title: Padomes Direktīva 93/60/EEK (1993. gada 30. jūnijs), kas groza Direktīvu 88/407/EEK par dzīvnieku veselības prasībām, kas piemērojamas Kopienas iekšējā tirdzniecībā ar sasaldētu mājas liellopu spermu un tās ievedumiem, un kas paplašina minēto direktīvu, lai tā ietvertu svaigu mājas liellopu spermu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31993L0060

Oficiālais Vēstnesis L 186 , 28/07/1993 Lpp. 0028 - 0031 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 51 Lpp. 0071  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 51 Lpp. 0071

		Padomes Direktīva 93/60/EEK(1993. gada 30. jūnijs),kas groza Direktīvu 88/407/EEK par dzīvnieku veselības prasībām, kas piemērojamas Kopienas iekšējā tirdzniecībā ar sasaldētu mājas liellopu spermu un tās ievedumiem, un kas paplašina minēto direktīvu, lai tā ietvertu svaigu mājas liellopu spermuEIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 43. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Direktīva 88/407/EEK [4] nosaka dzīvnieku veselības prasības, kas piemērojamas Kopienas iekšējā tirdzniecībā ar sasaldētu mājas liellopu spermu un tās ievedumiem;tā kā minētās direktīvas 4. pants noteica pagaidu pasākumus to mājas liellopu spermas tirdzniecībai, kas ir seropozitīvi pārbaudēs uz govju infekciozo rinotraheītu (IBR); tā kā šīs prasības būtu jāpārskata, balstoties uz Komisijas ziņojumu; tā kā šis ziņojums rāda, ka ir nepieciešams pakāpeniski samazināt to buļļu skaitu, kas ir seropozitīvi vai kuru statuss pirms vakcinācijas centrā līdz 1998. gadam nav zināms, un saglabāt iespēju vakcinēties centrā turpmāk; tā kā ir nepieciešams tādējādi grozīt iepriekšminēto 4. pantu;tā kā regulāra vakcinācija pret mutes un nagu sērgu Kopienā ir pārtraukta kopš 1991. gada augusta; tā kā tādējādi ir nepieciešams grozīt Direktīvas 88/407/EEK noteikumus, lai ņemtu vērā šo politikas maiņu; tā kā šīs izmaiņas atļauj tirdzniecību arī ar liellopu svaigu spermu, ievērojot saskaņotus noteikumus;tā kā ir iespēja izdarīt tālākus grozījumus minētajai direktīvai, lai darītu skaidrākus dažus jautājumus un ņemtu vērā tehnisko progresu, jo īpaši attiecībā uz buļļu ārstēšanu pret leptospirozi, un pielāgotu noteikumus attiecībā uz brucelozi, tuberkulozi un leikozi tiem, kas noteikti Direktīvā 64/432/EEK [5];tā kā būtu lietderīgi paredzēt grozījumus pielikumos saskaņā ar procedūru, kas dibina ciešu sadarbību starp dalībvalstīm un Komisiju Pastāvīgajā veterinārijas komitejā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 88/407/EEK ar šo groza šādi.1. Nosaukumā un 1. pantā svītro vārdu "sasaldēts".2. Direktīvas 4. panta 1. punktu aizstāj ar šādu tekstu:"1. Neierobežojot 2. pantu, dalībvalstis atļauj ievest spermu, kas iegūta no buļļiem ar negatīvu reakciju uz seruma neitralizācijas testu vai Elisa testu uz infekciozo vēršu rinotraheītu/infekciozo pustulāro vulvovaginītu vai no tādiem, kas uzrādījuši pozitīvu rezultātu pēc vakcinācijas saskaņā ar šo direktīvu.Līdz 1998. gada 31. decembrim dalībvalstis var atļaut ievest spermu, kas iegūta no buļļiem ar pozitīvu reakciju uz seruma neitralizācijas testu vai Elisa testu uz infekciozo vēršu rinotraheītu/infekciozo pustulāro vulvovaginītu un no tādiem, kas nav bijuši vakcinēti saskaņā ar šo direktīvu.Šajā gadījumā katrs sūtījums jāpakļauj pārbaudei, inokulējot dzīvu organismu un/vai veicot vīrusu izolācijas testu.Šī prasība neattiecas uz to dzīvnieku spermu, kuriem pirms pirmās regulārās vakcinācijas apsēklošanas centrā ir bijusi negatīva reakcija uz pirmajā daļā minētajiem testiem. Taču to dzīvnieku spermai, kam bijušas ārkārtas vakcinācijas pēc IBR izplatīšanās, jāiziet vīrusu izolācijas tests.Balstoties uz divpusēju vienošanos, šīs pārbaudes var izdarīt kā savākšanas valstī, tā arī galamērķa valstī.Šajā gadījumā jāpārbauda vismaz 10 % no katra spermas krājuma (vismaz piecas devas).Protokolus testiem, kas izmantojami saskaņā ar šo pantu, sastāda saskaņā ar 18. pantā izklāstīto kārtību.".3. Direktīvas 4. panta 3. punktu aizstāj ar šādu tekstu:"3. Dalībvalstis nedrīkst neļaut ievest spermu, kas iegūta no buļļiem, kas ir vakcinēti pret mutes un nagu sērgu. Taču, ja sperma ir iegūta no buļļa, kas vakcinēts pret mutes un nagu sērgu 12 mēnešu laika periodā pirms savākšanas, 5 % spermas no katra sūtīšanai uz citām dalībvalstīm paredzētā krājuma (vismaz piecas devas) jāpārbauda ar vīrusu izolācijas testu uz mutes un nagu sērgu, ar negatīvu rezultātu, saņēmējas dalībvalsts vai tās pilnvarotā laboratorijā.".4. Direktīvas 12. pantu aizstāj ar šādu:"12. pants.Noteikumi, kas ietverti Padomes 1990. gada 10. decembra Direktīvā 90/675/EEK, kura nosaka principus, kas regulē veterināro pārbaužu organizēšanu produktiem, kuri Kopienā ienāk no trešām valstīm [*] OV L 373, 31.12.1990., 1. lpp.. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EEK) Nr. 1601/92 (OV L 173, 27.6.1992., 13. lpp.)., jo īpaši piemērojami to pārbaužu organizēšanai un turpināšanai, ko veic dalībvalsts, un piemērojamajiem drošības pasākumiem."5. Direktīvas 13. un 14. pantu svītro.6. A pielikumā II nodaļā ievilkumus f) un i) papildina šādi:"Sasaldētus embrijus arī var glabāt apstiprinātajos centros ar noteikumu, ka:- šādas glabātuves ir apstiprinājusi kompetentā iestāde,- embriji atbilst Padomes 1989. gada 25. septembra Direktīvai 89/556/EEK par dzīvnieku veselības nosacījumiem, kas reglamentē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar liellopu embrijiem un to importu no trešām valstīm [*] OV L 302, 19.10.1989., 1. lpp. Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 90/425/EEK (OV L 224, 18.8.1990., 29. lpp.).,- embrijus uzglabā atsevišķās uzglabāšanas traukos telpās apstiprinātas spermas uzglabāšanai."7. A pielikumā II nodaļā f) apakšpunkta vii) ievilkumu aizvieto ar šādu:"vii) katra atsevišķa spermas doza ir skaidri marķēta tādā veidā, lai spermas savākšanas datumu, donordzīvnieka šķirni un identifikāciju, centra nosaukumu un donordzīvnieka seroloģisko statusu attiecībā uz govju infekciozo rinotraheītu un infekciozo pustulāro vulvovaginītu varētu viegli noteikt, iespējams arī kodētā veidā; šā marķējuma raksturojumu un formu nosaka saskaņā ar 19. pantā izklāstīto kārtību."8. B pielikumā I nodaļā 1. punkta b) apakšpunktu aizstāj ar šādu:"b) pirms nokļūšanas izolācijas telpā, kas aprakstīta a) apakšpunktā, ir piederējuši ganāmpulkam, kas ir oficiāli brīvs no tuberkulozes un oficiāli brīvs no brucelozes saskaņā ar Direktīvu 64/432/EEK. Dzīvnieki pirms tam nedrīkst būt turēti vienā vai vairākos zemāka statusa ganāmpulkos."9. B pielikumā I nodaļā 1. punkta c) apakšpunkta pirmo daļu aizstāj ar šādu:"nākušiem no ganāmpulka, kas ir brīvs no govju enzootiskās leikozes, kā noteikts Direktīvā 64/432/EEK, vai dzimušiem no mātes govs, kas ar negatīviem rezultātiem izgājusi agara gela imūndifūzijas testu, kas veikts saskaņā ar Direktīvas 64/432/EEK G pielikumu, pēc dzīvnieku atšķiršanas no viņu "mātes govs". Ja dzīvnieki cēlušies no pārcelta embrija, ar "mātes govi" saprot embrija saņēmēju."10. B pielikumā I nodaļā 1. punkta d) apakšpunkta ii) ievilkumu aizstāj ar šādu:"ii) seruma aglutinācijas testam, kas izdarīts saskaņā ar Direktīvas 64/432/EEK C pielikumā noteikto kārtību un uzrāda brucellu skaitu mazāku par 30 IU aglutinācijas mililitrā, vai komplementu fiksācijas testam, kas uzrāda brucellu skaitu mazāku par 20 EEC vienībām mililitrā (20 ICFT vienības)."11. B pielikumā I nodaļā 1. punkta e)apakšpunkta i) ievilkumu aizstāj ar šādu:"i) seruma aglutinācijas testam, kas izdarīts saskaņā ar Direktīvas 64/432/EEK C pielikumā noteikto kārtību un uzrāda brucellu skaitu mazāku par 30 IU aglutinācijām mililitrā, vai komplementu fiksācijas testam, kas uzrāda brucellu skaitu mazāku par 20 EEC vienībām mililitrā (20 ICFT vienības)."12. B pielikumā I nodaļā 1. punkta e) apakšpunkta pēdējā teikumā svītro vārdus "un jāapstrādā pret leptospirozi ar divām streptomicīna injekcijām ar 14 dienu intervālu (25 mg uz kilogramu dzīvsvara)".13. B pielikumu I nodaļu papildina ar šādu punktu:"6. Taču līdz 1995. gada 1. jūlijam dalībvalstis var uzņemt apstiprinātos spermas savākšanas centros vēršu dzimtas dzīvniekus, kas nāk no ganāmpulkiem, kuros nepastāv bruceloze. Šajā gadījumā dzīvniekiem augstākminētajā termiņā jāiziet komplementu fiksācijas tests, kas uzrāda brucellu skaitu mazāku par 20 EEC vienībām mililitrā (20 ICFT vienības), kā noteikts d) apakšpunkta ii) punktā un e) apakšpunkta i) punktā."14. B pielikumā II nodaļā 1. punkta ii) apakšpunktu aizstāj ar šādu:"ii) seruma aglutinācijas testam uz brucellozi, kas veikts saskaņā ar Direktīvas 64/432/EEK C pielikumā noteikto kārtību un uzrāda brucellu skaitu mazāku par 30 IU aglutinācijām mililitrā, vai komplementu fiksācijas testam, kas uzrāda brucellu skaitu mazāku par 20 EEC vienībām mililitrā (20 ICFT vienības)."15. B pielikumā II nodaļā 1. punkta iii) apakšpunktu aizstāj ar šādu:"iii) skrīninga testam uz govju enzootisko leikozi, kas ar negatīvu rezultātu veikts saskaņā ar Direktīvas 64/432/EEK G pielikumā noteikto kārtību;"16. B pielikumā II nodaļā 1. punkta iv) apakšpunktā dzēš vārdus "līdz 1992. gada 31. decembrim".17. B pielikumā II nodaļā 3. punkta trešo daļu aizstāj ar šādām daļām:"Šie noteikumi nav piemērojami seropozitīviem buļļiem, kas pirms pirmās vakcinācijas apaugļošanas centrā saskaņā ar šo Direktīvu uzrādīja pozitīvu reakciju seruma neitralizācijas testā vai Elisa testā uz govju infekciozo rinotraheītu/infekciozo pustulāro vulvovaginītu.Seropozitīvi buļļi, kas minēti 4. panta 1. punkta otrajā daļā, jāizolē, jo to sperma var būt Kopienas iekšējās tirdzniecības objekts saskaņā ar noteikumiem par tirdzniecību ar šādu buļļu spermu."18. C pielikumā 1. punkta b) apakšpunktu aizstāj ar šādu:"b) i) kas nav vakcinēti pret mutes un nagu sērgu 12 mēnešu laikā pirms savākšanas vaiii) vakcinēti pret mutes un nagu sērgu 12 mēnešu laikā pirms ievākšanas, tad 5 % spermas no katra krājuma (vismaz piecas devas) jāpārbauda ar vīrusu izolācijas testu uz mutes un nagu sērgu ar negatīvu rezultātu;"19. C pielikumā 1. punkta d) apakšpunktu aizstāj ar šādu:"d) ir turēti apstiprinātajā spermas savākšanas centrā vismaz 30 dienas ilgu nepārtrauktu laika posmu tieši pirms spermas savākšanas, svaigas spermas savākšanas gadījumā;"20. C pielikumā 1. punkta f) un g) apakšpunktu aizstāj ar šādu:"f) ir turēti spermas savākšanas centros, kuros nav mutes un nagu sērgas ne mazāk par trim mēnešiem pirms spermas savākšanas un 30 dienām pēc savākšanas vai, ja tā ir svaiga sperma, līdz nosūtīšanas dienai, un kas atrodas centrā apgabalam ar 10 kilometru rādiusu, kurā vismaz 30 dienas nav bijis neviens mutes un nagu sērgas gadījums;g) ir turēti spermas savākšanas centros, kuros periodā, kas sākas 30 dienas pirms spermas ievākšanas un beidzas 30 dienas pēc spermas savākšanas, vai, ja tā ir svaiga sperma, līdz nosūtīšanas dienai, nepastāv tās buļļu slimības, par kurām obligāti jāpaziņo saskaņā ar Direktīvas 64/432/EEK E pielikumu;"21. C pielikumā 3. punkta i) apakšpunktu aizstāj ar šādu:"i) uzglabātai apstiprinātos apstākļos vismaz 30 dienas pirms nosūtīšanas. Šī prasība neattiecas uz svaigu spermu;"22. D pielikuma IV daļas 4. punkta iii) apakšpunktā vārdu "sūtījums" aizstāj ar vārdu "krājums".23. D pielikuma IV daļas 5. punktu aizstāj ar šādu:"5. Iepriekšminētā sperma savākta no buļļiem:i) kas nav vakcinēti pret mutes un nagu sērgu 12 mēnešu laikā pirms savākšanas (1) vaiii) kas vakcinēti pret mutes un nagu sērgu 12 mēnešu laikā pirms savākšanas, tad sperma nāk no krājuma, kurā 5 % spermas no katra tirdzniecībai paredzētā krājuma (vismaz piecas devas) pārbaudīti ar vīrusu izolācijas testu uz mutes un nagu sērgu, ar negatīvu rezultātu, … laboratorijā (2);"24. D pielikumu IV daļai pievieno šādu:"6. Sperma ir uzglabāta apstiprinātos apstākļos vismaz 30 dienas pirms nosūtīšanas (5)."25. D pielikumā 2. zemteksta piezīmē vārdus "4. panta 1. punkta otrā daļa" aizstāj ar "4. pants".26. D pielikumu papildina ar šādu 3. zemteksta piezīmi:"(3) Var svītrot svaigas spermas gadījumos."2. pantsLīdz 1998. gada 1. janvārim Komisija iesniedz Padomei ziņojumu par šo direktīvu, ņemot vērā iegūto pieredzi un tehnisko un zinātnisko attīstību, jo īpaši cīņā pret slimībām un to izskaušanā, kopā ar atbilstošiem priekšlikumiem. Attiecībā uz šiem priekšlikumiem Padome ar kvalificētu balsu vairākumu lemj līdz 1998. gada 30. jūnijam.3. pants1. Dalībvalstīs līdz 1994. gada 1. jūlijam stājas spēkā administratīvie akti un normatīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāmas šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus tos savus tiesību aktus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1993. gada 30. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsS. Bergstein[1] OV C 324, 10.12.1992., 13. lpp.[2] OV L 72, 15.3.1993., 153. lpp.[3] OV C 108, 19.4.1993., 12. lpp.[4] OV L 194, 22.7.1988., 10. lpp. Direktīva grozīta ar Direktīvu 90/425/EEK (OV L 224, 18.8.1990., 29. lpp.).[5] 1964. gada 26. jūnija Padomes Direktīva 64/432/EEK par dzīvnieku veselības problēmām, kas ietekmē liellopu un cūku tirdzniecību Kopienā (OV L 121, 29.7.1964., 1977./64. lpp.). Direktīva grozīta ar Direktīvu 92/102/EEK (OV L 355, 5.12.1992., 32. lpp.).--------------------------------------------------


Svarīgs juridisks paziņojums

|

31982L0953

Komisijas Direktīva (1982. gada 15. decembris), ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 79/622/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz lauksaimniecības un mežsaimniecības riteņtraktoru apgāšanās aizsargkonstrukcijām (statiska testēšana)

Oficiālais Vēstnesis L 386 , 31/12/1982 Lpp. 0031 - 0038 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 12 Lpp. 0145  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 14 Lpp. 0022  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 12 Lpp. 0145  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 14 Lpp. 0022  CS.ES Nodaļa 13 Sējums 006 Lpp. 383  - 390 ET.ES Nodaļa 13 Sējums 006 Lpp. 383  - 390 HU.ES Nodaļa 13 Sējums 006 Lpp. 383  - 390 LT.ES Nodaļa 13 Sējums 006 Lpp. 383  - 390 LV.ES Nodaļa 13 Sējums 006 Lpp. 383  - 390 MT.ES Nodaļa 13 Sējums 006 Lpp. 383  - 390 PL.ES Nodaļa 13 Sējums 006 Lpp. 383  - 390 SK.ES Nodaļa 13 Sējums 006 Lpp. 383  - 390 SL.ES Nodaļa 13 Sējums 006 Lpp. 383  - 390

		Komisijas Direktīva(1982. gada 15. decembris),ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 79/622/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz lauksaimniecības un mežsaimniecības riteņtraktoru apgāšanās aizsargkonstrukcijām (statiska testēšana)(82/953/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1974. gada 4. marta Direktīvu 74/150/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz lauksaimniecības un mežsaimniecības riteņtraktoru tipa apstiprināšanu [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 79/694/EEK [2] un Grieķijas Pievienošanās aktu, un jo īpaši tās 11. pantu,tā kā, uzkrājoties pieredzei šajā jomā un ņemot vērā pašreizējo situāciju, tagad ir iespējams papildināt dažus Padomes Direktīvas 79/622/EEK noteikumus [3] un pieskaņot tos reālajiem testēšanas nosacījumiem;tā kā šīs direktīvas noteikumi neierobežo noteikumus Padomes Direktīvā 77/536/EEK (1977. gada 28. jūnijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz lauksaimniecības vai mežkopības riteņtraktoru apgāšanās aizsargkonstrukcijām [4]; tā kā šajā sakarā līdz dienai, kas vēl jāprecizē, traktorus var aprīkot ar tādām apgāšanās aizsargkonstrukcijām, kuras atbilst Direktīvai 77/536/EEK vai šai direktīvai;tā kā šīs direktīvas noteikumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniedz Komiteja tādu direktīvu pielāgošanai tehnikas attīstībai, kuras attiecas uz tehnisko šķēršļu novēršanu tirdzniecībā lauksaimniecības un mežsaimniecības traktoru sektorā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 79/622/EEK II, III un IV pielikumu ar šo groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.2. pants1. No 1983. gada 1. oktobra dalībvalstis nedrīkst:- atteikties piešķirt EEK tipa apstiprinājumu, izsniegt dokumentus, kas minēti Direktīvas 74/150/EEK 10. panta 1. punkta pēdējā ievilkumā, vai piešķirt valsts tipa apstiprinājumu attiecībā uz traktoru tipu, vai- aizliegt laist traktorus ekspluatācijā,ja attiecīgā tipa traktoru apgāšanās aizsargkonstrukcija vai šie traktori atbilst šīs direktīvas noteikumiem.2. No 1984. gada 1. oktobra dalībvalstis:- vairs neizdod Direktīvas 74/150/EEK 10. panta 1. punkta pēdējā ievilkumā minēto dokumentu attiecībā uz to traktoru tipu, kuru apgāšanās aizsargkonstrukcija neatbilst šīs direktīvas noteikumiem,- var atteikties piešķirt valsts tipa apstiprinājumu attiecībā uz tādu traktoru tipu, kuriem apgāšanās aizsargkonstrukcija neatbilst šīs direktīvas noteikumiem.3. No 1985. gada 1. oktobra dalībvalstis var aizliegt laist ekspluatācijā traktorus, kuru apgāšanās aizsargkonstrukcija neatbilst šīs direktīvas noteikumiem.4. Šīs direktīvas 1. līdz 3. punkta noteikumi neierobežo Direktīvas 77/536/EEK noteikumus.3. pantsDalībvalstīs stājas spēkā noteikumi, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības vēlākais līdz 1983. gada 30. septembrim. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1982. gada 15. decembrīKomisijas vārdā –Komisijas loceklisKarl-Heinz Narjes[1] OV L 84, 28.3.1974., 10. lpp.[2] OV L 205, 13.8.1979., 17. lpp.[3] OV L 179, 17.7.1979., 1. lpp.[4] OV L 220, 29.8.1977., 1. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSAr šo Direktīvas 79/622/EEK II pielikumu groza šādi:Svītro 4.1.1. iedaļu.Par šādu 4.1.1. iedaļu kļūst 4.1.2. iedaļa:"4.1.1. Neviena klīrensa zonas daļa, kā aprakstīts III pielikuma 3.2. iedaļā, neietilpst aizsargkonstrukcijā vai nepaliek bez aizsardzības III pielikuma 1.2., 1.3., 1.5., 1.6. un vajadzības gadījumā 1.7. iedaļā norādītajos testos.Ja ir veikts pārslodzes tests, spēks, ko pieliek, ja norādīto enerģiju absorbē, pārsniedz 0,8 maksimālā spēka, kas rodas gan galvenajā testā, gan attiecīgajā pārslodzes testā (skat. IV pielikuma 4.b un 4.c zīmējumu)."Par 4.1.2. iedaļu kļūst 4.1.3. iedaļa.Pēc 4.1.3. iedaļas (tagad 4.1.2. iedaļa) iekļauj šādu jaunu 4.1.3. iedaļu:"4.1.3. Brīdī, kad katrā norādītajā horizontālās slogošanas testā ir sasniegts vajadzīgais enerģijas līmenis, spēks pārsniedz 0,8 Fmax."Ar šo 6. iedaļu"SIMBOLI"groza šādi:Pēc simbola D pievieno šādu simbolu:"D' = = ierīces novirze (mm) aprēķinātajai vajadzīgajai enerģijai."Tekstu par simbolu F' aizstāj ar šādu tekstu:"F' = = spēks vajadzīgajai aprēķinātajai enerģijai."Tekstu par F-D simbolu groza šādi:"F-D = = spēka un novirzes līkne."Simbola Eil 2 aprakstu groza šādi:"Eil 2 = = tās enerģijas pievade, kura jāabsorbē, veicot otro garenisko slogošanu (J)."Simbolus Ei, E'l, Ea un E"l svītro.Ar šo Direktīvas 79/622/EEK III pielikumu groza šādi:Ar šādu tekstu aizstāj 1.2. iedaļu:"1.2. Gareniskā slogošana (skat. IV pielikuma 2. attēlu)Slodzi pieliek horizontāli un paralēli traktora vertikālajai vidus plaknei.Traktoriem, uz kuru aizmugurējiem riteņiem ir vismaz 50 % masas, kā noteikts II pielikuma 1.3. iedaļā, garenisko aizmugurējo slodzi un šķērsslodzi pieliek aizsargkonstrukcijas gareniskās vidusplaknes dažādās pusēs. Traktoriem, uz kuru priekšējiem riteņiem ir vismaz 50 % masas, gareniskā priekšējā slodze ir tajā pašā aizsargkonstrukcijas gareniskās vidusplaknes pusē, kur sānu slodze.To pieliek visaugstāk esošajai aizsargkonstrukcijas uzbūves šķērssijai (t.i., tai daļai, kura apgāšanās gadījumā pirmā saskartos ar zemi).Slodzes pielikšanas punkts atrodas vienu sestdaļu aizsargkonstrukcijas virsas izmēra uz iekšpusi no ārējā stūra. Par aizsargkonstrukcijas platumu uzskata attālumu starp divām līnijām, kas paralēlas traktora vertikālajai vidus plaknei, kas pieskaras visvairāk uz āru izvirzītajām aizsargkonstrukcijas daļām horizontālajā plaknē, kura pieskaras visaugstākajai šķērssijai.Sijas garums nav mazāks par vienu trešdaļu no aizsargkonstrukcijas platuma (kā iepriekš aprakstīts) un nepārsniedz šo lielumu vairāk kā par 49 mm.Garenisko slogošanu veic no aizmugures vai priekšas, kā noteikts II pielikuma 3.1.1.1. iedaļā.Testu pārtrauc, kad:a) deformācijas potenciālā enerģija, ko absorbē aizsargkonstrukcija, ir vienāda vai lielāka nekā vajadzīgā enerģijas pievade Eil l (ja Eil l = 1,4 mt);b) konstrukcija ierobežo klīrensa zonu vai atstāj neaizsargātu klīrensa zonu."Ar šādu tekstu aizstāj 1.4. iedaļu:"1.4. Pārslodzes tests1.4.1. Ja horizontālās slogošanas testa laikā rodas plīsumi, plaisas vai locījumi, var būt vajadzīgs pārslodzes tests, lai noteiktu konstrukcijas atlikušo izturību un nodrošinātu, ka tā ir pietiekama, lai izturētu visu veidu apgāšanos (skat. 4.a, 4.b un 4.c attēlu).Pārslodzes testu veic gadījumos, kad spēks samazinās vairāk nekā par 3 % pēdējos 5 % iegūto noviržu, ja vajadzīgo enerģiju absorbē konstrukcija (skat. 4.b attēlu).1.4.2. Pārslodzes testā ietilpst pakāpeniska sākotnēji vajadzīgās enerģijas horizontālās slodzes palielināšana ar 5 % pieaugumu līdz ne vairāk kā 20 % pievienotas enerģijas (skat. 4.c attēlu).1.4.2.1. Pārslodzes tests ir apmierinošs, ja ikreiz pēc vajadzīgās enerģijas palielināšanas par 5, 10 vai 15 %, spēks samazinās mazāk nekā par 3 % attiecībā uz 5 % pieaugumu un saglabājas vairāk nekā 0,8 Fmax.1.4.2.2. Pārslodzes tests ir apmierinošs, ja pēc tam, kad ierīce ir absorbējusi 20 % no pievienotās enerģijas, spēks pārsniedz 0,8 Fmax.1.4.2.3. Pārslodzes testa laikā ir pieļaujamas papildu plaisas vai plīsumi un/vai iekļuve klīrensa aizsardzības zonā vai klīrensa aizsardzības zonas trūkums elastīgas deformācijas dēļ. Pēc slodzes noņemšanas konstrukcija tomēr neieiet klīrensa zonā, kurai jābūt pilnīgi aizsargātai."Svītro 3.1 līdz 3.1.4. iedaļu.Par 3.1. un 3.2. iedaļu attiecīgi kļūst 3.2. un 3.3. iedaļa.Ar šo Direktīvas 79/622/EEK IV pielikumu groza šādi:"ATTĒLI1. attēls: Sānu slodzes pielikšanas punkts2. attēls: Gareniskās aizmugurējās slodzes pielikšanas vieta3. attēls: Izvietojuma paraugs saspiešanas testam4.a attēls: Spēka/novirzes līkne – pārslodzes tests nav vajadzīgs4.b attēls: Spēka/novirzes līkne – pārslodzes tests ir vajadzīgs4.c attēls: Spēka/novirzes līkne – pārslodzes tests jāturpina5. attēls: Terminu "pastāvīga novirze", "elastīga novirze" un "kopējā novirze" attēlojums6.a attēls: Klīrensa zonas sānskats6.b attēls: Klīrensa zonas priekšējais/aizmugurējais skats6.c attēls: Izometriskais skats7. attēls: Sēdekļa atskaites punkta noteikšanas aparatūra8. attēls: Sēdekļa atskaites punkta noteikšanas metode"Tikai angļu valodas versijā 1. attēla virsrakstu aizstāj ar šādu virsrakstu:"Point of application of lateral loading."Diagrammas 2., 4.a, 4.b un 4.c attēlā aizstāj ar šo:+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++2 attēlsGareniskās aizmugurējās slodzes pielikšanas vieta (ja vismaz 50 % traktora masas balstās uz aizmugures riteņiem)4.a attēlsSpēka/novirzes līkne – pārslodzes tests nav vajadzīgs1. Atsauces punkts aF' = 0,95 D'.1.1. Pārslodzes tests nav vajadzīgs, jo aF' < 1,03 F'.+++++ TIFF +++++4.b attēlsSpēka/novirzes līkne – pārslodzes tests ir vajadzīgs1. Atsauces punkts aF' = 0,95 D'.1.1. Pārslodzes tests ir vajadzīgs, jo aF' > 1,03 F'.1.2. Pārslodzes tests ir apmierinošs, jo bF' > 0,97 F' un bF' > 0,8 Fmax.+++++ TIFF +++++4.c attēlsSpēka/novirzes līkne – pārslodzes tests ir jāturpina1. Atsauces punkts aF' = 0,95 D'.1.1. Pārslodzes tests ir nepieciešams, jo aF' > 1,03 F'.1.2. Tā kā bF' < 0,97 aF' pārslodzes tests ir jāturpina.1.3. Tā kā cF' < 0,97 bF' pārslodzes tests ir jāturpina.1.4. Tā kā dF' < 0,97 cF' pārslodzes tests ir jāturpina.1.5. Pārslodzes tests ir apmierinošs, jo eF' > 0,8 Fmax.NB.Ja kādā brīdī F samazinās zem 0,8 Fmax, konstrukcija ir izbrāķēta.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 93/81/EEK (1993. gada 29. septembris), ar ko pielāgo Padomes Direktīvu 70/156/EEK par mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31993L0081

Oficiālais Vēstnesis L 264 , 23/10/1993 Lpp. 0049 - 0050 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 25 Lpp. 0042  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 25 Lpp. 0042

		Komisijas Direktīva 93/81/EEK(1993. gada 29. septembris),ar ko pielāgo Padomes Direktīvu 70/156/EEK par mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumuEIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 70/156/EEK (1970. gada 6. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 92/53/EEK [2], un jo īpaši tās 13. panta 2. punktu,tā kā Padomes 1987. gada 3. decembra Direktīva 88/77/EEK par pasākumiem, kas jāveic, lai novērstu gāzveida piesārņotāju emisiju no dīzeļdzinējiem, ko lieto transportlīdzekļos [3], kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/542/EEK [4], samazināja gāzveida piesārņotāju līmeni no to jauno transportlīdzekļu dīzeļdzinējiem, kas tiks pārdoti, reģistrēti vai nodoti lietošanā no 1993. gada 1. oktobra;tā kā Direktīvas 70/156/EEK 8. panta 2. punkta b) apakšpunkts nodrošina iespēju dalībvalstīm piešķirt atkāpi sērijas beigu transportlīdzekļu gadījumā uz ierobežotu laika periodu un nelieliem to daudzumiem;tā kā šī atkāpe saskaņā ar Direktīvas 70/156/EEK XII pielikuma B iedaļu attiecas tikai uz M1 kategorijas transportlīdzekļiem;tā kā tiek prognozēts, ka kopējais smago kravas automobiļu pārdošanas apjoms Kopienā 1993. gadā būs par 13 % mazāks kā to pārdošanas apjoms 1992. gadā; tā kā tas veido 25 % samazinājumu pārdošanas apjomos četru gadu periodā;tā kā pieredze rāda, ka, nopietni samazinoties transportlīdzekļu ar dīzeļdzinējiem, uz kuriem attiecas Direktīva 88/77/EEK, pārdošanas apjomiem Kopienā, tā rezultātā, visticamāk, būs konkrēts daudzums to transportlīdzekļu, kuriem tika piešķirts tipa apstiprinājums saskaņā ar iepriekšējo direktīvas variantu, bet kuri netiks pārdoti līdz 1993. gada 1. oktobrim;tā kā direktīvas neesamības dēļ, kura grozītu XII pielikuma B daļu, šādu transportlīdzekļu ražotājiem paliks neizpārdoti minēto transportlīdzekļu krājumi vai arī viņi būs spiesti veikt neekonomiskus pasākumus, lai izpildītu šīs direktīvas prasības;tā kā šāds iznākums var radīt papildu ekonomisko nastu ražotājiem un var apdraudēt viņu spēju investēt nākotnes augstākās tehnoloģijas produktos laikā, kad šādu transportlīdzekļu tirdzniecība Kopienā jau ir nopietni samazinājusies;tā kā šī tirgus nelabvēlīgas attīstības dēļ nākotnē, visticamāk, radīsies līdzīga problēma attiecībā uz vieglajiem kravas automobiļiem ar dīzeļdzinējiem;tā kā, lai novērstu iepriekš minēto neekonomisko darbību ietekmi uz tirdzniecību, nepieciešams grozīt Direktīvu 70/156/EEK tā, lai sērijas beigu transportlīdzekļu gadījumā paredzētā atkāpe attiektos ne tikai uz M1 kategorijas transportlīdzekļiem, bet arī uz visām citām transportlīdzekļu kategorijām;tā kā maksimālais transportlīdzekļu skaits, kuri var gūt labumu no sērijas beigu ierobežojumiem, nedrīkst pārsniegt 10 % no to konkrēto transportlīdzekļu tipiem, kuri nodoti lietošanā konkrētajā dalībvalstī iepriekšējā gadā; tā kā šā grozījuma vispārējā ietekme uz vidi būs neliela un īslaicīga;tā kā Direktīvas 70/156/EEK noteikumu par sērijas beigu ierobežojumiem darbība būtu jāprecizē, lai atrastu galīgo risinājumu, kas piemērots visu transportlīdzekļu kategoriju vajadzībām, ieskaitot daudzās pakāpēs būvētus transportlīdzekļus; tā kā Komisija izpētīs šo problēmu līdz 1994. gada 31. martam un līdz šai dienai ierosinās atbilstošus priekšlikumus dalībvalstīm;tā kā šīs direktīvas noteikumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi komiteja pielāgošanai tehnikas attīstībai, kura izveidota ar Direktīvu 70/156/EEK,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 70/156/EEK XII pielikuma B daļu groza, svītrojot šādus vārdus: "M1 kategorijas transportlīdzekļu gadījumā,".2. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 1993. gada 1. oktobrim izpildītu šo direktīvu. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.2. Kad dalībvalstis pieņem minētos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka procedūru, kas jāievēro, izdarot šādu atsauci.3. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1993. gada 29. septembrīKomisijas vārdā –priekšsēdētāja vietnieksMartin Bangemann[1] OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.[2] OV L 225, 10.8.1992., 1. lpp.[3] OV L 36, 9.2.1988., 33. lpp.[4] OV L 295, 25.10.1991., 1. lpp.--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/61/EK (2000. gada 10. oktobris), ar ko groza Padomes Direktīvu 94/55/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamo kravu pārvadāšanu pa autoceļiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32000L0061

Oficiālais Vēstnesis L 279 , 01/11/2000 Lpp. 0040 - 0043

		Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/61/EK(2000. gada 10. oktobris),ar ko groza Padomes Direktīvu 94/55/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamo kravu pārvadāšanu pa autoceļiemEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 71. panta 1. punkta c) apakšpunktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],apspriedušies ar Reģionu komiteju,rīkojoties saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru [3],tā kā:(1) Eiropas Standartizācijas komiteja (CEN) vēl nav pabeigusi standartizēt bīstamo kravu pārvadāšanas kvalitātes kontroli; tādēļ Komisija pašlaik nevar iesniegt ziņojumu par šo jautājumu; tādēļ ir jāpagarina termiņš, kas noteikts Direktīvas 94/55/EK [4] 1. panta 2. punktā.(2) Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisija (UNECE) vēl nav pabeigusi izstrādāt noteikumus par autocisternu smaguma centriem, kas paredzēti Eiropas līguma par starptautiskiem bīstamo kravu autopārvadājumiem (ADR) B pielikumā; tādēļ ir jāpagarina termiņš, kas noteikts Direktīvas 94/55/EK 5. panta 3. punkta b) apakšpunktā.(3) Klimatisko apstākļu dēļ dažām dalībvalstīm būtu jāļauj konkrētam transporta aprīkojumam piemērot stingrākus standartus.(4) CEN vēl nav pabeigusi standartizēt tvertnes un cisternas; tādēļ ir jāpagarina termiņš, kas noteikts Direktīvas 94/55/EK 6. panta 4. punktā.(5) Jānodrošina Direktīvas 94/55/EK noteikumu saskaņotība ar grozījumiem, kas vajadzīgi, lai pielāgotu šīs direktīvas pielikumus zinātnes un tehnikas attīstībai.(6) Būtu jāpagarina Direktīvas 94/55/EK 6. panta 4. punktā paredzētie termiņi attiecībā uz noteiktu aprīkojumu; attiecīgais aprīkojums un pēdējā Direktīvas 94/55/EK piemērošanas diena būtu jānosaka saskaņā ar tās 9. pantā paredzēto procedūru.(7) Izņēmumi, kas paredzēti Direktīvas 94/55/EK 6. panta 9. punktā, būtu jānosaka saskaņā ar tās 9. pantā paredzēto procedūru.(8) Dalībvalstīm būtu jāļauj noteikt izņēmumus attiecībā uz vietējo transportu, kam atļaujas būtu jāparedz saskaņā ar Direktīvas 94/55/EK 9. pantā paredzēto procedūru.(9) Pasākumi, kuri vajadzīgi šīs direktīvas īstenošanai, būtu jāpieņem saskaņā ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumu 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību [5].(10) Būtu jāprecizē nosacījumi, kas jāizpilda, lai transporta operāciju varētu uzskatīt par ad hoc transporta operāciju.(11) Atbilstīgi būtu jāgroza Direktīva 94/55/EK,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvu 94/55/EK groza šādi:1. Direktīvas 1. panta 2. punkta c) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu:"c) kvalitātes kontrole uzņēmumos, kuri veic iekšzemes pārvadājumus, kā norādīts C pielikuma 1. punktā.Nedrīkst paplašināt valsts noteikumu darbības jomu attiecībā uz minētajā punktā izklāstītajām prasībām.Attiecīgos noteikumus vairs nepiemēro, ja saskaņā ar Kopienas noteikumiem ir kļuvuši obligāti līdzīgi pasākumi.Divu gadu laikā pēc Eiropas standarta par bīstamo kravu pārvadāšanas kvalitātes kontroli stāšanās spēkā Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu, kurā tā novērtē drošības aspektus, uz ko attiecas šis punkts, kopā ar attiecīgiem priekšlikumiem par tā turpinājumu vai atcelšanu.";2. Direktīvas 5. pantu groza šādi:a) vārdus "ar B pielikuma 10599. papildu numuru" 2. punktā aizstāj ar "ar īpašiem noteikumiem, kas minēti C pielikuma 2. punktā";b) minētā panta 3. punktā:- ar šādu apakšpunktu aizstāj b) apakšpunktu:- "b) dalībvalstis tomēr var saglabāt savas valsts īpašos noteikumus par tās teritorijās reģistrēto autocisternu smaguma centriem līdz to īpašo noteikumu grozīšanai, ja tādu veic, kas minēti C pielikuma 3. punktā, bet nekādā gadījumā pēc 2001. gada 30. jūnija autocisternām, uz kurām attiecas īpašie noteikumi, kas minēti C pielikuma 3. punktā, saskaņā ar grozīto ADR, kuru piemēro no 2001. gada 1. jūlija, un nekādā gadījumā pēc 2005. gada 30. jūnija pārējām autocisternām.";- pievieno šādu apakšpunktu:- "c) dalībvalstis, kur vides temperatūra regulāri ir zemāka par — 20 °C, var noteikt stingrākus pieļaujamās temperatūras standartus attiecībā uz materiāliem, ko izmanto plastmasas iesaiņojumam, cisternām un to aprīkojumam, kuru paredzēts izmantot autotransportā, pārvadājot bīstamās kravas valsts teritorijā, līdz laikam, kad pielikumos tiek iekļauti noteikumi par konkrētu klimatisko zonu attiecīgām standarta temperatūrām.";3. Direktīvas 6. pantu groza šādi:a) tā 3. punktu aizstāj ar šādu punktu:"3. Dalībvalsts var ļaut savā teritorijā izmantot transportlīdzekļus, kas konstruēti līdz 1997. gada 1. janvārim un neatbilst šīs direktīvas prasībām, bet ir konstruēti saskaņā ar attiecīgo valstu noteikumiem, kas bija spēkā 1996. gada 31. decembrī, ar noteikumu, ka šos transportlīdzekļus uztur vajadzīgajā drošības līmenī.Cisternas un transportlīdzekļus, kas konstruēti 1997. gada 1. janvārī vai pēc tam un neatbilst pielikuma prasībām, bet ir konstruēti saskaņā ar šīs direktīvas prasībām, kuras bija piemērojamas to konstruēšanas dienā, var turpināt izmantot iekšzemes pārvadājumos līdz dienai, kas noteikta saskaņā ar 9. pantā paredzēto procedūru.";b) tā 4. punktu aizstāj ar šādu punktu:"4. Katra dalībvalsts var saglabāt savus 1996. gada 31. decembrī spēkā esošos noteikumus, kas attiecas uz konstrukciju, lietošanu un pārvadājumu nosacījumiem tām jaunajām tvertnēm C pielikuma 4. punktā minēto īpašo noteikumu nozīmē un jaunajām cisternām, kuras neatbilst A un B pielikuma noteikumiem, kamēr A un B pielikumam nepievieno atsauces uz standartiem attiecībā uz cisternu un tvertņu konstrukciju un lietošanu ar tādu pašu saistošu spēku, kāds ir šīs direktīvas noteikumiem, bet noteikti ne vēlāk kā 2001. gada 30. jūnijā. Cisternas un tvertnes, kas konstruētas līdz 2001. gada 1. jūlijam un uzturētas vajadzīgajā drošības līmenī, var turpināt lietot atbilstīgi sākotnējiem nosacījumiem.Šos termiņus pagarina attiecībā uz tvertnēm un cisternām, uz kurām neattiecas sīki izstrādātas tehniskas prasības vai par kurām A un B pielikumā nav pievienotas pietiekamas atsauces uz attiecīgiem Eiropas standartiem.Tvertnes un cisternas, kas minētas otrajā daļā, kā arī dienu, līdz kurai var atlikt šīs direktīvas piemērošanu uz šīm tvertnēm un cisternām, nosaka saskaņā ar 9. pantā paredzēto procedūru.";c) tā 6. punkta beigās pievieno šādu tekstu:"…, izņemot plastmasas iesaiņojumam, kura tilpums nepārsniedz divdesmit litrus, šo termiņu var pagarināt vēlākais līdz 2001. gada 30. jūnijam";d) tā 9. punktu aizstāj ar šādu punktu:"9. Ja dalībvalstis sniedz Komisijai iepriekšēju paziņojumu ne vēlāk kā 2002. gada 31. decembrī vai divus gadus pēc pēdējās šīs direktīvas A un B pielikuma grozītās redakcijas piemērošanas dienas, tās var pieņemt mazāk stingrus noteikumus nekā pielikumu noteikumi attiecībā uz noteiktu bīstamo kravu pārvadājumiem to teritorijā tikai mazos daudzumos, izņemot vielas, kam ir vidējs vai augsts radioaktivitātes līmenis.Ja dalībvalstis sniedz Komisijai iepriekšēju paziņojumu ne vēlāk kā 2002. gada 31. decembrī vai divus gadus pēc pēdējās šīs direktīvas A un B pielikuma grozītās redakcijas piemērošanas dienas, dalībvalstis var pieņemt tādus noteikumus par to teritorijā veiktiem vietējiem pārvadājumiem, kas atšķiras no pielikumu noteikumiem.Izņēmumus, kas paredzēti pirmajā un otrajā daļā, piemēro bez diskriminācijas.Neatkarīgi no iepriekš minētā, ja dalībvalstis iesniedz Komisijai iepriekšēju paziņojumu, tās var jebkurā laikā pieņemt noteikumus, kas ir līdzīgi citu dalībvalstu pieņemtiem noteikumiem, atsaucoties uz šo punktu.Komisija pārbauda, vai šajā punktā paredzētie nosacījumi ir ievēroti, un saskaņā ar 9. pantā paredzēto procedūru lemj par to, vai attiecīgās dalībvalstis var pieņemt šos izņēmumus.";e) vārdus "uz A un B pielikumu 2010. un 10602. papildu numuru" 10. punkta otrajā daļā aizstāj ar "uz īpašiem noteikumiem, kas minēti C pielikuma 5. punktā";f) tā 11. punktu aizstāj ar šādu punktu:"11. Dalībvalstis var izdot tikai to teritorijā derīgas atļaujas veikt bīstamo kravu ad hoc pārvadājumu operācijas, kuras ir aizliegtas A vai B pielikumā, vai kuras veic saskaņā ar nosacījumiem, kas atšķiras no pielikumos paredzētajiem nosacījumiem, ja šīs ad hoc pārvadājumu operācijas ir skaidri noteiktas un ierobežotas laikā.";g) vārdus "ar A un B pielikumu 2010. un 10602. papildu numuru" 12. punktā aizstāj ar vārdiem "ar īpašiem noteikumiem, kas minēti C pielikuma 5. punktā".4. Direktīvas 8. pantā vārdus "A un B pielikuma" aizvieto ar vārdiem "A, B un C pielikuma".5. Direktīvas 9. pantu aizstāj ar šādu punktu:"9. pants1. Komisijai palīdz Bīstamo kravu transporta komiteja.2. Ja izdarīta atsauce uz šo pantu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pantu, ņemot vērā šā lēmuma 8. panta noteikumus.Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā minētais laikposms ir trīs mēneši.3. Komiteja pieņem savu reglamentu.".6. Šīs direktīvas pielikumā izklāstīto tekstu pievieno kā C pielikumu.2. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2001. gada 1. maijam izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis paredz šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāmas šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara zināmus Komisijai tos savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, kuru reglamentē ar šo direktīvu.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā tās publicēšanas dienā Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 2000. gada 10. oktobrīEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājaN. FontainePadomes vārdā —priekšsēdētājsD. Voynet[1] OV C 171, 18.6.1999., 17. lpp.[2] OV C 329, 17.11.1999., 10. lpp.[3] Eiropas Parlamenta 2000. gada 18. janvāra atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts), Padomes 2000. gada 26. jūnija Kopējā nostāja (OV C 245, 25.8.2000., 7. lpp.) un Eiropas Parlamenta 2000. gada 26. septembra Lēmums.[4] OV L 319, 12.12.1994., 7. lpp.; Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 1999/47/EK (OV L 169, 5.7.1999., 1. lpp.).[5] OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMS"C PIELIKUMSĪpaši noteikumi attiecībā uz dažiem šīs direktīvas pantiem1. Iekšzemes pārvadājumi, kas minēti 1. panta 2. punkta c) apakšpunktā, ir šādi:i) sprādzienbīstamas vielas un izstrādājumi, kas iekļauti 1. klasē, ja sprādzienbīstamas vielas daudzums transporta vienībā pārsniedz:- 1000 kg 1.1. iedaļai vai- 3000 kg 1.2. iedaļai, vai- 5000 kg 1.3. un 1.5. iedaļai;ii) šādas vielas cisternās vai cisternu konteineros, kuru kopējā ietilpība pārsniedz 3000 litrus:- vielas, kas iekļautas 2. klasē: gāzes no šādām riska grupām: F, T, TF, TC, TO, TFC, TOC;- vielas, kas iekļautas 3., 4.1., 4.2., 4.3., 5.1., 5.2., 6.1. un 8. klasē: vielas, kas šajās klasēs nav uzskaitītas b) vai c) apakšpunktā, vai ir uzskaitītas, bet kam bīstamības kodam ir trīs vai vairāk zīmīgo ciparu (izņemot nulli);iii) šādi iesaiņojumi, kas iekļauti 7. klasē (radioaktīvi materiāli): skaldmateriālu iesaiņojums, B (U) un B (M) tipa iesaiņojumi.2. Īpašie noteikumi, kas attiecas uz 5. panta 2. punktu, ir B pielikuma 10599. papildu numurā.3. Īpašie noteikumi, kas attiecas uz 5. panta 3. punkta b) apakšpunktu, ir B pielikuma 211128. papildu numurā.4. Īpašie noteikumi, kas attiecas uz 6. panta 4. punktu, ir B pielikuma 2211. papildu numurā.5. Īpašie noteikumi, kas attiecas uz 6. panta 10. un 12. punktu, ir A un B pielikuma 2010. un 10602. papildu numurā."--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2007/24/EK ( 2007. gada 23. maijs ), ar ko atceļ Padomes Direktīvu 71/304/EEK par ierobežojumu atcelšanu attiecībā uz pakalpojumu sniegšanas brīvību saistībā ar valsts pasūtījumu līgumiem un attiecībā uz valsts pasūtījumu līgumu piešķiršanu līgumslēdzējiem, kas veic darbību ar aģentūru vai filiāļu starpniecību   (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               14.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 154/22

      EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2007/24/EK
   (2007. gada 23. maijs),
   ar ko atceļ Padomes Direktīvu 71/304/EEK par ierobežojumu atcelšanu attiecībā uz pakalpojumu sniegšanas brīvību saistībā ar valsts pasūtījumu līgumiem un attiecībā uz valsts pasūtījumu līgumu piešķiršanu līgumslēdzējiem, kas veic darbību ar aģentūru vai filiāļu starpniecību
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 47. panta 2. punktu, 55. pantu un 95. pantu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   apspriedušies ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju,
   apspriedušies ar Reģionu komiteju,
   saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (1),
   tā kā:

               (1)

               Paziņojumā Padomei, Eiropas Parlamentam, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai par acquis communautaire atjaunināšanu un vienkāršošanu Komisija, inter alia, paziņoja, ka tā uzsāks acquis pārskatīšanu, lai pārbaudītu, vai to var vienkāršot, piemēram, atceļot novecojušus tiesību aktus.

               (2)

               Dažādu tiesību aktu publisko iepirkumu jomā pieņemšana, no kuriem jaunākie ir Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/17/EK (2004. gada 31. marts), ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (2), un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (3), kā arī Tiesas judikatūras attīstība, īpaši ar 1991. gada 25. jūlija spriedumu lietā C-76/90 Säger
                   (4), ļauj sasniegt aizsardzības līmeni, kas ir vienāds vai pārsniedz to, kas sasniedzams saskaņā ar Direktīvu 71/304/EEK (5).

               (3)

               Tādējādi Direktīva 71/304/EEK būtu jāatceļ, lai vienkāršotu acquis communautaire, vienlaicīgi neskarot uzņēmēju tiesības,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Ar šo Direktīva 71/304/EEK tiek atcelta.
   2. pants
   Šī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   3. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2007. gada 23. maijā

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         H.-G. PÖTTERING

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         G. GLOSER

      (1)  Eiropas Parlamenta 2007. gada 13. februāra Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts) un Padomes 2007. gada 16. aprīļa Lēmums.

      (2)  OV L 134, 30.4.2004., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Padomes Direktīvu 2006/97/EK (OV L 363, 20.12.2006., 107. lpp.).

      (3)  OV L 134, 30.4.2004., 114. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2006/97/EK.

      (4)  ECR [1991] I-4221.

      (5)  OV L 185, 16.8.1971., 1. lpp.


title: Komisijas Pirmā Direktīva (1971. gada 15. jūnijs), ar ko nosaka Kopienas analīžu metodes barības oficiālajai kontrolei

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31971L0250

Oficiālais Vēstnesis L 155 , 12/07/1971 Lpp. 0013 - 0037 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 3 Lpp. 0213  Speciālizdevums dāņu valodā: Sērija I Nodaļa 1971(II) Lpp. 0423  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 3 Lpp. 0213  Speciālizdevums angļu valodā: Sērija I Nodaļa 1971(II) Lpp. 0480  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 03 Sējums 6 Lpp. 0218  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 03 Sējums 5 Lpp. 0003  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 03 Sējums 5 Lpp. 0003

		Komisijas Pirmā Direktīva(1971. gada 15. jūnijs),ar ko nosaka Kopienas analīžu metodes barības oficiālajai kontrolei(71/250/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1970. gada 20. jūlija direktīvu par paraugu ņemšanas un analīžu Kopienas metožu ieviešanu barības oficiālajai kontrolei [1] un jo īpaši tās 2. pantu,tā kā minētajā direktīvā prasīts veikt oficiālu barības kontroli, izmantojot Kopienas paraugu ņemšanas un analīžu metodes, lai pārbaudītu atbilstību prasībām, kas normatīvo un administratīvo aktu noteikumos paredzētas attiecībā uz barības kvalitāti un sastāvu;tā kā iespējami īsā laikā būtu jānosaka visas vajadzīgās analīžu metodes; tā kā šā procesa pirmajā posmā nosaka metodes zilskābes, kalcija, karbonātu, koppelnu, HCl nešķīstošo pelnu, hlorīdu hlora, sinepju eļļas, laktozes, kālija, nātrija, cukuru, teobromīna un urīnvielas noteikšanai, kā arī lupīnas alkaloīdu noteikšanai un sojas produktu ureāzes aktivitātes novērtēšanai;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Barības pastāvīgās komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDalībvalstis nosaka, ka barības oficiālajai kontrolei analīzes attiecībā uz zilskābes, kalcija, karbonātu, koppelnu, HCl nešķīstošo pelnu, hlorīdu hlora, sinepju eļļas, laktozes, kālija, nātrija, cukuru, teobromīna un urīnvielas līmeni, lupīnas alkaloīdu saturu un sojas produktu ureāzes aktivitātes noteikšanu veic, izmantojot metodes, kas noteiktas šīs direktīvas pielikumā.2. pantsDalībvalstīs ne vēlāk kā līdz 1972. gada 1. jūlijam stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1971. gada 15. jūnijāKomisijas vārdā —priekšsēdētājsFranco M. Malfatti[1] OV L 170, 3.8.1970., 2. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSBARĪBAS KOMPONENTU ANALĪŽU METODES1. IEVADSBarības komponentu analīžu metodes izmantojamas attiecībā uz visiem vienkāršās un kombinētās barības veidiem. Tomēr dažiem barības veidiem sastāva īpatnību dēļ jāizmanto īpašas analīžu metodes. Šie gadījumi attiecīgo metožu aprakstos norādīti nodaļā "piezīmes".Ja kādu barības komponentu var noteikt pēc vairākām metodēm, izņemot īpaši noteiktus gadījumus, metodi izvēlas attiecīgā testēšanas laboratorija; lietotā metode jānorāda testa ziņojumā.Parauga sagatavošana analīzēmĶīmiskās analīzes noteikti jāveic homogenizētam paraugam. Taču jābūt iespējai veikt dažas mikroskopiskas un makroskopiskas analīzes un mitruma noteikšanu paraugiem tādā stāvoklī, kādā tie nonāk laboratorijā. Šo prasību ievērošanai paraugu sadala divās daļās. Vienu daļu atstāj neizmanītā veidā, bet otru sagatavo ķīmiskajām analīzēm.Paraugu sadala ar mehānisku ierīci vai ar rokām pēc tam, kad tas viss rūpīgi sajaukts uz tīras, sausas virsmas. Tādā gadījumā ieteicams izmantot diagonāļu metodi, pēc kuras paraugu sadala, secīgi ņemot tā daļas no divām pretējām pusēm. Visbeidzot, analīzēm ņem parauga daļu ar masu apmēram 100 g un, ja vajadzīgs, sasmalcina tā, lai viss paraugs izietu caur sietu, kura acu lielums ir 1 mm. Paraugu nekavējoties pārnes sausā konteinerā ar cieši piegulošu vāku un to noslēdz.Ļoti mitrus paraugus iepriekš apžāvē, samazinot to mitruma saturu līdz 8 - 12 %. Šim nolūkam paraugus vajadzīgo laiku žāvē piemērotā temperatūrā.Reaģenti un aparatūraAnalīžu metožu aprakstos norādīti tikai speciāli instrumenti vai aparatūra, kam jāatbilst īpašām prasībām. Netiek uzskatīts par vajadzīgu norādīt visu aparatūru vai instrumentus, kas pieder pie testēšanas laboratoriju standartaprīkojuma.Bez tam, visos gadījumos, kad minēts ūdens atšķaidīšanai vai mazgāšanai, ar to jāsaprot destilēts ūdens. Tāpat arī tad, kad minēts reaģenta šķīdums bez kādām citām norādēm, tas nozīmē šķīdumu destilētā ūdenī.Rezultātu izteikšanaTesta ziņojumā norādītais rezultāts ir vidējais lielums, kas iegūts vismaz divos testa atkārtojumos. Ievērojot īpašus noteikumus, tos izsaka procentos no sākotnējā parauga masas, kāda tā bija, nonākot laboratorijā. Rezultātā nedrīkst norādīt vairāk būtisku ciparu, nekā to atļauj analīžu metodes precizitāte.2. ZILSKĀBES NOTEIKŠANA1. Mērķis un darbības jomaŠī metode ļauj noteikt brīvo zilskābi un glikozīdu sastāvā saistīto zilskābi barībā, jo īpaši produktos, ko iegūst no linsēklām, maniokas miltiem un dažām pākšaugu sugām.2. PrincipsParaugu suspendē ūdenī. Zilskābi izdala fermentatīvā reakcijā, atdestilē ar tvaiku un uztver noteiktā tilpumā paskābināta sudraba nitrāta šķīduma. Sudraba cianīdu atdala filtrējot, un sudraba nitrāta pārākumu titrē ar amonija tiocianāta šķīdumu.3. Reaģenti3.1. Saldo mandeļu suspensija: divdesmit izlobītas saldās mandeles 37 līdz 40 °C temperatūrā saberž 100 ml ūdens. Ņem 10 ml suspensijas un pārbauda, vai tajā nav zilskābes, izmantojot nātrija pikrāta papīru vai veicot tukšā parauga analīzi pēc 5. punkta pēdējā daļā dotā apraksta.3.2. Pēc fenolftaleīna neitrāls nātrija acetāta 10 % (m/V) šķīdums.3.3. Pretputu emulsija (piemēram, silikona emulsija).3.4. Slāpekļskābe, d: 1,40.3.5. Sudraba nitrāta šķīdums: 0,02 n.3.6. Amonija tiocianāta šķīdums: 0,02 n.3.7. Amonija dzelzs sulfāta piesātināts šķīdums.3.8. Amonjaka šķīdums, d: 0,958.4. Aparatūra4.1. Žāvēšanas skapis ar termostatu, kas ieregulēts 38 °C temperatūrā.4.2. Aparāts destilēšanai ar ūdens tvaiku, kas aprīkots ar dzesinātāju un liektu alonžu.4.3. 4.3.1000. ml tilpuma kolbas ar pieslīpēta stikla aizbāžņiem.4.4. Eļļas vanna.4.5. Birete ar 1/20 ml tilpuma iedaļām.5. ProcedūraAr precizitāti līdz 5 mg ņem 20 g parauga iesvara, ko pārnes 1 litra tilpuma kolbā, pievieno 50 ml ūdens un 10 ml saldo mandeļu suspensijas (3.1.). Kolbu noslēdz ar aizbāzni un uz sešpadsmit stundām ievieto žāvēšanas skapī 38 °C temperatūrā. Tālāk atdzesē līdz istabas temperatūrai, pievieno 80 ml ūdens, 10 ml nātrija acetāta šķīduma (3.2.) un pilienu pretputu emulsijas (3.3.).Kolbu pievieno destilēšanas aparātam ar ūdens tvaiku un ievieto eļļas vannā, ko iepriekš uzkarsē līdz temperatūrai, kas nedaudz pārsniedz 100 °C. Ar spēcīgu ūdens tvaika plūsmu, ko laiž cauri kolbai, kuru uzmanīgi silda eļļas vannā, atdestilē 200 līdz 300 ml šķidruma. Destilātu uztver Erlenmeijera kolbā, kas aizsargāta no gaismas iedarbības un kurā ir precīzi 50 ml 0,02 n sudraba nitrāta šķīduma (3.5.) un 1 ml slāpekļskābes (3.4.). Pārbauda, vai dzesinātāja alonža gals ir iemērkts sudraba nitrāta šķīdumā.Erlenmeijera kolbas saturu pārnes 500 ml tilpuma mērkolbā, uzpilda līdz zīmei ar ūdeni, samaisa un filtrē. Ņem 250 ml filtrāta, kam pievieno apmēram 1 ml amonija dzelzs sulfāta šķīduma (3.7.), un, lietojot bireti ar 1/20 ml tilpuma iedaļām, sudraba nitrāta pārākumu attitrē ar 0,02 n amonija tiocianāta šķīdumu (3.6.).Ja vajadzīgs, piemērojot šo pašu procedūru, veic tukšā parauga analīzi, tai ņemot tikai 10 ml saldo mandeļu suspensijas (3.1.).6. Rezultātu aprēķināšanaJa tukšā parauga titrēšanai patērēts 0,02 n sudraba nitrāta šķīduma, tā tilpumu atņem no parauga destilāta titrēšanai patērētā šķīduma tilpuma. 1 ml 0,02 n AgNO3 atbilst 0,54 mg HCN. Rezultātu izsaka procentos no parauga masas.7. PiezīmesJa paraugā lielā daudzumā ir sulfīdi (piemēram, pupās), veidojas melnas sudraba sulfīda nogulsnes, kuras nofiltrē kopā ar sudraba cianīda nogulsnēm. Šo nogulšņu veidošanās dēļ rodas 0,02 n sudraba nitrāta šķīduma zudumi, un šis tilpums ir jāatņem no HCN satura aprēķināšanai izmantojamā tilpuma. To izdara šādi.Sudraba cianīdu izšķīdina, nogulsnes uz filtra apstrādājot ar 50 ml amonjakūdens (3.8.). Atlikumu mazgā ar atšķaidītu amonjakūdeni un tad nosaka tā sudraba saturu. Iegūto lielumu pārvērš ml 0,02 n sudraba nitrāta šķīduma.Parauga HCN saturu var noteikt arī, amonjakālo filtrātu pēc paskābināšanas titrējot ar slāpekļskābi.3. KALCIJA NOTEIKŠANA1. Mērķis un darbības jomaŠī metode ļauj noteikt barības kopējo kalcija saturu.2. PrincipsParaugu pārpelno, pelnus izšķīdina sālsskābē un kalciju izgulsnē kalcija oksalāta veidā. Nogulsnes izšķīdina sērskābē un radušos skābeņskābi titrē ar kālija permanganāta šķīdumu.3. Reaģenti3.1. Sālsskābe, a.k., d: 1,14.3.2. Slāpekļskābe, a.k.,d: 1,40.3.3. Sērskābe, a.k.,d: 1,13.3.4. Amonija hidroksīds, a.k., d: 0,98.3.5. Aukstumā piesātināts amonija oksalāta šķīdums, a.k.3.6. Citronskābes šķīdums, a.k., 30 % (m/V).3.7. Amonija hlorīda šķīdums, a.k., 5 % (m/V).3.8. Bromkrezola zaļā 0,04 % (m/V) šķīdums3.9. Kālija permanganāta 0,1 n šķīdums.4. Aparatūra4.1. Termostatējama ventilācijas tipa elektriskā mufeļkrāsns.4.2. Platīna, kvarca vai porcelāna tīģeļi pārpelnošanai.4.3. Stikla filtrtīģeļi ar G4 porainību.5. ProcedūraAr precizitāti līdz mg ņem apmēram 5 g parauga iesvara (vai lielāku, ja vajadzīgs), pārpelno 550 °C temperatūrā un pelnus pārnes 250 ml tilpuma vārglāzē.Pievieno 40 ml sālsskābes (3.1.), 60 ml ūdens un dažus pilienus slāpekļskābes (3.2.). Uzkarsē līdz vārīšanās temperatūrai un vāra trīsdesmit minūtes. Šķīdumu atdzesē un pārnes 250 ml tilpuma mērkolbā. Noskalo, ar ūdeni uzpilda līdz zīmei, homogenizē un filtrē.Ar pipeti 250 ml tilpuma vārglāzē pārnes šķīduma alikvoto daļu, kurā atkarībā no sagaidāmā kalcija satura ir 10 līdz 40 mg kalcija. Pievieno 1 ml citronskābes šķīduma (3.6.) un 5 ml amonija hlorīda šķīduma (3.7.). Šķīdumu papildina ar ūdeni līdz apmēram 100 ml tilpumam. Uzkarsē līdz vārīšanās temperatūrai, pievieno astoņus līdz desmit pilienus bromkrezola zaļā šķīduma (3.8.) un 30 ml silta amonija oksalāta šķīduma (3.5.). Ja veidojas nogulsnes, tās izšķīdina, pievienojot dažus pilienus sālsskābes (3.1.).Ļoti lēnām, pastāvīgi maisot, neitralizē ar amonija hidroksīdu (3.4.) līdz pH 4,4 – 4,6 (, t.i., līdz indikatora krāsas maiņai). Vārglāzi uz trīsdesmit minūtēm ievieto verdoša ūdens vannā, līdz nogulsnējas radušās nogulsnes. Vārglāzi izņem no ūdens vannas. Stundu nostādina un filtrē G4 filtrtīģelī.Vārglāzi un filtrtīģeli mazgā ar ūdeni, līdz pilnībā atdalīts amonija oksalāta pārākums (ja mazgāšanas ūdenī nav hlorīdu, tas liecina, ka mazgāts pietiekami).Nogulsnes uz filtra izšķīdina 50 ml silta sērskābes šķīduma (3.3.). Filtrtīģeli izskalo ar siltu ūdeni un filtrāta tilpumu papildina līdz apmēram 100 ml. Uzsilda līdz 70 – 80 °C un pa pilienam titrē ar kālija permanganāta šķīdumu (3.9.), līdz parādās sārts krāsojums, kas saglabājas vienu minūti.6. Rezultātu aprēķināšana1 ml 0,1 n kālija permanganāta šķīduma atbilst 2,004 mg kalcija. Rezultātu izsaka procentos no parauga masas.7. Piezīmes7.1. Ja kalcija saturs ir ļoti zems, rīkojas šādi: kalcija oksalāta nogulsnes filtrē caur bezpelnu filtrpapīru. Pēc mazgāšanas filtru izžāvē un pārpelno platīna tīģelī 550 °C temperatūrā. Nogulsnes izšķīdina dažos pilienos sērskābes (3.3.), iztvaicē, atkārtoti pārpelno 550 °C temperatūrā un nosver. Ja W ir iegūtā kalcija sulfāta masa, kalcija saturs alikvotajā daudzumā ir = W × 0,2944.7.2. Ja parauga sastāvā ir tikai minerālvielas, to izšķīdina sālsskābē, iepriekš nepārpelnojot. Analizējot skābē grūti šķīdināmus produktus, piemēram, kalcija alumīnija fosfātu, tos pirms šķīdināšanas sakausē ar sārmu: analizējamo paraugu platīna tīģelī rūpīgi sajauc ar pieckārtīgu maisījuma pārākumu, kurā līdzīgās daļās ir kālija karbonāts un nātrija karbonāts. Uzmanīgi karsē, līdz maisījums pilnīgi izkūst. Atdzesē un izšķīdina sālsskābē.7.3. Ja paraugos ir augsts magnija saturs, kalcija oksalātu izgulsnē otrreiz.4. KARBONĀTU NOTEIKŠANA1. Mērķis un darbības jomaŠī metode lielākajā daļā barības veidu ļauj noteikt karbonātu daudzumu, ko parasti izsaka kā kalcija karbonātu.Tomēr dažos gadījumos (piemēram, dzelzs karbonāta noteikšanai) jāizmanto speciāla metode.2. PrincipsKarbonātus sadala ar sālsskābi; izdalījušos oglekļa dioksīdu uztver gāzu biretē un tā tilpumu salīdzina ar oglekļa dioksīda tilpumu, kas izdalās, tādos pašos apstākļos sadaloties zināmam daudzumam a.k. kalcija karbonāta.3. Reaģenti3.1. Sālsskābe, d: 1,10.3.2. Kalcija karbonāts, a.k.3.3. Sērskābes aptuveni 0,1 n šķīdums, kas iekrāsots ar metilsarkano.4. AparatūraŠaiblera-Dītriha aparāts (sk. diagrammu) vai tam līdzvērtīga iekārta.5. ProcedūraAtkarībā no karbonātu satura paraugā, analīzei ņemtā iesvara lielums ir:0,5 g produktiem, kas satur 50 līdz 100 % karbonātus, pārrēķinot kalcija karbonātā;1 g produktiem, kas satur 40 līdz 50 % karbonātus, pārrēķinot kalcija karbonātā;2 līdz 3 g pārējiem produktiem.Paraugu pārnes aparāta speciālajā kolbā (4), kas aprīkota ar nelielu neplīstoša materiāla mēģeni, kurā ir 10 ml sālsskābes (3.1.), un kolbu pievieno aparātam. Pagriež trīsceļu krānu (5) tā, lai gāzu birete (1) būtu savienota ar atmosfēru. Izmantojot pārvietojamu cauruli (2), kas piepildīta ar iekrāsotu sērskābes šķīdumu (3.3.) un pievienota gāzu biretei (1), šķidruma līmeni iestāda līdz nulles atzīmei. Pagriež krānu (5), savienojot gāzu bireti (1) ar cauruli (3), un pārbauda, vai līmenis ir pret nulles atzīmi.Kolbu (4) pagāžot uz sāna, paraugam lēni pārlej sālsskābi (3.1.). Nolaižot zemāk cauruli (2), izlīdzina spiedienu. Kolbu (4) krata, līdz pilnīgi izbeidzas oglekļa dioksīda izdalīšanās. Atjauno spiedienu, izlīdzinot šķidruma līmeni biretē (1) un caurulē (2). Pēc dažām minūtēm, kad gāzes tilpums kļuvis nemainīgs, izdara nolasījumu.Tādos pašos apstākļos analizē 0,5 g kalcija karbonāta (3.2.) kontrolparaugu.6. Rezultātu aprēķināšanakur:V = no parauga iesvara izdalītais CO2 tilpums, ml.T = no 0,5 g a.k. CaCO3 izdalītais CO2 tilpums, ml.W = analizējamā parauga iesvara masa, g.7. Piezīmes7.1. Ja parauga iesvars ir lielāks par 2 g, kolbā (4) vispirms iepilda 15 ml ūdens un pirms analīzes sajauc. Kontrolparauga analīzei ņem tādu pašu ūdens daudzumu.7.2. Ja izmantotajam aparātam ir no Šaiblera-Dītriha aparāta atšķirīgs tilpums, attiecīgi jāmaina parauga un kontrolei izmantotās vielas iesvars, kā arī jākoriģē rezultātu aprēķini.ŠAIBLERA-DĪTRIHA APARĀTS CO2 NOTEIKŠANAI+++++ TIFF +++++5. KOPPELNU NOTEIKŠANA1. Mērķis un darbības jomaŠī metode ļauj noteikt koppelnu saturu barībā.2. PrincipsParaugu pārpelno 550 °C temperatūrā; atlikumu nosver.3. ReaģentiAmonija nitrāta 20 % (m/V) šķīdums.4. Aparatūra4.1. Elektriskā plītiņa.4.2. Termostatējama elektriskā mufeļkrāsns.4.3. Tīģeļi pārpelnošanai no platīna vai platīna un zelta sakausējuma (10 % Pt, 90 % Au), taisnstūraini (60 × 40 × 25 mm) vai apaļi (60 līdz 70 mm diametrā, augstums no 20 līdz 25 mm).5. ProcedūraAr precizitāti līdz mg ņem apmēram 5 g lielu parauga iesvaru (2,5 g - produktiem, kam ir tendence uzbriest), ievieto iepriekš izkarsētā un nosvērtā tīģelī pārpelnošanai. Tīģeli novieto uz elektriskās plītiņas un pakāpeniski karsē, līdz materiāls pārogļojas. Tīģeli ievieto mufeļkrāsnī, kas ieregulēta 550 ± 5 °C temperatūrā. Iztur šajā temperatūrā, līdz iegūst baltus, gaišpelēkus vai sarkanīgas nokrāsas pelnus, kuros nav acīmredzamu ogles daļiņu. Tīģeli ievieto eksikatorā, atdzesē un nekavējoties nosver.6. Rezultātu aprēķināšanaAprēķina atlikuma masu, atņemot tīģeļa masu.Rezultātu izsaka procentos no parauga masas.7. Piezīmes7.1. Grūti pārpelnojamiem materiāliem vispirms jāizdara vismaz trīs stundas ilga sākotnējā pārpelnošana, pēc kuras paraugu atdzesē, tam uzmanīgi pievieno dažus pilienus 20 % amonija nitrāta šķīduma (raugoties, lai pelni neizkaisītos vai nesaķeptu gabalos). Pēc izžāvēšanas žāvēšanas skapī turpina dedzināšanu turpina. Ja vajadzīgs, šo darbību atkārto, līdz paraugs ir pilnībā pārpelnots.7.2. Materiālus, kurus nevar apstrādāt saskaņā ar 7.1. punktā doto aprakstu, pārpelno šādi: pēc trīs stundas ilgas pārpelnošanas, pelnus pārnes siltā ūdenī un filtrē caur nelielu bezpelnu filtru. Tajā pašā tīģelī pārpelno filtru kopā ar atlikumu uz tā. Filtrātu pārnes atdzesētā tīģelī, iztvaicē, pārpelno un nosver.7.3. Analizējot eļļas un taukus, piemērota izmēra tīģelī precīzi iesver apmēram 25 g parauga. Pārogļo, materiālu aizdedzinot ar bezpelnu filtrpapīra strēmeli. Pēc sadedzināšanas samitrina ar iespējami mazu ūdens daudzumu. Izžāvē un pārpelno pēc 5. punktā dotā apraksta.6. SĀLSSKĀBĒ NEŠĶĪSTOŠO PELNU NOTEIKŠANA1. Mērķis un darbības jomaŠī metode ļauj noteikt sālsskābē nešķīstošu minerālvielu saturu barībā. Atkarībā no parauga īpašībām, izmanto kādu no divām metodēm.1.1. A metode: izmantojama vienkāršās organiskās barības un kombinētās barības veidu lielākās daļas analīzēm.1.2. B metode: izmantojama tādas kombinētās minerālbarības, minerālvielu maisījumu un kombinētās barības analīzēm, kuru sālsskābē nešķīstošo pelnu saturs, kas noteikts pēc A metodes, ir lielāks par 1 %.2. Princips2.1. A metode: paraugu pārpelno, pelnus vāra sālsskābē, nešķīstošo atlikumu filtrē un sver.2.2. B metode: paraugu apstrādā ar sālsskābi. Šķīdumu filtrē, atlikumu pārpelno un šādi iegūtos pelnus apstrādā pēc A metodes.3. Reaģenti3.1. Sālsskābes 3 n šķīdums.3.2. Trihloretiķskābes 20 % (m/V) šķīdums.3.3. Trihloretiķskābes 1 % (m/V) šķīdums.4. Aparatūra4.1. Elektriskā plītiņa.4.2. Termostatējama elektriskā mufeļkrāsns.4.3. Tīģeļi pārpelnošanai no platīna vai platīna sakausējuma ar zeltu (10 % Pt, 90 % Au), taisnstūraini (60 × 40 × 25 mm) vai apaļi (60 līdz 70 mm diametrā, augstums no 20 līdz 25 mm).5. Procedūra5.1. A metodeParaugu pārpelno pēc koppelnu noteikšanai aprakstītās metodes. Var izmantot arī pelnus, kas iegūti, nosakot koppelnu saturu.Pelnus ar 75 ml 3 n sālsskābes šķīduma (3.1.) pārnes 250 līdz 400 ml tilpuma vārglāzē. Lēnām uzkarsē līdz viršanas temperatūrai un lēni vāra 15 minūtes. Siltu šķīdumu filtrē caur bezpelnu filtrpapīru un atlikumu mazgā ar siltu ūdeni līdz neitrālai reakcijai. Filtru ar atlikumu izžāvē un nosvērtā tīģelī pārpelno 550 līdz 700 °C temperatūrā. Atdzesē eksikatorā un nosver.5.2. B metodeAr precizitāti līdz mg ņem 5g lielu parauga iesvaru, ko pārnes 250 līdz 400 ml tilpuma vārglāzē. Pievieno vispirms 25 ml ūdens, tad 25 ml 3 n sālsskābes šķīduma (3.1.), samaisa un gaida, līdz beidz izdalīties burbuļi. Pievieno vēl 50 ml 3 n sālsskābes (3.1.). Nogaida, līdz beidzas gāzu izdalīšanās, tad vārglāzi ievieto verdoša ūdens vannā uz 30 minūtēm, vai, ja vajadzīgs, ilgāk, lai iespējami pilnīgi hidrolizētu visu cietes daudzumu, kas var būt paraugā.Siltu šķīdumu filtrē caur bezpelnu filtru un mazgā filtru ar 50 ml silta ūdens (sk. 7. piezīmi). Filtru ar atlikumu izžāvē un nosvērtā tīģelī pārpelno 550 līdz 700°C temperatūrā. Pelnus ar 75 ml 3 n sālsskābes šķīduma (3.1.) pārnes 250 līdz 400 ml tilpuma vārglāzē; analīzi turpina pēc apraksta 5.1. punkta otrajā daļā.6. Rezultātu aprēķināšanaAprēķina atlikuma masu, atņemot taras masu. Rezultātu izsaka procentos no parauga masas.7. PiezīmeJa atlikums filtrējas slikti, analīzi atkārto, 50 ml 3 n sālsskābes šķīduma (3.1.) vietā ņemot 50 ml 20 % trihloretiķskābes (3.2.), bet filtru mazgājot ar siltu 1 % trihloretiķskābes šķīdumu (3.3.).7. HLORĪDU HLORA SATURA NOTEIKŠANA1. Mērķis un darbības jomaŠī metode ļauj noteikt hlora saturu ūdenī šķīstošu hlorīdu veidā, ko parasti izsaka nātrija hlorīdā. Tā izmantojama visu veidu barības analīzēm.2. PrincipsHlorīdus šķīdina ūdenī. Ja produkts satur organiskās vielas, šķīdumu dzidrina. Šķīdumu nedaudz paskābina ar slāpekļskābi un hlorīdus ar sudraba nitrāta šķīdumu izgulsnē sudraba hlorīda veidā. Sudraba nitrāta pārākumu attitrē ar amonija tiocianāta šķīdumu pēc Volharda metodes.3. Reaģenti3.1. Amonija tiocianāta 0,1 n šķīdums.3.2. Sudraba nitrāta 0,1 n šķīdums.3.3. Amonija dzelzs sulfāta piesātināts šķīdums.3.4. Slāpekļskābe, d: 1.38.3.5. Dietilēteris, a.k.3.6. Acetons, a.k.3.7. Karesa I šķīdums: ūdenī izšķīdina 21,9 g cinka acetāta Zn(CH3COO)2·2H2O un 3 g ledus etiķskābes. Papildina ar ūdeni līdz 100 ml.3.8. Karesa II šķīdums: ūdenī izšķīdina 10,6 g kālija ferocianīda K4[Fe(CN)6]·3H2O. Papildina ar ūdeni līdz 100 ml.3.9. Aktīvā ogle, a.k., kas nesatur un neabsorbē hlorīdus.4. AparatūraRotācijas tipa maisītājs: aptuveni 35 līdz 40 apgr./min.5. Procedūra.5.1. Šķīduma sagatavošanaAtbilstīgi parauga īpašībām sagatavo šķīdumu, kā norādīts 5.1.1. vai 5.1.2. punktā.Vienlaikus veic tukšā parauga analīzi.5.1.1. Paraugi, kas nesatur organiskās vielasAr precizitāti līdz mg ņem ne vairāk kā 10 g iesvara, kurā ir ne vairāk par 3 g hlora hlorīdu veidā. 500 ml tilpuma mērkolbā iepilda 400 ml ūdens ar apmēram 20 °C temperatūru. Maisa trīsdesmit minūtes maisītājā, uzpilda līdz zīmei, samaisa un filtrē.5.1.2. Paraugi, kas satur organiskās vielas, izņemot 5.1.13. punktā uzskaitītos produktusNosver 5 g parauga ar precizitāti līdz 1 mg un kopā ar 1 g aktīvās ogles pārnes 500 ml tilpuma mērkolbā. Pievieno 400 ml ūdens ar apmēram 20 °C temperatūru un 5 ml Karesa I šķīduma (3.7.), maisa, un tad pievieno 5 ml Karesa II šķīduma (3.8.). Trīsdesmit minūtes maisa maisītājā, uzpilda līdz zīmei, samaisa un filtrē.5.1.3. Termiski apstrādāta barība, linu rauši un linu milti, produkti, kuros ir daudz linu miltu, un citi produkti, kuros ir daudz gļotvielu vai koloīdu vielu (piemēram, dekstrinēta ciete)Sagatavo šķīdumu pēc 5.1.2. punktā dotā apraksta, tikai to nefiltrē. Dekantē (ja vajadzīgs, centrifugē), ņem 100 ml šķidruma no virsējā slāņa, ko pārnes 200 ml tilpuma mērkolbā. Samaisa ar acetonu (3.6.), kolbu uzpilda līdz zīmei ar šo šķīdinātāju, samaisa un filtrē.5.2. TitrēšanaAr pipeti Erlenmeijera kolbā pārnes 25 ml līdz 100 ml filtrāta (atkarībā no sagaidāmā hlorīdu satura), ko iegūst pēc apraksta 5.1.1., 5.1.2. vai 5.1.3. punktā. Alikvotajā daļā jābūt vairāk par 150 mg hlora (Cl). Ja vajadzīgs, atšķaida līdz vismaz 50 ml tilpumam ar ūdeni, pievieno 5 ml slāpekļskābes (3.4.), 20 ml piesātināta amonija dzelzs sulfāta šķīduma (3.3.) un divus pilienus amonija tiocianāta šķīduma (3.1.), ko ņem ar bireti, kas uzpildīta līdz nulles atzīmei. Ar bireti pārnes sudraba nitrāta šķīdumu (3.2.) tā, lai tas būtu 5 ml pārākumā. Pievieno 5 ml dietilētera (3.5.) un stipri sakrata, lai koagulētu nogulsnes.Sudraba nitrāta pārākumu titrē ar amonija tiocianāta šķīdumu (3.1.), līdz veidojas sarkanbrūns krāsojums, kas saglabājas vienu minūti.6. Rezultātu aprēķināšanaW =V- Vkur:V1 = pievienotā 0,1 n sudraba nitrāta šķīduma tilpums, ml;V2 = titrēšanai izlietotais 0,1 n amonija tiocianāta šķīduma tilpums, ml.Ja tukšā parauga titrēšanai izlietots 0,1 n sudraba nitrāta šķīdums, tā tilpumu atņem no tilpuma (V1 - V2).7. Piezīmes7.1. Var veikt arī potenciometrisku titrēšanu.7.2. Analizējot produktus ar ļoti lielu eļļu un tauku saturu, tos vispirms attauko ar dietilēteri vai petrolēteri.7.3. Analizējot zivju miltus, titrēšanu var izdarīt arī pēc Mora metodes.8. SINEPJU EĻĻAS NOTEIKŠANA1. Mērķis un darbības jomaŠī metode ļauj noteikt alilizocianātā izteiktu sinepju eļļas, kas atdestilējas ar tvaiku, saturu raušos, kurus iegūst no Brassica un Sinapis sugām, un kombinētajā barībā, kuras sastāvā ir minēto augu sugu rauši.2. PrincipsParaugu iejauc ūdenī. Sinepju eļļu izdala, iedarbojoties ar fermentiem, atdestilē ar etanolu un uztver atšķaidītā amonija hidroksīda šķīdumā. Uz siltu šķīdumu iedarbojas ar noteiktu tilpumu sudraba nitrāta šķīduma, pēc tam atdzesē un filtrē. Sudraba nitrāta pārākumu titrē ar amonija tiocianāta šķīdumu.3. Reaģenti3.1. Baltās sinepes (Sinapis alba).3.2. Etilspirts, 95 līdz 96 % V/V.3.3. Pretputu emulsija (piemēram, silikona emulsija).3.4. Amonjaka šķīdums, d: 0,958.3.5. Sudraba nitrāta 0,1 n šķīdums.3.6. Amonija tiocianāta 0,1 n šķīdums.3.7. Slāpekļskābe, d: 1,40.3.8. Amonija dzelzs sulfāta piesātināts šķīdums.4. Aparatūra4.1. 500 ml tilpuma plakandibena kolbas ar pieslīpēta stikla aizbāžņiem.4.2. Destilācijas aparāts ar dzesinātāju un pilienu uztvērēju.5. ProcedūraAr precizitāti līdz 5 mg ņem 10 g parauga iesvara, ko pārnes 500 ml tilpuma plakandibena kolbā, pievieno 2 g smalki samaltu balto sinepju (3.1.) (fermentu avotu) un 200 ml ūdens 20 °C temperatūrā. Kolbu noslēdz ar aizbāzni un 2 stundas krata 20 °C temperatūrā. Pievieno 40 ml etanola (3.2.) un vienu pilienu pretputu emulsijas (3.3.). Atdestilē apmēram 150 ml, destilātu uztver 250 ml tilpuma mērkolbā, kurā ir 20 ml amonjaka šķīduma (3.4.), raugoties, lai dzesinātāja gals būtu iemērkts šķidrumā. Amonjakālajam šķīdumam pievieno 50 ml sudraba nitrāta 0,1 n šķīduma (3.5.) (vai, ja vajadzīgs, vairāk), mērkolbai uzliek nelielu piltuvi un maisījumu vienu stundu silda uz verdoša ūdens vannas. Atdzesē, uzpilda ar ūdeni līdz zīmei, homogenizē un filtrē. Ņem 100 ml dzidra filtrāta, pievieno 5 ml slāpekļskābes (3.7.) un apmēram 5 ml amonija dzelzs sulfāta šķīduma (3.8.). Sudraba nitrāta pārākumu attitrē ar 0,1 n amonija tiocianāta šķīdumu (3.6.).Piemērojot šo pašu procedūru un ņemot 2 g smalki samaltu balto sinepju, veic tukšā parauga analīzi.6. Rezultātu aprēķināšanaNo parauga titrēšanai izlietotā 0,1 n sudraba nitrāta šķīduma tilpuma atņem tukšā parauga titrēšanai patērētā šķīduma tilpumu. Iegūst 0,1 n sudraba nitrāta šķīduma tilpumu ml, kas patērēts paraugā esošās sinepju eļļas titrēšanai. 1 ml 0,1 n AgNO3 atbilst 4,956 mg alilizotiocianāta. Rezultātu izsaka procentos no parauga masas.9. LAKTOZES NOTEIKŠANA1. Mērķis un darbības jomaŠī metode ļauj noteikt laktozes saturu barībā, kurā ir vairāk nekā 0,5 % laktozes.2. PrincipsCukurus šķīdina ūdenī. Šķīdumu fermentē ar raugu Saccharomyces cerevisiae, kas nešķeļ laktozi. Pēc dzidrināšanas un filtrēšanas laktozes saturu filtrātā nosaka pēc Lufa-Šorla metodes.3. Reaģenti3.1. Saccharomyces cerevisiae suspensija: 25 g svaiga rauga suspendē 100 ml ūdens. Suspensiju var glabāt ledusskapī ne ilgāk par vienu nedēļu.3.2. Karesa I šķīdums: ūdenī izšķīdina 21,9 g cinka acetāta Zn(CH3COO)2·2H2O un 3 g ledus etiķskābes. Papildina ar ūdeni līdz 100 ml tilpumam.3.3. Karesa II šķīdums: ūdenī izšķīdina 10,6 g kālija ferocianīda K4[Fe(CN)6]·3H2O. Papildina ar ūdeni līdz 100 ml.3.4. Lufa-Šorla reaģents.Uzmanīgi maisot, citronskābes šķīdumu (3.4.2.) pievieno nātrija karbonāta šķīdumam (3.4.2.). Pievieno vara sulfāta šķīdumu (3.4.1.) un papildina ar ūdeni līdz 1 litram. Nostādina līdz nākamajai dienai un filtrē. Pārbauda iegūtā šķīduma normalitāti (Cu 0,1 n; Na2CO3 2n). Šķīduma pH vajadzētu būt apmēram 9,4.3.4.1. Vara sulfāta šķīdums: izšķīdina 25 g no dzelzs attīrīta a.k. vara sulfāta CuSO4·5H2O 100 ml ūdens.3.4.2. Citronskābes šķīdums: izšķīdina 50 g a.k. citronskābes (C6H8O7·H2O) 50 ml ūdens.3.4.3. Nātrija karbonāta šķīdums: izšķīdina 143,8 g bezūdens a.k. nātrija karbonāta apmēram 300 ml silta ūdens. Atdzesē.3.5. Pumeka gabaliņi, kas izvārīti sālsskābē, mazgāti un izžāvēti.3.6. Nātrija jodīda 30 % (m/V) šķīdums.3.7. Sērskābes 6 n šķīdums.3.8. Nātrija tiosulfāta 0,1 n šķīdums.3.9. Cietes šķīdums: 1 litram vāroša ūdens pievieno 5 g šķīstošās cietes maisījuma 30 ml ūdens. Vāra trīs minūtes, atdzesē un, ja vajadzīgs, kā konservantu pievieno 10 mg dzīvsudraba jodīda.4. AparatūraTermostatējama ūdens vanna, kas ieregulēta 38-40 °C temperatūrā.5. ProcedūraNosver 1 g parauga ar precizitāti līdz mg un pārnes iesvaru 100 ml tilpuma mērkolbā. Pievieno 25 līdz 30 ml ūdens. Kolbu trīsdesmit minūtes silda verdoša ūdens vannā un pēc tam atdzesē līdz apmēram 35 °C temperatūrai. Pievieno 5 ml rauga suspensijas (3.1.) un samaisa. Kolbu uz divām stundām ievieto ūdens vannā 38 - 40 °C temperatūrā. Atdzesē līdz apmēram 20 °C.Pievieno 2,5 ml Karesa I šķīduma (3.2.) un maisa trīsdesmit sekundes, pēc tam pievieno 2,5 ml Karesa II šķīduma (3.3.) un atkal maisa trīsdesmit sekundes. Papildina ar ūdeni līdz 100 ml, homogenizē un filtrē. Ar pipeti ņem ne vairāk par 25 ml filtrāta, kurā vēlams, lai būtu 40 līdz 80 mg laktozes, un to pārnes 300 ml tilpuma Erlenmeijera kolbā. Ja vajadzīgs, papildina ar ūdeni līdz 25 ml tilpumam.Tādā pašā veidā veic tukšā parauga analīzi ar 5 ml rauga suspensijas (3.1.).Pēc Lufa-Šorla metodes nosaka laktozes saturu: pievieno precīzi 25 ml Lufa-Šorla reaģenta (3.4.) un divus pumeka (3.5.) gabaliņus. Maisa ar roku, kamēr uz vidēja augstuma vaļējas liesmas šķīdumu apmēram divās minūtēs uzkarsē līdz vārīšanās temperatūrai. Erlemneijera kolbu nekavējoties novieto uz metāla sieta, kas pārklāts ar azbestu un kam ir apmēram 6 cm liels caurums, zem kura iedegta liesma. Liesmu noregulē tā, lai Erlenmeijera kolba tiktu sildīta tikai no apakšas. Erlenmeijera kolbai pievieno atteces dzesinātāju. Vāra precīzi desmit minūtes. Nekavējoties atdzesē aukstā ūdenī un pēc apmēram piecām minūtēm titrē šādi:pievieno 10 ml kālija jodīda šķīduma (3.6.) un tūlīt pievieno 25 ml sērskābes 6 n šķīduma (3.7.) (uzmanīgi, iespējama ievērojama putu veidošanās). Titrē ar 0,1 n nātrija tiosulfāta šķīduma (3.8.), līdz parādās blāvi dzeltens krāsojums, pievieno cietes indikatoru (3.9.) un pabeidz titrēšanu.Bez vārīšanas tādā pašā veidā titrē 25 ml precīzi mērīta Lufa-Šorla reaģenta (3.4.) un ūdens maisījumu, kam pievienoti 10 ml kālija jodīda šķīduma (3.6.) un 25 ml sērskābes 6 n šķīduma (3.7.).6. Rezultātu aprēķināšanaPēc tabulas nosaka laktozes daudzumu mg, kas atbilst divu titrēšanas rezultātu starpībai, ko izsaka 0,1 n nātrija tiosulfāta mililitros.Rezultātu izsaka kā bezūdens laktozes masas daļu procentos no parauga masas.7. PiezīmeTādu produktu analīzēm, kuros ir vairāk par 40 % rūgstošu cukuru, ņem vairāk par 5 ml rauga suspensijas (3.1.).0,1 n Na2S2O3 šķīduma (ml) lielumu tabula 25 ml Lufa-Šorla reaģentamSildīšana - divas minūtes, vārīšana - desmit minūtes0,1 n Na2S2O3 | Glikoze, fruktoze, invertcukuri C6H12O6 | Laktoze | Maltoze | 0,1 n Na2S2O3 |ml | mg | starpība | mg | starpība | mg | starpība | ml |1 | 2,4 | 2,4 | 3,6 | 3,7 | 3,9 | 3,9 | 1 |2 | 4,8 | 2,4 | 7,3 | 3,7 | 7,8 | 3,9 | 2 |3 | 7,2 | 2,5 | 11,0 | 3,7 | 11,7 | 3,9 | 3 |4 | 9,7 | 2,5 | 14,7 | 3,7 | 15,6 | 4,0 | 4 |5 | 12,2 | 2,5 | 18,4 | 3,7 | 19,6 | 3,9 | 5 |6 | 14,7 | 2,5 | 22,1 | 3,7 | 23,5 | 4,0 | 6 |7 | 17,2 | 2,6 | 25,8 | 3,7 | 27,5 | 4,0 | 7 |8 | 19,8 | 2,6 | 29,5 | 3,7 | 31,5 | 4,0 | 8 |9 | 22,4 | 2,6 | 33,2 | 3,8 | 35,5 | 4,0 | 9 |10 | 25,0 | 2,6 | 37,0 | 3,8 | 39,5 | 4,0 | 10 |11 | 27,6 | 2,7 | 40,8 | 3,8 | 43,5 | 4,0 | 11 |12 | 30,3 | 2,7 | 44,6 | 3,8 | 47,5 | 4,1 | 12 |13 | 33,0 | 2,7 | 48,4 | 3,8 | 51,6 | 4,1 | 13 |14 | 35,7 | 2,8 | 52,2 | 3,8 | 55,7 | 4,1 | 14 |15 | 38,5 | 2,8 | 56,0 | 3,9 | 59,8 | 4,1 | 15 |16 | 41,3 | 2,9 | 59,9 | 3,9 | 63,9 | 4,1 | 16 |17 | 44,2 | 2,9 | 63,8 | 3,9 | 68,0 | 4,2 | 17 |18 | 47,1 | 2,9 | 67,7 | 4,0 | 72,2 | 4,3 | 18 |19 | 50,0 | 3,0 | 71,7 | 4,0 | 76,5 | 4,4 | 19 |20 | 53,0 | 3,0 | 75,7 | 4,1 | 80,9 | 4,5 | 20 |21 | 56,0 | 3,1 | 79,8 | 4,1 | 85,4 | 4,6 | 21 |22 | 59,1 | 3,1 | 83,9 | 4,1 | 90,0 | 4,6 | 22 |23 | 62,2 | | 88,0 | | 94,6 | | 23 |10. KĀLIJA NOTEIKŠANA1. Mērķis un darbības jomaŠī metode ļauj noteikt kālija saturu barībā.2. PrincipsParaugu pārpelno un izšķīdina sālsskābē. Kālija saturu šķīdumā nosaka ar liesmas fotometriju cēzija hlorīda un alumīnija nitrāta klātbūtnē. Pievienojot šīs vielas, tiek ievērojami novērsta traucējošo elementu ietekme.3. Reaģenti3.1. Sālsskābe, a.k., d: 1,12.3.2. Cēzija hlorīds, a.k.3.3. Alumīnija nitrāts Al(NO3)3·H2O, reaģents vispārējai lietošanai.3.4. Kālija hlorīds, a.k., bezūdens.3.5. Buferšķīdums: ūdenī izšķīdina 50 g cēzija hlorīda (3.2.) un 250 g alumīnija nitrāta (3.3.), papildina līdz 1 litram ar ūdeni un samaisa. Uzglabā plastmasas pudelēs.3.6. Kālija standartšķīdums: ūdenī izšķīdina 1,907 g kālija hlorīda (3.4.) un pievieno 5 ml sālsskābes šķīduma (3.1.), uzpilda līdz 1 litram ar ūdeni un samaisa. Uzglabā plastmasas pudelēs. Šā šķīduma 1 ml satur 1,00 mg kālija.4. Aparatūra4.1. Platīna, kvarca vai porcelāna tīģeļi pārpelnošanai, kam vajadzības gadījumos uzliek vāciņu.4.2. Termostatējama elektriskā mufeļkrāsns.4.3. Liesmas fotometrs.5. Procedūra5.1. Paraugu analīzesParasti ar precizitāti līdz 10 mg ņem 10 g iesvara, ko pārnes tīģelī un trīs stundas pārpelno 450 °C temperatūrā. Pēc atdzesēšanas pelnus ar 250 līdz 300 ml ūdens kvantitatīvi pārnes 500 ml tilpuma mērkolbā un pievieno 50 ml sālsskābes (3.1.). Kad beigusies oglekļa dioksīda izdalīšanās, šķīdumu uzkarsē un, laiku pa laikam samaisot, divas stundas silda apmēram 90 °C temperatūrā. Atdzesē, papildina ar ūdeni līdz zīmei, homogenizē un filtrē. Filtrāta alikvoto daļu, kas satur apmēram 1,0 mg kālija, pārnes 100 ml tilpuma mērkolbā, pievieno 10,0 ml buferšķīduma (3.5.), uzpilda līdz zīmei ar ūdeni un samaisa. Ja kālija koncentrācija ir augsta, analizējamo šķīdumu atšķaida pirms buferšķīduma pievienošanas.Apmēram 10 g lielam parauga iesvaram orientējošais atšķaidījums norādīts tabulā.Paredzamais kālija saturs paraugā (% K) | Atšķaidījuma koeficients | Šķīduma alikvotās daļas tilpums (ml) |līdz 0,1 | — | 50 |0,1 līdz 0,5 | — | 10 |0,5 līdz 1,0 | — | 5 |1,0 līdz 5,0 | 1:10 | 10 |5,0 līdz 10,0 | 1:10 | 5 |10,0 līdz 20,0 | 1:20 | 5 |Mērījumus izdara ar liesmas fotometru pie 768 nm. Rezultātus aprēķina pēc kalibrēšanas līknes.5.2. Kalibrēšanas līknePrecīzi 10 ml standartšķīduma (3.6.) pārnes 250 ml tilpuma mērkolbā, uzpilda līdz zīmei ar ūdeni un samaisa. Precīzi 5, 10, 15, 20 un 25 ml šā šķīduma, kam atbilstošais kālija daudzums ir attiecīgi 0,2, 0,4, 0,6, 0,8 un 1,0 mg, pārnes 100 ml tilpuma mērkolbās. Šo šķīdumu sēriju papildina ar tukšo paraugu, kam standartšķīdumu nepievieno. Visās kolbās pievieno pa 10 ml buferšķīduma (3.5.), ar ūdeni papildina līdz zīmei un samaisa. Mērījumus veic pēc 5.1. punktā dotā apraksta. Kalibrēšanas līknes lineārā daļa parasti ir līdz kālija koncentrācijai 1 mg/100 ml šķīduma.6. Rezultātu aprēķināšanaRezultātu izsaka procentos no parauga masas.7. PiezīmesTraucējošo elementu ietekmes novēršanai ne vienmēr ir jāpievieno buferšķīdums (3.5.).11. NĀTRIJA NOTEIKŠANA1. Mērķis un darbības jomaŠī metode ļauj nātrija saturu barībā.2. PrincipsParaugu pārpelno un pelnus izšķīdina sālsskābē. Nātrija saturu šķīdumā nosaka ar liesmas fotometriju cēzija hlorīda un alumīnija nitrāta klātbūtnē. Pievienojot šīs vielas, tiek ievērojami novērsta traucējošo elementu ietekme.3. Reaģenti3.1. Sālsskābe, a.k., d: 1,12.3.2. Cēzija hlorīds, a.k.3.3. Alumīnija nitrāts Al(NO3)3·H2O, reaģents vispārējai lietošanai.3.4. Nātrija hlorīds, a.k., bezūdens.3.5. Buferšķīdums: ūdenī izšķīdina 50 g cēzija hlorīda (3.2.) un 250 g alumīnija nitrāta (3.3.), papildina līdz 1 litram ar ūdeni un samaisa. Uzglabā plastmasas pudelēs.3.6. Nātrija standartšķīdums: ūdenī izšķīdina 2,542 g nātrija hlorīda (3.4.) un pievieno 5 ml sālsskābes (3.1.), uzpilda līdz 1 litram ar ūdeni un samaisa. Uzglabā plastmasas pudelēs, šā šķīduma 1 ml satur 1,00 mg nātrija.4. Aparatūra4.1. Platīna, kvarca vai porcelāna tīģeļi pārpelnošanai, kam vajadzības gadījumos uzliek vāciņu.4.2. Termostatējama elektriskā mufeļkrāsns.4.3. Liesmas fotometrs.5. Procedūra5.1. Paraugu analīzesParasti ar precizitāti līdz 10 mg ņem 10 g iesvara, ko pārnes tīģelī un trīs stundas pārpelno 450 °C temperatūrā. Jānovērš pārkarsēšana (degšana). Pēc atdzesēšanas pelnus kvantitatīvi ar 250 līdz 300 ml ūdens pārnes 500 ml tilpuma mērkolbā un pievieno 50 ml sālsskābes (3.1.). Kad beigusies oglekļa dioksīda izdalīšanās, šķīdumu uzkarsē un, laiku palaikam samaisot, divas stundas silda apmēram 90 °C temperatūrā. Atdzesē, papildina ar ūdeni līdz zīmei, samaisa un filtrē. Filtrāta alikvoto daļu, kas satur ne vairāk par 1,0 mg nātrija, pārnes 100 ml tilpuma mērkolbā, pievieno 10,0 ml buferšķīduma (3.5.), papildina līdz zīmei ar ūdeni un samaisa. Ja nātrija koncentrācija ir augsta, analizējamo šķīdumu atšķaida pirms buferšķīduma pievienošanas.Apmēram 10 g lielam parauga iesvaram orientējošais atšķaidījums norādīts tabulā.Paredzamais nātrija saturs paraugā (% Na) | Atšķaidījuma koeficients | Šķīduma alikvotās daļas tilpums (ml) |līdz 0,1 | — | 50 |0,1 līdz 0,5 | — | 10 |0,5 līdz 1,0 | — | 5 |1,0 līdz 5,0 | 1: 10 | 10 |5,0 līdz 10,0 | 1: 10 | 5 |10,0 līdz 20,0 | 1: 20 | 5 |Mērījumus izdara ar liesmas fotometru pie 589 nm. Rezultātus aprēķina pēc kalibrēšanas līknes.5.2. Kalibrēšanas līknePrecīzi 10 ml standartšķīduma (3.6.) pārnes 250 ml tilpuma mērkolbā, papildina līdz zīmei ar ūdeni un samaisa. Precīzi 5, 10, 15, 20 un 25 ml šā šķīduma, kam atbilstošais nātrija daudzums ir attiecīgi 0,2, 0,4, 0,6, 0,8 un 1,0 mg, pārnes 100 ml tilpuma mērkolbās. Šo šķīdumu sēriju papildina ar tukšo paraugu, kam standartšķīdumu nepievieno. Visās kolbās pievieno pa 10 ml buferšķīduma (3.5.), ar ūdeni papildina līdz zīmei un samaisa. Mērījumus veic pēc 5.1. punktā dotā apraksta. Kalibrēšanas līknes lineārā daļa parasti ir līdz nātrija koncentrācijai 1 mg/100 ml šķīduma.6. Rezultātu aprēķināšanaRezultātu izsaka procentos no parauga masas.7. Piezīmes7.1. Produktiem, kuros ir vairāk par 4 % nātrija, ieteicams veikt pārpelnošanu divas stundas tīģelī ar vāciņu. Pēc atdzesēšanas pievieno ūdeni, pelnus ar platīna stiepli suspendē, izžāvē un pārpelno vēl divas stundas tīģelī ar vāciņu.7.2. Ja parauga sastāvā ir tikai minerālvielas, to izšķīdina, iepriekš nepārpelnojot.12. CUKURU NOTEIKŠANA1. Mērķis un darbības jomaŠī metode ļauj noteikt reducējošo cukuru saturu, un, izdarot inversiju, kopējo cukuru saturu, ko izsaka glikozē vai attiecīgajos gadījumos saharozē, reizinot ar koeficientu 0,95. Metode izmantojama kombinētās barības analīzēm. Pārējo barības veidu analīzēm ir īpašas metodes. Vajadzības gadījumos laktozi nosaka atsevišķi un ņem vērā rezultātu aprēķinos.2. PrincipsCukurus ekstraģē ar atšķaidītu etanolu; šķīdumu dzidrina ar Karesa I šķīdumu un Karesa II šķīdumu. Pēc etanola atdalīšanas, ar Lufa-Šorla metodi nosaka cukuru daudzumu pirms un pēc inversijas.3. Reaģenti3.1. Etilspirts, 40 % V/V, d: 0,948 20 °C temperatūrā; neitralizēts pēc fenolftaleīna.3.2. Karesa I šķīdums: ūdenī izšķīdina 21,9 g cinka acetāta Zn(CH3COO)2·2H2O un 3 g ledus etiķskābes. Papildina ar ūdeni līdz 100 ml.3.3. Karesa II šķīdums: ūdenī izšķīdina 10,6 g kālija ferocianīda K4[Fe(CN)6]·3H2O. Papildina ar ūdeni līdz 100 ml.3.4. Metiloranžā 0,1 % (m/V) šķīdums.3.5. Sālsskābes 4 n šķīdums.3.6. Sālsskābes 0,1 n šķīdums.3.7. Nātrija hidroksīda 0,1 n šķīdums.3.8. Lufa-Šorla reaģents.Uzmanīgi maisot, citronskābes šķīdumu (3.8.2.) pievieno nātrija karbonāta šķīdumam (3.4.2.). Pievieno vara sulfāta šķīdumu (3.8.1.) un papildina ar ūdeni līdz 1 litram. Nostādina līdz nākamajai dienai un filtrē. Pārbauda iegūtā šķīduma normalitāti (Cu 0,1 n; Na2CO3 2 n). Šķīduma pH vajadzētu būt apmēram 9,4.3.8.1. Vara sulfāta šķīdums: 25 g no dzelzs attīrīta a.k. vara sulfāta CuSO4·5H2O izšķīdina 100 ml ūdens.3.8.2. Citronskābes šķīdums: 50 g a.k. citronskābes C6H8O7·H2O izšķīdina 50 ml ūdens.3.8.3. Nātrija karbonāta šķīdums: 143,8 g bezūdens a.k. nātrija karbonāta izšķīdina apmēram 300 ml silta ūdens. Atdzesē.3.9. Nātrija tiosulfāta 0,1 n šķīdums.3.10. Cietes šķīdums: 1 litram vāroša ūdens pievieno 5 g šķīstošās cietes maisījuma 30 ml ūdens. Vāra trīs minūtes, atdzesē un, ja vajadzīgs, kā konservantu pievieno 10 mg dzīvsudraba jodīda.3.11. Sērskābes 6 n šķīdums.3.12. Kālija jodīda 30 % (m/V) šķīdums.3.13. Pumeka gabaliņi, kas izvārīti sālsskābē, mazgāti un izžāvēti.3.14. 3-metil-butān-1-ols.4. AparatūraRotācijas tipa maisītājs: aptuveni 35 līdz 40 apgr./min.5. Procedūra5.1. Parauga ekstrakcijaAr precizitāti līdz mg ņem 2,5 g lielu parauga iesvaru, ko pārnes 250 ml tilpuma mērkolbā. Pievieno 200 ml etanola šķīduma (3.1.) un vienu stundu maisa maisītājā. Pievieno 5 ml Karesa I šķīduma (3.2.) un maisa vienu minūti. Pievieno 5 ml Karesa II šķīduma (3.3.) un maisa vēl vienu minūti. Uzpilda ar etilspirta šķīdumu (3.1.) līdz zīmei, samaisa un filtrē. Ņem 200 ml filtrāta un, lai atdalītu lielāko daļu etanola, ietvaicē apmēram uz pusi. Ietvaicēto šķīdumu ar siltu ūdeni kvantitatīvi pārnes 200 ml tilpuma mērkolbā, atdzesē, papildina ar ūdeni līdz zīmei, samaisa un filtrē. Šo šķīdumu izmantos reducējošo cukuru un - pēc inversijas - arī kopējo cukuru daudzuma noteikšanai.5.2. Reducējošo cukuru noteikšanaAr pipeti ņem ne vairāk par 25 ml šķīduma, kurā, izsakot glikozē, ir ne vairāk kā 60 mg reducējošo cukuru. Ja vajadzīgs, tilpumu papildina ar ūdeni līdz 25 ml un nosaka reducējošos cukurus pēc Lufa-Šorla metodes. Rezultātu izsaka kā glikozes masas daļu procentos no parauga masas.5.3. Kopējā cukuru satura noteikšana pēc inversijasAr pipeti ņem 50 ml šķīduma, ko pārnes 100 ml tilpuma mērkolbā. Pievieno dažus pilienus metiloranžā šķīduma (3.4.) un pēc tam, nepārtraukti maisot, uzmanīgi pievieno 4 n sālsskābes šķīdumu (3.5.), līdz šķidrums kļūst izteikti sarkans. Pievieno 15 ml sālsskābes 0,1 n šķīduma (3.6.) un kolbu uz trīsdesmit minūtēm ievieto strauji vārošies ūdens vannā. Ātri atdzesē līdz aptuveni 20 °C temperatūrai un pievieno 15 ml nātrija hidroksīda 0,1 n šķīduma (3.7.). Papildina ar ūdeni līdz 100 ml un samaisa. Ar pipeti ņem ne vairāk par 25 ml šķīduma, kurā, izsakot glikozē, ir ne vairāk par 60 mg reducējošo cukuru. Ja vajadzīgs, tilpumu papildina ar ūdeni līdz 25 ml un nosaka reducējošos cukurus pēc Lufa-Šorla metodes. Rezultātu izsaka glikozes vai, ja vajadzīgs, saharozes procentos, reizinot ar koeficientu 0,95.5.4. Titrēšana pēc Lufa-Šorla metodesAr pipeti ņem 25 ml Lufa-Šorla reaģenta (3.8.), ko pārnes 300 ml tilpuma Erlenmeijera kolbā; pievieno precīzi 25 ml cukura dzidrināta šķīduma. Pievieno divus gabaliņus pumeka (3.13.) un, ar roku maisot, uz vidēja augstuma vaļējas liesmas šķīdumu apmēram divās minūtēs uzkarsē līdz vārīšanās temperatūrai. Erlemneijera kolbu nekavējoties novieto uz metāla sieta, kas pārklāts ar azbestu un kuram ir caurums apmēram 6 cm diametrā, zem kura iedegta liesma. Liesmu noregulē tā, lai Erlenmeijera kolba tiktu sildīta tikai no apakšas. Erlenmeijera kolbai pievieno atteces dzesinātāju. Vāra precīzi desmit minūtes. Nekavējoties atdzesē aukstā ūdenī un pēc apmēram piecām minūtēm titrē šādi.Pievieno 10 ml kālija jodīda šķīduma (3.12.) un tūlīt pēc tam pievieno 25 ml sērskābes 6 n šķīduma (3.11.) (uzmanīgi, iespējama ievērojama putu veidošanās). Titrē ar 0,1 n nātrija tiosulfāta šķīduma (3.9.), līdz parādās blāvi dzeltens krāsojums, pievieno cietes indikatoru (3.10.) un pabeidz titrēšanu.Bez vārīšanas tādā pašā veidā titrē 25 ml precīzi mērīta Lufa-Šorla reaģenta (3.8.) un ūdens maisījumu, kam pievienoti 10 ml kālija jodīda šķīduma (3.12.) un 25 ml sērskābes 6 n šķīduma (3.11.).6. Rezultātu aprēķināšanaPēc tabulas nosaka glikozes daudzumu mg, kas atbilst divu titrēšanas rezultātu starpībai, ko izsaka 0,1 n nātrija tiosulfāta mililitros.Rezultātu izsaka procentos no parauga masas.7. Īpašas procedūras7.1. Ja analizē barību, kurā ir daudz melases, kā arī citu veidu barību, kas nav īpaši viendabīga, ņem 20 g lielu iesvaru, ko ar 500 ml ūdens pārnes 1 l tilpuma mērkolbā. Vienu stundu maisa maisītājā. Dzidrina, izmantojot Karesa I (3.2.) un Karesa II (3.3.) reaktīvus pēc 5.1. punktā dotā apraksta, abus reaģentus ņemot četrreiz lielākā daudzumā. Uzpilda līdz zīmei ar 80 % V/V etanolu.Samaisa un filtrē. Atdala etanolu pēc 5.1. punktā dotā apraksta. Ja paraugā nav dekstrīnā pārvērstas cietes, uzpilda līdz zīmei ar ūdeni.7.2. Analizējot melasi un vienkāršo barību, kurā ir daudz cukuru un kas tikpat kā nesatur cieti (ceratonijas, žāvēti biešu graizījumi, u.c.), ņem 5 g iesvara, ko pārnes 250 ml tilpuma mērkolbā, pievieno 200 ml ūdens un vienu stundu, bet, ja vajadzīgs, arī ilgāk, maisa maisītājā. Dzidrina ar Karesa I (3.2.) un Karesa II (3.3.) reaģentiem pēc 5.1. punktā dotā apraksta. Uzpilda ar aukstu ūdeni līdz zīmei, samaisa un filtrē. Lai noteiktu kopējo cukuru saturu, analīzi turpina pēc 5.3. punktā dotā apraksta.8. Piezīmes8.1. Putošanās novēršanai pirms vārīšanas ar Lufa-Šorla reaģentu ieteicams pievienot (neatkarīgi no tilpuma) apmēram 1 ml 3-metil-butān-1-ola (3.14.).8.2. Pēc glikozē izteikta kopējo cukuru daudzuma, ko nosaka pēc inversijas, un glikozē izteikta reducējošo cukuru daudzuma starpības, ko reizina ar koeficientu 0,95, nosaka saharozes saturu.8.3. Reducējošos cukurus, izņemot laktozi, var noteikt pēc divām metodēm.8.3.1. Aptuveniem aprēķiniem laktozes saturu reizina ar koeficientu 0,675, kas noteikts pēc citas metodes, un iegūto rezultātu atņem no reducējošo cukuru satura.8.3.2. Precīziem reducējošo cukuru, izņemot laktozi, aprēķiniem vienam paraugam jāveic divas analīzes. Vienai analīzei ņem daļu šķīduma, kas iegūts saskaņā ar 5.1. punktā doto aprakstu, bet otrai analīzei – daļu šķīduma, ko iegūst pēc metodes laktozes noteikšanai (pēc citu cukuru fermentācijas un dzidrināšanas).Abos gadījumos cukuru saturu nosaka pēc Lufa-Šorla metodes un aprēķina mg glikozes. No viena lieluma atņem otru un starpību izsaka procentos no parauga masas.PiemērsDivi abām analīzēm ņemto šķīdumu tilpumi atbilst 250 mg paraugam.Pirmajā gadījumā patērēti 17 ml nātrija tiosulfāta 0,1 n šķīduma, kas atbilst 44,2 mg glikozes; otrajā – 11 ml, kas atbilst 27,6 mg glikozes.Starpība ir 16,6 mg glikozes.= 6,64 %0,1 n Na2S2O3 šķīduma (ml) lielumu tabula 25 ml Lufa-Šorla reaģentamSildīšana - divas minūtes, vārīšana - desmit minūtes0,1 n Na2S2O3 | Glikoze, fruktoze, invertcukuri C6H12O6 | Laktoze | Maltoze | 0,1 n Na2S2O3 |ml | mg | starpība | mg | starpība | mg | starpība | ml |1 | 2,4 | 2,4 | 3,6 | 3,7 | 3,9 | 3,9 | 1 |2 | 4,8 | 2,4 | 7,3 | 3,7 | 7,8 | 3,9 | 2 |3 | 7,2 | 2,5 | 11,0 | 3,7 | 11,7 | 3,9 | 3 |4 | 9,7 | 2,5 | 14,7 | 3,7 | 15,6 | 4,0 | 4 |5 | 12,2 | 2,5 | 18,4 | 3,7 | 19,6 | 3,9 | 5 |6 | 14,7 | 2,5 | 22,1 | 3,7 | 23,5 | 4,0 | 6 |7 | 17,2 | 2,6 | 25,8 | 3,7 | 27,5 | 4,0 | 7 |8 | 19,8 | 2,6 | 29,5 | 3,7 | 31,5 | 4,0 | 8 |9 | 22,4 | 2,6 | 33,2 | 3,8 | 35,5 | 4,0 | 9 |10 | 25,0 | 2,6 | 37,0 | 3,8 | 39,5 | 4,0 | 10 |11 | 27,6 | 2,7 | 40,8 | 3,8 | 43,5 | 4,0 | 11 |12 | 30,3 | 2,7 | 44,6 | 3,8 | 47,5 | 4,1 | 12 |13 | 33,0 | 2,7 | 48,4 | 3,8 | 51,6 | 4,1 | 13 |14 | 35,7 | 2,8 | 52,2 | 3,8 | 55,7 | 4,1 | 14 |15 | 38,5 | 2,8 | 56,0 | 3,9 | 59,8 | 4,1 | 15 |16 | 41,3 | 2,9 | 59,9 | 3,9 | 63,9 | 4,1 | 16 |17 | 44,2 | 2,9 | 63,8 | 3,9 | 68,0 | 4,2 | 17 |18 | 47,1 | 2,9 | 67,7 | 4,0 | 72,2 | 4,3 | 18 |19 | 50,0 | 3,0 | 71,7 | 4,0 | 76,5 | 4,4 | 19 |20 | 53,0 | 3,0 | 75,7 | 4,1 | 80,9 | 4,5 | 20 |21 | 56,0 | 3,1 | 79,8 | 4,1 | 85,4 | 4,6 | 21 |22 | 59,1 | 3,1 | 83,9 | 4,1 | 90,0 | 4,6 | 22 |23 | 62,2 | | 88,0 | | 94,6 | | 23 |13. TEOBROMĪNA NOTEIKŠANA1. Mērķis un darbības jomaŠī metode ļauj noteikt teobromīna saturu kakao pupiņu pārstrādes blakusproduktos.2. PrincipsTeobromīnu ekstraģē ar hloroformu. Ekstraktu iztvaicē, izšķīdina ūdenī un apstrādā ar noteiktu daudzumu sudraba nitrāta šķīduma. Izdalījušos slāpekļskābi titrē ar nātrija hidroksīda šķīdumu.3. Reaģenti3.1. Hloroforms, a.k.3.2. Amonjaka šķīdums, d: 0,958.3.3. Nātrija sulfāts, a.k., bezūdens.3.4. Nātrija hidroksīda 0,1 n šķīdums.3.5. Sudraba nitrāta 0,1 n šķīdums.3.6. Fenolsarkanā 1 % (m/V) šķīdums etanolā.3.7. Petrolēteris, viršanas temp. 40-60 °C.4. Aparatūra500 ml tilpuma plakandibena kolbas ar pieslīpēta stikla aizbāžņiem.5. ProcedūraAr precizitāti līdz mg ņem ne vairāk kā 10 g iesvara, kas satur ne vairāk kā 80 mg teobromīna, pārnes 500 ml tilpuma plakandibena kolbā ar pieslīpēta stikla aizbāzni, pievieno 270 ml hloroforma (3.1.) un 10 ml amonjaka šķīduma (3.2.). Kolbu noslēdz ar aizbāzni un piecas minūtes enerģiski krata. Pievieno 12 g bezūdens nātrija sulfāta (3.3.), krata un nostādina līdz nākamajai dienai. Filtrē 500 ml tilpuma Erlenmeijera kolbā un atlikumu mazgā ar 100 ml hloroforma (3.1.). Atdestilē šķīdinātāju un tā paliekas atdala uz verdoša ūdens vannas. Ekstraktu izšķīdina atkārtoti 50 ml ūdens un uzkarsē līdz vārīšanās temperatūrai.Atdzesē, precīzi neitralizē ar nātrija hidroksīda šķīdumu (3.4.), lietojot 0,5 ml fenolsarkanā šķīduma (3.6.). Pievieno 20 ml sudraba nitrāta šķīduma (3.5). Izdalījušos slāpekļskābi titrē ar nātrija hidroksīda šķīdumu (3.4.) līdz indikatora krāsas maiņai (pH 7,4.).6. Rezultātu aprēķināšana1 ml 0,1 n NaOH = 18 mg teobromīna.Rezultātu izsaka procentos no parauga masas.7. PiezīmesProdukti, kas satur vairāk par 8 % taukvielu, vispirms jāattauko, sešas stundas ekstraģējot ar petrolēteri (viršanas temp. 40 - 60 °C).14. URĪNVIELAS NOTEIKŠANA1. Mērķis un darbības jomaŠī metode ļauj noteikt urīnvielas saturu barībā.2. PrincipsParaugu kopā ar dzidrināšanas aģentu iejauc ūdenī. Suspensiju filtrē. Urīnvielas saturu filtrātā nosaka pēc 4-dimetilaminobenzaldehīda (4-DMAB) pievienošanas, ar spektrofotometru mērot optisko blīvumu pie 420 nm.3. Reaģenti3.1. 4-dimetilaminobenzaldehīda šķīdums: izšķīdina 1,6 g 4-DAMB 100 ml 96 % etanola un pievieno 10 ml a.k. sālsskābes (d: 1,19). Šo reaģentu var glabāt ne ilgāk par divām nedēļām.3.2. Karesa I šķīdums: ūdenī izšķīdina 21,9 g cinka acetāta Zn(CH3COO)2·2H2O un 3 g ledus etiķskābes. Papildina ar ūdeni līdz 100 ml.3.3. Karesa II šķīdums: ūdenī izšķīdina 10,6 g kālija ferocianīda K4[Fe(CN)6]·3H2O. Papildina ar ūdeni līdz 100 ml.3.4. Aktīvā ogle, a.k., kas neabsorbē urīnvielu (jāpārbauda).3.5. Urīnvielas, a.k., 0,1 % (m/V) šķīdums.4. Aparatūra4.1. Rotācijas tipa maisītājs: aptuveni 35 līdz 40 apgr./min.4.2. Mēģenes: 160 × 16 mm ar pieslīpēta stikla aizbāžņiem.4.3. Spektrofotometrs.5. Procedūra5.1. Parauga analīzeNosver 2 g parauga ar precizitāti līdz 1 mg un kopā ar 1 g aktīvās ogles (3.4.) pārnes 500 ml tilpuma mērkolbā. Pievieno 400 ml ūdens un pa 5 ml Karesa I šķīduma (3.2.) un Karesa II šķīduma (3.3.). Trīsdesmit minūtes maisa maisītājā. Uzpilda ar ūdeni līdz zīmei, samaisa un filtrē.Ņem 5 ml caurspīdīgā bezkrāsas filtrāta, pārnes mēģenē ar pieslīpēta stikla aizbāzni, pievieno 5 ml 4-DMAB šķīduma (3.1.) un samaisa. Mēģeni ievieto ūdens vannā 20 °C temperatūrā. Pēc piecpadsmit minūtēm ar spektrofotometru pie 420 nm mēra parauga šķīduma optisko blīvumu. Salīdzina ar reaģentu tukšā parauga šķīdumu.5.2. Kalibrēšanas līkneŅem pa 1, 2, 4, 5 un 10 ml urīnvielas šķīduma (3.5.), pārnes 100 ml tilpuma mērkolbās un papildina ar ūdeni līdz zīmei. Ņem 5 ml no katra šķīduma, pievieno pa 5 ml 4-DMAB šķīduma (3.1.), samaisa un iepriekš aprakstītajā veidā mēra optisko blīvumu pret kontrolšķīdumu, kas sastāv no 5 ml 4-DMAB un 5 ml ūdens, kurš nesatur urīnvielu. Konstruē kalibrēšanas līkni.6. Rezultātu aprēķināšanaPēc kalibrēšanas līknes nosaka urīnvielas daudzumu paraugā.Rezultātu izsaka procentos no parauga masas.7. Piezīmes7.1. Ja urīnvielas saturs ir lielāks par 3 %, iesvaru samazina līdz 1 g vai sākotnēji pagatavoto šķīdumu atšķaida tā, lai 500 ml nebūtu vairāk par 50 mg urīnvielas.7.2. Ja urīnvielas saturs ir zems, parauga iesvara masu palielina, ievērojot nosacījumu, ka no tā iegūtais filtrāts ir caurspīdīgs un bezkrāsains.7.3. Ja paraugs satur tādus vienkāršus slāpekļa savienojumus kā aminoskābes, optisko blīvumu mēra pie 435 nm.15. LUPĪNAS ALKALOĪDU NOTEIKŠANA1. Mērķis un darbības jomaŠī metode ļauj noteikt alkaloīdu saturu lupīnas sēklās.2. PrincipsAlkaloīdus izšķīdina dietilētera un hloroforma maisījumā un ekstraģē ar sālsskābi. Alkaloīdus izgulsnē silīcijvolframskābes šķīdumā, nogulsnes pārpelno un atlikumu nosver.3. Reaģenti3.1. Dietilēteris.3.2. Hloroforms.3.3. Nātrija hidroksīda 4 n šķīdums.3.4. Sālsskābes 0,3 n šķīdums.3.5. Nātrija hlorīds, a.k.3.6. Slilīcijvolframskābes SiO2·12WO3·26H2O 10 % (m/V) šķīdums.4. Aparatūra4.1. Mehāniskais maisītājs.4.2. Platīna, kvarca vai porcelāna tīģeļi pārpelnošanai.4.3. Termostatējama elektriskā mufeļkrāsns.5. ProcedūraAr precizitāti līdz 5 mg ņem 15 g lielu parauga iesvaru, ko pārnes ar pieslīpēta stikla aizbāzni noslēdzamā apmēram 200 ml tilpuma traukā (piemēram, šķirpiltuvē). Pievieno precīzi 100 ml dietilētera (3.1.) un 50 ml hloroforma (3.2.) un pēc tam ar graduētu pipeti 10 ml nātrija hidroksīda šķīduma (3.3.). Lai novērstu nogulsnēšanos, enerģiski krata. Vairākas reizes atkārtoti sakrata un atstāj līdz nākamajai dienai. Ja augšējais šķidruma slānis nav pilnīgi dzidrs, pievieno dažus pilienus ūdens. Ētera un hloroforma maisījuma slāni filtrē. 50 ml tilpuma mērkolbā savāc 50 ml filtrāta, ko ar 50 ml dietilētera (3.1.) kvantitatīvi pārnes 150 ml tilpuma šķirpiltuvē. Trīs reizes ekstraģē, lietojot pa 20 ml sālsskābes (3.4.), nostādina un pēc katras ekstrakcijas savāc skābes ekstraktu. Skābes ekstraktus savāc 250 ml tilpuma vārglāzē un, uzmanīgi sildot, atdala ētera un hloroforma pēdas. Pievieno apmēram 1 g nātrija hlorīda (3.5.), atdzesē un alkaloīdus izgulsnē silīcijvolframskābes šķīdumā (3.6.). Trīsdesmit minūtes maisa ar mehānisko maisītāju. Nostādina līdz nākamajai dienai, filtrē caur bezpelnu filtru un nogulsnes vispirms divreiz mazgā ar 10 ml, bet pēc tam divreiz ar 5 ml sālsskābes (3.4.).Filtru ar nogulsnēm ievieto tīģelī un pārpelno 900 °C temperatūrā. Atdzesē un nosver.6. Rezultātu aprēķināšanaAlkaloīdu saturu paraugā nosaka, reizinot pelnu masu ar koeficientu 0,2.Rezultātu izsaka procentos no parauga masas.16. UREĀZES AKTIVITĀTES NOTEIKŠANA SOJAS PRODUKTOS1. Mērķis un darbības jomaŠī metode ļauj noteikt ureāzes aktivitāti sojas produktos un noteikt to, vai šie produkti ir pietiekami ilgi termiski apstrādāti.2. PrincipsUreāzes aktivitāti nosaka pēc amonjaka slāpekļa daudzuma, kas uz 1 g produkta 30 °C temperatūrā vienas minūtes laikā izdalās no urīnvielas šķīduma.3. Reaģenti3.1. Sālsskābes 0,1 n šķīdums.3.2. Nātrija hidroksīda 0,1 n šķīdums.3.3. Fosfātu 0,05 M buferšķīdums, kurā uz 1000 ml ir 4,45 g dinātrija fosfāta (Na2HPO4·2H2O) un 3,40 g kālija fosfāta (KH2PO4).3.4. Svaigi pagatavots urīnvielas buferšķīdums, kurā uz 1000 ml buferšķīduma (3.3.) ir 30,0 g urīnvielas; pH 6,9-7,0.4. Aparatūra4.1. Potenciometriskās titrēšanas iekārta vai augstas jutības pH-metrs (0,02 pH) ar magnētisko maisītāju.4.2. Termostatējama ūdens vanna, kas ieregulēta 30 °C temperatūrā.4.3. Mēģenes (150 × 18 mm) ar pieslīpēta stikla aizbāžņiem.5. ProcedūraSasmalcina apmēram 20 g parauga (piemēram, kafijas dzirnaviņās) tā, lai tas izietu cauri sietam ar 0,2 mm lielām acīm. Ar precizitāti līdz mg ņem 0,2 g sasmalcinātā parauga iesvara, ko pārnes mēģenē ar pieslīpēta stikla aizbāzni un pievieno 10 ml urīnvielas buferšķīduma (3.4.). Mēģeni nekavējoties noslēdz ar aizbāzni un enerģiski krata. Mēģeni precīzi uz trīsdesmit minūtēm ievieto ūdens vannā, kas noregulēta precīzi 30 °C temperatūrā. Nekavējoties pievieno 10 ml sālsskābes 0,1 n šķīduma (3.1.), strauji atdzesē līdz 20 °C, un mēģenes saturu, divreiz skalojot ar 5 ml ūdens, kvantitatīvi pārnes titrēšanas traukā. Ar stikla elektrodu (4.1.) elektrometriski ar 0,1 n nātrija hidroksīda šķīdumu (3.2.) nekavējoties un ātri titrē līdz pH 4,7.Tukšo paraugu analizē šādi:Ar precizitāti līdz mg ņem 0,2 g sasmalcinātā parauga iesvara, ko ātri pārnes mēģenē ar pieslīpēta stikla aizbāzni, pievieno 10 ml 0,1 n sālsskābes šķīduma (3.1.) un 10 ml urīnvielas buferšķīduma (3.4.). Mēģeni nekavējoties atdzesē ledus ūdenī, kur to tur trīsdesmit minūtes. Iepriekš norādītajos apstākļos mēģenes saturu pārnes traukā titrēšanai, lietojot 0,1 n nātrija hidroksīda šķīdumu (3.2.) līdz pH 4,7.6. Aprēķinspie1 × 4kur:a = parauga titrēšanai patērētais 0,1 n nātrija hidroksīda šķīduma tilpums mililitros,b = tukšajam paraugam patērētais 0,1 n nātrija hidroksīda šķīduma tilpums mililitros,E = parauga masa gramos.7. Piezīmes7.1. Šī metode piemērota ureāzes aktivitātes noteikšanai līdz 1 mg/n/g 30 °C temperatūrā. Produktiem ar augstāku ureāzes aktivitāti parauga iesvaru var samazināt līdz 50 mg.7.2. Produkti, kas satur vairāk par 10 % taukvielu, vispirms aukstumā jāatauko.--------------------------------------------------