title: Padomes Direktīva (1971. gada 12. oktobris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kuģu tilpņu kalibrēšanu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31971L0349

Oficiālais Vēstnesis L 239 , 25/10/1971 Lpp. 0015 - 0021 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 2 Lpp. 0088  Speciālizdevums dāņu valodā: Sērija I Nodaļa 1971(III) Lpp. 0767  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 2 Lpp. 0088  Speciālizdevums angļu valodā: Sērija I Nodaļa 1971(III) Lpp. 0865  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 13 Sējums 1 Lpp. 0227  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 2 Lpp. 0105  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 2 Lpp. 0105

		Padomes Direktīva(1971. gada 12. oktobris)par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kuģu tilpņu kalibrēšanu(71/349/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],tā kā dažās dalībvalstīs ir obligāti noteikumi attiecībā uz metodēm, ar kurām var kalibrēt iekšējo ūdeņu kuģu, kā arī valsts un starptautiskās kabotāžas kuģu tilpnes, tostarp šķidrās degvielas tilpnes, un kuras var izmantot, lai izmērītu to saturu; tā kā dažādās dalībvalstīs šīs prasības ir atšķirīgas, un tas neļauj visās dalībvalstīs atzīt mērījumus, kuri veikti, izmantojot kādu tilpni, ko kalibrējusi viena no tām;tā kā šādus šķēršļus kopējā tirgus izveidei un pareizai darbībai var mazināt un pat likvidēt, ja visas dalībvalstis pieņem vienotas prasības vai nu papildus saviem pašreizējiem tiesību aktiem, vai to vietā;tā kā Kopienas prasības attiecībā uz šajā direktīvā aprakstīto kalibrācijas metodi nodrošina to, ka pēc šīs metodes kalibrētās tilpnes vienmēr un ar pietiekamu precizitāti ļauj noteikt šķidruma daudzumu tajās;tā kā kuģu tilpņu kalibrēšana ir līdzīga mērinstrumentu sākotnējās pārbaudes procedūrai; tā kā tāpēc šajā sakarā attiecīgi var piemērot dažus noteikumus no Padomes 1971. gada 26. jūlija Direktīvas par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kopīgiem noteikumiem, ko piemēro metroloģiskās kontroles mērinstrumentiem un metodēm [3],IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠī direktīva attiecas uz iekšējo ūdeņu kuģu un kabotāžas kuģu tilpņu EEK kalibrēšanu."EEK kalibrēšana" ir kalibrēšana, ko dalībvalsts veic saskaņā ar šo direktīvu.2. pantsKalibrēšanas darbību iznākumus ieraksta EEK kalibrācijas sertifikātā saskaņā ar pielikumiem.Dalībvalstis EEK kalibrēšanas sertifikātu uzskata par līdzvērtīgu attiecīgajiem valsts dokumentiem.3. pantsMērinstrumentus, ko izmanto, lai noteiktu šķidruma līmeni tilpnēs, kuras kalibrētas saskaņā ar šo direktīvu, īpaši pielāgo šim nolūkam.Mērinstrumenti atbilst attiecīgajās atsevišķajās direktīvās noteiktajām prasībām.Pagaidām instrumentus tomēr var izmantot, ja tos akceptējis kompetentais dienests dalībvalstī, kur tiek noteikts šķidruma līmenis tilpnēs.Pagaidu kārtība beidzas gadu pēc dienas, kurā jāstājas spēkā atsevišķai direktīvai par konkrētajiem instrumentiem.4. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības 18 mēnešos pēc tās paziņošanas, un tās par to tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis nodrošina to, ka galvenos tiesību aktus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva, dara zināmus Komisijai.5. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1971. gada 12. oktobrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsL. Viglianesi[1] OV C 108, 19.10.1968., 36. lpp.[2] OV C 4, 14.1.1968., 2. lpp.[3] OV L 202, 6.9.1971., 1. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSVISPĀRĒJAS PRASĪBAS ATTIECĪBĀ UZ KUĢU TILPŅU KALIBRĒŠANU1. Tilpņu tilpību nosaka:- pārlejot ūdeni vai citu piemērotu šķidrumu, kura daudzumu mēra ar mēriem vai ar mēraparatūru, kuras mērierīces īpaši kalibrētas šim nolūkam,- vai ar aprēķinu, kurā izmanto noteiktos tilpnes izmērus; šo darbību, ja iespējams, papildina ar daļēju kontrolpārbaudi, izmantojot izmērītus šķidruma daudzumus.2. Kalibrēšanas darbības veic tā un ar tādas precizitātes instrumentiem, lai relatīvās kļūdas attiecībā uz tilpumiem, kas norādīti izdotajos dokumentos, nepārsniegtu:a) parasti: ± 3/1000 no norādītās tilpības;b) izņēmuma kārtā ļoti sarežģītas formas tilpņu gadījumā, ko nevar kalibrēt pārlejot: ± 5/1000 no norādītās tilpības.3. Kalibrēšanas darbību iznākumus ieraksta kalibrēšanas sertifikātā, ko papildina shēmas un tabulas, kas jo īpaši rāda tilpnē esošā šķidruma daudzumu, kas izteikts litros jeb kubikdecimetros vai kubikmetros, kad šķidruma atklātā virsma ir kādā konkrētā augstumā, kas izteikts centimetros vai decimetros, un ko nolasa uz mērstieņa vertikāles.Centimetru vai decimetru tabulas var papildināt ar milimetru interpolācijas tabulu.Šie dokumenti atbilst II, III un IV pielikumam.4. Kalibrēšanas plāksni nostiprina uz katras tilpnes mēra atveres tuvumā.Uz tās ir šāda informācija:- attiecīgās tilpnes numurs,- kopējais atskaites augstums H,- attiecīgās kalibrēšanas sertifikāta numurs.Tā ir no pietiekami izturīga materiāla un noplombēta ar šim nolūkam paredzētām svina plombām, kas apzīmogotas ar EEK zīmogu tā, ka plāksni nevar noņemt, nesabojājot zīmogu.EEK zīmoga pazīmes un modelis ir tāds pats, kāds noteikts daļējās EEK verifikācijas zīmei 10. panta 2. punktā un II pielikuma 3. punktā Padomes 1971. gada 26. jūlija Direktīvā par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kopīgiem noteikumiem, ko piemēro metroloģiskās kontroles mērinstrumentiem un metodēm.Minētās direktīvas 12. pantu piemēro mutatis mutandis.5. Kalibrēšanas sertifikātu neizdod, ja vien tilpņu un savienojuma cauruļu uzbūve un izkārtojums nav tāds, ka parastos kuģa ekspluatācijas apstākļos tilpnes un savienojuma caurules var bez grūtībām pilnīgi iztukšot vai pilnīgi piepildīt, neveidojot gaisa burbuļus virs mērāmā šķidruma vai tajā zemāk par tilpnes pilnīgas uzpildes līmeni.Ja ir pieļaujami izņēmumi vai ir jāveic kādi drošības pasākumi, lai nodrošinātu precīzu mērījumu, tie ir jāmin kalibrēšanas sertifikātā.6. Mērstieņa vertikāle, uz kuras nosaka šķidruma augstumu, parasti ir tilpnes horizontālo daļu aptuvenajā smagumcentrā un katrā daļā, kur varētu rasties šķidruma atklāta virsma, parastos ekspluatācijas apstākļos veicot mērījumus.Ja šis nosacījums nav izpildīts tilpnes uzbūves īpatnību dēļ, kalibrēšanas sertifikātā norāda, ka tilpnes šķidruma līmeni var noteikt vienīgi tad, ja kuģim ir nulles diference un sānsvere.Vadotnes ass nosaka mēra vertikālu stāvokli.Šai ierīcei jānodrošina tas, ka mērs tiek novietots pareizi; mērījumos nedrīkst būt pastāvīgu kļūdu sakarā ar tā konstrukciju. Horizontālā plakne, kas šķērso vadotnes augšējo malu, ir atskaites plakne. Attālumu no šīs plaknes līdz horizontālajai kontaktplātnei, kas nekustīgi novietota mēra vertikāles pamatnē, sauc par "kopējo atskaites augstumu H" un norāda katras tabulas sākumā.Veic drošības pasākumus, lai gan atskaites plaknes stāvoklis attiecībā pret tilpni, gan kopējais atskaites augstums H būtu faktiski nemainīgs.EEK zīmogu piestiprina atskaites plaknei.7. Ņemot vērā:a) precizitāti, ar kādu noteikti tabulās norādītie daudzumi;b) precizitāti, ar kādu var noteikt šķidruma atklātās virsmas līmeni tilpnēs; kalibrēšanas sertifikātā norāda tilpņu izmantošanas relatīvo precizitāti tajās esošā šķidruma daudzuma noteikšanai.Gadījumā, kas minēts šā pielikuma 2. punkta a) apakšpunktā, relatīvā kļūda nedrīkst pārsniegt ± 5/1000 no daudzuma, kas norādīts tabulā; gadījumā, kas minēts šā pielikuma 2. punkta b) apakšpunktā, relatīvā kļūda nedrīkst pārsniegt ± 8/1000 no daudzuma, kas norādīts tabulā.Mazāko augstumu, ko var izmērīt, nosaka vismaz 500 mm.8. Zīmogi, kalibrēšanas sertifikāti un kalibrēšanas tabulas vairs nav derīgas:- pēc 12 gadiem,- vai arī, tiklīdz tilpne deformējusies, vai labota vai pārveidota tā, ka, iespējams, izmainījušies tās metroloģiskie parametri.Attiecīgā 12 gadu derīguma termiņa beigu mēnesi un gadu norāda sertifikāta un katras tabulas augšpusē.Sertifikāti un tabulas atjauno tikai pēc jaunas kalibrēšanas.--------------------------------------------------II PIELIKUMSKALIBRĀCIJAS DOSJĒKalibrācijas dosjē, ko izdod kompetentā metroloģijas iestāde, veido šādi dokumenti:1. Pienācīgi sastādīta kalibrēšanas sertifikāts, kurā ir:a) tās kompetentās iestādes nosaukums un adrese, kura izdevusi sertifikātu;b) kalibrēšanas veicēja vārds un amats;c) sertifikāta sērijas numurs (ko norāda uz visiem pārējiem dokumentiem un kalibrācijas plāksnēm);d) sertifikāta izdošanas diena un attiecīgās amatpersonas darbavietas adrese;e) sertifikāta derīguma termiņš;f) ziņas par kuģi (vārds, reģistrācijas numurs, īpašnieka vārds (nosaukums) un adrese, kā arī izlaides gads);g) pievienoto dokumentu saraksts un veids;h) tilpņu grupas, kurām var izmantot vienu tabulu;i) norāde uz tilpnēm, kurās ir drenāžas akas vai sildītāji;j) kopējā tilpība;k) tabulās doto iznākumu precizitāte;l) norādīts, cik precīzi izmantoti kalibrācijas pieraksti, lai noteiktu šķidruma daudzumu tilpnēs;m) mazākais augstums, ko var izmērīt.2. Shēma Nr.1, kas rāda tilpņu izvietojumu kuģī un katras tilpnes kopējo atskaites augstumu H, mēra novietojumu un tā stāvokli attiecībā uz priekšējo starpsienu un garenisko vidējo starpsienu vai plakni.3. Shēma Nr.2, kas ir tilpņu šķērsgriezums un rāda nosēdtilpnes rādiusu, klāja izliekumu, šahtas augstumu un vadotnes uzbūvi.4. Gadījumā, ja kuģim ir sildītāji un drenāžas akas tilpnēs, shēma Nr.3, kas no slēgvārsta uz slēgvārstu rāda daudzumu, kas ir vajadzīgs šiem sildītājiem un drenāžas akām, un daudzumu, kas var būt drenāžas akās.5. Katrai tilpnei vai līdzīgu tilpņu grupai centimetru vai decimetru daudzuma tabula ar norādi uz kopējo atskaites augstumu H un derīguma termiņu un, vajadzības gadījumā, milimetru interpolācijas tabula.--------------------------------------------------III PIELIKUMSKALIBRĒŠANAS SERTIFIKĀTA PARAUGS+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------IV PIELIKUMSKALIBRĀCIJAS TABULAS PARAUGS+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva (1980. gada 8. jūlijs), ar ko nosaka Kopienas analīzes metodi, kura izmantojama, lai veiktu oficiālu kontroli attiecībā uz vinilhlorīda monomēra saturu materiālos un izstrādājumos, kas paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31980L0766

Oficiālais Vēstnesis L 213 , 16/08/1980 Lpp. 0042 - 0046 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 10 Lpp. 0221  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 15 Sējums 1 Lpp. 0250  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 10 Lpp. 0221  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 11 Lpp. 0042  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 11 Lpp. 0042

		Komisijas Direktīva(1980. gada 8. jūlijs),ar ko nosaka Kopienas analīzes metodi, kura izmantojama, lai veiktu oficiālu kontroli attiecībā uz vinilhlorīda monomēra saturu materiālos un izstrādājumos, kas paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem(80/766/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1978. gada 30. janvāra Direktīvu 78/142/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz materiāliem un izstrādājumiem, kuri satur vinilhlorīda monomēru un kuri paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem [1], un jo īpaši tās 3. pantu,tā kā Direktīvas 78/142/EEK 2. pantā paredzēts, ka vinilhlorīda monomēra saturs šādos materiālos un izstrādājumos nevar pārsniegt 1 miligramu uz kilogramu galaprodukta, un 3. pantā noteikts, ka šā limita ievērošana jākontrolē ar Kopienas analīzes metodi;tā kā, pamatojoties uz vairākām analīzēm, kas tika veiktas, savstarpēji sadarbojoties vairākām laboratorijām, tika konstatēts, ka šīs direktīvas pielikumā aprakstītā metode ir pietiekami precīza un reproducējama, lai to pieņemtu par Kopienas metodi;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pārtikas produktu pastāvīgās komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDalībvalstis paredz, ka analīzes, ko izmanto, lai veiktu oficiālu kontroli attiecībā uz vinilhlorīda monomēra saturu materiālos un izstrādājumos, kam paredzēts nonākt saskarē ar pārtikas produktiem (pielikumā minēti kā "materiāli un izstrādājumi"), veiktu saskaņā ar šīs direktīvas pielikumā aprakstīto metodi.2. pantsNe vēlāk kā 18 mēnešus pēc šīs direktīvas publicēšanas dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1980. gada 8. jūlijāKomisijas vārdā —Komisijas loceklisEtienne Davignon[1] OV L 44, 15.2.1978., 15. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSVINILHLORĪDA MONOMĒRA SATURA NOTEIKŠANA MATERIĀLOS UN IZSTRĀDĀJUMOS1. PIEMĒROŠANAS JOMAAr šo metodi nosaka vinilhlorīda monomēra saturu materiālos un izstrādājumos.2. PRINCIPSVinilhlorīda (VH) monomēra saturu materiālos vai izstrādājumos nosaka ar gāzu hromatogrāfiju, izmantojot tvaika fāzes (head-space) metodi pēc tam, kad paraugs izšķīdināts vai suspendēts N,N-dimetilacetamīdā.3. REAĢENTI3.1. Vinilhlorīds (VH) ar tīrību virs 99,5 % (v/v).3.2. N,N-dimetilacetamīds (DMA) bez piemaisījumiem, kam testa apstākļos ir tāds pats izdalīšanas laiks, kā VH vai kā iekšējam standartam (3.3.).3.3. Dietilēteris vai cis-2-butēns DMA (3.2.) sastāvā kā iekšējais standartšķīdums. Šo iekšējo standartu sastāvā nedrīkst būt piemaisījumi, kam testa apstākļos ir tāds pats izdalīšanas laiks, kā VH.4. APRĪKOJUMSNB:Minēti ir tikai īpaši instrumenti vai aparātu elementi vai tādi, kas izgatavoti īpašām vajadzībām. Tiek pieņemts, ka parastais laboratorijas aprīkojums ir pieejams.4.1. Gāzu hromatogrāfs, kas aprīkots ar automātisku tvaika fāzes (head-space) parauga ņemšanas ierīci vai ar ierīci parauga ņemšanai manuāli.4.2. Liesmas jonizācijas detektors vai citi detektori, kas minēti 7. punktā.4.3. Gāzu hromatogrāfijas kolonna.Šai kolonnai ir jānodrošina iespēja nošķirt gaisa pīķus VH un iekšējam standartam, ja to izmanto.Turklāt apvienotajā 4.2. un 4.3. punkta sistēmā signālam, kas iegūts ar šķīdumu, kurš satur 0,005 mg VH/litrā DMA vai 0,005 mg VH/kg DMA, vismaz piecreiz jāpārsniedz fona troksnis.4.4. Paraugu pudelītes vai kolbas ar silikona vai butilkaučuka membrānu.Izmantojot manuālas parauga ņemšanas procedūras, brīdī, kad ar šļirci tiek ņemts paraugs no tvaika fāzes, var izveidoties parciāls vakuums pudelītes iekšienē. Tādējādi, ja tiek izmantotas manuālas parauga ņemšanas procedūras, ir ieteicams izmantot lielākas pudelītes, kur spiedienu nevar palielināt pirms parauga ņemšanas.4.5. Mikrošļirces.4.6. Gāzu blīvas šļirces paraugu ņemšanai no tvaika fāzes manuāli.4.7. Analītiskie svari ar precizitāti līdz 0,1 mg.5. PROCEDŪRAUZMANĪBU: VH ir bīstama viela, un istabas temperatūrā tā ir gāzveida, tādēļ šķīdumu sagatavošana jāveic labi ventilētā velkmes skapī.NB:— Jāveic visi vajadzīgie piesardzības pasākumi, lai nenotiktu VH vai DMA noplūde,— ja paraugus ņem manuāli, jāizmanto iekšējais standarts (3.3.),— ja izmanto iekšējo standartu, visas procedūras laikā jāizmanto viens un tas pats šķīdums.5.1. Koncentrēta VH standartšķīduma (aptuveni 2000 mg/kg) sagatavošanaAr precizitāti līdz 0,1 mg nosver piemērotu stikla trauku un ievieto tajā zināmu daudzumu (piem., 50 ml) DMA (3.2.). Pārsver. Lēni iešļircinot, pievieno DMA zināmu daudzumu (piem., 0,1 g) šķidra vai gāzveida VH (3.1.). Ja izmanto iekārtu, kas novērš DMA zudumu, VH drīkst pievienot DMA arī ar burbuļošanu. Pārsver ar precizitāti līdz 0,1 mg. Nogaida divas stundas, lai šķīdumā iestātos līdzsvars. Standartšķīdumu glabā ledusskapī.5.2. Atšķaidīta VH standartšķīduma sagatavošanaŅem svērtu koncentrēta VH standartšķīduma (5.1.) daudzumu un ar DMA (3.2.) vai iekšējo standartšķīdumu (3.3.) atšķaida to līdz zināmam tilpumam vai zināmam svaram. Iegūtā atšķaidītā standartšķīduma koncentrāciju attiecīgi izsaka mg/litrā vai mg/kg.5.3. Kalibrācijas līknes sagatavošanaNB:— Līkni obligāti veido vismaz septiņi punktu pāri.— Mērījumos iegūto vērtību atkārtojamībai [1] jābūt mazākai par 0,02 mg VH/litrā vai kilogramā DMA.— Līkne jāaprēķina pēc minētajiem punktiem, izmantojot mazāko kvadrātu metodi, t.i., regresijas līnija jāaprēķina pēc šādas vienādības:y = ax + akur | a1=n∑xy − ∑x·∑yn∑x2 − ∑x2 |un | a0 = ∑y·∑x2 − ∑x·∑xyn∑x2 − ∑x2 |kury = atsevišķā noteikšanas reizē iegūto pīķu augstums vai laukums,x = atbilstošā koncentrācija uz regresijas līnijas,n = veikto noteikšanas reižu skaits (n ≥ 14).— Līknei jābūt lineārai, t.i., izmērīto vērtību (yi) un tām atbilstošo pēc regresijas līnijas noteikto vērtību (zi) starpības standartnovirze (s), kas dalīta ar visu veikto mērījumu vidējo vērtību (y—), nepārsniedz 0,07.≤ 0.07kur | s = 2∑i = 1nyi − zi2n − 1 || y— = 1n∑i = 1n yi |yi =  katrā atsevišķi veiktā mērījumā iegūtā vērtība,zi =  mērījumam (yi) atbilstošā vērtība uz aprēķinātās regresijas līnijas,n ≥  14.Sagatavo divas rindas ar vismaz septiņām pudelītēm (4.4.). Katrā pudelītē pievieno atšķaidīto VH standartšķīdumu (5.2.) un DMA (3.2.) vai iekšējā standarta šķīdumu DMA (3.3.) tā, lai galīgā VH koncentrācija šajos divkāršajos šķīdumos būtu aptuveni vienāda ar 0; 0,050; 0,075; 0,100; 0,125; 0,150; 0,200 utt. mg/l vai mg/kg DMA un lai visās pudelītēs būtu vienāds daudzums DMA, kas tiks izlietots saskaņā ar 5.5. punktu. Pudelītes cieši noslēdz un tālāk rīkojas, kā aprakstīts 5.6. punktā. Izveido grafiku, kurā ordinātu ass lielumi rāda divkāršā šķīduma VH pīķa laukumus (vai augstumus) vai šā laukuma (vai augstuma) un attiecīgā iekšējā standarta pīķa attiecību, bet abscisas lielumi - divkāršā šķīduma VH koncentrācijas.5.4. Saskaņā ar 5.1. un 5.2. punktu iegūto standartšķīdumu sagatavošanas validācijaAtkārto 5.1 un 5.2. punktā aprakstīto procedūru, lai iegūtu otru atšķaidītu standartšķīdumu ar koncentrāciju 0,1 mg VH/l vai 0,1 VH mg/kg DMA vai iekšējā standartšķīduma. Ar gāzu hromatogrāfijas metodi veiktu divu šā šķīduma mērījumu vidējā vērtība nedrīkst būt novirzīta no atbilstošā kalibrācijas līknes punkta par vairāk nekā 5 %. Ja novirze ir lielāka par 5 %, tad visi saskaņā ar 5.1., 5.2., 5.3. un 5.4. punktu iegūtie šķīdumi ir brāķējami; procedūru atkārto no jauna.5.5. Materiālu un izstrādājumu paraugu sagatavošanaSagatavo divas pudelītes (4.4.). Katrā pudelītē ar precizitāti līdz 0,1 mg iesver ne mazāk kā 200 mg parauga, kas iegūts no kāda viena pētāmā materiāla vai izstrādājuma un sadalīts mazos gabaliņos. Visās pudelītēs mēģina iesvērt vienādu daudzumu. Tūlīt pēc tam pudelīti aizkorķē. Katrā pudelītē uz katru parauga gramu pievieno 10 ml vai 10 g DMA (3.2.) vai 10 ml vai 10 g iekšējā standartšķīduma (3.3.). Cieši noslēdz pudelītes un tālāk rīkojas, kā aprakstīts 5.6. punktā.5.6. Noteikšana ar gāzu hromatogrāfijas metodi5.6.1. Izvairoties no šķidruma un membrānas (4.4.) saskares, pudelīšu saturu samaisa, lai iegūtu pēc iespējas viendabīgāku materiāla vai izstrādājuma parauga (5.5.) šķīdumu vai suspensiju.5.6.2. Uz divām stundām visas cieši noslēgtās pudelītes (5.3., 5.4. un 5.5.) ievieto ūdens peldē 60 ± 1 °C temperatūrā, lai šķīdumā iestātos līdzsvars. Vajadzības gadījumā pudelīšu saturu samaisa vēlreiz.5.6.3. No tvaika fāzes (head-space) pudelītē paņem paraugu. Ja paraugus ņem manuāli, jārūpējas, lai tie būtu reproducējami (skat. 4.4. punktu), jo īpaši šļirce iepriekš jāsasilda līdz parauga temperatūrai. Izmēra laukumu (vai augstumu) pīķiem, kas attiecas uz VH un uz iekšējo standartu, ja tādu izmanto.5.6.4. Tiklīdz hromatogrammā parādās DMA pīķi, ar piemērotu metodi no kolonnas (4.3.) izvada DMA pārumu.6. REZULTĀTU APRĒĶINĀŠANA6.1. Interpolējot uz līknes, atrod nezināmās koncentrācijas abiem parauga šķīdumiem, ņemot vērā iekšējo standartšķīdumu, ja tādu izmanto. Aprēķina VH daudzumu abos pētāmajos materiāla vai izstrādājuma paraugos pēc šādas formulas:X =1000kurX = VH koncentrācija materiāla vai izstrādājuma paraugā, kas izteikta kā mg/kg.C = VH koncentrācija pudelītē, kurā atrodas materiāla vai izstrādājuma paraugs (skat. 5.5. punktu), mg/l vai mg/kg.V = DMA tilpums vai masa pudelītē, kurā atrodas materiāla vai izstrādājuma paraugs (skat. 5.5. punktu), l vai kg.M = materiāla vai izstrādājuma parauga daudzums gramos.6.2. VH koncentrācija pētāmajā materiālā vai izstrādājumā, izteikta kā mg/kg, ir saskaņā ar 6.1. punktu noteikto divu VH koncentrāciju (mg/kg) vidējā vērtība, ja ir izpildīts 8. punktā izklāstītais atkārtojamības kritērijs.7. VH SATURA APSTIPRINĀŠANAJa VH saturs materiālos un izstrādājumos, kas aprēķināts saskaņā ar 6.2. punktu, pārsniedz maksimālo pieļaujamo daudzumu, tad abu paraugu (5.6. un 6.1.) analīzē iegūtos rezultātus jāapstiprina pēc vienas no trim šādām metodēm:- izmantojot vismaz vienu citu kolonnu (4.3.), kuras nekustīgajai fāzei ir atšķirīga polaritāte. Šī procedūra jāturpina, līdz iegūta hromatogramma, kurā nav redzama VH un/vai iekšējā standarta pīķu pārklāšanās ar materiāla vai izstrādājuma parauga sastāvdaļām,- izmantojot citus detektorus, piem., mikroelektrolītiskās vadītspējas detektoru [2],- izmantojot masspektrometriju. Šajā gadījumā, ja jonus ar masu (m/e) 62 un 64 konstatē attiecībā 3:1, ar lielu varbūtību var uzskatīt, ka VH klātesamība ir apstiprināta. Šaubu gadījumā jāpārbauda kopējais masspektrs.8. ATKĀRTOJAMĪBARezultātu starpība divās noteikšanās (6.1.), ko vienlaikus vai drīz vienu pēc otras vienam un tam pašam paraugam vienādos apstākļos veic viens un tas pats analītiķis, nedrīkst pārsniegt 0,2 mg VH/kg materiāla vai izstrādājuma.[1] Skat. rekomendāciju ISO DIS 5725: 1977.[2] Skat. Journal of Chromatographic Science, 12. sēj., 1974. gada marts, 152. lpp.--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/126/EK ( 2009. gada 21. oktobris ) par benzīna tvaiku uztveršanas otro pakāpi degvielas uzpildes stacijās, uzpildot degvielu mehāniskajos transportlīdzekļos

text:
               31.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 285/36

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2009/126/EK
   (2009. gada 21. oktobris)
   par benzīna tvaiku uztveršanas otro pakāpi degvielas uzpildes stacijās, uzpildot degvielu mehāniskajos transportlīdzekļos
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 175. panta 1. punktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   pēc apspriešanās ar Reģionu komiteju,
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (2),
   tā kā:

               (1)

               Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 1600/2002/EK (2002. gada 22. jūlijs), ar ko nosaka Sesto Kopienas vides rīcības programmu (3), noteica nepieciešamību samazināt gaisa piesārņojumu tiktāl, lai tā kaitīgā ietekme uz cilvēka veselību un vidi būtu minimāla.

               (2)

               Ženēvas protokolā par gaistošo organisko savienojumu emisiju vai to pārrobežu plūsmu kontroli ir noteikti emisiju samazināšanas mērķi attiecībā uz gaistošiem organiskiem savienojumiem (GOS), un Gēteborgas protokolā par paskābināšanas, eitrofikācijas un piezemes ozona līmeņa samazināšanu (4) ir noteiktas maksimālās emisijas četriem piesārņotajiem – sēra dioksīdam, slāpekļa oksīdiem, gaistošiem organiskiem savienojumiem un amonjakam, kā arī tiek prasīts izmantot labākās pieejamās metodes emisiju līmeņa samazināšanai.

               (3)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2008/50/EK (2008. gada 21. maijs) par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai (5) ir noteikti mērķi gaisa kvalitātes jomā saistībā ar piezemes ozonu un benzolu, savukārt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2001/81/EK (2001. gada 23. oktobris) par valstīm noteikto maksimāli pieļaujamo emisiju dažām atmosfēru piesārņojošām vielām (6) valstīm ir noteiktas to gaistošo organisko savienojumu maksimāli pieļaujamās emisijas, kuri saistīti ar piezemes ozona veidošanos. Gaistošo organisko savienojumu, tostarp benzīna tvaiku, emisijas vienā dalībvalstī var radīt gaisa kvalitātes problēmas citās dalībvalstīs.

               (4)

               Arī ozons ir siltumnīcefekta gāze un veicina atmosfēras sasilšanu un klimata pārmaiņas.

               (5)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/63/EK (1994. gada 20. decembris) par kontroli attiecībā uz gaistošu organisko savienojumu (GOS) emisiju, ko rada benzīna glabāšana un nosūtīšana no termināliem uz degvielas uzpildes stacijām (7) (benzīna tvaiku uztveršanas pirmā pakāpe), mērķis ir to benzīna tvaiku uztveršana, kuru emisijas rodas benzīna glabāšanas un tā sadales laikā starp termināliem un degvielas uzpildes stacijām.

               (6)

               Benzīna tvaiku emisijas notiek arī degvielas uzpildes stacijās, uzpildot degvielu mehāniskajos transportlīdzekļos, un tās jāsavāc veidā, kas atbilst Direktīvas 94/63/EK noteikumiem.

               (7)

               Ir izstrādāti un ieviesti dažādi Kopienas instrumenti GOS emisiju ierobežošanai. Tomēr ir nepieciešami turpmāki pasākumi, lai īstenotu mērķus, kas noteikti Sestajā Kopienas vides rīcības programmā un Direktīvā 2001/81/EK.

               (8)

               Lai samazinātu autotransporta degvielas radītu siltumnīcefektu izraisošu gāzu emisijas aprites ciklu, ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/70/EK (1998. gada 13. oktobris), kas attiecas uz benzīna un dīzeļdegvielu kvalitāti (8), sākot no 2011. gada 1. janvāra tiks atļauta tāda benzīna laišana tirgū, kurš satur lielāku biodegvielas īpatsvaru nekā iepriekš. Tas var palielināt GOS emisijas, jo dalībvalstīm ir iespēja piemērot ierobežotus izņēmumus šajā direktīvā noteiktajām prasībām attiecībā uz tvaika spiedienu.

               (9)

               Esošajām degvielas uzpildes stacijām var rasties nepieciešamība pielāgot esošo infrastruktūru, un tvaiku uztveršanas iekārtas vēlams uzstādīt degvielas padeves sistēmas rekonstrukcijas laikā (proti, degvielas uzpildes stacijas infrastruktūras, jo īpaši rezervuāru un cauruļu, būtiska pārveide vai atjaunošana), jo tādējādi būtiski tiek samazinātas nepieciešamo pielāgojumu izmaksas. Tomēr lielākās esošās degvielas uzpildes stacijas ir labāk pielāgojamas un tajās tvaiku uztveršanas iekārtas būtu jāuzstāda drīzāk, jo tās rada lielākas emisijas. Jaunbūvējamās degvielas uzpildes stacijās benzīna tvaiku uztveršanas iekārtas var paredzēt jau to projektēšanas un būvniecības posmā, tāpēc tajās šīs iekārtas iespējams uzstādīt nekavējoties.

               (10)

               No jauna ražoto transportlīdzekļu degvielas tvertnes nesatur benzīna tvaikus. Tāpēc ir lietderīgi neattiecināt šo noteikumu uz šādu transportlīdzekļu pirmo uzpildi.

               (11)

               Kaut arī vairākās valstīs ir paredzētas prasības attiecībā uz benzīna tvaiku otrās pakāpes uztveršanas sistēmām, Kopienas tiesību akti to nereglamentē. Tādēļ, lai panāktu lielāku ieguvumu videi un veicinātu benzīna tvaiku uztveršanas iekārtu tirdzniecību, ir lietderīgi noteikt vienādu benzīna tvaiku uztveršanas minimālo līmeni.

               (12)

               Lai nodrošinātu, ka benzīna tvaiku uztveršanas iekārtas patiešām samazina emisijas, regulāri būtu jāveic visu benzīna tvaiku otrās pakāpes uztveršanas iekārtu pārbaudes. Dalībvalstis var nolemt, ka pārbaudes jāveic vienam vai vairākiem šādiem tirgus dalībniekiem: valsts pārbaudes dienestiem, uzpildes stacijas operatoram vai kādai trešai personai. Ja notiek valsts pārbaudes, dalībvalstīm būtu jāņem vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Ieteikums 2001/331/EK (2001. gada 4. aprīlis), ar ko nosaka obligātos kritērijus vides pārbaudēm dalībvalstīs (9).

               (13)

               Benzīna tvaiku otrās pakāpes uztveršanas iekārtas būtu regulāri jātestē. Eiropas Standartizācijas komiteju (CEN) vajadzētu mudināt izstrādāt saskaņotu testēšanas metodiku.

               (14)

               Dalībvalstīm būtu jāparedz noteikumi par sankcijām, kuras piemēro saskaņā ar šo direktīvu pieņemto valsts noteikumu pārkāpumu gadījumos un jānodrošina šo sankciju ieviešana. Šīm sankcijām vajadzētu būt efektīvām, samērīgām un atturošām, jo noteikumu neievērošana var radīt kaitējumu cilvēku veselībai un videi.

               (15)

               Saskaņā ar 34. punktu Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu (10) dalībvalstīm ir ieteikts savām vajadzībām un Kopienas interesēs izstrādāt savas tabulas, kurās pēc iespējas precīzāk atspoguļota atbilstība starp šo direktīvu un tās transponēšanas pasākumiem, un darīt tās publiski pieejamas,

               (16)

               Tā kā šī direktīva ir pieņemta saskaņā ar Līguma 175. pantu, tā neliedz dalībvalstīm saglabāt vai ieviest stingrākus drošības pasākumus, kas atbilst Līgumam. Saskaņā ar Līguma 176. pantu dalībvalstīm par šādiem pasākumiem jāinformē Komisija.

               (17)

               Šīs Direktīvas īstenošanai vajadzīgie pasākumi būtu jāpieņem saskaņā ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumu 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (11).

               (18)

               Komisija jo īpaši būtu jāpilnvaro pieņemt īstenošanas pasākumus attiecībā uz saskaņotām metodēm un standartiem. Šie pasākumi, kuri ir vispārīgi un kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs direktīvas elementus, inter alia, papildinot to ar jauniem nebūtiskiem elementiem, jāpieņem saskaņā ar Lēmuma 1999/468/EK 5.a pantā paredzēto regulatīvo kontroles procedūru.

               (19)

               Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķi, proti, samazināt benzīna tvaiku emisiju atmosfērā, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka gaisa piesārņojuma pārrobežu rakstura dēļ šo mērķi var labāk sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minēto mērķu sasniegšanai,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Priekšmets
   Šajā direktīvā noteikti pasākumi, kas vērsti uz benzīna tvaiku emisiju samazināšanu atmosfērā degvielas uzpildes stacijās, uzpildot degvielu transportlīdzekļos.
   2. pants
   Definīcijas
   Šajā direktīvā:

               1)

               “benzīns” ir benzīns saskaņā ar Direktīvas 94/63/EK 2. panta a) apakšpunktā noteikto definīciju;

               2)

               “benzīna tvaiki” ir gāzveida savienojumi, kas iztvaiko no benzīna;

               3)

               “degvielas uzpildes stacija” ir degvielas uzpildes stacija saskaņā ar Direktīvas 94/63/EK 2. panta f) punktā noteikto definīciju;

               4)

               “esoša degvielas uzpildes stacija” ir degvielas uzpildes stacija, kas ir uzbūvēta vai kuras projektēšanas atļauja, būvatļauja vai ekspluatācijas atļauja ir izdota pirms 2012. gada 1. janvāra;

               5)

               “jauna degvielas uzpildes stacija” ir degvielas uzpildes stacija, kas ir uzbūvēta vai kuras projektēšanas atļauja, būvatļauja vai ekspluatācijas atļauja ir izdota 2012. gada 1. janvārī vai vēlāk;

               6)

               “benzīna tvaiku otrās pakāpes uztveršanas sistēma” ir iekārtas, kas degvielas uzpildes stacijā paredzētas no transportlīdzekļa benzīna tvertnes uzpildīšanas laikā izplūstošo benzīna tvaiku uztveršanai un novadīšanai uz degvielas uzpildes stacijas glabātavu vai atpakaļ uz degvielas uzpildes ierīci tālākpārdošanai;

               7)

               “benzīna tvaiku uztveršanas efektivitāte” ir procentos izteikta benzīna tvaiku daļa, kas uztverta ar benzīna tvaiku otrās pakāpes uztveršanas sistēmu, salīdzinājumā ar benzīna tvaiku emisiju atmosfērā gadījumā, ja šāda sistēma netiktu izmantota;

               8)

               “tvaiku/benzīna attiecība” ir benzīna tvaiku otrās pakāpes uztveršanas sistēmā uztverto benzīna tvaiku tilpuma pie atmosfēras spiediena attiecība pret pārsūknētā benzīna tilpumu;

               9)

               “apgrozījums” ir degvielas uzpildes stacijā no mobiliem konteineriem izkrautā benzīna kopējais daudzums gadā.

         3. pants
   Degvielas uzpildes stacijas
   1.   Dalībvalstis nodrošina, ka katra jauna degvielas uzpildes stacija tiek aprīkota ar benzīna tvaiku otrās pakāpes uztveršanas sistēmām, ja:

               a)

               tās faktiskais vai plānotais apgrozījums ir lielāks par 500 m3 gadā; vai

               b)

               tās faktiskais vai plānotais apgrozījums ir lielāks par 100 m3 gadā un tā atrodas zem dzīvojamām telpām vai darba telpām.

         2.   Dalībvalstis nodrošina, ka esošās degvielas uzpildes stacijas, kurās tiek veikta rekonstrukcija, rekonstrukcijas laikā tiek aprīkotas ar benzīna tvaiku otrās pakāpes uztveršanas sistēmām, ja:

               a)

               to faktiskais vai plānotais apgrozījums ir lielāks par 500 m3 gadā; vai

               b)

               to faktiskais vai plānotais apgrozījums ir lielāks par 100 m3 gadā, un tās atrodas zem dzīvojamā telpām vai darba telpām.

         3.   Dalībvalstis nodrošina, ka jebkura esoša degvielas uzpildes stacija, kurā apgrozījums ir lielāks par 3 000 m3 gadā, tiek aprīkota ar benzīna tvaiku otrās pakāpes uztveršanas sistēmām ne vēlāk kā līdz 2018. gada 31. decembrim.
   4.   Atkāpjoties no iepriekšminētā, degvielas uzpildes stacijām, ko izmanto vienīgi saistībā ar jaunu transportlīdzekļu ražošanu un izplatīšanu, nepiemēro 1., 2. un 3. punktu.
   4. pants
   Benzīna tvaiku uztveršanas minimālais līmenis
   1.   Dalībvalstis nodrošina, ka, sākot no datuma, kad benzīna tvaiku otrās pakāpes uztveršanas sistēmas saskaņā ar 3. pantu kļūst obligātas, benzīna tvaiku otrās pakāpes uztveršanas sistēmu benzīna tvaiku uztveršanas efektivitāte ir lielāka par vai vienāda ar 85 %, kā to sertificējis ražotājs saskaņā ar attiecīgajiem Eiropas līmeņa tehniskajiem standartiem vai tipa apstiprinājuma procedūrām, kā noteikts 8. pantā vai, ja šādi standarti vai procedūras nav noteikti, – saskaņā ar attiecīgajiem valsts standartiem.
   2.   Sākot no datuma, kad benzīna tvaiku otrās pakāpes uztveršanas sistēmas kļūst obligātas saskaņā ar 3. pantu, tvaiku/benzīna attiecībai ir jābūt lielākai par vai vienādai ar 0,95 un mazākai par vai vienādai ar 1,05, ja uztvertie benzīna tvaiki tiek novadīti uz degvielas uzpildes stacijas glabātavu.
   5. pants
   Regulāras pārbaudes un patērētāju informēšana
   1.   Dalībvalstis nodrošina, ka ekspluatācijā esošu benzīna tvaiku otrās pakāpes uztveršanas sistēmu uztveršanas efektivitāte tiek noteikta vismaz vienu reizi katru gadu, vai nu pārbaudot, ka tvaika un benzīna attiecība simulētajos benzīna plūsmas apstākļos atbilst 4. panta 2. punktam, vai arī izmantojot kādu citu atbilstošu metodiku.
   2.   Gadījumos, kad ir uzstādītas automātiskas monitoringa sistēmas, dalībvalstis nodrošina, ka benzīna tvaiku uztveršanas efektivitāte tiek noteikta vismaz reizi trīs gados. Jebkādām šādām automātiskajām monitoringa sistēmām jābūt ar benzīna tvaiku otrās pakāpes uztveršanas sistēmas un pašas monitoringa sistēmas darbības atteiču automātisku detektēšanu, degvielas uzpildes stacijas operatora darbības kļūdu indikāciju un automātisku benzīna plūsmas pārtraukšanu no bojātās degvielas uzpildes ierīces, ja 7 dienu laikā tās defekti netiek novērsti.
   3.   Kad degvielas uzpildes stacijā uzstādīta benzīna tvaiku otrās pakāpes uztveršanas sistēma, dalībvalstis nodrošina, ka degvielas uzpildes stacijas operators uzliek zīmi, uzlīmi vai citu paziņojumu, informējot patērētājus par to.
   6. pants
   Sankcijas
   Dalībvalstis paredz noteikumus par sankcijām, kuras piemēro saskaņā ar šo direktīvu pieņemto valsts noteikumu pārkāpumu gadījumos, un veic visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu šo sankciju īstenošanu. Sankcijām jābūt efektīvām, samērīgām un atturošām. Dalībvalstis par šiem noteikumiem vēlākais līdz 2012. gada 1. janvārim paziņo Komisijai un nekavējoties paziņo tai par jebkādiem turpmākiem grozījumiem, kas ietekmē šos noteikumus.
   7. pants
   Pārskatīšana
   Komisija līdz 2014. gada 31. decembrim pārskata šīs direktīvas īstenošanu un jo īpaši:

               a)

               kā tiek ievērota 100 m3/gadā robežvērtība, kas minēta šis direktīvas 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 2. punkta b) apakšpunktā, kā arī Direktīvas 94/63/EK 6. panta 3. punktā;

               b)

               benzīna tvaiku otrās pakāpes uztveršanas sistēmu ekspluatācijas atbilstības dokumentus; un

               c)

               automātiskās uzraudzības aprīkojuma nepieciešamību.

         Par pārskatīšana rezultātiem tā ziņo Eiropas Parlamentam un Padomei, vajadzības gadījumā ziņojumam pievienojot likumdošanas priekšlikumu.
   8. pants
   Tehniski pielāgojumi
   Direktīvas 4. un 5. panta vajadzībām var pieņemt saskaņotas metodes un standartus. Ja jānodrošina atbilstība Eiropas Standartizācijas komitejas (CEN) noteiktajiem standartiem, šos pantus var pielāgot tehnikas attīstībai, izņemot noteikumus par benzīna tvaiku uztveršanas efektivitāti un par tvaika un benzīna attiecību, kas paredzēti 4. pantā, ka arī 5. pantā paredzētos termiņus.
   Šos pasākumus, kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs direktīvas elementus, inter alia, to papildinot, pieņem saskaņā 9. panta 2. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.
   9. pants
   Komitejas procedūra
   1.   Komisijai palīdz komiteja.
   2.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5.a panta 1. līdz 4. punktu un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. pantu.
   10. pants
   Transponēšana
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības vēlākais līdz 2012. gada 1. janvārim. Dalībvalstis tūlīt dara zināmu Komisijai minēto pasākumu tekstu.
   Kad dalībvalstis pieņem šos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   11. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   12. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Strasbūrā, 2009. gada 21. oktobrī

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         J. BUZEK

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētāja

         C. MALMSTRÖM

      (1)  2009. gada 13. maija Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).

      (2)  Eiropas Parlamenta 2009. gada 5. maija Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts) un Padomes 2009. gada 24. septembra Lēmums.

      (3)  OV L 242, 10.9.2002., 1. lpp.

      (4)  OV L 179, 17.7.2003., 3. lpp.

      (5)  OV L 152, 11.6.2008., 1. lpp.

      (6)  OV L 309, 27.11.2001., 22. lpp.

      (7)  OV L 365, 31.12.1994., 24. lpp.

      (8)  OV L 350, 28.12.1998., 58. lpp.

      (9)  OV L 118, 27.4.2001., 41. lpp.

      (10)  OV C 321, 31.12.2003., 1. lpp.

      (11)  OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.