title: Komisijas Direktīva 2013/27/ES ( 2013. gada 17. maijs ), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/8/EK, lai iekļautu tās I pielikumā darbīgo vielu hlorfenapiru  Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               22.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 135/10

         KOMISIJAS DIREKTĪVA 2013/27/ES
   (2013. gada 17. maijs),
   ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/8/EK, lai iekļautu tās I pielikumā darbīgo vielu hlorfenapiru
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvu 98/8/EK par biocīdo produktu laišanu tirgū (1) un jo īpaši tās 16. panta 2. punkta otro daļu,
   tā kā:

               (1)

               Komisijas 2007. gada 4. decembra Regulā (EK) Nr. 1451/2007 par 10 gadu darba programmas otro fāzi, kas minēta 16. panta 2. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 98/8/EK par biocīdo produktu laišanu tirgū (2), noteikts novērtējamo aktīvo vielu saraksts to iespējamai iekļaušanai Direktīvas 98/8/EK I, IA vai IB pielikumā. Minētajā sarakstā ir iekļauts hlorfenapirs.

               (2)

               Saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1451/2007 hlorfenapirs novērtēts atbilstoši Direktīvas 98/8/EK 11. panta 2. punktam izmantošanai koksnes konservantos, kas ir minētās direktīvas V pielikumā definētais 8. produktu veids.

               (3)

               Par ziņotāju dalībvalsti tika izraudzīta Portugāle, kura 2006. gada augustā iesniedza Komisijai kompetento iestāžu sagatavoto ziņojumu un attiecīgu ieteikumu saskaņā ar 10. panta 5. punktu un 7. punktu Komisijas 2003. gada 4. novembra Regulā (EK) Nr. 2032/2003 par 10 gadu darba programmas otro fāzi, kas minēta Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 98/8/EK 16. panta 2. punktā par biocīdu laišanu tirgū un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1896/2000 (3).

               (4)

               Dalībvalstis un Komisija ir izskatījušas kompetentās iestādes ziņojumu. Izskatīšanas konstatējumus saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1451/2007 15. panta 4. punktu Biocīdo produktu pastāvīgā komiteja 2012. gada 14. decembrī ir iekļāvusi novērtējuma ziņojumā.

               (5)

               Veikto novērtējumu rezultāti liecina, ka biocīdie produkti, kurus izmanto kā koksnes konservantus un kuri satur hlorfenapiru, varētu atbilst Direktīvas 98/8/EK 5. pantā noteiktajām prasībām. Tāpēc ir lietderīgi hlorfenapiru iekļaut minētās direktīvas I pielikumā izmantošanai 8. veida produktos.

               (6)

               Savienības līmenī nav novērtēti visi iespējamie lietojumi un iedarbības scenāriji. Tāpēc ir lietderīgi noteikt, ka dalībvalstis izvērtē tos lietojumus vai iedarbības scenārijus un tos riskus attiecībā uz cilvēku populācijām un vides segmentiem, kuri nav pārstāvēti Savienības līmenī veiktajā riska novērtējumā, un atļauju piešķiršanas procesā nodrošina to, ka tiek veikti pienācīgi pasākumi vai paredzēti īpaši nosacījumi, lai identificētos riskus samazinātu līdz pieņemamam līmenim.

               (7)

               Ņemot vērā konstatēto risku cilvēka veselībai, ir lietderīgi prasīt, lai tiktu paredzētas drošas darba metodes un produktus lietotu tikai ar atbilstošiem individuālās aizsardzības līdzekļiem, un produktus būtu atļauts lietot tikai rūpnieciskiem vai profesionāliem lietotājiem, ja vien pieteikumā par atļauju izmantot produktu nav uzskatāmi parādīts, ka ir citi līdzekļi, ar kuriem risku var samazināt līdz pieņemamam līmenim

               (8)

               Ņemot vērā identificētos riskus attiecībā uz vidi, ir lietderīgi noteikt, ka rūpnieciska vai profesionāla izmantošana jāveic ierobežotā teritorijā vai uz ūdensnecaurlaidīgas pamatnes ar aizsargsienu, ka tikko apstrādāta koksne pēc apstrādes jāglabā uz ūdensnecaurlaidīgas pamatnes, lai novērstu tiešu noplūdi augsnē vai ūdenī, un ka jebkādas noplūdes no produktu lietojumiem, ko izmanto kā koksnes konservantus un kas satur hlorfenapiru, tiek savāktas atkārtotai izmantošanai vai iznīcināšanai.

               (9)

               Tika konstatēts, ka lietojot ar hlorfenapīru apstrādātu koksni ārpus telpām, rodas nepieņemams risks videi. Tāpēc ir lietderīgi noteikt, ka produktus nav atļauts izmantot tādas koksnes apstrādei, kura paredzēta lietojumiem ārpus telpām, ja vien nav iesniegti dati, kas liecina, ka produkts atbildīs Direktīvas 98/8/EK 5. panta un VI pielikuma prasībām, vajadzības gadījumā izmantojot piemērotus riska mazināšanas pasākumus.

               (10)

               Šīs direktīvas noteikumi būtu jāpiemēro vienlaicīgi visās dalībvalstīs, lai nodrošinātu vienādu attieksmi pret Savienības tirgū esošajiem 8. produktu veida biocīdajiem produktiem, kuri kā aktīvo vielu satur hlorfenapiru, un kopumā veicinātu biocīdo produktu tirgus sekmīgu darbību.

               (11)

               Pirms aktīvās vielas iekļaušanas Direktīvas 98/8/EK I pielikumā būtu jāparedz pietiekami ilgs laiks, kurā dalībvalstis un citas ieinteresētās personas varētu sagatavoties attiecīgo jauno prasību ievērošanai un nodrošināt, ka pieteikumu iesniedzējiem, kas sagatavojuši dokumentāciju, ir iespējams pilnībā izmantot datu aizsardzībai noteikto 10 gadu termiņu, kurš saskaņā ar Direktīvas 98/8/EK 12. panta 1. punkta c) apakšpunkta ii) punktu sākas no iekļaušanas dienas.

               (12)

               Pēc iekļaušanas dalībvalstīm būtu jādod pietiekams laiks Direktīvas 98/8/EK 16. panta 3. punkta īstenošanai.

               (13)

               Tādēļ būtu atbilstīgi jāgroza Direktīva 98/8/EK.

               (14)

               Saskaņā ar dalībvalstu un Komisijas 2011. gada 28. septembra Kopīgo politisko deklarāciju par skaidrojošiem dokumentiem (4) dalībvalstis apņemas gadījumos, kad tas nepieciešamības ziņā ir pamatoti, ziņojumam par saviem transponēšanas pasākumiem pievienot vienu vai vairākus dokumentus, kuros ir paskaidrota saikne starp direktīvas sastāvdaļām un attiecīgajām daļām valsts transponēšanas instrumentos.

               (15)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Biocīdo produktu pastāvīgās komitejas atzinumu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 98/8/EK I pielikumu groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.
   2. pants
   1.   Dalībvalstis vēlākais līdz 2014. gada 30. aprīlim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara Komisijai zināmus minēto noteikumu tekstus.
   Dalībvalstis piemēro minētos tiesību aktus no 2015. gada 1. maija.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2013. gada 17. maijā

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētājs

         José Manuel BARROSO

      (1)  OV L 123, 24.4.1998., 1. lpp.

      (2)  OV L 325, 11.12.2007., 3. lpp.

      (3)  OV L 307, 24.11.2003., 1. lpp.

      (4)  OV C 369, 17.12.2011., 14. lpp.

      PIELIKUMS
      Direktīvas 98/8/EK I pielikumā pievieno šādu ierakstu:

                     Nr.

                     Vispārpieņemtais nosaukums

                        IUPAC nosaukums
                     Identifikācijas numuri

                     Aktīvās vielas minimālā tīrības pakāpe (1)

                     Iekļaušanas datums

                     Termiņš, līdz kuram jānodrošina atbilstība 16. panta 3. punkta prasībām, ja vien nav piemērojams kāds no šīs sadaļas piezīmēs norādītajiem izņēmumiem (2)

                     Iekļaušanas termiņa beigu datums

                     Produkta veids

                     Īpaši noteikumi (3)

                     “65

                     hlorfenapirs

                        IUPAC nosaukums: 4-brom-2-(4-hlorofenil)-1-etoksimetil-5-trifluormetilpirola-3-karbonitrils
                     EK Nr. Nav iedalījuma
                     CAS Nr.: 122453-73-0

                     940 g/kg

                     2015. gada 1. maijs

                     2017. gada 30. aprīlis

                     2025. gada 30. aprīlis

                     8

                     Savienības līmenī nav novērtēti visi iespējamie lietojumi un iedarbības scenāriji. Novērtējot pieteikumu par atļauju izmantot produktu saskaņā ar 5. pantu un VI pielikumu, dalībvalstis – ja tas nepieciešams attiecībā uz konkrēto produktu – izvērtē tos lietojumus vai iedarbības scenārijus un tos riskus attiecībā uz cilvēku populācijām un vides segmentiem, kas nav pārstāvēti Savienības līmenī veiktajā riska novērtējumā.
                     Dalībvalstis nodrošina, ka atļaujas piešķir ar šādiem nosacījumiem:

                                 1)

                                 rūpnieciskiem vai profesionāliem lietotājiem ir paredzētas drošas darba metodes un produktus lieto tikai ar atbilstošiem individuālās aizsardzības līdzekļiem, ja vien pieteikumā par atļauju izmantot produktu nav uzskatāmi parādīts, ka ir citi līdzekļi, ar kuriem risku var samazināt līdz pieņemamam līmenim.

                                 2)

                                 Produktus neatļauj lietot neprofesionāliem lietotājiem, ja vien pieteikumā produkta atļaujas saņemšanai nav datu, kas liecina, ka risku var samazināt līdz pieļaujamam līmenim.

                                 3)

                                 Atļauto produktu marķējumā un, vajadzības gadījumā, drošības datu lapās norāda, ka rūpnieciskais vai profesionālais pielietojums notiek slēgtā teritorijā vai uz stingras necaurlaidīgas pamatnes ar aizsargsienu un ka tikko apstrādāta koksne pēc apstrādes uzglabājama uz stingras necaurlaidīgas pamatnes, lai novērstu tiešu noplūdi augsnē vai ūdenī, un ka nopilējušie vai notecējušie produkti tiek savākti atkārtotai izmantošanai vai iznīcināšanai

                                 4)

                                 Produktus nav atļauts izmantot tādas koksnes apstrādei, kura tiks izmantota ārpus telpām, ja vien nav iesniegti dati, kas liecina, ka produkts atbildīs 5. panta un VI pielikuma prasībām, vajadzības gadījumā izmantojot piemērotus riska mazināšanas pasākumus.”

         (1)  Tīrība, kas norādīta šajā slejā, bija tās aktīvās vielas minimālā tīrības pakāpe, kuru izmanto novērtēšanai, ko veic saskaņā ar 11. pantu. Aktīvās vielas tīrības pakāpe tirgū laistajā produktā var būt tāda pati vai citāda, ja ir pierādīts, ka tā ir tehniski līdzvērtīga novērtētajai vielai.

         (2)  Produktiem, kas satur vairākas aktīvās vielas, uz kurām attiecas 16. panta 2. punkts, termiņš, līdz kuram jānodrošina atbilstība 16. panta 3. punktam, ir produkta pēdējās šajā pielikumā iekļaujamās aktīvās vielas termiņš. Produktiem, kuriem pirmā atļauja ir piešķirta vēlāk nekā 120 dienas pirms termiņa, līdz kuram jānodrošina atbilstība 16. panta 3. punktam, un pilnīgs savstarpējas atzīšanas pieteikums saskaņā ar 4. panta 1. punktu ir iesniegts 60 dienu laikā pēc pirmās atļaujas piešķiršanas, termiņu, līdz kuram jānodrošina atbilstība 16. panta 3. punktam, saistībā ar minēto pieteikumu pagarina līdz 120 dienām pēc pilnīga savstarpējas atzīšanas pieteikuma saņemšanas. Produktiem, par kuriem dalībvalsts ir ierosinājusi atkāpties no savstarpējas atzīšanas saskaņā ar 4. panta 4. punktu, termiņu, līdz kuram jānodrošina atbilstība 16. panta 3. punktam, pagarina līdz trīsdesmit dienām pēc Komisijas lēmuma datuma, kas pieņemts saskaņā ar 4. panta 4. punkta otro daļu.

         (3)  Par VI pielikuma vienoto principu īstenošanu, novērtēšanas ziņojumu saturu un to secinājumiem sk. Komisijas tīmekļa vietnē: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm.


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/37/ES ( 2013. gada 26. jūnijs ), ar ko groza Direktīvu 2003/98/EK par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu  Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               27.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 175/1

         EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2013/37/ES
   (2013. gada 26. jūnijs),
   ar ko groza Direktīvu 2003/98/EK par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 114. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
   saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (2),
   tā kā:

               (1)

               Dokumenti, ko rada dalībvalstu valsts sektora iestādes, veido plašu, daudzveidīgu un vērtīgu resursu kopumu, kas var veicināt uz zināšanām balstītu ekonomiku.

               (2)

               Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/98/EK (2003. gada 17. novembris) par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu (3) izveido minimālu noteikumu kopumu, kas reglamentē dalībvalstu valsts sektora iestāžu rīcībā esošo dokumentu atkalizmantošanu un praktiskus līdzekļus atkalizmantošanas veicināšanai.

               (3)

               Brīvi pieejamu datu politika, kas veicina valsts sektora informācijas plašu pieejamību un atkalizmantošanu privātiem vai komerciāliem mērķiem, paredzot minimālus juridiskus, tehniskus vai finansiālus ierobežojumus vai vispār tos neparedzot, un kas veicina informācijas apriti ne vien uzņēmēju, bet visas sabiedrības vajadzībām, var dot būtisku impulsu tādu jaunu pakalpojumu attīstībai, kuru pamatā ir jauni šādas informācijas kombinēšanas un izmantošanas veidi, stimulēt ekonomikas izaugsmi un veicināt sociālo līdzdalību. Lai to panāktu, Savienības līmenī jāizveido vienlīdzīgi darbības apstākļi un jāvienojas par to, vai ir atļauts atkalizmantot dokumentus, taču šādus apstākļus nav iespējams izveidot, ja dalībvalstīs vai attiecīgās valsts sektora iestādēs saglabājas atšķirīgi noteikumi un prakse.

               (4)

               Atļauja atkalizmantot valsts sektora iestāžu rīcībā esošos dokumentus sniedz papildu labumu gan atkalizmantotājiem, tiešajiem lietotājiem un sabiedrībai kopumā, gan daudzos gadījumos arī pašai valsts sektora iestādei, jo tiek veicināta pārredzamība un pārskatatbildība, turklāt atkalizmantotāju un tiešo lietotāju sniegtās atsauksmes ļauj attiecīgajai valsts sektora iestādei uzlabot savāktās informācijas kvalitāti.

               (5)

               Kopš 2003. gada, kad tika pieņemts pirmais noteikumu kopums par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu, datu, tostarp publisko datu, apjoms pasaulē ir strauji pieaudzis un tiek radīti un vākti jauna veida dati. Līdztekus tam patlaban tiek novērota nepārtraukta attīstība datu analīzes, izmantošanas un apstrādes tehnoloģiju jomā. Šī straujā tehnoloģiju attīstība ļauj radīt jaunus pakalpojumus un lietojumus, kuru pamatā ir datu izmantošana, apkopošana vai kombinēšana. 2003. gadā pieņemtie noteikumi vairs neatbilst šīm straujajām pārmaiņām, un tādējādi pastāv risks, ka publisko datu atkalizmantošanas sniegtās ekonomiskās un sociālās iespējas var palikt neizmantotas.

               (6)

               Vienlaikus dalībvalstis ir izstrādājušas atkalizmantošanas politiku saskaņā ar Direktīvu 2003/98/EK, un dažās no tām attiecībā uz brīvi pieejamiem datiem ir ieviestas vērienīgas pieejas, kuru mērķis ir atvieglot iedzīvotājiem un uzņēmumiem pieejamo publisko datu atkalizmantošanu, pārsniedzot direktīvā noteikto minimumu. Lai nepieļautu, ka dažādu dalībvalstu atšķirīgie noteikumi kļūst par šķērsli preču un pakalpojumu pārrobežu piedāvāšanai, un nodrošinātu salīdzināmu publisko datu kopumu atkalizmantojamību uz tiem balstītos Eiropas mēroga lietojumos, ir nepieciešama minimāla saskaņošana, lai noteiktu, kādi publiskie dati ir pieejami informācijas atkalizmantošanai iekšējā informācijas tirgū saskaņā ar attiecīgo piekļuves režīmu.

               (7)

               Direktīvā 2003/98/EK nav paredzēts pienākums attiecībā uz piekļuvi dokumentiem vai pienākums atļaut dokumentu atkalizmantošanu. Lēmumu atļaut vai neatļaut atkalizmantošanu pieņem dalībvalstis vai attiecīgā valsts sektora iestāde. Tajā pašā laikā Direktīvas 2003/98/EK pamatā ir valstu noteikumi par piekļuvi dokumentiem, un tāpēc saskaņā ar minēto direktīvu netiek prasīts atļaut atkalizmantot dokumentus, kuriem piekļuve ir ierobežota (piemēram, dalībvalsts noteikumi paredz ierobežotu piekļuvi, nosakot, ka dokumenti ir pieejami tikai tiem iedzīvotājiem vai uzņēmumiem, kuri var pierādīt, ka ir īpaši ieinteresēti piekļūt dokumentiem) vai liegta (piemēram, dalībvalstu noteikumi aizliedz piekļuvi dokumentu konfidenciālā rakstura dēļ, kas cita starpā ir balstīts uz valsts drošības, aizsardzības, sabiedriskās drošības apsvērumiem). Dažas dalībvalstis atkalizmantošanas tiesības ir skaidri sasaistījušas ar šīm piekļuves tiesībām, proti, nosakot, ka visi vispārpieejami dokumenti ir atkalizmantojami. Citās dalībvalstīs saikne starp šiem diviem noteikumu kopumiem nav tik skaidra, un tas rada tiesisko nenoteiktību.

               (8)

               Tādēļ būtu jāgroza Direktīva 2003/98/EK, lai noteiktu skaidru pienākumu dalībvalstīm visus dokumentus atzīt par atkalizmantojamiem, ja vien piekļuve tiem netiek ierobežota vai liegta saskaņā ar valsts noteikumiem par piekļuvi dokumentiem un saskaņā ar citiem izņēmumiem, kas paredzēti šajā direktīvā. Ar šo direktīvu veikto grozījumu mērķis nav definēt vai mainīt dalībvalstīs noteiktos piekļuves režīmus, kas paliek to kompetencē.

               (9)

               Ņemot vērā Savienības tiesību aktus un dalībvalstu un Savienības starptautiskās saistības, jo īpaši tās, kas izriet no Bernes konvencijas par literatūras un mākslas darbu aizsardzību un Nolīguma par intelektuālā īpašuma tiesību komercaspektiem, dokumenti, uz kuriem trešām personām ir intelektuālā īpašuma tiesības, būtu jāizslēdz no Direktīvas 2003/98/EK darbības jomas. Ja trešā persona ir bijusi tāda dokumenta sākotnējais intelektuālā īpašuma tiesību īpašnieks, kurš ir bibliotēku, tostarp universitāšu bibliotēku, muzeju un arhīvu rīcībā, un šo tiesību termiņš vēl nav beidzies, minētais dokuments šīs direktīvas nolūkiem būtu jāuzskata par dokumentu, uz kuru trešām personām ir intelektuālā īpašuma tiesības.

               (10)

               Direktīvai 2003/98/EK būtu jāattiecas uz tādiem dokumentiem, kuru sagatavošana ietilpst attiecīgo valsts sektora iestāžu publiskajos uzdevumos, kas noteikti dalībvalstu tiesību aktos vai citos saistošos noteikumos. Ja šādu noteikumu nav, publiski uzdevumi būtu jādefinē atbilstīgi dalībvalstu ierastajai administratīvajai praksei ar noteikumu, ka publiskā uzdevuma darbības joma ir pārredzama un to ir iespējams pārskatīt. Publiskie uzdevumi varētu būt definēti vispārīgi vai atsevišķi konkrētām valsts sektora iestādēm.

               (11)

               Šī direktīva būtu jāīsteno un jāpiemēro pilnīgā saskaņā ar personas datu aizsardzības principiem atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (4). Jo īpaši ir vērts atzīmēt, ka saskaņā ar minēto direktīvu dalībvalstīm būtu jāparedz noteikumi par personas datu likumīgu apstrādi. Turklāt viens no minētās direktīvas principiem paredz, ka personas datu apstrāde pēc to savākšanas nedrīkst notikt tādā veidā, kas būtu nesavienojams ar konkrētajiem, precīzi formulētajiem un likumīgajiem mērķiem, kuriem minētie dati vākti.

               (12)

               Direktīvai 2003/98/EK nebūtu jāskar tiesības, tostarp ekonomiskās un nemateriālās tiesības, kuras valsts sektora iestāžu darbiniekiem varētu būt saskaņā ar valsts noteikumiem.

               (13)

               Turklāt, ja kāds dokuments ir pieejams atkalizmantošanai, attiecīgajai valsts sektora iestādei būtu jāsaglabā tiesības dokumentu izmantot.

               (14)

               Direktīvas 2003/98/EK darbības joma būtu jāattiecina arī uz bibliotēkām, tostarp universitāšu bibliotēkām, muzejiem un arhīviem.

               (15)

               Viens no galvenajiem iekšējā tirgus izveides mērķiem ir radīt apstākļus, kas veicinātu Savienības mēroga pakalpojumu attīstību. Bibliotēkās, muzejos un arhīvos ir ievērojams daudzums vērtīgu valsts sektora informācijas resursu, jo īpaši kopš digitalizācijas projekti ir daudzkāršojuši neaizsargātu digitālu materiālu apjomu. Šie kultūras mantojuma krājumi un ar tiem saistītie metadati veido potenciālu pamatu digitāla satura produktiem un pakalpojumiem, un tiem ir milzīgs inovatīvas atkalizmantošanas potenciāls tādās nozarēs kā izglītība un tūrisms. Plašākām iespējām publisku kultūras materiālu atkalizmantošanai cita starpā būtu jāļauj Savienības uzņēmumiem izmantot šo potenciālu un dot ieguldījumu ekonomikas izaugsmē un jaunu darbavietu radīšanā.

               (16)

               Dalībvalstu noteikumi un prakse attiecībā uz publisku kultūras resursu izmantošanu ievērojami atšķiras, un tas rada šķēršļus šo resursu ekonomiskā potenciāla īstenošanai. Bibliotēkām, muzejiem un arhīviem turpinot ieguldīt līdzekļus digitalizācijā, daudzas no šīm iestādēm jau ir darījušas neaizsargātu saturu pieejamu atkalizmantošanai, bet citas aktīvi meklē iespējas atkalizmantot to rīcībā esošo saturu. Taču, tā kā šīs iestādes darbojas ļoti atšķirīgā normatīvajā un kultūras vidē, kultūras nozares iestāžu satura izmantošanas prakse ir attīstījusies dažādi.

               (17)

               Tā kā atšķirības valstu noteikumos un praksē vai arī to neskaidrība traucē iekšējā tirgus netraucētu darbību un pienācīgu informācijas sabiedrības attīstību Savienībā, būtu jāveic bibliotēkās, muzejos un arhīvos uzkrāto publisko kultūras materiālu atkalizmantošanas valstu noteikumu un prakses minimāla saskaņošana.

               (18)

               Direktīvas 2003/98/EK darbības jomas paplašināšanai būtu jāattiecas tikai uz triju veidu kultūras iestādēm – bibliotēkām, tostarp universitāšu bibliotēkām, muzejiem un arhīviem, jo to krājumi ir un aizvien vairāk būs vērtīgs materiāls atkalizmantošanai daudzos produktos, piemēram, mobilajās lietojumprogrammās. Citām kultūras iestādēm (piemēram, orķestriem, operām, baletiem un teātriem), tostarp arhīviem, kas ir daļa no šīm iestādēm, nebūtu jāietilpst šajā darbības jomā to izpildītājmākslas specifikas dēļ. Tā kā uz gandrīz visu šo iestāžu materiālu attiecas trešo pušu intelektuālā īpašuma tiesības un tāpēc tas neietilptu minētās direktīvas darbības jomā, to iekļaušanai darbības jomā būtu niecīga ietekme.

               (19)

               Digitalizācija ir svarīgs veids, kā nodrošināt labāku piekļuvi kultūras materiāliem un to atkalizmantošanu izglītībai, darbam vai izklaidei. Tā arī piedāvā ievērojamas ekonomiskas iespējas, atvieglojot kultūras materiālu iekļaušanu digitālajos pakalpojumos un produktos un tādējādi atbalstot darbavietu radīšanu un izaugsmi. Šie aspekti citu starpā uzsvērti Eiropas Parlamenta 2010. gada 5. maija rezolūcijā “Europeana – nākamie soļi” (5), Komisijas 2011. gada 27. oktobra Ieteikumā 2011/711/ES par kultūras materiālu digitalizāciju, pieejamību tiešsaistē un digitālu saglabāšanu (6) un Padomes 2012. gada 10. maija secinājumos par kultūras materiālu digitalizāciju, pieejamību tiešsaistē un digitālu saglabāšanu (7). Šie dokumenti nosaka turpmāko virzību juridisko, finansiālo un organizatorisko jautājumu risināšanai saistībā ar Eiropas kultūras mantojuma digitalizāciju un ievietošanu tiešsaistē.

               (20)

               Lai atvieglotu atkalizmantošanu, valsts sektora iestādēm, ja tas ir iespējams un lietderīgi, būtu jādara dokumenti pieejami atvērtā un mašīnlasāmā formātā un kopā ar to metadatiem, kuru precizitātes un detalizācijas līmenis ir tik augsts, cik vien iespējams, tādā formā, kas nodrošina savietojamību, piemēram, apstrādājot tos atbilstīgi principiem, kuri reglamentē saderības un izmantojamības prasības telpiskajai informācijai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2007/2/EK (2007. gada 14. marts), ar ko izveido Telpiskās informācijas infrastruktūru Eiropas Kopienā (INSPIRE) (8).

               (21)

               Dokuments būtu jāuzskata par esošu mašīnlasāmā formātā, ja tas ir datnes formātā, kas ir strukturēta tā, lai lietojumprogramma viegli varētu tajā noteikt, atpazīt un atlasīt no tā specifiskus datus. Datnēs šifrēti dati, kas strukturēti mašīnlasāmā formātā, ir mašīnlasāmi dati. Mašīnlasāmi formāti var būt gan atvērti formāti, gan komerciāli formāti; tiem var būt un var nebūt formāli standarti. Datnes formātā šifrēti dokumenti, kuru automātiskā apstrāde ir ierobežota, jo datus no šiem dokumentiem nav iespējams atlasīt vai ir sarežģīti to izdarīt, nebūtu jāuzskata par dokumentiem mašīnlasāmā formātā. Attiecīgos gadījumos dalībvalstīm būtu jāveicina atvērtu mašīnlasāmu formātu lietošana.

               (22)

               Ja valsts sektora iestādes par dokumentu atkalizmantošanu iekasē maksu, šai maksai principā nebūtu jāpārsniedz robežizmaksas. Tomēr jo īpaši būtu jāņem vērā nepieciešamība netraucēt tādu valsts sektora iestāžu normālu darbību, no kurām prasa, lai tās segtu nozīmīgu daļu no savām izmaksām, kas saistītas ar tām uzticēto publisko uzdevumu veikšanu, vai izmaksām, kas saistītas ar atsevišķu atkalizmantošanai nodotu dokumentu savākšanu, izgatavošanu, reproducēšanu un izplatīšanu. Šādos gadījumos valsts sektora iestādēm būtu jāvar iekasēt maksu, kas ir augstāka par robežizmaksām. Šī maksa būtu jānosaka atbilstīgi objektīviem, pārredzamiem un pārbaudāmiem kritērijiem, un kopējie ieņēmumi no dokumentu sagādāšanas un atkalizmantošanas atļaušanas nedrīkstētu pārsniegt savākšanas, izgatavošanas, reproducēšanas un izplatīšanas izmaksas kopā ar samērīgu peļņu no kapitāla ieguldījumiem. Prasībai gūt ieņēmumus, lai segtu ievērojamu daļu no valsts sektora iestāžu izmaksām, kas saistītas ar publisko uzdevumu veikšanu, vai izmaksām, kas saistītas ar atsevišķu dokumentu savākšanu, izgatavošanu, reproducēšanu un izplatīšanu, nav jābūt likumā noteiktai prasībai un tā var izrietēt, piemēram, no dalībvalsts administratīvās prakses. Dalībvalstīm būtu regulāri jāpārskata šāda prasība.

               (23)

               Bibliotēkām, muzejiem un arhīviem arī būtu jāļauj iekasēt maksas, kas pārsniedz robežizmaksas, tādēļ, lai netraucētu to normālu darbību. Šādu valsts sektora iestāžu gadījumā kopējiem ieņēmumiem no dokumentu sagādāšanas un atkalizmantošanas atļaušanas attiecīgajā pārskata periodā nebūtu jāpārsniedz savākšanas, izgatavošanas, reproducēšanas, izplatīšanas un tiesību iegūšanas izmaksas kopā ar samērīgu peļņu par ieguldījumiem. Attiecībā uz bibliotēkām, muzejiem un arhīviem un paturot prātā to specifiku, samērīgas peļņas no kapitāla ieguldījumiem aprēķināšanai varētu izmantot privātajā sektorā iekasētās maksas par identisku vai līdzīgu dokumentu atkalizmantošanu.

               (24)

               Šajā direktīvā noteiktie maksimālie ierobežojumi maksai neskar dalībvalstu tiesības piemērot zemākas maksas vai vispār nepiemērot maksu.

               (25)

               Dalībvalstīm būtu jānosaka kritēriji, lai iekasētu maksas, kas pārsniedz robežizmaksas. Šim nolūkam dalībvalstis var, piemēram, noteikt šādus kritērijus valsts noteikumos vai izraudzīties piemērotu iestādi vai iestādes, kas pašas nav valsts sektora iestādes, un kas ir kompetentas noteikt šādus kritērijus. Šādai iestādei vajadzētu būt organizētai saskaņā ar dalībvalstu konstitucionālajām un tiesību sistēmām. Tā varētu būt jau esoša iestāde ar budžeta izpildes pilnvarām un politisku atbildību.

               (26)

               Attiecībā uz jebkuru dokumenta atkalizmantošanu valsts sektora iestādes var atkalizmantotājam izvirzīt nosacījumus, vajadzības gadījumā ar licences palīdzību, piemēram, sniegt norādi uz avotu un norādi uz to, vai atkalizmantotājs dokumentā ir veicis kādas izmaiņas. Izsniedzot licences valsts sektora informācijas atkalizmantošanai, jebkurā gadījumā būtu jānosaka iespējami mazāk ierobežojumu atkalizmantošanai, piemēram, nosakot tos tikai attiecībā uz avota norādi. Nozīmīgai lomai šajā ziņā vajadzētu būt arī tiešsaistē pieejamām atklātajām licencēm, kuras piešķir plašākas atkalizmantošanas tiesības bez tehnoloģiskiem, finansiāliem vai ģeogrāfiskiem ierobežojumiem un balstās uz brīvi pieejamu datu formātiem. Tādēļ dalībvalstīm būtu jāveicina atklāto licenču izmantošana, kurai galu galā būtu jākļūst par ierastu praksi visā Savienībā.

               (27)

               Komisija ir atbalstījusi valsts sektora informācijas progresa ziņojumu izveidi tiešsaistē, kuros būtu attiecīgie izpildes rādītāji attiecībā uz valsts sektora informācijas atkalizmantošanu visās dalībvalstīs. Regulāra progresa ziņojumu atjaunināšana veicinās informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm un informācijas pieejamību par politiku un praksi visā Savienībā.

               (28)

               Tiesību aizsardzības līdzekļos būtu jāiekļauj iespēja, ka pārskatīšanu veic objektīva iestāde. Šī iestāde varētu būt jau pastāvoša valsts iestāde, piemēram, valsts konkurences padome, valsts dokumentu pieejamības iestāde vai valsts tiesu iestāde. Šādu iestādi izveido saskaņā ar dalībvalstu konstitucionālajām un tiesību sistēmām, neskarot citus tiesību aizsardzības līdzekļus, kas citādi ir pieejami tiem, kuri iesniedz atkalizmantošanas pieprasījumu. Tomēr tā nedrīkstētu būt saistīta ar dalībvalsts mehānismu, ar kuru nosaka kritērijus tādas maksas iekasēšanai, kas pārsniedz robežizmaksas. Tiesību aizsardzības līdzekļos būtu jāiekļauj iespēja pārskatīt negatīvus lēmumus un arī tādus lēmumus, kas, lai gan atļauj atkalizmantošanu, tomēr var kā citādi ietekmēt pieprasītāju, īpaši lēmumus par piemērotajiem maksas iekasēšanas noteikumiem. Pārskatīšanas procesam vajadzētu būt ātram un atbilst strauji mainīgā tirgus vajadzībām.

               (29)

               Izstrādājot dokumentu atkalizmantošanas principus, būtu jāievēro konkurences noteikumi, ciktāl iespējams izvairoties no ekskluzīviem līgumiem starp valsts sektora iestādēm un privātiem partneriem. Tomēr dažkārt var būt nepieciešamas ekskluzīvas tiesības uz konkrētu valsts sektora dokumentu atkalizmantošanu, lai sniegtu pakalpojumu, kas būtisks vispārējām sabiedrības interesēm. Tas tā cita starpā var būt gadījumā, kad neviens komerciāls izdevējs nebūtu gatavs publicēt informāciju, ja tam netiktu piešķirtas šādas ekskluzīvas tiesības. Lai ņemtu to vērā, Direktīva 2003/98/EK ļauj slēgt ekskluzīvus līgumus ar noteikumu, ka tie tiek regulāri pārskatīti, ja ekskluzīvas tiesības ir vajadzīgas pakalpojuma sniegšanai sabiedrības interesēs.

               (30)

               Paplašinot Direktīvas 2003/98/EK darbības jomu, lai tā attiektos arī uz bibliotēkām, tostarp universitāšu bibliotēkām, muzejiem un arhīviem, ir jāņem vērā dalībvalstīs pastāvošās atšķirības to kultūras resursu digitalizācijā, kas nav pienācīgi reglamentēti pašreizējos direktīvas noteikumos par ekskluzīviem līgumiem. Bibliotēkām, tostarp universitāšu bibliotēkām, muzejiem, arhīviem un privātajiem partneriem ir neskaitāmi sadarbības līgumi, kas ir saistīti ar kultūras resursu digitalizāciju un ar kuriem piešķir ekskluzīvas tiesības privātajiem partneriem. Prakse liecina, ka šādas publiskās un privātās partnerības var veicināt kultūras krājumu lietderīgu izmantošanu un vienlaikus paātrināt kultūras mantojuma pieejamību sabiedrībai.

               (31)

               Ja ekskluzīvās tiesības attiecas uz kultūras resursu digitalizāciju, var būt nepieciešams zināms ekskluzivitātes laikposms, lai dotu privātajam partnerim iespēju atpelnīt ieguldītos līdzekļus. Tomēr minētajam laikposmam vajadzētu būt ierobežotam laikā un iespējami īsam, lai ievērotu principu, ka neaizsargātajam materiālam pēc digitalizēšanas joprojām jābūt neaizsargātam. Laikposmam, uz kuru piešķir ekskluzīvas tiesības digitalizēt kultūras resursus, principā nebūtu jāpārsniedz 10 gadi. Jebkurš ekskluzivitātes laikposms, kas pārsniedz 10 gadus, būtu jāpārskata, lai ņemtu vērā tehnoloģiskās, finansiālās un administratīvās pārmaiņas, kas attiecīgajā jomā notikušas kopš līguma noslēgšanas. Turklāt ikvienai publiskā un privātā sektora partnerībai kultūras resursu digitalizācijai būtu jāpiešķir partnerībā esošajai kultūras iestādei neierobežotas tiesības attiecībā uz digitalizētu kultūras resursu izmantošanu pēc līguma beigām.

               (32)

               Lai pienācīgi ņemtu vērā līgumus un citas vienošanās, ar kuriem piešķir ekskluzīvas tiesības un kas noslēgti pirms šīs direktīvas stāšanās spēkā, būtu jāizveido piemēroti pārejas pasākumi, ar kuriem aizsargā attiecīgo pušu intereses gadījumos, kad uz tām piešķirtajām ekskluzīvajām tiesībām neattiecas šajā direktīvā noteiktie izņēmumi. Šiem pārejas pasākumiem būtu jāļauj paturēt spēkā pušu ekskluzīvās tiesības, kamēr beidzas līgums, vai beztermiņa vai ļoti garu līgumu gadījumā – pietiekami ilgi, lai puses varētu veikt piemērotus pasākumus. Lai izvairītos no situācijām, kad līgumi vai citas ilgtermiņa vienošanās, kas neatbilst šai direktīvai, tiek noslēgtas ar mērķi apiet nākotnē pieņemamos dalībvalstu aktus, ar kuriem transponē direktīvu, šie pārejas pasākumi nebūtu jāattiecina uz līgumiem vai vienošanām, kas noslēgti pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā, bet pirms to dalībvalstu tiesību aktu piemērošanas, ar kuriem transponē šo direktīvu. Tāpēc līgumiem un citām vienošanām, kas noslēgti pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā, bet pirms valsts transponēšanas pasākumu piemērošanas sākuma datuma, būtu jāatbilst šai direktīvai, sākot ar datumu, kad piemēro dalībvalstu tiesību aktus, ar kuriem transponē šo direktīvu.

               (33)

               Tā kā šīs direktīvas mērķi, proti, atvieglot uz valsts sektora dokumentiem balstītu Savienības mēroga informācijas produktu un pakalpojumu izveidi, lai nodrošinātu efektīvu valsts sektora dokumentu pārrobežu izmantošanu, no vienas puses, privātiem uzņēmumiem, jo īpaši mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, saistībā ar informācijas produktiem un pakalpojumiem ar pievienoto vērtību, kā arī, no otras puses, iedzīvotājiem, lai vienkāršotu informācijas brīvu apriti un komunikāciju, nav pietiekami labi sasniedzami dalībvalstīs, un tāpēc, ņemot vērā ierosināto darbību būtībai raksturīgo Eiropas mērogu, ir labāk sasniedzami Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar subsidiaritātes principu, kā paredzēts Līguma par Eiropas Savienības darbību 5. pantā. Saskaņā ar proporcionalitātes principu, kā noteikts minētajā pantā, šajā direktīvā paredzēti vienīgi tie pasākumi, kas ir vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai.

               (34)

               Šajā direktīvā ir ievērotas pamattiesības un principi, kas jo īpaši atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, tostarp personas datu aizsardzība (8. pants) un tiesības uz īpašumu (17. pants). Nevienu no šīs direktīvas noteikumiem nebūtu jāinterpretē vai jāīsteno tādā veidā, kas ir pretrunā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijai.

               (35)

               Ir jānodrošina, ka dalībvalstis ziņo Komisijai par valsts sektora informācijas atkalizmantošanas apjomu, nosacījumiem, saskaņā ar kuriem tā ir publiskota, un tiesību aizsardzības praksi.

               (36)

               Iepriekš apspriežoties ar ieinteresētajām personām, Komisijai, izdodot pamatnostādnes, īpaši attiecībā uz ieteicamajiem licencēšanas standartiem un formātiem, datu kopām un maksu par dokumentu atkalizmantošanu, būtu jāpalīdz dalībvalstīm īstenot šo direktīvu konsekventi.

               (37)

               Tādēļ būtu attiecīgi jāgroza Direktīva 2003/98/EK,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvu 2003/98/EK groza šādi:

               1)

               direktīvas 1. pantu groza šādi:

                           a)

                           panta 2. punktu groza šādi:

                                       i)

                                       a) apakšpunktu aizstāj ar šādu:

                                                   “a)

                                                   dokumentiem, kuru sagādāšana ir darbība, kas neietilpst attiecīgo valsts sektora iestāžu publiskā uzdevuma jomā, kā tas noteikts ar dalībvalsts tiesību aktiem vai citiem saistošiem noteikumiem, vai, ja šādu noteikumu nav, kā definēts atbilstīgi attiecīgās dalībvalsts parastajai administratīvajai praksei ar noteikumu, ka publisko uzdevumu darbības joma ir pārredzama un to ir iespējams pārskatīt;”;

                                       ii)

                                       c) apakšpunktu aizstāj ar šādu:

                                                   “c)

                                                   dokumentiem, kuriem piekļuve nav atļauta atbilstīgi dalībvalstu noteiktiem piekļuves režīmiem, tostarp pamatojoties uz:

                                                               —

                                                               valsts drošības aizsardzību (t. i., valsts drošību), aizsardzību vai sabiedrisko drošību,

                                                               —

                                                               statistikas datu konfidencialitāti,

                                                               —

                                                               komerciālu konfidencialitāti (piemēram, uzņēmējdarbības, profesionālajiem vai uzņēmumu noslēpumiem);”;

                                       iii)

                                       iekļauj šādus punktus:

                                                   “ca)

                                                   dokumentiem, kuriem piekļuve ir ierobežota ar dalībvalstu noteiktiem piekļuves režīmiem, tostarp gadījumos, kad iedzīvotājiem vai uzņēmumiem ir jāpierāda, ka tie ir īpaši ieinteresēti iegūt piekļuvi dokumentiem;

                                                   cb)

                                                   dokumentu daļām, kurās ir tikai logotipi, ģērboņi un zīmotnes;

                                                   cc)

                                                   dokumentiem, kuriem piekļuve ir liegta vai ierobežota ar piekļuves režīmiem, kas tiek pamatoti ar personu datu aizsardzību, un dokumentu daļām, kurām var piekļūt saskaņā ar šiem režīmiem un kas satur personas datus, kuru atkalizmantošana tiesību aktos ir definēta kā nesavienojama ar tiesību aktiem par personu aizsardzību saistībā ar personas datu apstrādi;”;

                                       iv)

                                       e) apakšpunktu aizstāj ar šādu:

                                                   “e)

                                                   dokumentiem, kuri ir izglītības un pētniecības iestāžu, tostarp tādu organizāciju, kas izveidotas, lai nodotu izpētes rezultātus, skolu un universitāšu, izņemot universitāšu bibliotēku, rīcībā, un;”;

                                       v)

                                       f) apakšpunktu aizstāj ar šādu:

                                                   “f)

                                                   dokumentiem, kuri ir kultūras iestāžu, izņemot bibliotēku, muzeju un arhīvu, rīcībā.”;

                           b)

                           panta 3. punktu aizstāj ar šādu:
                           “3.   Šī direktīva pamatojas uz dalībvalstīs spēkā esošajiem piekļuves režīmiem un neskar tos.”;

                           c)

                           panta 4. punktā vārdu “Kopienas” aizstāj ar vārdu “Savienības”;

               2)

               direktīvas 2. pantam pievieno šādus punktus:

                           “6.

                           “mašīnlasāms formāts” ir datnes formāts, kas ir strukturēts tā, lai lietojumprogrammas var viegli identificēt, atpazīt un iegūt no dokumenta specifiskus datus, tostarp atsevišķas faktoloģiskas vienības un to iekšējo struktūru;

                           7.

                           “atvērts formāts” ir datnes formāts, kas ir platformneatkarīgs un kas ir pieejamas sabiedrībai bez jebkādiem ierobežojumiem, kuri traucē dokumentu atkalizmantošanu;

                           8.

                           “formāls atvērts standarts” ir standarts, kas ir sistematizēts rakstiski, precīzi norādot uz specifikācijas prasībām attiecībā uz programmatūras sadarbspējas nodrošināšanu;

                           9.

                           “universitāte” ir jebkura valsts sektora iestāde, kas piedāvā pēc vidusskolas beigšanas apgūt augstāko izglītību un iegūt akadēmisku grādu.”;

               3)

               direktīvas 3. pantu aizstāj ar šādu:
               “3. pants
               Vispārējais princips
               1.   Ievērojot 2. punktu, dalībvalstis nodrošina, ka dokumenti, uz kuriem attiecas šī direktīva saskaņā ar 1. pantu, ir atkalizmantojami komerciāliem vai nekomerciāliem mērķiem saskaņā ar III un IV nodaļā izklāstītajiem nosacījumiem.
               2.   Attiecībā uz dokumentiem, uz kuriem bibliotēkām, tostarp universitāšu bibliotēkām, muzejiem un arhīviem ir intelektuālā īpašuma tiesības, gadījumos, kad ir atļauta šādu dokumentu atkalizmantošana, dalībvalstis nodrošina, ka šie dokumenti ir atkalizmantojami komerciāliem vai nekomerciāliem mērķiem saskaņā ar III un IV nodaļā izklāstītajiem nosacījumiem.”.

               4)

               direktīvas 4. panta 3. un 4. punktu aizstāj ar šādiem:
               “3.   Nelabvēlīga lēmuma gadījumā valsts sektora iestādes paziņo pieprasījuma iesniedzējam atteikuma pamatojumu, pamatojoties uz dalībvalstī pastāvošā piekļuves režīma attiecīgajiem noteikumiem vai arī valsts noteikumiem, kas pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, jo īpaši 1. panta 2. punkta a) līdz cc) apakšpunktu vai 3. pantu. Ja nelabvēlīgais lēmums ir pamatots ar 1. panta 2. punkta b) apakšpunktu, valsts sektora iestāde iekļauj norādi uz fizisko vai juridisko personu, kas ir tiesību subjekts, ja tas ir zināms, vai arī licenciāru, no kura valsts sektora iestāde ieguvusi attiecīgo materiālu. Bibliotēkām, tostarp universitāšu bibliotēkām, muzejiem un arhīviem šāda norāde nav jāiekļauj.
               4.   Jebkurā lēmumā par atkalizmantošanu iekļauj norādi uz tiesību aizsardzības līdzekļiem gadījumos, kad pieprasītājs vēlas pārsūdzēt lēmumu. Viena no tiesību aizsardzības līdzekļu izmantošanas iespējām ir pārskatīšana, ko veic objektīva pārskatīšanas iestāde ar attiecīgām specializētām zināšanām, piemēram, valsts konkurences iestāde, valsts dokumentu pieejamības iestāde vai valsts tiesu iestāde, kuras lēmumi ir saistoši attiecīgajai valsts sektora iestādei.”;

               5)

               direktīvas 5. pantu aizstāj ar šādu:
               “5. pants
               Pieejamie formāti
               1.   Valsts sektora iestādes dara dokumentus pieejamus jebkādā iepriekš esošā formātā vai valodā un, kad vien iespējams un lietderīgi, atvērtā mašīnlasāmā formātā kopā ar to metadatiem. Gan formātam, gan metadatiem, cik vien iespējams, būtu jāatbilst formāliem atvērtiem standartiem.
               2.   Šā panta 1. punkts neuzliek valsts sektora iestādēm pienākumu veidot vai pielāgot dokumentus vai izsniegt to izrakstus, lai ievērotu minētā punkta noteikumus, ja tas radītu nesamērīgas grūtības, kas pārsniedz vienkāršu darbību.
               3.   Pamatojoties uz šo direktīvu, nevar prasīt valsts sektora iestādēm turpināt izgatavot un glabāt noteikta veida dokumentus ar mērķi, lai privātas vai valsts sektora iestādes tos atkalizmantotu.”;

               6)

               direktīvas 6. pantu aizstāj ar šādu:
               “6. pants
               Maksas noteikšanas principi
               1.   Ja tiek iekasēta maksa par dokumentu atkalizmantošanu, minētā maksa nepārsniedz šo dokumentu reproducēšanas, nodrošināšanas un izplatīšanas robežizmaksas.
               2.   Šā panta 1. punktu nepiemēro:

                           a)

                           valsts sektora iestādēm, no kurām prasa, lai tās gūtu ieņēmumus ievērojamas daļas izmaksu segšanai, kas saistītas ar tām uzticēto publisko uzdevumu izpildi;

                           b)

                           izņēmuma kārtā – dokumentiem, attiecībā uz kuriem no attiecīgajām valsts sektora iestādēm prasa, lai tās gūtu pietiekamus ieņēmumus ievērojamas daļas izmaksu segšanai, kas saistītas ar dokumentu savākšanu, izgatavošanu, reproducēšanu un izplatīšanu. Šīs prasības ir noteiktas dalībvalsts tiesību aktos vai citos saistošos noteikumos. Ja šādu noteikumu nav, prasības nosaka saskaņā ar dalībvalsts ierasto administratīvo praksi;

                           c)

                           bibliotēkām, tostarp universitāšu bibliotēkām, muzejiem un arhīviem.

                     3.   Attiecīgās valsts sektora iestādes, kas minētas 2. punkta a) un b) apakšpunktā, aprēķina kopējo maksu, izmantojot objektīvus, pārredzamus un pārbaudāmus kritērijus, kuri jānosaka dalībvalstīm. Minēto iestāžu kopējie ieņēmumi no dokumentu sagādāšanas un atkalizmantošanas atļaušanas attiecīgajā pārskata periodā nepārsniedz savākšanas, izgatavošanas, reproducēšanas un izplatīšanas izmaksas kopā ar samērīgu peļņu no kapitāla ieguldījumiem. Maksu aprēķina, ievērojot grāmatvedības principus, kas ir piemērojami attiecīgajām valsts sektora iestādēm.
               4.   Ja maksu nosaka valsts sektora iestādes, kas minētas 2. punkta c) apakšpunktā, kopējie ieņēmumi no dokumentu sagādāšanas un atkalizmantošanas atļaušanas attiecīgajā pārskata periodā nepārsniedz savākšanas, izgatavošanas, reproducēšanas, izplatīšanas, saglabāšanas un tiesību iegūšanas izmaksas kopā ar samērīgu peļņu no kapitāla ieguldījumiem. Maksu aprēķina, ievērojot grāmatvedības principus, kas ir piemērojami attiecīgajām valsts sektora iestādēm.”;

               7)

               direktīvas 7. pantu aizstāj ar šādu:
               “7. pants
               Pārredzamība
               1.   Attiecībā uz standarta maksu par valsts iestāžu rīcībā esošo dokumentu atkalizmantošanu jebkurus piemērojamos nosacījumus un minētās maksas faktiskās summas, tostarp šādas maksas aprēķināšanas bāzi, nosaka iepriekš un publicē, izmantojot elektroniskos saziņas līdzekļus, ja tas ir iespējams un ir lietderīgi.
               2.   Attiecībā uz citu maksu par atkalizmantošanu, kas nav minēta 1. punktā, attiecīgās valsts sektora iestādes jau sākotnēji norāda, kādi faktori tiek ņemti vērā, aprēķinot šādu maksu. Attiecīgā valsts sektora iestāde pēc pieprasījuma arī norāda veidu, kādā šāda maksa ir aprēķināta attiecībā uz konkrēto atkalizmantošanas pieprasījumu.
               3.   Prasības, kas minētas 6. panta 2. punkta b) apakšpunktā, ir iepriekš noteiktas. Tās publicē, izmantojot elektroniskos saziņas līdzekļus, ja iespējams un ja tas ir lietderīgi.
               4.   Valsts sektora iestādes nodrošina, ka dokumentu atkalizmantošanas pieprasījuma iesniedzējus informē par pieejamiem tiesību aizsardzības līdzekļiem attiecībā uz tos skarošiem lēmumiem vai praksi.”.

               8)

               direktīvas 8. panta 1. punktu aizstāj ar šādu:
               “1.   Valsts sektora iestādes var atļaut atkalizmantot dokumentus bez nosacījumiem vai arī var paredzēt nosacījumus, attiecīgos gadījumos izmantojot licenci. Šie nosacījumi nevajadzīgi neierobežo atkalizmantošanas iespējas, un tos neizmanto, lai ierobežotu konkurenci.”;

               9)

               direktīvas 9. pantu aizstāj ar šādu:
               “9. pants
               Praktiskas metodes
               Dalībvalstis izveido praktiskas metodes, kas atvieglo atkalizmantošanai pieejamo dokumentu meklēšanu, piemēram, galveno dokumentu un attiecīgo metadatu aktīvu katalogus, kuriem, ja tas ir iespējams un lietderīgi, vajadzētu būt pieejamiem tiešsaistē un mašīnlasāmā formātā, un portālu vietnes, kam ir saites uz aktīvu katalogiem. Ja iespējams, dalībvalstis veicina dokumentu meklēšanu dažādās valodās.”;

               10)

               direktīvas 11. pantu groza šādi:

                           a)

                           panta 2. punktam pievieno šādu daļu:
                           “Šo punktu nepiemēro kultūras resursu digitalizācijai.”;

                           b)

                           iekļauj šādu punktu:
                           “2.a   Atkāpjoties no 1. punkta, ja uz kultūras resursu digitalizāciju attiecas ekskluzīvas tiesības, šādas ekskluzivitātes laikposms principā nepārsniedz 10 gadus. Ja minētais termiņš pārsniedz 10 gadus, tā ilgumu pārskata vienpadsmitajā gadā un attiecīgā gadījumā pēc tam reizi septiņos gados.
                           Vienošanās, ar kuru piešķir pirmajā daļā minētās ekskluzīvās tiesības, ir pārredzama un tiek darīta publiski pieejama.
                           Attiecībā uz ekskluzīvajām tiesībām, kas minētas pirmajā daļā, attiecīgajai valsts sektora iestādei bez maksas nodrošina to digitalizēto kultūras resursu kopiju, kas veido šādas vienošanās daļu. Šī kopija ir pieejama atkalizmantošanai pēc ekskluzivitātes laikposma beigām.”;

                           c)

                           panta 3. punktu aizstāj ar šādu:
                           “3.   Ekskluzīvas vienošanās, kas ir spēkā 2005. gada 1. jūlijā un uz kurām neattiecas izņēmumi saskaņā ar 2. punktu, tiek izbeigtas līguma darbības beigās vai katrā ziņā ne vēlāk kā 2008. gada 31. decembrī.”;

                           d)

                           pantam pievieno šādu punktu:
                           “4.   Neskarot 3. punktu, esošās ekskluzīvās vienošanās, kas ir spēkā 2013. gada 17. jūlijā un uz kurām neattiecas izņēmumi saskaņā ar 2. un 2.a punktu, tiek izbeigtas līguma darbības beigās vai katrā ziņā ne vēlāk kā 2043. gada 18. jūlijā.”;

               11)

               direktīvas 13. pantu aizstāj ar šādu:
               “13. pants
               Pārskatīšana
               1.   Komisija līdz 2018. gada 18. jūlijam pārskata šīs direktīvas piemērošanu un paziņo Eiropas Parlamentam un Padomei minētās pārskatīšanas rezultātus kopā ar priekšlikumiem par šīs direktīvas grozīšanu.
               2.   Dalībvalstis reizi 3 gados iesniedz Komisijai ziņojumu par valsts sektora informācijas pieejamību atkalizmantošanai, nosacījumiem, ar kādiem tā tiek darīta pieejama, un tiesību aizsardzības praksi. Pamatojoties uz minēto ziņojumu, kas tiek publiskots, dalībvalstis veic pārskatīšanu attiecībā uz 6. panta īstenošanu, jo īpaši attiecībā uz maksu, kas pārsniedz robežizmaksas.
               3.   Pārskatīšanā, kas minēta 1. punktā, jo īpaši pievēršas šīs direktīvas darbības jomai un ietekmei, tostarp tam, kādā mērā pieaugusi valsts sektora dokumentu atkalizmantošana, kāda ietekme bijusi principiem, kas piemēroti maksas noteikšanai un normatīva un administratīva rakstura oficiālo dokumentu atkalizmantošanai, mijiedarbībai starp datu aizsardzības noteikumiem un atkalizmantošanas iespējām, kā arī turpmākām iespējām uzlabot iekšējā tirgus pienācīgu darbību un Eiropas satura nozares attīstību.”

         2. pants
   1.   Dalībvalstis līdz 2015. gada 18. jūlijam pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Tās par tiem nekavējoties informē Komisiju.
   Tās piemēro minētos pasākumus no 2015. gada 18. jūlija.
   2.   Kad dalībvalstis pieņem minētos pasākumus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2013. gada 26. jūnijā

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         M. SCHULZ

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         A. SHATTER

      (1)  OV C 191, 29.6.2012., 129. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta 2013. gada 13. jūnija nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta) un Padomes 2013. gada 20. jūnija lēmums.

      (3)  OV L 345, 31.12.2003., 90. lpp.

      (4)  OV L 281, 23.11.1995., 31. lpp.

      (5)  OV C 81 E, 15.3.2011., 16. lpp.

      (6)  OV L 283, 29.10.2011., 39. lpp.

      (7)  OV C 169, 15.6.2012., 5. lpp.

      (8)  OV L 108, 25.4.2007., 1. lpp.


Svarīgs juridisks paziņojums

|

31995L0029

Padomes Direktīva 95/29/EK (1995. gada 29. jūnijs), ar ko groza Direktīvu 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā

Oficiālais Vēstnesis L 148 , 30/06/1995 Lpp. 0052 - 0063 CS.ES Nodaļa 03 Sējums 17 Lpp. 466  - 477 ET.ES Nodaļa 03 Sējums 17 Lpp. 466  - 477 HU.ES Nodaļa 03 Sējums 17 Lpp. 466  - 477 LT.ES Nodaļa 03 Sējums 17 Lpp. 466  - 477 LV.ES Nodaļa 03 Sējums 17 Lpp. 466  - 477 MT.ES Nodaļa 03 Sējums 17 Lpp. 466  - 477 PL.ES Nodaļa 03 Sējums 17 Lpp. 466  - 477 SK.ES Nodaļa 03 Sējums 17 Lpp. 466  - 477 SL.ES Nodaļa 03 Sējums 17 Lpp. 466  - 477

		Padomes Direktīva 95/29/EK(1995. gada 29. jūnijs),ar ko groza Direktīvu 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikāEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 43. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā saskaņā ar 13. panta 1. punktu Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīvā 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā [4] Komisijai jāiesniedz ziņojums, kam vēlams pievienot priekšlikumus, par maksimālo brauciena laiku, barošanas un dzirdīšanas intervāliem, atpūtas laiku, brīvām vietām un standartiem, kuriem atbilst transportlīdzekļi, lai pārvadātu konkrētus dzīvnieku veidus;tā kā Komisijas ziņojums, kas pamatos ar Zinātniskās veterinārās komitejas atzinumu, norāda, ka iepriekšminētajos jautājumos standartus var noteikt attiecībā uz konkrētu dzīvnieku veidiem, pamatojot ar zinātnes atziņām un pārbaudītu praksi;tā kā dažās dalībvalstīs ir noteikumi par brauciena laiku, barošanas un dzirdīšanas intervāliem, atpūtas laiku un brīvām vietām; tā kā šie noteikumi dažos gadījumos ir ārkārtīgi sīki izstrādāti, un dažas dalībvalstis tos izmanto, lai ierobežotu Kopienas iekšējo tirdzniecību ar dzīviem dzīvniekiem; tā kā dzīvnieku pārvadāšanā iesaistītajām personām nepieciešami skaidri noteikti kritēriji, lai tie spētu darboties Kopienas mērogā, nepārkāpjot valstu atšķirīgos noteikumus;tā kā, lai atceltu tehniskos šķēršļus dzīvu dzīvnieku tirdzniecībā un ļautu atbilstošajām tirgus organizācijām netraucēti darboties, vienlaicīgi nodrošinot dzīvnieku apmierinošu aizsardzību, iekšējā tirgus sakarā nepieciešams grozīt Direktīvas 91/628/EEK noteikumus, lai saskaņotu ceļojuma laiku un atpūtas laiku, barošanas un dzirdīšanas intervālus, kā arī brīvās vietas konkrētiem dzīvnieku veidiem;tā kā jāatļauj dalībvalstīm pieņemt stingrākus nosacījumus brauciena laikiem attiecībā uz tiem dzīvniekiem, kuri paredzēti nokaušanai, ja dzīvnieku transportēšana starp izbraukšanas un galamērķa vietu atrodas šo valstu teritorijā, vienlaicīgi izpildot Līguma vispārīgos noteikumus,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 91/628/EEK ar šo groza šādi:1. Direktīvas 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts tiek aizstāts ar šādu tekstu:"a) - pārvadāšanai bez komerciāla nolūka vai jebkuram individuālam dzīvniekam, kuru pavada fiziska persona, kas ir atbildīgs par dzīvnieku pārvadāšanas laikā,- lolojumdzīvnieku pārvadāšanai, kas pavada savu īpašnieku privātā braucienā."2. Direktīvas 2. panta 2. punktā:a) apakšpunktā e) vārdi "un izmitināti vismaz 10 stundas" tiek aizstāti ar vārdiem "un izmitināti 24 stundas";b) pievieno šādus apakšpunktus:"h) "atpūtas laiks" — nepārtraukts laiks braucienā, kurā dzīvnieki netiek pārvietoti ar transportlīdzekļiem;i) "pārvadātājs", ikviena fiziska vai juridiska persona, kura pārvadā dzīvniekus- savām vajadzībām vai- trešās personas vajadzībām, vai- nodrošina trešo personu ar dzīvnieku transporlīdzekļiem,ja šādai pārvadāšanai ir komerciāls raksturs un tā tiek veikta peļņas nolūkos."3. Direktīvas 3. panta 1. punktā iekļauj šādus apakšpunktus:"aa) - brīva vieta (izvietošanas blīvums) dzīvniekiem vismaz atbilst skaitļiem, kuri noteiki pielikuma VI nodaļā, attiecībā uz dzīvniekiem un transportlīdzekļiem minētajā nodaļā,- ceļojums laiks un atpūtas laiks, kā arī barošanas un dzirdīšanas intervāli konkrētiem dzīvnieku veidiem atbilst pielikuma VII nodaļā noteiktajam attiecībā uz dzīvniekiem minētajā nodaļā, neierobežojot Regulas (EEK) Nr. 3820/85 [5] noteikumus."4. Direktīvas 5. pantu aizstāj ar šādu tekstu:"5. pantsA. Dalībvalstis nodrošina, ka:1. ikviens pārvadātājs:a) ir:i) reģistrēts tādā veidā, kas ļauj kompetentai iestādei ātri identificēt tā personu, ja neievēro šīs direktīvas prasības;ii) uz to attiecas atļauja, kas derīga visiem mugurkaulnieku pārvadājumiem, kurus veic vienā no Direktīvas 90/675/EEK I pielikumā minētajām teritorijām, un kuru piešķir reģistrācijas dalībvalsts kompetenta iestāde vai — attiecībā uz uzņēmumiem, kas reģistrēti trešā valstī — Savienības dalībvalsts kompetenta iestāde, pamatojoties uz transporta uzņēmuma atbildīgās personas apņemšanos izpildīt Kopienā spēkā esošo veterināro tiesību aktu prasības.Rakstiskajā apņemšanās īpaši norāda, ka:- 2. daļā minētais pārvadātājs ir veicis visus nepieciešamos pasākumus, lai ievērotu šīs direktīvas prasības, ciktāl tās attiecas uz galamērķa vietu, un attiecībā uz eksportu uz trešām valstīm, ciktāl tās attiecas uz Kopienas tiesību aktos definēto galamērķa vietu,- neierobežojot pielikuma 1 A daļas 6. punkta b) apakšpunkta noteikumus, 2. punkta a) apakšpunkta minētie darbinieki ir saņēmuši īpašu apmācību uzņēmumā vai mācību iestādē, vai arī tiem ir līdzvērtīga praktiska pieredze, kas sniedz tiem prasmi, kāda nepieciešama rīcībai ar mugurkaulniekiem un to pārvadāšanai, kā arī, ja vajadzīgs, ļauj atbilstīgi aprūpēt pārvadājamos dzīvniekus;b) nepārvadā nevienu dzīvnieku vai neliek nevienu dzīvnieku pārvadāt tādā veidā, kas var dzīvniekam nodarīt kaitējumu vai radīt nevajadzīgas ciešanas;c) šajā direktīvā minēto dzīvnieku pārvadāšanā izmanto transportlīdzekļus, kas nodrošina atbilstību Kopienas prasībām attiecībā uz labturību pārvadāšanas laikā, un jo īpaši tām prasībām, kas noteiktas pielikumā, kā arī tām prasībām, kuras noteiks saskaņā ar 13. panta 1. punktu;2. pārvadātājs:a) uztic pārvadāšanu personālam ar vajadzīgām spējām, profesionālo kompetenci un zināšanām, kas noteikts 1. punkta a) apakšpunktā;b) attiecībā uz 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajiem dzīvniekiem, kurus paredzēts tirgot starp dalībvalstīm vai arī eksportēt uz trešām valstīm, kā arī gadījumos, kad brauciena laiks pārsniedz astoņas stundas, sagatavo maršruta plānu atbilstoši pielikuma VIII nodaļai, kuru brauciena laikā pievieno veselības sertifikātam, kā arī norāda pieturvietas un pārvietošanas punktus.Visam braucienam noformē vienu maršruta plānu saskaņā ar c) apakšpunktu;c) iesniedz b) apakšpunktā minēto maršruta plānu kompetentai iestādei, lai tā varētu noformēt veselības sertifikātu, kurā atzīmē šādu sertifikātu numuru vai numurus un kuru zīmogo izbraukšanas vietas veterinārārsts, kas arī paziņos par maršruta plāna esamību ar Animo sistēmas starpniecību;d) nodrošina:i) ka b) apakšpunktā minētā maršruta plāna oriģināleksemplārs- ir pienācīgi noformēts un ka to ir izpildījusi atbilstoša persona atbilstošā laikā,- ir pievienots veselības sertifikātam, kas atrodas pie sūtījuma visa brauciena laikā;ii) ka par pārvadāšanu atbildīgās personas- maršruta plānā norāda laikus un vietas, kurās pārvadājamie dzīvnieki baroti un dzirdīti brauciena laikā,- kad dzīvniekus eksportē uz trešām valstīm un ceļojuma laiks Kopienas teritorijā pārsniedz astoņas stundas, tām ir apliecināts maršruta plāns pēc pārbaudes, ko veikusi atļautā šķērsošanas punkta vai dalībvalsts noteiktā izbraukšanas punkta kompetentā iestāde (zīmogi un paraksts) pēc tam, kad valsts pilnvarots veterinārārsts ir pārbaudījis dzīvniekus un atzinis, ka tie spēj turpināt braucienu.Dalībvalstis var noteikt, ka iepriekšminētās veterinārās pārbaudes izmaksas sedz uzņēmējs, kurš eksportē dzīvniekus,- atgriežoties nosūta maršruta plānu izcelsmes vietas kompetentai iestādei.Tomēr, ja dzīvniekus eksportē uz trešām valstīm pa jūru un ceļojuma laiks pārsniedz astoņas stundas, tad piemēro tos pašus noteikumus;e) laika posmā, ko nosaka kompetentā iestāde, glabā b) apakšpunktā minēto maršruta plāna otru eksemplāru, kas pēc pieprasījuma jāiesniedz kompetentajai iestādei pārbaudei;f) pierāda, ievērojot pārvadājamo sugu, un ja brauciena ilgums paredz atbilstību VII nodaļas 4. punktam, ka ir veikti pasākumi, lai apmierinātu dzīvnieku vajadzību pēc barības un ūdens brauciena laikā pat tad, ja maina maršruta plānu vai ja braucienu pārtrauc tādu iemeslu dēļ, ko viņš nespēj kontrolēt;g) nodrošina, ka dzīvniekus bez kavēšanās pārved uz to galamērķa vietu;h) neierobežojot atbilstību pielikuma III nodaļas noteikumiem, nodrošina, ka to dzīvnieku sugas, kas minētas pielikuma VII nodaļā, ir piemēroti barotas un dzirdītas atbilstošos intervālos pārvadāšanas laikā;3. ka pieturvietas, kuras iepriekš saskaņotas ar 2. punktā minēto atbildīgo personu, regulāri pārbauda kompetentā iestāde, kas pārliecinās arī par to, ka dzīvnieki spēj turpināt braucienu;4. ka izmaksas, kas saistītas ar dzīvnieku barošanu, dzirdīšanu un atpūtas prasību izpildīšanu, sedz 1. punktā minētie uzņēmēji.B. Ikvienu piemērošanas procedūru, kas rodas no šī panta, pieņem saskaņā ar 17. pantā paredzēto procedūru."5. Direktīvas 8. pantu izsaka šādi:"8. pantsDalībvalstis nodrošina, lai saskaņā ar pārbaudes principiem un noteikumiem, kas izklāstīti Direktīvā 90/425/EEK, kompetentās iestādes pārbaudītu šīs direktīvas prasību izpildi, nediskriminējošā veidā pārbaudot:a) transportlīdzekļus un dzīvniekus pārvadāšanas laikā pa autoceļu;b) transportlīdzekļus un dzīvniekus, kurus atved galamērķa vietā;c) transportlīdzekļus un dzīvniekus tirgos, izbraukšanas vietās, pieturvietās un pārvietošanas punktos;d) datus pavaddokumentos.Šādas pārbaudes jāveic pienācīgam pārvadāto dzīvnieku skaitam katru gadu ikvienā dalībvalstī, un tās var veikt vienlaicīgi ar citām pārbaudēm.Katras dalībvalsts kompetentā iestāde iesniedz Komisijai gada ziņojumu, kurā norāda veikto pārbaužu skaitu iepriekšējā kalendārajā gadā attiecībā uz katru no a), b), c) un d) apakšpunktiem, kā arī norāda ziņas par katru pārkāpumu un tā rezultātā kompetentās iestādes veikto darbību.Turklāt, ja dalībvalsts kompetentās iestādes rīcībā ir informācija, kas vedina domāt par pārkāpumu, pārbaudes var veikt arī dzīvnieku pārvadāšanas laikā attiecīgās dalībvalsts teritorijā.Šis pants neietekmē pārbaudes to uzdevumu sakarā, ko nediskriminējošā veidā veic iestādes, kuras atbild par likumu vispārējo piemērošanu dalībvalstī."6. Direktīvas 9. panta 1. punktam pievieno šādu trešo apakšpunktu:"Par ikvienu pasākumu, ko veic atbilstoši otrajam apakšpunktam, kompetentās iestādes paziņo Animo tīklā saskaņā ar procedūrām, tostarp finanšu procedūrām, kuras nosaka saskaņā ar 17. pantā paredzēto procedūru."7. Direktīvas 10. pantu aizstāj ar šādu tekstu:"10. pants1. Ciktāl vajadzīgs, lai nodrošinātu šīs direktīvas vienādu piemērošanu, Komisijas eksperti var izdarīt pārbaudes uz vietas. Tādā gadījumā tie veic nediskriminējošas izlases veida pārbaudes, lai nodrošinātu, ka kompetentā iestāde pārrauga atbilstību šīs direktīvas prasībām.Komisija informē dalībvalstis par tādu pārbaužu rezultātiem.2. Pārbaudes, kas minētas 1. punktā, veic, sadarbojoties ar kompetento iestādi.3. Dalībvalsts, kuras teritorijā notiek pārbaude, sniedz ekspertiem visu palīdzību, kas tiem vajadzīga, lai izpildītu uzdevumu.4. Sīki izstrādātus noteikumus šā panta piemērošanai pieņem saskaņā ar 17. pantā noteikto procedūru."8. Direktīvas 11. pantu aizstāj ar šādu tekstu:"11. pants1. Piemēro Direktīvā 91/496/EEK paredzētos noteikumus, jo īpaši attiecībā uz pārbaužu organizēšanu un kontroli.2. Ievest, vest tranzītā un pārvadāt Kopienas teritorijā un caur to trešo valstu izcelsmes dzīvus dzīvniekus, uz kuriem attiecas šī direktīva, atļauts tikai tad, ja pārvadātājs:- sniedz rakstisku apņemšanos ievērot šīs direktīvas prasības, jo īpaši tās, kuras minētas 5. pantā, un ir veicis pasākumus to ievērošanai,- iesniedz maršruta plānu, kurš noformēts saskaņā ar 5. pantu.3. Bez tam, pārbaudot 2. panta prasību ievērošanu, robežkontroles punkta valsts pilnvarots veterinārārsts pārbauda atbilstību dzīvnieku labturības prasībām. Ja viņš konstatē, ka dzīvnieku barošanas un dzirdīšanas prasības nav ievērotas, viņš uz uzņēmēja rēķina veic 9. pantā minētos pasākumus.4. Sertifikātus vai dokumentus, kas paredzēti Direktīvas 91/496/EEK 4. panta 1. punkta trešajā ievilkumā, papildina saskaņā ar 17. pantā noteikto procedūru, lai ņemtu vērā šīs direktīvas prasības.Līdz šo pasākumu pieņemšanai piemēro attiecīgos valsts noteikumus, ievērojot Līgumā paredzētos vispārīgos noteikumus."9. Direktīvas 13. pantu aizstāj ar šādu tekstu:"13. pants1. Līdz 1995. gada 31. decembrim Komisija iesniedz Padomei priekšlikumus par tādu standartu noteikšanu, kādi jāievēro transportlīdzekļiem. Padome lemj par minētajiem priekšlikumiem ar kvalificētu balsu vairākumu.2. Padome, pieņemot lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu pēc Komisijas priekšlikuma, līdz 1996. gada 30. jūnijam nosaka Kopienas kritērijus, kādi jāievēro pieturvietās attiecībā uz uzņemšanas dienesta, barošanas, dzirdīšanas, kraušanas, izkraušanas un, ja vajadzīgs, konkrētu dzīvnieku veidu izmitināšanas, kā arī veselības prasībām, kas piemērojamas šādās pieturvietās.3. Līdz 1999. gada 31. decembrim Komisija iesniedz Padomei ziņojumu par dalībvalstu iegūto pieredzi kopš šīs direktīvas īstenošanas, kam var pievienot priekšlikumus, par kuriem Padome lemj ar kvalificētu balsu vairākumu.4. Līdz 1. un 2. punktā minēto noteikumu izpildei piemēro attiecīgos valsts noteikumus, ievērojot Līgumā noteiktos vispārīgos noteikumus."10. Direktīvas 16. pantu aizstāj ar šādu tekstu:"16. pants1. Dalībvalstis no šī direktīvas noteikumiem var atbrīvot dzīvnieku pārvietošanu konkrētās to teritoriju daļās, kuras minētas Direktīvas 90/675/EEK I pielikumā, lai ņemtu vērā tādu teritoriju nošķirtību no Kopienas teritorijas kontinentālās daļas.2. Dalībvalstis, kuras izmanto šādu iespēju, informē par pieņemtajiem pasākumiem citas dalībvalstis un Komisiju Pastāvīgajā veterinārijas komitejā."11. Direktīvas 18. panta 2. punktu aizstāj ar šādu:"2. Ja šo direktīvu pārkāpj atkārtoti vai ja pārkāpums saistīts ar smagām dzīvnieku ciešanām, dalībvalsts, neierobežojot citas sankcijas, pieņem nepieciešamos pasākumus, lai atlīdzinātu minētās nepilnības, tajā skaitā pārtrauc vai pat atsauc 5. panta A. daļas 1. punkta a) apakšpunkta ii) daļā minēto pilnvaru.Dalībvalstis, pārņemot noteikumus valsts tiesību aktos, nosaka pasākumus, ko tās veiks, lai atlīdzinātu minētās nepilnības."12. Direktīvas 18. pantu papildina ar šādu punktu:"3. Ja vienas tranzīta vai galapunkta dalībvalsts kompetentā iestāde konstatē, ka pārvadātāja uzņēmums neievēro šīs direktīvas noteikumus, tā nekavējoties sazinās ar tās dalībvalsts kompetento iestādi, kura izsniedza pilnvaru. Pēdējā veic visus nepieciešamos pasākumus, jo īpaši tos, kas noteikti 2. punktā. Tā paziņo par pieņemto lēmumu un iemesliem Komisijai un tās dalībvalsts kompetentai iestādei, kurā konstatēja pārkāpumu.Komisija regulāri informē par to pārējās dalībvalstis.4. Dalībvalstis, darbojoties saskaņā ar Direktīvas 89/608/EEK [6] noteikumiem, paredz viena otrai savstarpēju palīdzību šīs direktīvas piemērošanā, lai, jo īpaši, nodrošinātu atbilstību šī panta noteikumiem.Ja ir konstatēti smagi vai atkārtoti pārkāpumi un visas savstarpējās palīdzības iespējas ir izsmeltas, un pēc sazināšanās starp pusēm un Komisiju, tā dalībvalsts, kurā konstatēti pārkāpumi, var uz laiku aizliegt iesaistītajam pārvadātājam pārvadāt savā teritorijā dzīvniekus.5. Šis pants neietekmē valsts tiesību normas attiecībā uz sodiem."13. Direktīvas pielikuma I nodaļas A. iedaļas 2. punkta b) apakšpunktu papildina ar šādu tekstu:"Dzīvnieku nodalījumā jābūt pietiekamai telpai un katrā to līmenī jānodrošina piemērota ventilācija virs dzīvniekiem, kad tie atrodas dabīgā stāvus stāvoklī, kas nekādā gadījumā neierobežo dzīvnieku dabiskās kustības."14. Direktīvas I nodaļa A. iedaļa 2. punkta d) apakšpunktu aizstāj ar šādu tekstu:"d) Brauciena laikā dzīvniekiem jāsaņem ūdens un piemērota barība saskaņā ar intervāliem, kas šim mērķim noteikti VII nodaļā."15. Šīs direktīvas pielikuma nodaļas pievieno pielikumam.2. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai vēlākais līdz 1996. gada 31. decembrim izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Tomēr dalībvalstīm ir papildlaiks līdz 1997. gada 31. decembrim, kurā piemēro prasības, kas noteiktas VII nodaļas 3. punktā attiecībā uz transportlīdzekļiem, kuri norādīti minētās nodaļas 3., 6. un 7. punktā.Kad dalībvalstis pieņem šos pasākumus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu svarīgākos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1995. gada 29. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsJ. Barrot[1] OV C 250, 14.9.1993., 12. lpp.[2] OV C 20, 24.1.1994., 68. lpp.[3] OV C 127, 7.5.1994., 32. lpp.[4] OV L 340, 11.12.1991., 17. lpp., kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Lēmumu 92/438/EEK (OV L 243, 25.8.1992., 27. lpp.).[5] OV L 370, 31.12.1985., 1. lpp.[6] OV L 351, 2.12.1989., 34. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSNodaļas, kuras pievieno Direktīvas 91/628/EEK pielikumam"VI NODAĻA47. IZVIETOŠANAS BLĪVUMSA. MĀJAS NEPĀRNADŽIPārvadājumi pa dzelzceļu"NB:"Garu braucienu laikā kumeļiem un jauniem zirgiem jābūt iespējai apgulties.[1]Pieauguši zirgi | 1,75 m2 (0,7 × 2,5 m) [1] |Jauni zirgi (6-24 mēneši) (braucieniem līdz 48 stundām) | 1,2 m2 (0,6 × 2 m) |Jauni zirgi (6-24 mēneši) (braucieniem ilgāk par 48 stundām) | 2,4 m2 (1,2 × 2 m) |Poniji (mazāki par 144 cm) | 1 m2 (0,6 × 1,8 m) |Kumeļi (0-6 mēneši) | 1,4 m2 (1 × 1,4 m) |Šie skaitļi var atšķirties ne vairāk kā par 10 % pieaugušiem zirgiem un ponijiem un ne vairāk kā par 20 % jauniem zirgiem un kumeļiem atkarībā ne tikai no zirgu svara un lieluma, bet arī no to fiziskā stāvokļa, meteoroloģiskajiem apstākļiem un paredzamā brauciena laika.Pārvadājumi pa autoceļiem"NB:"Garu braucienu laikā kumeļiem un jauniem zirgiem jābūt iespējai apgulties.Pieauguši zirgi | 1,75 m2 (0,7 × 2,5 m) |Jauni zirgi (6-24 mēneši) (braucieniem līdz 48 stundām) | 1,2 m2 (0,6 × 2 m) |Jauni zirgi (6-24 mēneši) (braucieniem ilgāk par 48 stundām) | 2,4 m2 (1,2 × 2 m) |Poniji (mazāki par 144 cm) | 1 m2 (0,6 × 1,8 m) |Kumeļi (0-6 mēneši) | 1,4 m2 (1 × 1,4 m) |Šie skaitļi var atšķirties ne vairāk kā par 10 % pieaugušiem zirgiem un ponijiem un ne vairāk kā par 20 % jauniem zirgiem un kumeļiem atkarībā ne tikai no zirgu svara un lieluma, bet arī no to fiziskā stāvokļa, meteoroloģiskajiem apstākļiem un paredzamā brauciena laika.Gaisa pārvadājumiZirgu izvietošanas blīvums attiecībā pret platību0 — 100 kg | 0,42 m2 |100 — 200 kg | 0,66 m2 |200 — 300 kg | 0,87 m2 |300 — 400 kg | 1,04 m2 |400 — 500 kg | 1,19 m2 |500 — 600 kg | 1,34 m2 |600 — 700 kg | 1,51 m2 |700 — 800 kg | 1,73 m2 |Jūras pārvadājumiDzīvsvars (kg) | m2/dzīvnieks |200/300 | 0,90/1,175 |300/400 | 1,175/1,45 |400/500 | 1,45/1,725 |500/600 | 1,725/2 |600/700 | 2/2,25 |B. LIELLOPIPārvadājumi pa dzelzceļuKategorija | Aptuvens svars (kg) | Platība (m2) katram dzīvniekam |Mazi teļi | 55 | 0,30 līdz 0,40 |Vidēja lieluma teļi | 110 | 0,40 līdz 0,70 |Lieli teļi | 200 | 0,70 līdz 0,95 |Vidēja lieluma liellopi | 325 | 0,95 līdz 1,30 |Lieli liellopi | 550 | 1,30 līdz 1,60 |Ļoti lieli liellopi | >700 | [> 1,60] |Šie skaitļi var atšķirties atkarībā ne tikai no dzīvnieku svara un lieluma, bet arī no to fiziskā stāvokļa, meteoroloģiskajiem apstākļiem un paredzamā brauciena laika.Pārvadājumi pa autoceļiemKategorija | Aptuvens svars (kg) | Platība (m2) katram dzīvniekam |Mazi teļi | 50 | 0,30 līdz 0,40 |Vidēja lieluma teļi | 110 | 0,40 līdz 0,70 |Lieli teļi | 200 | 0,70 līdz 0,95 |Vidēja lieluma liellopi | 325 | 0,95 līdz 1,30 |Lieli liellopi | 550 | 1,30 līdz 1,60 |Ļoti lieli liellopi | >700 | [> 1,60] |Šie skaitļi var atšķirties atkarībā ne tikai no dzīvnieku svara un lieluma, bet arī no to fiziskā stāvokļa, meteoroloģiskajiem apstākļiem un paredzamā brauciena laika.Gaisa pārvadājumiKategorija | Aptuvens svars (kg) | Platība (m2) katram dzīvniekam |Teļi | 50 | 0,23 |70 | 0,28 |Liellopi | 300 | 0,84 |500 | 1,27 |Jūras pārvadājumiDzīvsvars (kg) | m2/dzīvnieks |200/300 | 0,81/1,0575 |300/400 | 1,0575/1,305 |400/500 | 1,305/1,5525 |500/600 | 1,5525/1,8 |600/700 | 1,8/2,025 |Grūsniem dzīvniekiem jāpiešķir par 10 % vairāk platības.C. AITAS/KAZASPārvadājumi pa dzelzceļuKategorija | Svars (kg) | Platība (m2) katram dzīvniekam |Cirptas aitas | < 55 | 0,20 līdz 0,30 |>55 | >0,30 |Necirptas aitas | < 55 | 0,30 līdz 0,40 |>55 | >0,40 |Grūsnas aitas pirms atnešanās | < 55 | 0,40 līdz 0,50 |>55 | > 0,50 |Kazas | < 35 | 0,20 līdz 0,30 |35 līdz 55 | 0,30 līdz 0,40 |>55 | 0,40 līdz 0,75 |Grūsnas kazas pirms atnešanās | < 55 | 0,40 līdz 0,50 |>55 | >0,50 |Iepriekš norādītā platība var atšķirties atkarībā no šķirnes, lieluma, fiziskā stāvokļa un dzīvnieku vilnas garuma, kā arī no meteoroloģiskajiem apstākļiem un brauciena laika.Pārvadājumi pa autoceļiemKategorija | Svars (kg) | Platība (m2) katram dzīvniekam |Cirptas aitas un jēri, kas sver 26 un vairāk kilogramus | < 55 | 0,20 līdz 0,30 |>55 | >0,30 |Necirptas aitas | < 55 | 0,30 līdz 0,40 |>55 | >0,40 |Grūsnas aitas pirms atnešanās | < 55 | 0,40 līdz 0,50 |>55 | >0,50 |Kazas | < 35 | 0,20 līdz 0,30 |35 līdz 55 | 0,30 līdz 0,40 |>55 | 0,40 līdz 0,75 |Grūsnas kazas pirms atnešanās | < 55 | 0,40 līdz 0,50 |>55 | >0,50 |Iepriekš norādītā platība var atšķirties atkarībā no šķirnes, lieluma, fiziskā stāvokļa un dzīvnieku vilnas garuma, kā arī no meteoroloģiskajiem apstākļiem un brauciena laika. Norāde: maziem jēriem var piešķirt platību, kas mazāka par 0,2 m2 katram dzīvniekam.Gaisa pārvadājumiAptuvens svars (kg) | Platība katrai aitai/kazai (m |25 | 0,20 |50 | 0,30 |75 | 0,40 |Jūras pārvadājumiDzīvsvars (kg) | m2/dzīvnieks |20/30 | 0,24/0,265 |30/40 | 0,265/0,290 |40/50 | 0,290/0,315 |50/60 | 0,315/0,34 |60/70 | 0,34/0,39 |D. CŪKASPārvadājumi pa dzelzceļu un autoceļiemVisām cūkām jābūt iespējai vismaz nogulties un nostāties dabīgā stāvus stāvoklī.Lai ievērotu šīs obligātās prasības, izvietošanas blīvumam cūkām ar aptuveno svaru 100 kg nevajadzētu pārsniegt 235 kg/m2Cūku šķirne, lielums un fiziskais stāvoklis var nozīmēt, ka iepriekšminētā obligātā platība ir jāpalielina; platības palielināšana par lielākais 20 % var būt nepieciešama atkarībā no meteoroloģiskajiem apstākļiem un brauciena laika.Gaisa pārvadājumiIzvietošanas blīvumam ir jābūt relatīvi lielam, lai nepieļautu traumas pacelšanās vai nosēšanās laikā vai arī turbulences gadījumā, kaut gan visiem dzīvniekiem jābūt iespējai nogulties. Lemjot par izvietošanas blīvumu, jāņem vērā klimats, kopējais brauciena laiks un ierašanās stunda.Vidējais svars | Platība katrai cūkai |15 kg | 0,13 m2 |25 kg | 0,15 m2 |50 kg | 0,35 m2 |100 kg | 0,51 m2 |Jūras pārvadājumiDzīvsvars (kg) | m2/dzīvnieks |10 vai mazāk | 0,20 |20 | 0,28 |45 | 0,37 |70 | 0,60 |100 | 0,85 |140 | 0,95 |180 | 1,10 |270 | 1,50 |E. MĀJPUTNIBlīvumi, kas piemērojami mājputnu transportēšanai konteineros:Kategorija | Platība |Diennakti veci cāļi | 21 — 25 cm2 katram cālim |Mājputni, kas sver mazāk par 1,6 kg | 180 līdz 200 cm2/kg |Mājputni, kas sver 1,6 kg un vairāk, bet mazāk par 3 kg | 160 cm2/kg |Mājputni, kas sver 3 kg un vairāk, bet mazāk par 5 kg | 115 cm2/kg |Mājputni, kas sver 5 kg un vairāk | 105 cm2/kg |Šie skaitļi var atšķirties atkarībā ne tikai no putnu svara un lieluma, bet arī no to fiziskā stāvokļa, meteoroloģiskajiem apstākļiem un paredzamā brauciena laika.VII NODAĻA48. Dzirdīšanas un barošanas intervāls, brauciena laiks un atpūtas laiks1. Šajā nodaļā noteiktās prasības attiecas uz to dzīvnieku sugu pārvietošanu, kas minētas 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā, bet uz gaisa pārvadājumiem attiecas prasības, kas noteiktas I nodaļas E daļas 27. līdz 29. punktā.2. Brauciena laiks dzīvniekiem, kuri minēti 1. punktā, nepārsniedz astoņas stundas.3. Maksimālo brauciena laiku, kas minēts 2. punktā, var pagarināt, ja pārvadājuma transportlīdzeklis atbilst šādām papildus prasībām:- uz transportlīdzekļa grīdas ir pietiekami daudz pakaišu,- pārvadājuma transportlīdzeklī ved piemērotu barību attiecīgajai dzīvnieku sugai visam brauciena laikam,- dzīvniekiem nodrošināta tieša piekļuve,- iespējama piemērota ventilācija, kuru var noregulēt atkarībā no temperatūras (iekšā un ārā),- ir bīdāmas starpsienas, lai varētu izveidot atsevišķus nodalījumus,- transportlīdzekļi ir aprīkoti ar savienojumu ūdens piegādei pieturas vietās,- transportlīdzekļos, ar ko pārvadā cūkas, ir pietiekami daudz ūdens, lai brauciena laikā padzirdinātu cūkas.4. Dzirdīšanas un barošanas intervāli, brauciena laiki un atpūtas laiki, ja izmanto autotransporta līdzekļus, kuri atbilst 3. punktā minētajām prasībām, ir noteikti šādi:a) Neatšķirtiem teļiem, jēriem, kazlēniem un kumeļiem, kuri vēl pārtiek no piena, un neatšķirtiem sivēniem pēc deviņām brauciena stundām jādod vismaz vienu stundu ilgs atpūtas laiks, lai tos varētu padzirdīt un, ja vajadzīgs, pabarot. Pēc šāda atpūtas laika tos var transportēt vēl deviņas stundas.b) Maksimālais cūku pārvadāšanas laiks ir 24 stundas. Brauciena laikā tām jābūt nepārtrauktai pieejai ūdenim.c) Maksimālais mājas nepārnadžu (izņemot reģistrētu zirgu dzimtas dzīvnieku Direktīvas 90/426/EEK [2] nozīmē) pārvadāšanas laiks ir 24 stundas. Brauciena laikā tiem jādod šķidrums un, ja vajadzīgs, jābaro ik pēc astoņām stundām.d) Visiem pārējiem 1. punktā minēto sugu dzīvniekiem pēc 14 brauciena stundām jādod vismaz vienu stundu ilgs atpūtas laiks, lai tos varētu padzirdīt un, ja vajadzīgs, pabarot. Pēc šāda atpūtas laika tos var transportēt vēl 14 stundas.5. Pēc noteiktā brauciena laika dzīvnieki ir jāizkrauj, jāpabaro un jāpadzirda, kā arī tiem jādod atpūta vismaz 24 stundas.6. Dzīvniekus nedrīkst pārvadāt ar vilcienu, ja maksimālais brauciena laiks pārsniedz 2. punktā noteikto. Taču brauciena laikus, kas noteikti 4. punktā, piemēro tad, ja ir ievēroti nosacījumi, kuri noteikti 3. un 4. punktā, izņemot par atpūtas laikiem.7. a) Dzīvniekus nedrīkst pārvadāt pa jūru, ja maksimālais brauciena laiks pārsniedz 2. punktā noteikto, ja vien nav ievēroti nosacījumi, kuri noteikti 3. un 4. punktā, izņemot par brauciena un atpūtas laikiem.b) Attiecībā uz jūras pārvadājumiem regulārā un tiešā satiksmē starp diviem Kopienas ģeogrāfiskiem punktiem ar transportlīdzekļiem, kas iekrauti kuģī, neizkraujot dzīvniekus, pēdējiem jādod 12 stundu atpūta pēc izkraušanas galamērķa ostā vai tās tiešā tuvumā, ja vien brauciena laiks jūrā ir tāds, ka reisu var iekļaut vispārējā 2. līdz 4. punktā plānā.8. Dzīvnieku interesēs 3., 4. un 7. b) punktos noteikto brauciena laiku var pagarināt par divām stundām, ņemot vērā jo īpaši galamērķa vietas tuvumu.9. Neierobežojot 3. līdz 8. punkta noteikumus, dalībvalstis ir pilnvarotas noteikt maksimālo nepagarināmo brauciena laiku astoņas stundas to dzīvnieku pārvadāšanai, kas paredzēti nokaušanai, ja pārvadāšana notiek vienīgi no izbraukšanas vietas līdz galamērķa vietai, un abas šīs vietas atrodas dalībvalsts teritorijā.VIII NODAĻAMARŠRUTA PLĀNS"+++++ TIFF +++++[1] "Izmantojamā vagona standarta platums ir 2,6 līdz 2,7 m.[2] OV L 224, 18.8.1990., 29. lpp.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 97/58/EK (1997. gada 26. septembris), ar ko groza Padomes 1994. gada 22. novembra Direktīvu 94/57/EK par kopīgiem noteikumiem un standartiem attiecībā uz organizācijām, kas pilnvarotas veikt kuģu pārbaudes un apsekojumus, un attiecīgajām darbībām, kuras veic valsts administrācijas jūras lietu jomāDokuments attiecas uz EEZ.

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31997L0058

Oficiālais Vēstnesis L 274 , 07/10/1997 Lpp. 0008 - 0008

		Komisijas Direktīva 97/58/EK(1997. gada 26. septembris),ar ko groza Padomes 1994. gada 22. novembra Direktīvu 94/57/EK par kopīgiem noteikumiem un standartiem attiecībā uz organizācijām, kas pilnvarotas veikt kuģu pārbaudes un apsekojumus, un attiecīgajām darbībām, kuras veic valsts administrācijas jūras lietu jomā(Dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1994. gada 22. novembra Direktīvu 94/57/EK par kopīgiem noteikumiem un standartiem attiecībā uz organizācijām, kas pilnvarotas veikt kuģu pārbaudes un apsekojumus, un attiecīgajām darbībām, kuras veic valsts administrācijas jūras lietu jomā [1], un jo īpaši tās 8. pantu,tā kā Direktīvas 94/57/EK pielikums pamatojas uz SJO Rezolūciju A.739(18) par pamatnostādnēm tādu organizāciju, kas darbojas administrācijas vārdā, apstiprināšanai;tā kā SJO Asambleja savā 19. sesijā pieņēma Rezolūciju A.789(19) par atzītu organizāciju, kas darbojas administrācijas vārdā, apsekošanas un sertifikācijas funkciju specifikācijām;tā kā specifikācijas, kas izklāstītas SJO Rezolūcijā A.789(19), jāuzskata par pielikumu nostādnēm, kas izklāstītas SJO Rezolūcijā A.739(18);tā kā Direktīvas 94/57/EK nolūkos ir lietderīgi iekļaut SJO Rezolūcijas A.789(19) noteikumus minētās direktīvas pielikumā, ciktāl tie piemērojami;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi saskan ar Direktīvas 94/57/EK 7. pantā minētās komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 94/57/EK pielikumā iedaļai "A. VISPĀRĪGIE" pievieno šādu 7. punktu:"7. Organizācijai jādarbojas saskaņā ar noteikumiem, kas izklāstīti pielikumā SJO Rezolūcijai A.789(19) par atzītu organizāciju, kas darbojas administrācijas vārdā, apsekošanas un sertifikācijas funkciju specifikācijām, ciktāl tie attiecas uz jautājumiem, kas ietilpst šīs direktīvas jomā."2. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 1998. gada 30. septembrim izpildītu šīs direktīvas prasības.2. Kad dalībvalstis pieņem šos aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāmas šādas atsauces.3. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva. Komisija par to informē pārējās dalībvalstis.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1997. gada 26. septembrīKomisijas vārdā —Komisijas loceklisNeil Kinnock[1] OV L 319, 12.12.1994., 20. lpp.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2005/34/EK (2005. gada 17. maijs), ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, iekļaujot kā aktīvās vielas etoksazolu un tepraloksidīmu  (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               18.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 125/5

      KOMISIJAS DIREKTĪVA 2005/34/EK
   (2005. gada 17. maijs),
   ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, iekļaujot kā aktīvās vielas etoksazolu un tepraloksidīmu
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvu 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (1), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK 6. panta 2. punktu Francija 1998. gada 21. aprīlī ir saņēmusi Sumitomo Chemical Agro Europe SA iesniegumu par aktīvās vielas etoksazola iekļaušanu Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā. Ar Komisijas Lēmumu 1999/43/EK (2) ir apstiprināts, ka dokumentācija ir pilnīga tādā nozīmē, ka tā principā uzskatāma par atbilstošu prasībām, kas attiecībā uz datiem un informāciju izvirzītas Direktīvas 91/414/EEK II un III pielikumā.

               (2)

               Saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK 6. panta 2. punktu Spānija 1997. gada 11. septembrī ir saņēmusi BASF AG iesniegumu par aktīvās vielas tepraloksidīma iekļaušanu Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā. Ar Komisijas Lēmumu 98/512/EK (3) ir apstiprināts, ka dokumentācija ir pilnīga tādā nozīmē, ka tā principā uzskatāma par atbilstošu prasībām, kas attiecībā uz datiem un informāciju izvirzītas Direktīvas 91/414/EEK II un III pielikumā.

               (3)

               Šo aktīvo vielu iedarbība uz cilvēku veselību un vidi ir novērtēta saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK 6. panta 2. un 4. punkta noteikumiem attiecībā uz pieteikuma iesniedzēju piedāvātajiem izmantošanas veidiem. Izraudzītās ziņotājas dalībvalstis iesniedza Komisijai novērtējuma ziņojuma projektus par šīm vielām 2001. gada 8. oktobrī (etoksazols) un 2002. gada 21. janvārī (tepraloksidīms).

               (4)

               Dalībvalstis un Komisija Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgajā komitejā ir izskatījušas šos novērtējuma ziņojuma projektus. Pārskats tika pabeigts 2004. gada 3. decembrī Komisijas pārskata ziņojumu veidā par etoksazolu un tepraloksidīmu.

               (5)

               Izskatot etoksazolu un tepraloksidīmu, netika konstatēti neatbildēti jautājumi vai šaubas, kas radītu vajadzību konsultēties ar Augu zinātnisko komiteju vai Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi.

               (6)

               No veiktajām dažādajām pārbaudēm izriet, ka augu aizsardzības līdzekļi, kas satur attiecīgās aktīvās vielas, kopumā varētu atbilst prasībām, kas noteiktas Direktīvas 91/414/EEK 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā un 5. panta 3. punktā, jo īpaši saistībā ar tiem lietojuma veidiem, kas tika pārbaudīti un sīki izklāstīti Komisijas pārskata ziņojumā. Tādēļ ir lietderīgi iekļaut etoksazolu un tepraloksidīmu I pielikumā, lai nodrošinātu, ka visās dalībvalstīs var piešķirt atļaujas šīs aktīvās vielas saturošiem augu aizsardzības līdzekļiem saskaņā ar minētās direktīvas noteikumiem.

               (7)

               Pēc etoksazola un tepraloksidīma iekļaušanas Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā dalībvalstīm ir jāatvēl pietiekams termiņš, lai īstenotu Direktīvas 91/414/EEK noteikumus attiecībā uz šīs vielas saturošiem augu aizsardzības līdzekļiem, pārskatītu esošās pagaidu atļaujas un vēlākais līdz šā termiņa beigām pārveidotu minētās atļaujas par pastāvīgām atļaujām, izdarītu šajās atļaujās izmaiņas vai atsauktu tās saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK noteikumiem.

               (8)

               Tādēļ attiecīgi jāgroza Direktīva 91/414/EEK.

               (9)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgās komitejas atzinumu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 91/414/EEK I pielikumu groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.
   2. pants
   1.   Dalībvalstis vēlākais līdz 2005. gada 30. novembrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai minēto aktu tekstus, kā arī minēto aktu un šīs direktīvas korelācijas tabulu.
   Dalībvalstis piemēro šos tiesību aktus no 2005. gada 1. decembra.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara zināmus Komisijai savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   1.   Dalībvalstis pārskata atļaujas attiecībā uz katru augu aizsardzības līdzekli, kas satur etoksazolu vai tepraloksidīmu, lai nodrošinātu atbilstību nosacījumiem, kas šīm aktīvajām vielām izvirzīti Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā. Vajadzības gadījumā dalībvalstis vēlākais līdz 2005. gada 30. novembrim groza vai atsauc atļaujas saskaņā ar Direktīvu 91/414/EEK.
   2.   Attiecībā uz katru atļauto augu aizsardzības līdzekli, kas satur etoksazolu vai tepraloksidīmu kā vienīgo aktīvo vielu vai kā vienu no vairākām aktīvām vielām, kuras visas uzskaitītas Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā vēlākais līdz 2005. gada 31. maijam, dalībvalstis atkārtoti novērtē minēto augu aizsardzības līdzekli saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK VI pielikumā paredzētajiem vienotajiem principiem, pamatojoties uz tādu dokumentāciju, kas atbilst minētās direktīvas III pielikuma prasībām. Pamatojoties uz šo novērtējumu, dalībvalstis nosaka, vai augu aizsardzības līdzeklis atbilst nosacījumiem, kas izklāstīti Direktīvas 91/414/EEK 4. panta 1. punkta b), c), d) un e) apakšpunktā.
   Pēc tam, kad tas ir konstatēts, dalībvalstis rīkojas šādi:

               a)

               gadījumā, ja etoksazols vai tepraloksidīms augu aizsardzības līdzeklī ir vienīgā aktīvā viela, dalībvalstis pēc vajadzības groza vai atsauc atļauju vēlākais līdz 2006. gada 30. novembrim;

               b)

               gadījumā, ja etoksazols vai tepraloksidīms augu aizsardzības līdzeklī ir viena no vairākām aktīvām vielām, dalībvalstis pēc vajadzības groza vai atsauc atļauju līdz 2006. gada 30. novembrim vai līdz dienai, kas attiecībā uz šādu grozījumu vai atsaukšanu noteikta attiecīgajā direktīvā vai direktīvās, ar ko minētā viela vai vielas tika iekļautas Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā, piemērojot vēlāko no šiem datumiem.

         4. pants
   Šī direktīva stājas spēkā 2005. gada 1. jūnijā.
   5. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2005. gada 17. maijā

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Markos KYPRIANOU

      (1)  OV L 230, 19.8.1991., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2005/25/EC (OV L 90, 8.4.2005.,1. lpp.).

      (2)  OV L 14, 19.1.1999., 30. lpp.

      (3)  OV L 228, 15.8.1998., 35. lpp.

      PIELIKUMS
      Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā tabulas beigās pievieno šādas rindas:

                     Nr.

                     Vispārpieņemtais nosaukums, identifikācijas numurs

                     IUPAC nosaukums

                     Tīrība (1)

                     Stāšanās spēkā

                     Termiņš, līdz kuram paliek iekļauts

                     Specifiski noteikumi

                     “100

                     Etoksazols

                        CAS Nr. 153233-91-1

                        CIPAC Nr. 623

                     (RS)-5-tert-butil-2-[2-(2,6-difluorofenil)-4,5-dihidro-1,3-oksazol-4-il] fenetols

                     ≥ 948 g/kg

                     2005. gada 1. jūnijs

                     2015. gada 31. maijs

                     Var atļaut lietot tikai kā akaricīdu.
                     Lai īstenotu VI pielikumā paredzētos vienotos principus, jāņem vērā pārskata ziņojuma secinājumi par etoksazolu un jo īpaši tā I un II papildinājums, ko 2004. gada 3. decembrī ir pabeigusi Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgā komiteja.
                     Šajā kopējā novērtējumā dalībvalstīm īpaša uzmanība jāpievērš ūdens organismu aizsardzībai.
                     Vajadzības gadījumā jāpiemēro riska mazināšanas pasākumi.

                     101

                     Tepraloksidīms

                        CAS Nr. 149979-41-9

                        CIPAC Nr. 608

                     (EZ)-(RS)-2-{1-[(2E)-3-hloroaliloksiimino]propil}-3-hidroksi-5-perhidropirān-4-ilcikloheks-2-ēn-1-ons

                     ≥ 920 g/kg

                     2005. gada 1. jūnijs

                     2015. gada 31. maijs

                     Var atļaut lietot vienīgi kā herbicīdu.
                     Lai īstenotu VI pielikumā paredzētos vienotos principus, jāņem vērā pārskata ziņojuma secinājumi par tepraloksidīmu un jo īpaši tā I un II papildinājums, ko 2004. gada 3. decembrī ir pabeigusi Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgā komiteja.
                     Šajā kopējā novērtējumā dalībvalstīm jāpievērš īpaša uzmanība sauszemes blakussugu posmkāju aizsardzībai.
                     Vajadzības gadījumā jāpiemēro riska mazināšanas pasākumi.

         (1)  Sīkāka informācija par aktīvo vielu identitāti un specifikāciju ir sniegta pārskata ziņojumā.”