EEK attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem, lai tās III pielikumu pielāgotu tehnikas attīstībai Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 283/36

         PADOMES DIREKTĪVA 2011/84/ES
   (2011. gada 20. septembris),
   ar ko groza Direktīvu 76/768/EEK attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem, lai tās III pielikumu pielāgotu tehnikas attīstībai
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Padomes Direktīvu 76/768/EEK (1976. gada 27. jūlijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem (1) un jo īpaši tās 8. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   tā kā:

               (1)

               Ūdeņraža peroksīda izmantošanas ierobežojumi un nosacījumi ir jau noteikti Direktīvas 76/768/EEK III pielikuma 1. daļā.

               (2)

               Saskaņā ar Komisijas Lēmumu 2008/721/EK (2008. gada 5. augusts), ar ko izveido zinātnisko komiteju un ekspertu padomdevēju struktūru patērētāju drošības, veselības aizsardzības un vides jomā un atceļ Lēmumu 2004/210/EK (2), Patērētāju drošības zinātniskā komiteja (turpmāk SCCS) aizstāj Patēriņa preču zinātnisko komiteju, kura apstiprināja, ka ūdeņraža peroksīda maksimālā koncentrācija 0,1 %, kas ir līdzekļos mutes dobumam vai kas izdalās no citiem savienojumiem vai maisījumiem šajos līdzekļos, ir droša. Tāpēc arī turpmāk vajadzētu būt iespējamam ūdeņraža peroksīdu minētajā koncentrācijā izmantot līdzekļos mutes dobumam, tostarp zobu baltināšanas un balināšanas līdzekļos.

               (3)

                  SCCS uzskata, ka tādu zobu baltināšanas un balināšanas līdzekļu lietošana, kuru sastāvā ir vairāk nekā 0,1 % un līdz 6 % ūdeņraža peroksīda vai tas izdalās no citiem savienojumiem vai maisījumiem šajos līdzekļos, var būt droša, ja ievēroti šādi nosacījumi: lai pārliecinātos, ka nav riska faktoru vai jebkuras citas mutes dobuma pataloģijas draudu, tiek veikta pienācīga klīniska izmeklēšana, un šo līdzekļu iedarbība ir ierobežta tā, lai nodrošinātu, ka līdzekļus lieto vienīgi atbilstīgi noteiktajam biežumam un lietošanas ilgumam. Minētie nosacījumi būtu jāievēro, lai nepieļautu pamatoti paredzamu nepareizu lietojumu.

               (4)

               Tādēļ šie līdzekļi būtu jāregulē tā, lai tie nebūtu patērētājam tieši pieejami. Katrā šo līdzekļu lietošanas ciklā pirmajā reizē tie būtu jāizmanto tikai zobārstiem, kā noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2005/36/EK (2005. gada 7. septembris) par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (3), vai arī lietošanai jānotiek viņu tiešā uzraudzībā, ja nodrošināts līdzvērtīgs drošuma līmenis. Pēc tam zobārstiem tad būtu jānodrošina šo līdzekļu pieejamība atlikušajam ciklam.

               (5)

               Lai zobu baltināšanas un balināšanas līdzekļi, kuri satur vairāk nekā 0,1 % ūdeņraža peroksīda, tiktu lietoti atbilstīgi, būtu jānodrošina pienācīgs marķējums par šīs vielas koncentrāciju. Tādēļ uz etiķetes būtu skaidri jānorāda ūdeņraža peroksīda procentuālā koncentrācija, kas ir šajos līdzekļos vai kas izdalās no citiem savienojumiem vai maisījumiem šajos līdzekļos.

               (6)

               Tāpēc būtu attiecīgi jāgroza Direktīva 76/768/EEK.

               (7)

               Kosmētikas līdzekļu pastāvīgā komiteja nav sniegusi atzinumu tās priekšsēdētāja noteiktajā termiņā,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 76/768/EEK III pielikumu groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.
   2. pants
   1.   Dalībvalstis līdz 2012. gada 30. oktobrim pieņem un publicē noteikumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt informē par to Komisiju.
   Tās piemēro minētos noteikumus no 2012. gada 31. oktobra.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarāmas šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2011. gada 20. septembrī

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         M. SAWICKI

      (1)  OV L 262, 27.9.1976., 169. lpp.

      (2)  OV L 241, 10.9.2008., 21. lpp.

      (3)  OV L 255, 30.9.2005., 22. lpp.

      PIELIKUMS
      Direktīvas 76/768/EEK III pielikuma 1. daļā 12. ierakstu aizstāj ar šādu ierakstu:

                     Atsauces numurs

                     Viela

                     Ierobežojumi

                     Lietošanas nosacījumi un brīdinājumi, kam jābūt iespiestiem uz etiķetes

                     Izmantošanas sfēra un/vai izmantošana

                     Maksimāli pieļaujamā koncentrācija gatavos kosmētikas līdzekļos

                     Citi ierobežojumi un prasības

                     “12

                     Ūdeņraža peroksīds un citi savienojumi vai maisījumi, no kuriem izdalās ūdeņraža peroksīds, tostarp karbamīda peroksīds un cinka peroksīds

                                 a)

                                 matu kopšanas maisījumi

                                 a)

                                 12 % H2O2 (40 tilp. %) (ir klāt vai izdalās)

                     a) lietot piemērotus cimdus
                     a), b), c), e) Satur ūdeņraža peroksīdu.
                     Nepieļaut iekļūšanu acīs.
                     Ja līdzeklis iekļūst acīs, nekavējoties izskalot.

                                 b)

                                 ādas kopšanas maisījumi

                                 b)

                                 4 % H2O2 (ir klāt vai izdalās)

                                 c)

                                 nagu stiprināšanas maisījumi

                                 c)

                                 2 % H2O2 (ir klāt vai izdalās)

                                 d)

                                 līdzekļi mutes dobumam, tostarp mutes skalošanas līdzekļi, zobu pastas un zobu baltināšanas un balināšanas līdzekļi

                                 d)

                                 ≤ 0,1 % H2O2 (ir klāt vai izdalās)

                                 e)

                                 zobu baltināšanas un balināšanas līdzekļi

                                 e)

                                 > 0,1 % ≤ 6 % H2O2 (ir klāt vai izdalās)

                                 e)

                                 Pārdošanā vienīgi zobārstiem. Katrā lietošanas ciklā pirmo reizi līdzekli izmanto tikai zobārsti, kas definēti Direktīvā 2005/36/EK (1), vai tiešā zobārsta uzraudzībā, ja nodrošināts līdzvērtīgs drošuma līmenis. Pēc tam to izsniedz patērētājam lietošanas cikla pabeigšanai.
                                 Nelietot personām vecumā līdz 18 gadiem.

                     e) H2O2 (ir klāt vai izdalās) koncentrācija procentos.
                     Nelietot personām vecumā līdz 18 gadiem.
                     Pārdošanā vienīgi zobārstiem. Katrā lietošanas ciklā pirmo reizi līdzekli izmanto tikai zobārsti, vai arī lietošana notiek tiešā zobārsta uzraudzībā, ja nodrošināts līdzvērtīgs drošuma līmenis. Pēc tam to izsniedz patērētājam lietošanas cikla pabeigšanai.

         (1)  OV L 255, 30.9.2005., 22. lpp.”


Svarīgs juridisks paziņojums

|

31998L0058

Padomes Direktīva 98/58/EK (1998. gada 20. jūlijs) par lauksaimniecībā izmantojamo dzīvnieku aizsardzību

Oficiālais Vēstnesis L 221 , 08/08/1998 Lpp. 0023 - 0027 CS.ES Nodaļa 3 Sējums 23 Lpp. 316  - 320 ET.ES Nodaļa 3 Sējums 23 Lpp. 316  - 320 HU.ES Nodaļa 3 Sējums 23 Lpp. 316  - 320 LT.ES Nodaļa 3 Sējums 23 Lpp. 316  - 320 LV.ES Nodaļa 3 Sējums 23 Lpp. 316  - 320 MT.ES Nodaļa 3 Sējums 23 Lpp. 316  - 320 PL.ES Nodaļa 3 Sējums 23 Lpp. 316  - 320 SK.ES Nodaļa 3 Sējums 23 Lpp. 316  - 320 SL.ES Nodaļa 3 Sējums 23 Lpp. 316  - 320

		Padomes Direktīva 98/58/EK(1998. gada 20. jūlijs)par lauksaimniecībā izmantojamo dzīvnieku aizsardzībuEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 43. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā visas dalībvalstis ir ratificējušas Eiropas Konvenciju par lauksaimniecībā izmantojamo dzīvnieku aizsardzību (turpmāk tekstā "Konvencija"); tā kā arī Kopiena ir šo Konvenciju apstiprinājusi ar Lēmumu 78/923/EEK [4] un ir deponējusi tās apstiprinājuma dokumentu;tā kā Kopienai kā līgumslēdzējai pusei ir jāīsteno Konvencijā noteiktie principi;tā kā šie principi attiecas uz dzīvnieku fizioloģiskajām un etoloģiskajām vajadzībām atbilstoša mājokļa, barības, ūdens un aprūpes nodrošināšanu saskaņā ar pārbaudītu praksi un zinātnes atziņām;tā kā Kopienai turpmāk ir nepieciešams paredzēt arī Konvencijas un tās ieteikumu vienādu piemērošanu un īpašus noteikumus attiecībā uz šīs direktīvas piemērošanu;tā kā Eiropas Parlaments savā 1987. gada 20. februāra Rezolūcijā par dzīvnieku labturības politiku [5] aicina Komisiju gatavot priekšlikumus Kopienas noteikumiem, kas attiektos uz lauksaimniecībā izmantojamo dzīvnieku audzēšanas vispārīgajām nostādnēm;tā kā Līguma par Eiropas Savienību Nobeiguma aktam pievienotajā Deklarācijā Nr. 24 Eiropas institūcijas un dalībvalstis tiek aicinātas, izstrādājot un īstenojot Kopienas tiesību aktus, jo īpaši par kopīgo lauksaimniecības politiku, pilnībā ievērot dzīvnieku labturības prasības;tā kā konkurences apstākļus iespējami traucējošas atšķirības kavē vienmērīgu dzīvnieku tirgus organizācijas darbību;tā kā tādēļ ir jānosaka kopīgi obligātie standarti lauksaimniecībā izmantojamo dzīvnieku aizsardzībai, lai nodrošinātu ražošanas racionālu attīstību un veicinātu dzīvnieku tirgus organizāciju; tā kā, lai to panāktu, attiecīgi jāņem vērā tie dzīvnieku labturības noteikumi, kas jau izklāstīti Kopienas noteikumos;tā kā būtu jāveic Kopienā un atsevišķās ārpuskopienas valstīs piemēroto dzīvnieku labturības noteikumu salīdzinoša izpēte un to novērtējums, lai ieskicētu apveidus Kopienas nākotnes iniciatīvām, kas vērstas uz konkurences traucējumu novēršanu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Šī direktīva nosaka obligātos standartus attiecībā uz lauksaimniecībā izmantojamo un audzēto dzīvnieku aizsardzību.2. Šo direktīvu nepiemēro attiecībā uz:a) savvaļas dzīvniekiem;b) dzīvniekiem, ko paredzēts izmantot sacīkstēs, izstādēs, kultūras vai sporta pasākumos vai aktivitātēs;c) izmēģinājumos izmantotajiem vai laboratorijas dzīvniekiem;d) visiem bezmugurkaulniekiem.3. Šo direktīvu piemēro, neierobežojot atsevišķus citur izklāstītus Kopienas noteikumus un jo īpaši Direktīvu 88/166/EEK [6], Direktīvu 91/629/EEK [7] un Direktīvu 91/630/EEK [8], ko turpina piemērot.2. pantsŠajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:1) "dzīvnieks": jebkurš dzīvnieks (ieskaitot zivis, rāpuļus un abiniekus), kas audzēts vai turēts pārtikas, vilnas, ādas vai kažokādas ražošanai, vai cita veida izmantošanai lauksaimniecībā;2) "īpašnieks" vai "turētājs": jebkura fiziska vai juridiska persona vai personas, kas pastāvīgi vai uz laiku ir atbildīgas par dzīvniekiem;3) "kompetentā iestāde": kompetentā iestāde Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīvas 90/425/EEK par veterinārajām un zootehniskajām pārbaudēm, kas piemērojamas Kopienas iekšējā tirdzniecībā ar noteiktiem dzīviem dzīvniekiem un dzīvnieku izcelsmes produktiem, lai izveidotu iekšējo tirgu [9], nozīmē.3. pantsDalībvalstis nodrošina, ka dzīvnieku īpašnieki vai audzētāji veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu viņu aprūpē esošo dzīvnieku labturību un lai nodrošinātu, ka šiem dzīvniekiem netiek nodarītas nevajadzīgas sāpes, ciešanas vai savainojumi.4. pantsDalībvalstis nodrošina, ka apstākļi, kādos dzīvnieki (izņemot zivis, rāpuļus un abiniekus) tiek audzēti vai turēti, atbilst pielikumā izklāstītajiem noteikumiem, ņemot vērā to sugu, to attīstības, adaptācijas un domestikācijas pakāpi, kā arī to fizioloģiskās un etoloģiskās vajadzības saskaņā ar pārbaudītu praksi un zinātnes atziņām.5. pants1. Komisija iesniedz Padomei visus priekšlikumus, kas varētu būt vajadzīgi Eiropas Konvencijas par dzīvnieku aizsardzību dzīvnieku audzētavās vienādai piemērošanai un, pamatojoties uz zinātnisku vērtējumu, visus ieteikumus saskaņā ar šo Konvenciju un visiem citiem attiecīgiem atsevišķiem noteikumiem.2. Papildus tam ik piecus gadus un pirmoreiz – piecus gadus pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā Komisija, pamatojoties uz šīs direktīvas īstenošanas gaitā gūto pieredzi, jo īpaši attiecībā uz 1. punktā minētajiem pasākumiem un zinātnes un tehnikas sasniegumiem, iesniedz Padomei ziņojumu, kam pievienoti visi vajadzīgie priekšlikumi, kas izstrādāti, ņemot vērā ziņojuma secinājumus.3. Padome ar kvalificētu balsu vairākumu lemj par šiem priekšlikumiem.6. pants1. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentā iestāde pārbauda atbilstību šīs direktīvas noteikumiem. Šādas pārbaudes var veikt reizē ar citām pārbaudēm.2. Sākot no dienas, ko nosaka saskaņā ar 3. punktā paredzēto procedūru, dalībvalstis iesniedz Komisijai ziņojumus par 1. punktā prasīto pārbaužu rezultātiem. Komisija šo ziņojumu kopsavilkumus iesniedz Pastāvīgajai veterinārijas komitejai.3. Komisija līdz 1999. gada 1. jūlijam un saskaņā ar 9. pantā noteikto kārtību iesniedz priekšlikumus, lai saskaņotu:a) 1. punktā prasītās pārbaudes;b) 2. punktā minēto ziņojumu veidu, saturu un iesniegšanas biežumu.7. pants1. Kad vien tas nepieciešams šīs direktīvas prasību vienādai piemērošanai, Komisijas veterinārie eksperti sadarbībā ar kompetentajām iestādēm var:a) pārliecināties, ka dalībvalstis ievēro minētās prasības;b) veikt pārbaudes uz vietas, lai nodrošinātu pārbaužu atbilstību šīs direktīvas prasībām.2. Dalībvalsts, kuras teritorijā tiek veikta pārbaude, sniedz Komisijas veterinārajiem ekspertiem visu to palīdzību, kas viņiem varētu būt vajadzīga savu uzdevumu veikšanai. Pirms nobeiguma ziņojuma pabeigšanas un izplatīšanas, veikto pārbaužu rezultātus jāpārspriež ar attiecīgās dalībvalsts kompetento iestādi.3. Attiecīgās dalībvalsts kompetentā iestāde veic visus vajadzīgos pasākumus, lai pārbaudes rezultāti tiktu ievēroti.4. Sīkāk izstrādātus noteikumus šā panta piemērošanai vajadzības gadījumā pieņem saskaņā ar 9. pantā paredzēto procedūru.8. pants1. Līdz 1999. gada 30. jūnijam Komisija Padomei iesniedz ziņojumu par:- dzīvnieku labturības noteikumu salīdzinājumu Kopienā un tajās ārpuskopienas valstīs, kas apgādā Kopienu,- iespējām šajā direktīvā izklāstīto dzīvnieku labturības principu plašākas starptautiskas atzīšanas panākšanai,- pakāpi, kādā Kopienas standarti saistībā ar dzīvnieku labturību var tikt pazemināti konkurences dēļ ar ārpuskopienas valstīm, kurās nepiemēro līdzvērtīgus standartus.2. Ziņojumam, kas minēts 1. punktā, pievieno visus vajadzīgos priekšlikumus, kuru mērķis ir konkurences traucējumu novēršana.9. pants1. Ja piemērojama šajā pantā paredzētā procedūra, Komitejas priekšsēdētājs vai nu pēc paša iniciatīvas, vai pēc dalībvalsts pieprasījuma jautājumu nekavējoties nodod izskatīšanai Pastāvīgajā veterinārijas komitejā, kas izveidota ar Direktīvu 68/361/EEK [10] turpmāk tekstā "Komiteja").2. Komisijas pārstāvis iesniedz Komitejai paredzēto pasākumu projektu. Komiteja sniedz atzinumu par šiem pasākumiem laikā, ko priekšsēdētājs var noteikt, ņemot vērā izskatāmā jautājuma steidzamību. Atzinumu sniedz ar balsu vairākumu, kas noteikts Līguma 148. panta 2. punktā to lēmumu gadījumā, kas Padomei jāpieņem pēc Komisijas priekšlikuma. Dalībvalstu pārstāvju balsis Komitejā vērtē, kā noteikts minētajā pantā. Priekšsēdētājs nebalso.3. a) Komisija apstiprina paredzētos pasākumus, ja tie ir saskaņā ar Komitejas atzinumu;b) ja paredzētie pasākumi nav saskaņā ar Komitejas atzinumu vai ja atzinums netiek sniegts, Komisija bez kavēšanās iesniedz Padomei priekšlikumu par paredzētajiem pasākumiem. Padome tos apstiprina ar kvalificētu balsu vairākumu.Ja trīs mēnešu laikā no priekšlikuma iesniegšanas dienas Padome nav apstiprinājusi nekādus pasākumus, Komisija apstiprina un nekavējoties piemēro paredzētos pasākumus, izņemot, ja Padome ar vienkāršu balsu vairākumu balsojusi pret tiem.10. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, ieskaitot jebkādas sankcijas, kas vajadzīgas, lai izpildītu šīs direktīvas prasības ne vēlāk kā līdz 1999. gada 31. decembrim atbilstoši jebkādam citam Padomes lēmumam, kas pieņemts, ievērojot 8. pantā minēto ziņojumu. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis paredz šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarīt šādas atsauces.2. Tomēr pēc 1999. gada 31. decembra dalībvalstis var saskaņā ar Līguma vispārīgajiem noteikumiem savās teritorijās uzturēt spēkā vai piemērot stingrākus lauksaimniecībā izmatojamo dzīvnieku aizsardzības noteikumus, nekā paredzēts šajā direktīvā. Dalībvalstis informē Komisiju par visiem šiem pasākumiem.3. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus galvenos savu tiesību aktus, ko tās pieņem jomā, uz ko attiecas šī direktīva.11. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.12. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1998. gada 20. jūlijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsW. Molterer[1] OV C 156, 23.6.1992., 11. lpp.[2] OV C 337, 21.12.1992., 225. lpp.[3] OV C 332, 16.12.1992., 22. lpp.[4] OV L 323, 17.11.1978., 12. lpp.[5] OV C 76, 23.3.1987., 185. lpp.[6] Padomes 1998. gada 7. marta Direktīva 88/166/EEK, kas saskan ar Tiesas spriedumu lietā 131-86 (Padomes 1986. gada 25. marta Direktīvas 86/113/EEK, kurā ir noteikti minimālie standarti bateriju būros turēto dējējvistu aizsardzībai, atcelšana) (OV L 74 19.3.1988., 83. lpp.).[7] Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīva 91/629/EEK, kas nosaka teļu aizsardzības minimālos standartus (OV L 340, 11.12.1991., 28. lpp.). Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 97/2/EK (OV L 25, 28.1.1997., 24. lpp.).[8] Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīva 91/630/EEK, kas nosaka minimālos standartus cūku aizsardzībā (OV L 340, 11.12.1991., 33. lpp.).[9] OV L 224, 18.8.1990., 29. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 92/118/EEK (OV L 62, 15.3.1993., 49. lpp.).[10] OV L 255, 18.10.1968., 23. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSPersonāls1. Par dzīvniekiem jārūpējas pietiekamam daudzumam darbinieku, kam ir šim nolūkam piemērotas spējas, prasmes un profesionālās iemaņas.Pārbaudes2. Visus dzīvniekus, ko tur lopkopības kompleksos, kur to labturība ir atkarīga no regulāras cilvēka veiktas aprūpes, pārbauda vismaz reizi dienā. Dzīvniekus, ko apkopj citos kompleksos, pārbauda tik bieži, cik ir pietiekami, lai izvairītos no iespējamām dzīvnieku ciešanām.3. Dzīvnieku vispusīgas pārbaudes veikšanai jebkurā laikā jānodrošina pietiekams (pastāvīgs vai pārvietojams) apgaismojums.4. Katram dzīvniekam, kas izrādās slims vai savainots, nekavējoties jāsaņem pienācīga aprūpe un, ja dzīvniekam tā nepalīdz, cik vien drīz iespējams jākonsultējas ar veterinārārstu. Vajadzības gadījumā slimus vai savainotus dzīvniekus nošķir nodrošinot piemērotus apstākļus ar, ja vajadzīgs, sausu un ērtu guļvietu.Uzskaite5. Dzīvnieku īpašnieks vai turētājs veic uzskaiti par visu veikto ārstēšanu un dzīvnieku nāves gadījumu skaitu laikā starp pārbaudēm.Ja tiek prasīts ievākt līdzīgu informāciju citiem nolūkiem, tad tai jābūt pietiekamai arī šīs direktīvas mērķiem.6. Minētās uzskaites pierakstus glabā vismaz trīs gadus, un tie ir pieejami kompetentajai iestādei pārbaudes veikšanas laikā vai pēc cita šīs iestādes pieprasījuma.Pārvietošanās brīvība7. Dzīvnieka pārvietošanās brīvību, ņemot vērā tā sugu un saskaņā ar pārbaudītu praksi un zinātnes atziņām, nedrīkst ierobežot tādā veidā, kas izraisa nevajadzīgas ciešanas vai savainojumus.Ja dzīvnieks ilgstoši vai regulāri ir piesiets, sapīts vai atrodas būrī, tam jādod pietiekoši daudz vietas, lai izkustētos atbilstoši tā fizioloģiskajām un etoloģiskajām vajadzībām un saskaņā ar pārbaudītu praksi un zinātnes atziņām.Ēkas un novietnes8. Novietņu celtniecībā izmantojamie materiāli, jo īpaši attiecībā uz aplokiem, aizgaldiem vai iekārtām, ar ko dzīvnieki var nonākt tiešā saskarē, nedrīkst būt dzīvniekiem kaitīgi, un tiem jābūt pilnībā tīrāmiem un dezinficējamiem.9. Novietnēm un ierīcēm dzīvnieku turēšanai jābūt būvētām un uzturētām tā, lai tām nebūtu asu malu vai izciļņu, kas varētu dzīvniekus savainot.10. Gaisa apmaiņa, putekļu daudzums, temperatūra, relatīvais gaisa mitrums un gāzu koncentrācijas gaisā jāuztur tādā līmenī, kas ir dzīvniekiem nekaitīgs.11. Dzīvniekus, ko tur ēkās, nedrīkst turēt pastāvīgā tumsā vai arī liegt tiem pienācīgu atpūtu no mākslīgā apgaismojuma. Ja esošais dabiskais apgaismojums nav pietiekams dzīvnieku fizioloģisko un etoloģisko vajadzību apmierināšanai, jānodrošina pienācīgs mākslīgais apgaismojums.Āra apstākļos turēti dzīvnieki12. Ārā turēti dzīvnieki vajadzības un iespēju gadījumā jāaizsargā no nelabvēlīgiem laika apstākļiem, plēsējiem un draudiem dzīvnieku veselībai.Automātiskas un mehāniskas iekārtas13. Visas automātiskās un mehāniskās iekārtas, kas ir būtiski svarīgas dzīvnieku veselībai un labsajūtai, jāpārbauda vismaz reizi dienā. Ja tiek atrasti bojājumi, tos nekavējoties jānovērš vai, ja tas nav iespējams, jāveic attiecīgi pasākumi dzīvnieku veselības un labsajūtas saglabāšanai.Ja dzīvnieku veselība un labsajūta ir atkarīga no mākslīgas ventilācijas sistēmas, jāparedz pienācīga rezerves sistēma, lai pamatsistēmas avārijas gadījumā garantētu pietiekamu gaisa apmaiņu un saglabātu dzīvnieku veselību un labsajūtu, kā arī signalizācijas sistēma trauksmes celšanai avārijas gadījumā. Signalizācijas sistēmas darbība regulāri jāpārbauda.Barība, ūdens un citas vielas14. Dzīvniekiem jādod pilnvērtīgs uzturs, kas ir piemērots viņu vecumam un sugai un tiek nodrošināts pietiekamā daudzumā, lai dzīvniekus uzturētu ar labu veselību un apmierinātu to vajadzības pēc barības vielām. Nevienu dzīvnieku nedrīkst apgādāt ar tādu barību vai šķidrumu, ne arī barības vai šķidruma sastāvā drīkst būt tādas vielas, kas var izraisīt nevajadzīgas ciešanas vai savainojumus.15. Visiem dzīvniekiem barībai jābūt pieejamai ar laika intervāliem, kas atbilst to fizioloģiskajām vajadzībām.16. Visiem dzīvniekiem jābūt pieejamai piemērotai ūdensapgādei vai tiem jāspēj apmierināt vajadzību pēc šķidruma kādā citā veidā.17. Barošanas un dzirdināšanas ierīcēm jābūt projektētām, būvētām un novietotām tā, lai maksimāli ierobežotu barības un ūdens piesārņojuma iespēju un dzīvnieku savstarpējās konkurences negatīvo ietekmi.18. Dzīvniekiem nedrīkst dot nekādas citas vielas, izņemot tās, ko dod terapeitiskā vai profilaktiskā nolūkā, vai zootehniskas ārstniecības nolūkā, kā noteikts Direktīvas 96/22/EEK [1] 1. panta 2. punkta c) apakšpunktā, ja vien zinātniskos dzīvnieku labturības pētījumos nav pierādīts vai praksē pārbaudīts, ka šīs vielas nav kaitīgas dzīvnieku veselībai vai labturībai.Sakropļojumi19. Līdz specifisku noteikumu par sakropļojumiem pieņemšanai saskaņā ar 5. pantā paredzēto procedūru un neskarot Direktīvas 91/630/EEK noteikumus, piemēro attiecīgos valstu noteikumus saskaņā ar Līguma vispārīgajiem noteikumiem.Vaislošanas paņēmieni20. Nedrīkst praktizēt tādu dabisku vai mākslīgu vairošanu vai dzīvnieku vaislošanas paņēmienus, kas izraisa vai var izraisīt ciešanas un savainojumus jebkuram no attiecīgajiem dzīvniekiem.Šis noteikums neliedz pielietot tādus noteiktus paņēmienus, kas varētu izraisīt nelielas vai mirklīgas ciešanas vai savainojumus, vai kur varētu būt nepieciešama iejaukšanās, kas nav saistīta ar ilgstošu savainojumu rašanos, ja to atļauj attiecīgo valstu noteikumi.21. Dzīvniekus netur lauksaimnieciskiem mērķiem, ja vien, pamatojoties uz ziņām par to genotipu un fenotipu, var paredzēt, ka šos dzīvniekus ir iespējams turēt, nekaitējot to veselībai vai labsajūtai.[1] Padomes 1996. gada 29. aprīļa Direktīva 96/22/EK par aizliegumu lopkopības uzņēmumos lietot dažas vielas ar hormonālu, tirostatisku vai beta agonistu iedarbību (OV L 125, 23.5.1996., 3. lpp.).--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/34/EK ( 2008. gada 11. marts ), ar ko Direktīvu 2002/96/EK par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem (EEIA) groza attiecībā uz Komisijai piešķirtajām ieviešanas pilnvarām

text:
               20.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 81/65

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2008/34/EK
   (2008. gada 11. marts),
   ar ko Direktīvu 2002/96/EK par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem (EEIA) groza attiecībā uz Komisijai piešķirtajām ieviešanas pilnvarām
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 175. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   apspriedušies ar Reģionu komiteju,
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (2),
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2002/96/EK (3) ir paredzēts, ka konkrēti pasākumi ir jāpieņem saskaņā ar Padomes Lēmumu 1999/468/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (4).

               (2)

               Lēmums 1999/468/EK ir grozīts ar Lēmumu 2006/512/EK, ar ko ieviesa regulatīvo kontroles procedūru, kas izmantojama, pieņemot pasākumus, kuri ir vispārīgi un kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus elementus pamataktā, kas pieņemts saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru, inter alia, svītrojot dažus no šiem elementiem vai papildinot šo aktu ar jauniem nebūtiskiem elementiem.

               (3)

               Saskaņā ar Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas Deklarāciju (5) par Lēmumu 2006/512/EK, lai regulatīvo kontroles procedūru piemērotu tiem jau spēkā esošajiem tiesību aktiem, kas ir pieņemti saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru, šie tiesību akti ir jāpielāgo saskaņā ar spēkā esošajām procedūrām.

               (4)

               Komisija būtu jāpilnvaro pieņemt pielikumus un uzraudzības noteikumus. Šie pasākumi, kuri ir vispārīgi un kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus Direktīvas 2002/96/EK elementus, inter alia, papildinot to ar jauniem nebūtiskiem elementiem, jāpieņem saskaņā ar Lēmuma 1999/468/EK 5.a pantā paredzēto regulatīvo kontroles procedūru.

               (5)

               Tā kā Komisija ar Lēmumu 2005/369/EK (6) ir izstrādājusi precīzus noteikumus, kas minēti Direktīvas 2002/96/EK 7. panta 3. punktā, atsauci uz 2004. gada 13. augusta termiņu var svītrot.

               (6)

               Tādēļ būtu atbilstīgi jāgroza Direktīva 2002/96/EK.

               (7)

               Tā kā grozījumi, ko Direktīvā 2002/96/EK veic ar šo direktīvu, ir tehniski un attiecas vienīgi uz komitejas procedūru, dalībvalstīm tie nav jātransponē. Tādēļ nav nepieciešams pieņemt attiecīgus noteikumus,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Grozījumi
   Direktīvu 2002/96/EK groza šādi.

               1)

               Direktīvas 6. panta 1. punkta otro daļu aizstāj ar šādu daļu:
               “Direktīvas II pielikumu var grozīt, lai ieviestu citas apstrādes metodes, kas nodrošina vismaz tādu pašu cilvēku veselības un vides aizsardzību. Šos pasākumus, kuru mērķis ir grozīt šīs direktīvas nebūtiskus elementus, pieņem saskaņā ar 14. panta 3. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.”

               2)

               Direktīvas 7. panta 3. punkta otro daļu aizstāj ar šādu daļu:
               “Nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai kontrolētu, kā dalībvalstis īsteno 2. punktā paredzētos mērķus, tostarp izstrādātās materiālu specifikācijas. Šos pasākumus, kuru mērķis ir grozīt šīs direktīvas nebūtiskus elementus, to papildinot, pieņem saskaņā ar 14. panta 3. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.”

               3)

               Direktīvas 13. pantu aizstāj ar šādu pantu:
               “13. pants
               Pielāgošana zinātnes un tehnikas attīstībai
               Pieņem jebkādus grozījumus, kas vajadzīgi, lai zinātnes un tehnikas attīstībai pielāgotu 7. panta 3. punktu, I B pielikumu (jo īpaši, lai, iespējams, iekļautu mājsaimniecību gaismekļus, kvēlspuldzes un fotoelementus, t. i., saules baterijas), II pielikumu (jo īpaši, ņemot vērā tehnikas attīstību EEIA pārstrādes metodēs) un III un IV pielikumu. Šos pasākumus, kuru mērķis ir grozīt šīs direktīvas nebūtiskus elementus, pieņem saskaņā ar 14. panta 3. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.
               Pirms pielikumu grozīšanas Komisija, inter alia, apspriežas ar elektrisko un elektronisko iekārtu ražotājiem, pārstrādātājiem, pārstrādes uzņēmumiem un vides organizācijām, un darbinieku un patērētāju asociācijām.”

               4)

               Direktīvas 14. panta 3. punktu aizstāj ar šādu punktu:
               “3.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5.a panta 1. līdz 4. punktu un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. pantu.”

               5)

               Direktīvas II pielikuma 4. punktu aizstāj ar šādu punktu:

                           “4.

                           Saskaņā ar 14. panta 3. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru Komisija vispirms vērtē, vai jāizdara grozījumi attiecīgajos ierakstos par mobilo telefonu iespiedshēmas platēm un šķidro kristālu displejiem.”

         2. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   3. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Strasbūrā, 2008. gada 11. martā

            Eiropas Parlamenta vārdā —

            priekšsēdētājs

         H.-G. PÖTTERING

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         J. LENARČIČ

      (1)  OV C 161, 13.7.2007., 45. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta 2007. gada 11. jūlija Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts) un Padomes 2008. gada 3. marta Lēmums.

      (3)  OV L 37, 13.2.2003., 24. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2003/108/EK (OV L 345, 31.12.2003., 106. lpp.).

      (4)  OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp. Lēmumā grozījumi izdarīti ar Lēmumu 2006/512/EK (OV L 200, 22.7.2006., 11. lpp.).

      (5)  OV C 255, 21.10.2006., 1. lpp.

      (6)  Komisijas Lēmums 2005/369/EK (2005. gada 3. maijs), ar ko paredz noteikumus dalībvalstu atbilstības uzraudzībai un nosaka datu formātus attiecībā uz Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/96/EK (OV L 119, 11.5.2005., 13. lpp.).


title: Komisijas Direktīva 2004/103/EK (2004. gada 7. oktobris) par Padomes Direktīvas 2000/29/EK V pielikuma B daļā minēto augu, augu produktu un citu priekšmetu identitātes un augu veselības pārbaudēm, ko var veikt vietā, kas nav punkts ievešanai Kopienā, vai vietā tā tuvumā, un ar kuru paredz ar šīm pārbaudēm saistītos nosacījumus

text:
               12.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 313/16

         KOMISIJAS DIREKTĪVA 2004/103/EK
   (2004. gada 7. oktobris)
   par Padomes Direktīvas 2000/29/EK V pielikuma B daļā minēto augu, augu produktu un citu priekšmetu identitātes un augu veselības pārbaudēm, ko var veikt vietā, kas nav punkts ievešanai Kopienā, vai vietā tā tuvumā, un ar kuru paredz ar šīm pārbaudēm saistītos nosacījumus
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Padomes 2000. gada 8. maija Direktīvu 2000/29/EK par aizsardzības pasākumiem pret tādu organismu ievešanu, kas kaitīgi augiem vai augu produktiem, un pret to izplatību Kopienā (1), un jo īpaši tās 13.c panta 2. punkta d) apakšpunktu un 13.c panta 2. punkta e) apakšpunktu, un 13.c panta 4. punkta ceturto un piekto daļu,
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Direktīvu 2000/29/EK augiem, augu produktiem un citiem priekšmetiem, kas minēti V pielikuma B daļā un ko ieved no trešām valstīm, principā jāveic identitātes un augu veselības pārbaudes punktā, caur kuru tos ieved Kopienā, vai vietā tā tuvumā.

               (2)

               Ārpuskopienas preču tranzīta gadījumā šīs identitātes un augu veselības pārbaudes var veikt arī galamērķa oficiālā iestādē vai citā vietā tās tuvumā; dažos citos gadījumos šīs pārbaudes var veikt galapunktā, piemēram, ražošanas vietā, ja vien ir nodrošinātas īpašas garantijas un dokumenti, kas nepieciešami augu, augu produktu un citu izstrādājumu pārvadāšanai.

               (3)

               Jākonkretizē gadījumi, kad identitātes un augu veselības pārbaudes var veikt galapunktā.

               (4)

               Lai izvairītos no kaitīgu organismu izplatīšanās riska transportēšanas laikā, jāparedz noteikumi vai konkrētas garantijas un dokumenti attiecībā uz transportu.

               (5)

               Identitātes un augu veselības pārbaužu veikšanai jānosaka minimālie nosacījumi attiecībā uz tehniskajām prasībām, ko piemēro attiecīgās oficiālās iestādes, kuras atbild par pārbaudēm galamērķī, kā arī attiecībā uz telpām, instrumentiem un iekārtām, ar kurām minētās atbildīgās oficiālās iestādes var veikt identitātes un augu veselības pārbaudes.

               (6)

               Jāparedz sīki noteikumi par sadarbību starp oficiālajām atbildīgajām iestādēm un muitas iestādēm, tostarp šajā sadarbībā izmantojamo dokumentu paraugi, šo dokumentu aprites līdzekļi un informācijas aprites procedūras.

               (7)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pastāvīgās augu veselības komitejas atzinumu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   1.   Šī direktīva attiecas uz augiem, augu produktiem un citiem izstrādājumiem, ko ieved no trešām valstīm un kas minēti Direktīvas 2000/29/EK V pielikuma B daļā (turpmāk – “attiecīgie produkti”). Tādos gadījumos un apstākļos, kas noteikti šajā direktīvā, dalībvalstis var paredzēt, ka attiecīgo produktu pārbaudes, kuras minētas Direktīvas 2000/29/EK 13.a panta 1. punkta b) apakšpunkta ii) un iii) daļā, var veikt citā vietā. Ārpuskopienas preču tranzīta gadījumā, kas minēts Direktīvas 2000/29/EK 13.c panta 2. punkta c) apakšpunktā, pārbaudi var veikt galamērķa oficiālās iestādes telpās vai citā vietā tās tuvumā, ja tiek izpildīti 2. punktā paredzētie nosacījumi. Gadījumos, kas minēti Direktīvas 2000/29/EK 13.c panta 2. punkta d) apakšpunktā, pārbaudi var veikt galamērķa vietā, piemēram, ražošanas vietā, ja tiek izpildīti 2. punktā paredzētie nosacījumi.
   2.   Nosacījumi, kas minēti 1. punktā, ir šādi:

               a)

               ja ievešanas punkta un galamērķa oficiālās iestādes nolemj, attiecīgā gadījumā dalībvalstu atbildīgajām iestādēm vienojoties, ka identitātes pārbaudes un augu veselības pārbaudes (turpmāk – “pārbaudes”) varētu rūpīgāk veikt vietā, kas nav ievešanas punkts Kopienā vai vieta tā tuvumā,
               un

               b)

               ja attiecīgo produktu sūtījuma importētājs vai cita persona, kas atbild par veicamo pārbaužu vietām vai telpām (turpmāk – “pieteikuma iesniedzējs”), ir saņēmusi apstiprinājumu, izmantojot 2. panta 2. punktā paredzēto procedūru, pārbaužu veikšanai “apstiprinātā pārbaudes vietā”, kas ir viena no minētajām:

                           —

                           ārpuskopienas preču tranzīta gadījumā, kas minēts Direktīvas 2000/29/EK 13.c panta 2. punkta c) apakšpunktā:

                                       —

                                       galamērķa oficiālās iestādes telpās vai

                                       —

                                       vietā šo telpu tuvumā, ko izraudzījušās vai apstiprinājušas muitas un atbildīgās oficiālās iestādes, vai

                           —

                           gadījumos, kas minēti Direktīvas 2000/29/EK 13.c panta 2. punkta d) apakšpunktā:

                                       —

                                       galamērķa vietā, ko apstiprinājusi oficiālā iestāde un muitas iestādes, kas atbild par teritoriju, kurā atrodas galamērķa vieta,

                     un

               c)

               ja ir sagatavotas īpašās garantijas un dokumenti par attiecīgo produktu sūtījuma (turpmāk – “sūtījums”) transportu uz apstiprinātu pārbaudes vietu un attiecīgā gadījumā izpildīti minimālie nosacījumi attiecībā uz šo produktu glabāšanu šajās pārbaudes vietās.

         3.   Īpašās garantijas, dokumenti un minimālie nosacījumi, kas minēti 2. punkta c) apakšpunktā, ir šādi:

               a)

               šim sūtījumam izmantotajam iepakojumam vai transportlīdzeklim jābūt tā aizvērtam vai aizzīmogotam, lai attiecīgie produkti nevarētu izraisīt invāziju vai infekciju transportēšanas laikā uz apstiprināto pārbaudes vietu, un tam jābūt tādam, lai produktu identitāte paliktu neskarta. Atbilstīgi pamatotos gadījumos dalībvalstu atbildīgās oficiālās iestādes var pieļaut neaizvērtus vai neaizzīmogotus sūtījumus, ja attiecīgie produkti nevar radīt invāziju vai infekciju transportēšanas laikā uz apstiprināto pārbaudes vietu;

               b)

               sūtījumu sūta uz apstiprināto pārbaudes vietu. Nav pieļaujama pārbaudes vietas maiņa, izņemot, ja ir saņemts apstiprinājums no ievešanas punkta un galamērķa attiecīgajām oficiālajām iestādēm un no muitas iestādēm, kas atbild par teritoriju, kurā atrodas galamērķa vieta;

               c)

               sūtījumam pievieno “fitosanitāro pārvadājuma dokumentu”, neierobežojot Direktīvas 2000/29/EK 13. panta 1. punktā paredzētos sertifikātus un sniedzot nepieciešamo informāciju saskaņā ar šīs direktīvas pielikumā pievienoto paraugu; dokumentu aizpilda mašīnrakstā vai rokrakstā ar salasāmiem lielajiem burtiem vai elektroniski, vienojoties ar ievešanas punkta vai galamērķa atbildīgajām oficiālajām iestādēm, un tiem jābūt vismaz vienā Kopienas oficiālajā valodā;

               d)

               attiecīgās pozīcijas 3. panta c) punktā minētajā dokumentā aizpilda un paraksta sūtījuma importētājs ievešanas punkta atbildīgās oficiālās iestādes uzraudzībā;

               e)

               gadījumos, kas minēti 2. punkta b) apakšpunkta otrajā ievilkumā, sūtījuma glabāšanai apstiprinātā pārbaudes vietā jānotiek tā, lai tas būtu nošķirts gan no Kopienas precēm, gan sūtījumiem, kuri ir invadēti vai pastāv aizdomas par invāziju.

         2. pants
   1.   Dalībvalstis nodrošina, lai tiktu izveidota apstiprināšanas procedūra, kā noteikts 2., 3. un 4. punktā, lai izvērtētu un attiecīgā gadījumā apstiprinātu, vai pārbaužu veikšana vietās, ko iesaka kā apstiprinātas pārbaudes vietas, ir piemērota no fitosanitārā viedokļa.
   2.   Procedūrai, kas minēta 1. punktā, jānorāda, ka gadījumā, ja pārbaudes veicamas apstiprinātās pārbaudes vietās, jāiesniedz pieteikums oficiālajām iestādēm, kas atbild par šādu pārbaužu veikšanu, lūdzot veikt pārbaudes pieprasījumā minētajās vietās.
   3.   Pieteikumā jāiekļauj tehniskā dokumentācija, kurā sniegta informācija, kas nepieciešama, lai novērtētu ieteikto vietu kā apstiprināto pārbaudes vietu piemērotību, un kas jo īpaši ietver:

               a)

               informāciju, kas saistīta ar attiecīgajiem produktiem, kurus paredzēts importēt, un vietām, kurās attiecīgie importētie produkti tiks glabāti vai kurās tie gaidīs pārbaužu galīgos rezultātus, un jo īpaši informāciju par to, kā tiks nodrošināta 1. panta 3. punkta e) apakšpunktā paredzētā nošķirtība, un

               b)

               attiecīgā gadījumā, ja attiecīgie produkti paredzēti personai, kurai piešķirts “pilnvarotā kravas saņēmēja” statuss, un ja ir izpildīti Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2454/93 (2) 406. pantā paredzētie nosacījumi, vai ja uz attiecīgajām vietām attiecas minētās regulas 497. pantā minētā atļauja, attiecīgs pierādījums.

         4.   Dalībvalstis nodrošina 2. punktā minēto pieteikumu reģistrēšanu un to, ka oficiālās iestādes:

               a)

               pārbauda pieteikumā sniegto informāciju;

               b)

               novērtē, cik piemērotas pārbaužu veikšanai ir ieteiktās pārbaudes vietas, kam jāizpilda minimālās prasības, kuras ir vismaz tās, kas noteiktas Komisijas Direktīvas 98/22/EK (3) pielikuma 3. punkta b) un c) apakšpunktā, vai jebkuras sīkākas prasības, kuras dalībvalstis var noteikt nediskriminējošā veidā un kuras ir pamatotas efektīvai pārbaužu veikšanai;

               c)

               atbild pieteikuma iesniedzējam, vai nu

                           i)

                           norādot, ka pieteikums ir pieņemams un ka attiecīgās vietas ir izraudzītas kā apstiprinātas pārbaudes vietas, vai

                           ii)

                           norādot, ka pieteikums nav pieņemams, un sniedzot tam pamatojumu.

         5.   Dalībvalstis uztur un pēc pieprasījuma iesniedz Komisijai un dalībvalstīm apstiprinātu pārbaudes vietu atjauninātu sarakstu.
   6.   Dalībvalstis nodrošina, ka atbildīgās oficiālās iestādes veic nepieciešamos pasākumus, ja tās konstatē lietas, kas kavē pārbaužu veikšanas pienācīgu darbību apstiprinātās pārbaudes vietās to teritorijā.
   Dalībvalstis paziņo Komisijai un attiecīgajām dalībvalstīm par visiem būtiskiem gadījumiem, kuros nav ievēroti nosacījumi, kas attiecas uz apstiprinātām pārbaudes vietām.
   3. pants
   Dalībvalstis nodrošina, ka uz to sūtījumu importētājiem, par kuriem ir pieņemts lēmums, ka šo sūtījumu pārbaudi var veikt apstiprinātā pārbaudes vietā, attiecas šādi pienākumi, neierobežojot Komisijas Direktīvā 92/90/EEK (4) noteiktos:

               a)

               importētājs pietiekami laicīgi paziņo par attiecīgo produktu ievešanu attiecīgajai galamērķa iestādei un paziņojumā jo īpaši norāda:

                           i)

                           apstiprinātās pārbaudes vietas nosaukumu, adresi un atrašanās vietu;

                           ii)

                           paredzēto datumu un laiku, kad attiecīgās preces tiks nogādātas apstiprinātajā pārbaudes vietā;

                           iii)

                           ja zināms, 1. panta 3. punkta c) apakšpunktā minētā fitosanitārā pārvadājuma dokumenta individuālo sērijas numuru;

                           iv)

                           ja zināms, 1. panta 3. punkta c) apakšpunktā minētā fitosanitārā pārvadājuma dokumenta sagatavošanas datumu un vietu;

                           v)

                           importētāja nosaukumu, adresi un oficiālo reģistrācijas numuru;

                           vi)

                           fitosanitārā sertifikāta un/vai reeksporta fitosanitārā sertifikāta vai cita nepieciešamā fitosanitārā dokumenta uzskaites numuru;

               b)

               importētājs galamērķa atbildīgajai oficiālajai iestādei paziņo par visām izmaiņām, kas attiecas uz informāciju, kura sniegta saskaņā ar a) apakšpunktu.

         4. pants
   Dalībvalstis nodrošina, ka attiecīgo produktu pārbaudes, kuras veiktas apstiprinātās pārbaudes vietās, izpilda minimālās prasības, kuras ir vismaz tās, kas noteiktas Direktīvas 98/22/EK pielikuma 1. punktā, 2. punktā un 3. punkta a) apakšpunktā, vai jebkuras sīkākas prasības, kuras dalībvalstis var noteikt nediskriminējošā veidā un kuras ir pamatotas efektīvai pārbaužu veikšanai.
   5. pants
   Dalībvalstis var noteikt papildu prasības, kuras uzskatāmas par nepieciešamām, lai izraudzītos ieteikto vietu kā apstiprinātu pārbaudes vietu.
   6. pants
   1.   Dalībvalstis attiecīgā gadījumā nodrošina sadarbību starp:

               a)

               ievešanas punkta oficiālo iestādi un galamērķa oficiālo iestādi,
               un

               b)

               ievešanas punkta oficiālo iestādi un ievešanas punkta muitas iestādi,
               un

               c)

               galamērķa oficiālo iestādi un galamērķa muitas iestādi,
               un

               d)

               ievešanas punkta oficiālo iestādi un galamērķa muitas iestādi,

         izmantojot attiecīgās informācijas apmaiņu par augiem, augu produktiem vai citiem izstrādājumiem, ko paredzēts importēt, to iepakojumu un transporta veidu rakstiskā vai elektroniskā formā, izmantojot 1. panta 3. punkta c) apakšpunktā minēto fitosanitārā pārvadājuma dokumentu.
   2.   Ja attiecīgo produktu ievešanas punkts Kopienā un apstiprinātā pārbaudes vieta atrodas dažādās dalībvalstīs, uz apstiprināto pārbaudes vietu var sūtīt sūtījumu un tajā var veikt pārbaudes, pamatojoties uz vienošanos starp attiecīgo dalībvalstu atbildīgajām oficiālajām iestādēm. Vienošanās pierādījums starp attiecīgo dalībvalstu atbildīgajām oficiālajām iestādēm jāreģistrē fitosanitārajā pārvadājuma dokumentā.
   3.   Pēc tam, kad produkti ir pārbaudīti apstiprinātā pārbaudes vietā, galamērķa oficiālā iestāde ar iestādes zīmogu un datumu uz fitosanitārā pārvadājuma dokumenta apliecina, ka ir veiktas augu veselības pārbaudes, kas minētas Direktīvas 2000/29/EK 13.a panta 1. punkta b) apakšpunkta ii) un iii) daļā. Šo pārbaužu galīgo rezultātu norāda ailē “Lēmums”. Šo noteikumu mutatis mutandis piemēro, ja jāveic arī Direktīvas 2000/29/EK 13.c panta 2. punkta a) apakšpunktā minētās dokumentu pārbaudes.
   4.   Ja 3. punktā minēto pārbaužu rezultāts ir “Atļaut”, sūtījumu un pavadošo fitosanitāro pārvadājuma dokumentu uzrāda muitas iestādēm, kas atbild par “apstiprinātas pārbaudes vietas” teritoriju, lai tādējādi attiecībā uz šo sūtījumu varētu veikt Direktīvas 2000/29/EK 13. panta 1. punktā paredzētās attiecīgās muitas procedūras. Fitosanitārais pārvadājuma dokuments vairs nav jāpievieno sūtījumam, un šo dokumentu vai tā kopiju galamērķa oficiālā iestāde glabā vismaz vienu gadu.
   5.   Ja 3. punktā minēto pārbaužu rezultāts ir prasība pārvietot attiecīgos produktus, kas atrodas Kopienā, uz galamērķi ārpus Kopienas, tie paliek muitas uzraudzībā, līdz produkti ir reeksportēti.
   7. pants
   Šo direktīvu pārskata vēlākais līdz 2007. gada 1. janvārim.
   8. pants
   1.   Vēlākais līdz 2004. gada 31. decembrim dalībvalstis pieņem un publicē normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai minēto aktu tekstus, kā arī minēto aktu un šīs direktīvas korelācijas tabulu.
   Dalībvalstis piemēro šos tiesību aktus no 2005. gada 1. janvāra.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāmas šādas atsauces.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   9. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   10. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2004. gada 7. oktobrī

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         David BYRNE

      (1)  OV L 169, 10.7.2000., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2004/70/EK (OV L 127, 29.4.2004., 97. lpp.).

      (2)  OV L 253, 11.10.1993., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2286/2003 (OV L 343, 31.12.2003., 1. lpp.).

      (3)  OV L 126, 28.4.1998., 26. lpp.

      (4)  OV L 344, 26.11.1992., 38. lpp.

      PIELIKUMS


title: Komisijas Piecpadsmitā Direktīva 92/86/EEK (1992. gada 21. oktobris), ar ko tehnikas attīstībai pielāgo II, III, IV, V, VI un VII pielikumu Padomes Direktīvā 76/768/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31992L0086

Oficiālais Vēstnesis L 325 , 11/11/1992 Lpp. 0018 - 0022 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 23 Lpp. 0199  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 23 Lpp. 0199

		Komisijas Piecpadsmitā Direktīva 92/86/EEK(1992. gada 21. oktobris),ar ko tehnikas attīstībai pielāgo II, III, IV, V, VI un VII pielikumu Padomes Direktīvā 76/768/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kosmētikas līdzekļiemEIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1976. gada 27. jūlija Direktīvu 76/768/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 92/8/EEK [2], un jo īpaši tās 8. panta 2. punktu,tā kā, balstoties uz pieejamo informāciju, var noteikti atļaut izmantot dažas provizoriski atļautās vielas, krāsvielas, konservantus un ultravioletā starojuma filtrus, bet citu vielu izmantošana ir skaidri jāaizliedz vai jāatļauj tikai turpmāk precizētajā laikposmā;tā kā, lai aizsargātu sabiedrības veselību, ir jāaizliedz izmantot 1,2-epoksibutānu, CI 15585, stroncija laktātu, stroncija nitrātu, stroncija polikarboksilātu, pramokaīnu, 4-etoksi-m-fenilēndiamīnu un tā sāļus, 2,4-diaminofeniletanolu un tā sāļus, kateholu, pirogallolu, nitrozamīnus un dialkanolamīnus;tā kā, balstoties uz jaunākajiem zinātniskajiem un tehniskajiem pētījumiem, var atļaut izmantot stroncija hlorīdu, stroncija acetātu, taukskābju dialkanolamīdus, monoalkanolamīnus, trialkanolamīnus un magnija silikāta hidrātu, ievērojot konkrētus ierobežojumus un nosacījumus, un obligāti iekļaujot etiķetēs brīdinājumus par to ietekmi uz veselību;tā kā, balstoties uz jaunākajiem zinātniskajiem un tehniskajiem pētījumiem, kosmētikas līdzekļos līdz 1993. gada 30. jūnijam var atļaut par konservantiem izmantot 3-jod-2-propinilbutilkarbamātsstroncija hlorīdu un nātrija hidroksimetilaminoacetātu, ievērojot konkrētus ierobežojumus un nosacījumus;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi saskan ar atzinumu, ko sniegusi Komiteja to direktīvu pielāgošanai tehnikas attīstībai, kuras attiecas uz tehnisko šķēršļu atcelšanu kosmētikas līdzekļu tirdzniecībā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 76/768/EEK ar šo groza šādi.1. Ar šādiem numuriem papildina II pielikumu:"400. 1,2-epoksibutāns401. Krāsviela CI 15585402. Stroncija laktāts403. Stroncija nitrāts404. Stroncija polikarboksilāts405. Pramokaīns406. 4-etoksi-m-fenilēndiamīns un tā sāļi407. 2,4-diaminofeniletanols un tā sāļi408. Katehols409. Pirogallols410. Nitrozamīni411. Otrējie dialkanolamīni".2. Direktīvas III pielikuma 1. daļā:a) pievieno šādus atsauču numurus:"a | b | c | D | e | f |57 | Stroncija hlorīda heksahidrāts | Zobu pastā | 3,5 %, kas aprēķināti kā stroncijs. Savienojumā ar citiem atļautiem stroncija produktiem kopējais stroncija saturs nedrīkst pārsniegt 3,5 %. | | Satur stroncija hlorīdu. Bērniem nav ieteicams lietot bieži. |58 | Stroncija acetāta hemihidrāts | Zobu pastā | 3,5 %, kas aprēķināti kā stroncijs. Savienojumā ar citiem atļautiem stroncija produktiem kopējais stroncija saturs nedrīkst pārsniegt 3,5 %. | | Satur stroncija hlorīdu.Bērniem nav ieteicams lietot bieži. |59 | Talks: magnija silikāta hidrāts | | | | Pūderveida līdzekļi: nelietot pūderi bērna deguna un mutes tuvumā |60 | Taukskābju dialkanolamīdi | | Maksimālais dialkanolamīdu saturs: 0,5 % | Neizmantot kopā ar nitrozējošām sistēmāmMaksimālais dialkanolamīdu saturs: 50 % (attiecas uz izejvielām)Maksimālais N-nitrozodialkanolamīnu saturs: 50 μg/kgGlabāt traukos vai iepakojumā bez nitrītiem | |61 | Monoalkanolamīni | | Maksimālais dialkanolamīnu saturs: 0,5 % | Neizmantot kopā ar nitrozējošām sistēmāmMinimālā tīrība: 99 %Maksimālais otrējo alkanolamīnu saturs: 0,5 % (attiecas uz izejvielām)Maksimālais N-nitrozodialkanolamīnu saturs: 50 μg/kgGlabāt traukos vai iepakojumā bez nitrītiem | |62 | Trialkanolamīni | a)līdzekļos, kurus neizskalob)citos līdzekļos | a)2,5 % | a), b): Neizmantot kopā ar nitrozējošām sistēmāmMinimālā tīrība: 99 %Maksimālais otrējo alkanolamīnu saturs: 0,5 % (attiecas uz izejvielām)Maksimālais N-nitrozodialkanolamīnu saturs: 50 μg/kgGlabāt traukos vai iepakojumā bez nitrītiem" | |b) svītro 20. atsauces numuru;c) 8., 9. un 10. atsauces numuram f slejas a) un b) punktā svītro vārdus: "Pirms lietošanas ieteicams pārbaudīt jutīgumu";d) 12. atsauces numuru aizstāj ar šādu:"a | b | C | d | e | f |12 | Ūdeņraža peroksīds un citi savienojumi vai maisījumi, kas izdala ūdeņraža peroksīdu, tostarp karbamīda peroksīds un cinka peroksīds | a)Matu kopšanas līdzekļosb)Ādas kopšanas līdzekļosc)Nagu stiprināšanas līdzekļosd)Mutes dobuma higiēnas līdzekļos | 12 % H2O2 (40 tilp. %) esošajā vai atbrīvotā veidā 4 % H2O2 esošajā vai atbrīvotā veidā 2 % H2O2 esošajā vai atbrīvotā veidā 0,1 % H2O2 esošajā vai atbrīvotā veidā | | a), b), c): Satur ūdeņraža peroksīdu. Nepieļaut iekļūšanu acīs. Ja līdzeklis iekļūst acīs, tūlīt jāizskalo." |3. Direktīvas III pielikuma 2. daļā svītro 2. atsauces numuru;4. Direktīvas IV pielikuma 1. daļā:a) pievieno šādu numuru:"Krāsu indeksa numurs vai krāsas apzīmējums | Krāsa | Piemērošanas joma | Citi ierobežojumi un prasības |1 | 2 | 3 | 4 |26100 | Sarkanā | | | x | | Tīrības kritēriji: anilīns < 0,2 % 2-naftols < 0,2 % 4-aminoazobenzols < 0,1 % 1-(fenilazo)-2-naftols < 3 % 1-[2-(fenilazo)fenilazo]-2-naftalenols < 2 %" |b) numuriem CI 73900 un CI 74180 slejā "Citi ierobežojumi un prasības" svītro vārdus "sk. IV pielikuma 2. daļu".5. Direktīvas IV pielikuma 2. daļā svītro krāsvielas CI 26100, CI 73900, CI 74180, CI 15585 un krāsvielu Dzeltenais šķīdinātājs 98.6. Direktīvas V pielikumā 5. atsauces numuru aizstāj ar šādu:"5. Stroncijs un tā savienojumi, izņemot stroncija laktātu, stroncija nitrātu un stroncija polikarboksilātu, kas noteikti II pielikumā, stroncija sulfīdu, stroncija hlorīdu un stroncija acetātu saskaņā ar III pielikuma 1. daļā paredzētajiem nosacījumiem, kā arī to krāsvielu stroncija lakas, pigmentus un sāļus, kuras norādītas ar 3. atsauci IV pielikuma 1. daļā."7. Direktīvas VI pielikuma 1. daļā:a) 36. atsauces numuram ierobežojumu "Neizmantot sauļošanās līdzekļos" aizstāj ar ierobežojumu "Neizmantot sauļošanās līdzekļos, ja koncentrācija pārsniedz 0,025 %";b) pievieno šādu vielu:"a | B | c | d | e |47 | 1,6-di(4-amidīnfenoksi)-n-heksāns (heksamidīns) un tā sāļi (tostarp izetionāts un p-hidroksibenzoāts) (+) | 0,1 %" | | |8. Direktīvas VI pielikuma 2. daļā:a) 2., 21., 26., 27. atsauces numuram datumu " 30.06.1992." aizstāj ar " 30.06.1993.";b) 28. atsauces numuram datumu " 31.12.1992." aizstāj ar " 30.06.1993.";c) svītro 20. atsauces numuru;d) 15. atsauces numuru aizstāj ar šādu:"a | b | C | d | e | f |15 | Diizobutil-fenoksi-etoksi-etil dimetilbenzilamonija hlorīds (benzetonija hlorīds) | 0,1 % | Tikai dezodorantos, matu kopšanas līdzekļos un pēcskūšanās līdzekļos. Nav atļauts līdzekļos, kas paredzēti saskarei ar gļotādām | | 30.06.1993." |e) 16. atsauces numuru aizstāj ar šādu:"a | b | C | d | e | f |16 | Alkil(C8-C18)dimetilbenzilamonija hlorīds, bromīds un saharināts (+) (benzalkonija hlorīds, bromīds un saharināts) | 0,1 % | | | 30.06.1993." |f) pievieno šādus atsauču numurus:"a | b | C | d | e | f |29 | 3-lodo-3-propinil-butil karbamāts | 0,1 % | | | 30.06.1993. |30 | Nātrija hidroksimetilaminoacetāts | 0,1 % | | | 30.06.1993." |9. Direktīvas VII pielikuma 2. daļā:a) svītro šādus atsauču numurus: 1, 4 un 16;b) datumu " 30.06.1992." aizstāj ar " 30.06.1993." šādiem atsauču numuriem: 2, 5, 6, 12, 13, 17, 24, 25, 26, 28, 29, 31 un 32.2. pants1. Neatkarīgi no direktīvas 1. pantā minētajiem datumiem, dalībvalstis veic visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka attiecībā uz 1. pantā minētajām vielām Kopienā reģistrētie ražotāji un ievedēji no 1993. gada 1. jūlija nelaiž tirgū produktus, kas neatbilst šīs direktīvas prasībām.2. Dalībvalstis veic nepieciešamus pasākumus, lai nodrošinātu to, ka šā panta 1. punktā minētos līdzekļus, kas satur 1. pantā minētās vielas, nepārdod vai kā citādi nenodod tiešajam patērētājam pēc 1994. gada 1. jūlija, ja tie neatbilst šīs direktīvas prasībām.3. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā likumi, normatīvie un administratīvie akti, kas nepieciešami, lai ne vēlāk kā 1993. gada 30. jūnijā izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem minētos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka procedūru, kas jāievēro, izdarot šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu noteikumus, kurus tās pieņem jomā, uz ko attiecas šī direktīva.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1992. gada 21. oktobrīKomisijas vārdā —Komisijas loceklisKarel Van Miert[1] OV L 262, 27.9.1976., 169. lpp.[2] OV L 70, 17.3.1992., 23. lpp.--------------------------------------------------