title: Padomes direktīva (1991. gada 14. maijs) par datorprogrammu tiesisko aizsardzību

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31991L0250

Oficiālais Vēstnesis L 122 , 17/05/1991 Lpp. 0042 - 0046 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 17 Sējums 1 Lpp. 0111  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 17 Sējums 1 Lpp. 0111

		Padomes direktīva(1991. gada 14. maijs)par datorprogrammu tiesisko aizsardzību(91/250/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ievērojot Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā mūsdienās nebūt ne visu dalībvalstu tiesību akti droši aizsargā datorprogrammas un, ja šāda aizsardzība pastāv, tā ir stipri dažāda;tā kā datorprogrammu izstrāde prasa lielus cilvēku, tehnikas un finansu resursu ieguldījumus, bet datorprogrammas var nokopēt par niecīgu daļu to līdzekļu, kas vajadzīgi, lai patstāvīgi izstrādātu programmas;tā kā datorprogrammas daudzās dažādās rūpniecības nozarēs kļūst aizvien svarīgākas, un datorprogrammu tehnoloģija attiecīgi atzīstama par būtiski svarīgu Kopienas rūpniecības attīstībā;tā kā vairākas dalībvalstu tiesību aktu atšķirības datorprogrammu juridiskā aizsardzībā tieši un nelabvēlīgi iespaido kopējā tirgus darbību datorprogrammu jomā, un tādas atšķirības var kļūt vēl lielākas, dalībvalstīm ieviešot jaunus ar datorprogrammu aizsardzību saistītus tiesību aktus;tā kā nelabvēlīgās atšķirības jālikvidē un jānovērš jaunu atšķirību rašanās, bet atšķirības, kas kopējā tirgus darbību neietekmē negatīvi, līdz noteiktai pakāpei nav jālikvidē vai nav jānovērš šādu jaunu atšķirību rašanās;tā kā Kopienas tiesību aktu sistēma datorprogrammu aizsardzībai, pirmām kārtām, var aprobežoties arī ar to, ka tā panāk, lai dalībvalstis aizsargā datorprogrammas saskaņā ar autortiesību tiesību aktiem, kas attiecas uz literāriem darbiem, un tad precizē, kādas personas un darbi jāaizsargā, kādas ir ekskluzīvās tiesības, uz kurām aizsargātās personas var paļauties, lai atļautu vai aizliegtu noteiktas darbības, un cik ilga ir aizsardzība;tā kā šajā direktīvā termins "datorprogramma" apzīmē programmas visās to formās, tostarp datortehnikā iekļautās programmas; tā kā šis termins apzīmē arī datorprogrammu izstrādes sagatavošanas un plānošanas darbus ar nosacījumu, ka no šiem sagatavošanas darbiem darba vēlākā stadijā var rasties datorprogramma;tā kā kritērijos, ko izmanto, nosakot, vai kāda datorprogramma ir oriģināla vai nav, neietilpst nekādi programmu kvalitātes vai estētisko īpašību vērtējumi;tā kā Kopiena ir pilnībā apņēmusies veicināt starptautisku standartizāciju;tā kā datorprogrammu uzdevums ir savienoties un darboties kopā ar citām datorsistēmas sastāvdaļām un tās lietotājiem, un tas prasa šo sastāvdaļu loģisku un dažkārt arī fizisku savstarpēju savienošanu un mijiedarbi, un lai visi tās lietotāji, programmatūras un datortehnikas elementi darbotos kā paredzēts kopā ar citām programmatūrām un datortehniku;tā kā programmas daļas, kas nodrošina programmatūras un datortehnikas elementu savstarpēju savienojamību un mijiedarbi, parasti sauc par "saskarnēm";tā kā šādu funkcionālu savstarpēju savienojamību un mijiedarbi sauc par "savstarpēju izmantojamību"; tā kā savstarpēju izmantojamību var definēt kā spēju apmainīties ar informāciju un savstarpēji lietot sniegto un saņemto informāciju;tā kā pilnīgas skaidrības labad jāuzsver, ka saskaņā ar šo direktīvu autortiesības aizsargā tikai pašas datorprogrammas, bet tās neaizsargā idejas un principus, kas ir pamatā atsevišķiem kādas programmas elementiem, ieskaitot tos, kas ir pamatā saskarnēm;tā kā saskaņā ar šo autortiesību principu šī direktīva neaizsargā idejas un principus, ciktāl šīs idejas un principus nosaka loģika, algoritmi un programmēšanas valodas;tā kā autortiesībām jāaizsargā šādu ideju un principu izpausme saskaņā ar dalībvalstu tiesību aktiem un tiesu praksi, kā arī ar starptautiskām autortiesību konvencijām;tā kā šajā direktīvā termins "īrēt" nozīmē uz ierobežotu laiku ļaut peļņas nolūkos lietot datorprogrammu vai tās eksemplāru; tā kā šis termins neparedz atļaut datorprogrammu izmantot plašai sabiedrībai, ko attiecīgi šī direktīva neregulē;tā kā datorprogrammu gadījumā jāpieļauj atsevišķa atkāpe no autoru ekskluzīvām tiesībām neļaut nesankcionēti pavairot viņu darbus un jāļauj pavairot šīs programmas pēc tehniskas vajadzības, lai likumīgie ieguvēji varētu tās lietot;tā kā tas nozīmē to, ka līgumi nevar aizliegt uzlādēt un palaist likumīgi iegūtas programmas eksemplārus, kā arī labot tās kļūdas, lai programmu varētu lietot; tā kā, ja nav īpašu līguma noteikumu, kas paredzētu citādi, tad pārdotu programmas eksemplāru likumīgi ieguvēji var veikt visu pārējo, kas vajadzīgs, lai viņi varētu lietot programmas eksemplāru kā paredzēts;tā kā personai, kam ir tiesības lietot kādu datorprogrammu, nav aizliegts veikt darbības, kas vajadzīgas, lai novērotu, pētītu vai pārbaudītu programmas darbību, ar nosacījumu, ka šāda rīcība nepārkāpj programmas autortiesības;tā kā nesankcionēta attiecīgās datorprogrammas koda pavairošana, tulkošana, piemērošana vai pārveidošana pārkāpj autora ekskluzīvās tiesības;tā kā tomēr iespējami gadījumi, kad šāda koda pavairošana un tā tulkošana saskaņā ar 4. panta a) un b) punktu ir obligāti vajadzīga, lai iegūtu informāciju, ar ko panākt neatkarīgi radītas programmas savstarpēju izmantojamību ar citām programmām;tā kā šā iemesla dēļ jāatzīst, ka tikai šajos atsevišķos gadījumos likumīgi un godīgi programmu pavairot un tulkot drīkst persona vai tādas personas interesēs, kurai ir tiesības to lietot, un tiesību īpašnieka atļauja nav vajadzīga;tā kā šādu atkāpi pieļauj ar mērķi darīt iespējamu visu, arī dažādu ražotāju izgatavotu datorsistēmas komponentu savienošanu, lai tie varētu darboties kopā;tā kā šāda atkāpe no autora ekskluzīvām tiesībām nav izmantojama, lai aizskartu tiesību īpašnieka likumīgas intereses vai būtu pretrunā ar programmas normālu lietojumu;tā kā, lai saglabātu saskaņu ar Bernes konvenciju par literāro un mākslas darbu aizsardzību, aizsardzība ilgst autora mūžu un piecdesmit gadus, skaitot no pirmā janvāra nākamā gadā pēc viņa nāves vai gadījumā, ja darbs ir anonīms vai laists klajā ar pseidonīmu, 50 gadu, skaitot no pirmā janvāra nākamā gadā pēc tam, kad darbs ir izdots;tā kā vajadzības gadījumā datorprogrammu aizsardzība saskaņā ar autortiesību tiesību aktiem nekādi neiespaido citas formas aizsardzību; tā kā nav spēkā tie līgumu nosacījumi, kas ir pretrunā ar 6. pantu vai atkāpēm, kas minētas 5. panta 2. un 3. punktā;tā kā šīs direktīvas nosacījumi nekādi neiespaido konkurences tiesību aktu piemērošanu saskaņā ar Līguma 85. un 86. pantu, ja piegādātājs, kas dominē tirgū, atsakās darīt atklātībā pieejamu informāciju, kas vajadzīga, lai nodrošinātu savstarpēju izmantojamību, kā definēts šajā direktīvā;tā kā šīs direktīvas nosacījumi nekādi neiespaido Kopienas tiesību aktu īpašās prasības, kas jau ir spēkā attiecībā uz saskarņu darīšanu atklātībā pieejamu telekomunikāciju jomā vai Padomes lēmumiem, kas attiecas uz standartizāciju informācijas tehnoloģijas un telekomunikāciju jomā;tā kā šī direktīva neiespaido atkāpes, ko saskaņā ar Bernes konvenciju valstu tiesību akti paredz jautājumos, uz ko šī direktīva neattiecas,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAizsargājamais objekts1. Saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem dalībvalstis ar autortiesību tiesību aktiem aizsargā datorprogrammas tāpat kā Bernes konvencija par literāro un mākslas darbu aizsardzību paredz aizsargāt literārus darbus. Šī direktīva nosaka, ka termins "datorprogrammas" attiecas arī uz programmu sagatavošanas un noformējuma materiāliem.2. Saskaņā ar šo direktīvu datorprogrammas ir aizsargātas visās to formās. Saskaņā ar šo direktīvu autortiesības neaizsargā idejas un principus, kas ir pamatā visiem datorprogrammu elementiem, ieskaitot idejas un principus, kas ir pamatā saskarnēm.3. Datorprogrammu aizsargā, ja tā ir oriģināla tādā ziņā, ka tā ir autora paša intelekta radīta. Nosakot, vai tā jāaizsargā, nelieto nekādus citus kritērijus.2. pantsDatorprogrammu autorība1. Datorprogrammas autors ir fiziska persona vai fizisku personu grupa, kas radījusi programmu vai, ja dalībvalsts tiesību akti to pieļauj, juridiska persona, ko šie tiesību akti atzīst par tiesību īpašnieku. Ja dalībvalsts tiesību akti atzīst kolektīvus darbus, persona, ko dalībvalsts tiesību akti atzīst par darba radītāju, ir tās autors.2. Ekskluzīvas tiesības attiecībā uz datorprogrammām, ko kopīgi radījusi fizisku personu grupa, ir kopīgas.3. Ja datorprogrammu radījis algots darbinieks, pildot savus pienākumus vai pēc darba devēja norādījumiem, darba devējs ir ekskluzīvi tiesīgs izmantot visas tautsaimnieciskās tiesības šādi radītā programmā, ja vien līgums neparedz citādi.3. pantsPersonas, kas gūst labumu no aizsardzībasAizsardzību piešķir visām fiziskām vai juridiskām personām, kam to var piešķirt saskaņā ar attiecīgās valsts autortiesību tiesību aktiem, kuri attiecas uz literāriem darbiem.4. pantsIerobežota rīcībaSaskaņā ar 5. un 6. panta nosacījumiem tiesību īpašnieka ekskluzīvās tiesībās, ko paredz 2. pants, ietilpst tiesības uz šādu rīcību vai tiesības atļaut šādu rīcību:a) uz visiem laikiem vai uz laiku pavairot datorprogrammu ar visiem līdzekļiem un visās formās, pa daļai vai kopumā. Ciktāl datorprogrammas uzlādēšana, demonstrācija, lietošana, pārraidīšana vai glabāšana prasa to pavairot, šādu rīcību sankcionē tiesību īpašnieks;b) tulkot, piemērot, pārveidot un citādi modificēt datorprogrammu un pavairot šādi iegūtos rezultātus, ciktāl tas nav pretrunā ar tās personas tiesībām, kura pārveido programmu;c) izplatīt sabiedrībā oriģinālo datorprogrammu vai tās eksemplārus jebkādā formā, ieskaitot izīrēšanu. Pirmā programmas eksemplāra pārdošana Kopienā, ko izdara tiesību īpašnieks vai ar viņa piekrišanu, ir izsmēlusi tiesības šo eksemplāru izplatīt Kopienā, izņemot tiesības kontrolēt turpmāku programmas vai tās eksemplāru izīrēšanu.5. pantsAtkāpes rīcības ierobežojumu gadījumā1. Ja līgumi to īpaši neparedz, darbības, kas minētas 4. panta a) un b) punktā, neprasa tiesību īpašnieka atļauju, ja tās jāveic, lai likumīgais ieguvējs lietotu datorprogrammu saskaņā ar mērķi, kam tā domāta, ieskaitot kļūdu labošanu.2. Personai, kas tiesīga lietot datorprogrammu, līgums nedrīkst liegt izgatavot programmas rezerves kopiju, ja tā vajadzīga, lai programmu varētu lietot.3. Persona, kas tiesīga lietot datorprogrammas eksemplāru, bez tiesību īpašnieka atļaujas drīkst novērot, pētīt vai pārbaudīt programmas darbību, lai noteiktu idejas un principus, kas ir visu programmas elementu pamatā, ja šī persona to dara, programmu uzlādējot, demonstrējot, lietojot, pārraidot vai glabājot, ko ir pilnvarota darīt.6. pantsDekompilācija1. Tiesību īpašnieka atļauja nav vajadzīga, ja koda pavairošana un tā tulkošana saskaņā ar 4. panta a) un b) punktu ir obligāti vajadzīga, lai iegūtu informāciju, ar ko panākt neatkarīgi radītas datorprogrammas savstarpēju izmantojamību ar citām programmām, ar noteikumu, ka ievēroti šādi nosacījumi:a) šādas darbības veic atļaujas īpašnieks vai cita persona, kam ir tiesības lietot programmas eksemplāru, vai persona, kas saņēmusi atļauju to darīt viņu labā;b) informācija, kas vajadzīga, lai panāktu savstarpēju izmantojamību, iepriekš nav bijusi brīvi pieejama personām, kas minētas a) apakšpunktā; unc) šī darbība skar tikai tās oriģinālās programmas daļas, kas vajadzīgas, lai panāktu savstarpēju izmantojamību.2. Šā panta 1. punkta nosacījumi liedz informāciju, kas gūta, šo pantu piemērojot:a) izmantot citiem mērķiem, nevis tikai, lai panāktu neatkarīgi radītas datorprogrammas savstarpēju izmantojamību;b) sniegt to citiem, izņemot gadījumus, ja tas vajadzīgs neatkarīgi radītas datorprogrammas savstarpēju izmantojamībai; vaic) izmantot, lai izstrādātu, ražotu vai pārdotu datorprogrammu, kas ir tai būtiski līdzīga, vai veiktu kādu citu darbību, kas pārkāpj autortiesības.3. Saskaņā ar nosacījumiem, kas ietverti Bernes konvencijā par literāro un mākslas darbu aizsardzību, šā panta nosacījumus nevar interpretēt tādējādi, lai to izmantotu, nepamatoti apdraudot tiesību īpašnieka likumīgās intereses vai tas nonāktu pretrunā ar datorprogrammas normālu lietojumu.7. pantsĪpaši aizsardzības pasākumi1. Ciktāl tas nav pretrunā ar 4., 5. un 6. panta noteikumiem, dalībvalstis saskaņā ar saviem tiesību aktiem nodrošina piemērotus līdzekļus pret personām, kas veic kādu no šā punkta a), b) un c) apakšpunktā uzskaitītajām darbībām:a) laiž apgrozībā datorprogrammas eksemplāru, zinot vai pieļaujot iespēju, ka šis eksemplārs izgatavots, pārkāpjot autortiesības;b) komerciālos nolūkos tur īpašumā datorprogrammas eksemplāru, zinot vai pieļaujot iespēju, ka šis eksemplārs izgatavots, pārkāpjot autortiesības;c) laiž apgrozībā vai komerciālos nolūkos tur īpašumā līdzekļus, kuru vienīgais mērķis ir veicināt datorprogrammu tehnisku aizsardzības ierīču nesankcionētu likvidāciju vai apiešanu.2. Visus datorprogrammu eksemplārus, kas pārkāpj autortiesības, konfiscē saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem.3. Dalībvalstis var paredzēt visu 1. punkta c) apakšpunktā minēto līdzekļu konfiskāciju.8. pantsAizsardzības laiks1. Autoram piešķir aizsardzību viņa mūža garumā un piecdesmit gadus pēc viņa vai pēdējā dzīvā autora nāves; ja datorprogramma ir anonīms darbs vai laista klajā ar pseidonīmu, vai ja valsts tiesību akti par autoru atzīst juridisku personu saskaņā ar 2. panta 1. punktu, aizsardzības laiks ir piecdesmit gadi kopš tā brīža, kad datorprogramma ir pirmo reizi likumīgi darīta pieejama sabiedrībai. Aizsardzības laiku skaita no pirmā janvāra nākamā gadā pēc tam, kad iepriekšminētais noticis.2. Dalībvalstis, kas jau paredz ilgāku aizsardzības laiku nekā 1. punktā noteikts, drīkst uzturēt spēkā šo laiku tikmēr, kamēr Kopienas tiesību akti pilnīgāk saskaņo darbu autortiesību aizsardzības laikus.9. pantsCitu tiesību aktu piemērošana1. Šīs direktīvas noteikumi nav pretrunā ar kādiem citiem tiesību aktu noteikumiem, piemēram, tiem, kas attiecas uz patentu tiesībām, preču zīmēm, negodīgu konkurenci, tirdzniecības noslēpumiem, pusvadītāju izstrādājumu aizsardzību vai saistību tiesībām. Neviens līgumu nosacījums, kas ir pretrunā ar 6. pantu vai 5. panta 2. un 3. punktā minētajām atkāpēm, nav spēkā.2. Šīs direktīvas noteikumi attiecas arī uz programmām, kas radītas pirms 1993. gada 1. janvāra, ciktāl tas nav pretrunā ar tiesību aktiem, kas pieņemti, un tiesībām, kas iegūtas līdz minētajai dienai.10. pantsNobeiguma noteikumi1. Dalībvalstis līdz 1993. gada 1. janvārim pieņem normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai panāktu saskaņu ar šo direktīvu.Kad dalībvalstis apstiprina šos pasākumus, tajos dod atsauci uz šo direktīvu vai pievieno šādu atsauci oficiālas publikācijas gadījumā. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarīt šādu atsauci.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmas savus tiesību aktus, ko tās pieņem jomā, ko regulē šī direktīva.11. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1991. gada 14. maijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsJ. F. Poos[1] OV C 91, 12.4.1989., 4. lpp. unOV C 320, 20.12.1990., 22. lpp.[2] OV C 231, 17.9.1990., 78. lpp. un 1991. gada 17. aprīļa lēmums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).[3] OV C 329, 30.12.1989., 4. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 94/67/EK (1994. gada 16. decembris) par bīstamo atkritumu sadedzināšanu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31994L0067

Oficiālais Vēstnesis L 365 , 31/12/1994 Lpp. 0034 - 0045 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 15 Sējums 14 Lpp. 0186  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 15 Sējums 14 Lpp. 0186

		Padomes Direktīva 94/67/EK(1994. gada 16. decembris)par bīstamo atkritumu sadedzināšanuEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 130.s panta 1. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],saskaņā ar Līguma 189.c pantā noteikto procedūru [3],tā kā Kopienas vides politikas mērķi un principi, kas noteikti Līguma 130.r pantā, jo īpaši paredz piesārņojuma novēršanu, piesārņojuma rektifikāciju prioritāri jau tā avotā un tāda principa piemērošanu, ka piesārņotājam jāmaksā;tā kā Padomes 1990. gada 7. maija rezolūcijā par politiku atkritumu jomā [4] Komisija tika aicināta steidzamā kārtā pabeigt tās priekšlikumu izstrādi par rūpniecisko atkritumu sadedzināšanas iekārtām;tā kā bīstamo atkritumu sadedzināšanā rodas emisijas, kas var radīt piesārņojumu un līdz ar to, ja vien tās netiek atbilstoši kontrolētas, var radīt kaitējumu cilvēku veselībai un videi; tā kā dažos gadījumos varētu rasties pārrobežu piesārņojums;tā kā tādēļ vajadzīga profilaktiska darbība, lai aizsargātu vidi pret bīstamām emisijām, kas rodas, sadedzinot bīstamos atkritumus;tā kā pašreizējās atšķirības valstu tiesību aktos, kas piemērojami bīstamo atkritumu sadedzināšanai, un dažos gadījumos šādu aktu trūkums attaisno rīcību Kopienas mērogā;tā kā saskaņā ar Līguma 130.t pantu šīs direktīvas pieņemšana nevienai dalībvalstij netraucē saglabāt spēkā vai ieviest stingrākus vides aizsardzības pasākumus, kas ir saderīgi ar Līgumu;tā kā saskaņā ar 4. pantu Padomes Direktīvā 75/442/EEK (1975. gada 15. jūlijs) par atkritumiem [5] dalībvalstīs jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka atkritumus reģenerē vai apglabā tā, ka netiek apdraudēta cilvēku veselība vai nodarīts kaitējums videi; tā kā šim nolūkam minētās direktīvas 9. pantā ir noteikts, ka par visām iekārtām vai uzņēmumiem, kuros pārstrādā atkritumus, no kompetentajām iestādēm jāsaņem atļauja, kurā inter alia norādīti veicamie piesardzības pasākumi;tā kā 3. un 4. pants Padomes Direktīvā 84/360/EEK (1984. gada 28. jūnijs) par rūpniecības uzņēmumu radītā gaisa piesārņojuma apkarošanu [6] paredz, ka uzskaitītajām kategorijām piederošu rūpniecības uzņēmumu darbībai, tostarp atkritumu sadedzināšanas iekārtu darbībai vajadzīga iepriekšēja atļauja;tā kā tādu sadedzināšanas iekārtu mērķis, kuras ir izveidotas un tiek ekspluatētas saskaņā ar šo direktīvu, ir samazināt bīstamo atkritumu radīto risku saistībā ar piesārņojumu, izmantojot oksidācijas procesu, samazināt šo atkritumu daudzumu un tilpumu un ražot atlikumus, kurus var izmantot atkārtoti vai apglabāt drošā veidā;tā kā, lai nodrošinātu augsta līmeņa vides aizsardzību, jānosaka un jāuztur atbilstoši lietošanas noteikumi un emisijas robežvērtības bīstamo atkritumu sadedzināšanas iekārtām Kopienā; tā kā ir vajadzīgi īpaši noteikumi dioksīnu un furānu emisiju gadījumā, jo ir būtiski tos samazināt, izmantojot visprogresīvāko tehnoloģiju;tā kā emisiju uzraudzībai vajadzīgas precīzas mērīšanas metodes, lai nodrošinātu, ka tiek ievērotas piesārņojošo vielu emisijas robežvērtības un orientējošās vērtības;tā kā vajadzīga vides integrēta aizsardzība pret emisijām, kas rodas, sadedzinot bīstamos atkritumus; tā kā tādēļ ūdeni saturošus atkritumus, kas rodas, tīrot izplūdes gāzes, var izgāzt tikai pēc to atsevišķas attīrīšanas, lai ierobežotu piesārņojuma pārnešanu no vienas dabas vides citā; tā kā divos gados no šīs direktīvas spēkā stāšanās dienas jānosaka īpašas piesārņojošo vielu emisijas robežvērtības šādos ūdeni saturošos atkritumos;tā kā jāparedz noteikumi attiecībā uz gadījumiem, kad tiek pārsniegtas emisijas robežvērtības, kā arī kad notiek tehniski nenovēršamas attīrīšanas ierīču dīkstāves, darbības traucējumi vai bojājumi;tā kā bīstamo atkritumu līdzsadedzināšana iekārtās, kurās pamatā nav paredzēts sadedzināt bīstamos atkritumus, nedrīkst radīt lielāku piesārņojošo vielu emisiju tajā izplūdes gāzu daļā, kas rodas šādas līdzsadedzināšanas rezultātā, un tādēļ tai jānosaka atbilstoši ierobežojumi;tā kā, lai labāk aizsargātu cilvēku veselību un vidi, esošās sadedzināšanas iekārtas strauji jāpielāgo emisijas robežvērtībām, kas noteiktas šajā direktīvā, lai izvairītos no bīstamo atkritumu pastiprinātas pārnešanas šādās iekārtās;tā kā jāizveido komiteja, kas palīdzētu Komisijai īstenot šo direktīvu un pielāgot to zinātnes un tehnikas attīstībai;tā kā ziņojumi par šīs direktīvas īstenošanu ir būtiska sastāvdaļa Komisijas un dalībvalstu informēšanā par sasniegto emisijas kontroles metodēs;tā kā līdz 2000. gada 31. decembrim Padomē jāiesniedz priekšlikumi emisijas robežvērtību un līdzīgu šīs direktīvas noteikumu pārskatīšanai, ņemot vērā paredzamo tehnoloģijas attīstību, pieredzi sadedzināšanas iekārtu ekspluatācijā un ekoloģiskās prasības,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pants1. Šīs direktīvas mērķis ir paredzēt pasākumus un procedūras, lai novērstu vai, ja tas nav realizējams, cik vien iespējams samazinātu nelabvēlīgu ietekmi uz vidi, jo īpaši gaisa, augsnes, virszemes un pazemes ūdeņu piesārņojumu, un cilvēku veselības apdraudējumu bīstamo atkritumu sadedzināšanas dēļ, kā arī šim nolūkam izstrādāt un uzturēt atbilstošus lietošanas noteikumus un emisijas robežvērtības bīstamo atkritumu sadedzināšanas iekārtām Kopienā.2. Šo direktīvu piemēro, neierobežojot citus attiecīgos Kopienas tiesību aktus, jo īpaši saistībā ar atkritumiem un darbinieku veselības aizsardzību un drošību sadedzināšanas iekārtās.2. pantsŠajā direktīvā:"Bīstamie atkritumi" - uzliesmojošus šķidros atkritumus, tostarp atkritumeļļas, kā definēts 1. pantā Padomes Direktīvā 75/439/EEK (1975. gada 16. jūnijs) par atkritumeļļu apglabāšanu [8], ja tie atbilst šādiem trīs kritērijiem:i) polihlorēto aromātisko ogļūdeņražu, piemēram, polihlorbifenilu (PCB) vai pentahlorfenola (PCP) masas daļa nepārsniedz attiecīgajos Kopienas tiesību aktos noteiktās koncentrācijas;ii) šos atkritumus neuzskata par bīstamiem tāpēc, ka tie satur citus Direktīvas 91/689/EEK II pielikumā uzskaitītos komponentus daudzumos vai koncentrācijās, kas neatbilst Direktīvas 75/442/EEK 4. pantā norādīto mērķu sasniegšanai; uniii) neto siltumietilpība ir vismaz 30 MJ/kg,- visus uzliesmojošus šķidros atkritumus, kuru sadedzināšanā tieši radītā dūmvadu gāze var izraisīt tikai tādas emisijas, kuras rodas no gāzeļļas, kā definēts Direktīvas 75/716/EEK [9]1. panta 1. punktā, vai šī gāze nevar radīt lielāku emisiju koncentrāciju par gāzeļļas sadedzināšanā radītajām koncentrācijām, kā noteikts,- bīstamos atkritumus, kas rodas iekārtās atklātā jūrā, izpētot un izmantojot naftas un gāzes resursus, un ko sadedzina uz šādu iekārtu klāja,- sadzīves atkritumus, uz kuriem attiecas Direktīvas 89/369/EEK [10]un 89/429/EEK, [11]- sadzīves notekūdeņu pārstrādē radītās notekūdeņu dūņas, ko neuzskata par bīstamām tāpēc, ka tās satur Direktīvas 91/689/EEK II pielikumā uzskaitītos komponentus tādos daudzumos vai koncentrācijās, kā noteikts dalībvalstīs līdz minētās direktīvas 1. panta 4. punktā norādītā bīstamo atkritumu saraksta izveidei, kuras neatbilst Direktīvas 75/442/EEK 4. pantā norādīto mērķu sasniegšanai. Šis izņēmums neierobežo Direktīvu 86/278/EEK [12];"Sadedzināšanas iekārta" - dzīvnieku līķu vai dzīvnieku izcelsmes atkritumproduktu sadedzināšanas krāsnīm,- infekciozu ārstniecības atkritumu sadedzināšanas krāsnīm, ja tādus atkritumus neuzskata par bīstamiem sakarā ar citu Direktīvas 91/689/EEK II pielikumā uzskaitītu komponentu esamību tajos, vai- sadzīves atkritumu sadedzināšanas krāsnīm, kurās arī dedzina infekciozus ārstniecības atkritumus, kas nav sajaukti ar citiem tādiem atkritumiem, kurus uzskata par bīstamiem sakarā ar kādu no Direktīvas 91/689/EEK III pielikumā uzskaitītajām citām īpašībām;"Jauna atkritumu sadedzināšanas iekārta"  ir iekārta, kurai ir piešķirta ekspluatācijas atļauja 18. panta 1. punktā norādītajā dienā vai vēlāk;"Esošā atkritumu sadedzināšanas iekārta"  ir iekārta, kurai sākotnējā ekspluatācijas atļauja ir piešķirta līdz 18. panta 1. punktā norādītajai dienai;"Emisijas robežvērtība"  ir piesārņojošo vielu masas koncentrācija, kuru noteiktā laikā posmā emisijas no iekārtām nedrīkst pārsniegt;"Operators"  ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kas ekspluatē sadedzināšanas iekārtu vai kam ir deleģēta vai ir bijusi deleģēta noteicoša ekonomiska vara pār tās darbību.3. pants1. Direktīvas 75/442/EEK 9. un 10. pantā, tās 11. pantā, kas papildināts ar Direktīvas 91/689/EEK 3. pantu, un Direktīvas 84/360/EEK 3. pantā minēto atļauju piešķir vienīgi gadījumā, ja tās pieteikumā ir norādīts, ka sadedzināšanas iekārta ir konstruēta, aprīkota un tiks ekspluatēta tā, lai nodrošinātu atbilstošus aizsargpasākumus pret vides piesārņošanu un ievērotu šīs direktīvas 5. līdz 12. pantā paredzētās prasības.2. Kompetento iestāžu piešķirtajā atļaujā jābūt konkrēti uzskaitītiem to bīstamo atkritumu veidiem un daudzumiem, kurus var pārstrādāt sadedzināšanas iekārtā, kā arī jābūt norādītai atkritumu sadedzināšanas krāsns kopējai ietilpībai.3. Ja iekārtā, kura pamatā nav paredzēta bīstamo atkritumu sadedzināšanai, ielādē bīstamos atkritumus (līdzsadedzināšana), kā rezultātā iegūtais siltumenerģijas daudzums nepārsniedz 40 %, ieskaitot, no kopējā iekārtā iegūtā siltumenerģijas daudzuma jebkurā ekspluatācijas brīdī, tad piemēro vismaz šādus pantus:- 1. līdz 5. pantu,- 6. panta 1. un 5. punktu,- 7. pantu, ieskaitot noteikumus par 10. un 11. pantā minētajiem mērījumiem,- 9. pantu,- 12., 13. un 14. pantu.4. Šā panta 3. punktā izklāstīto līdzsadedzināšanas atļauju piešķir vienīgi gadījumā, ja pieteikumā ir parādīts,- ka bīstamo atkritumu degļi ir izvietoti un atkritumi tiek ielādēti tā, lai panāktu cik vien iespējams pilnīgu sadedzināšanas pakāpi, un- veicot aprēķinus, kā noteikts II pielikumā, – ka tiks ievēroti 7. panta noteikumi.Minētajā atļaujā konkrēti tiek uzskaitīti to bīstamo atkritumu veidi un daudzumi, kurus drīkst līdzsadedzināt iekārtā. Turklāt tajā norāda minēto bīstamo atkritumu masas minimālo un maksimālo plūsmu, to zemāko un augstāko siltumietilpību, kā arī maksimāli pieļaujamo piesārņojošo vielu, piemēram, PCB, PCP, hlora, fluora, sēra, smago metālu saturu tajos.Sešos mēnešos pēc ekspluatācijas sākšanas iespējami visnelabvēlīgākajos apstākļos veikto mērījumu rezultāti liecina, ka ir ievēroti 7. panta noteikumi. Attiecībā uz šo laika posmu kompetentās iestādes var piešķirt atbrīvojumus no 3. punktā paredzētās prasības par procentuālo daudzumu.4. pantsAtļauju pieteikumus un attiecībā uz tiem pieņemtos kompetento iestāžu lēmumus, un šīs direktīvas 11. pantā paredzētās uzraudzības rezultātus dara zināmus atklātībai saskaņā ar Padomes Direktīvu 90/313/EEK (1990. gada 7. jūnijs) par brīvu piekļuvi vides informācijai [13].5. pants1. Operators veic visus vajadzīgos pasākumus attiecībā uz atkritumu piegādi un pieņemšanu, lai novērstu vai, ja tas nav realizējams, cik vien iespējams samazinātu nelabvēlīgo ietekmi uz vidi, jo īpaši gaisa, augsnes, virszemes un pazemes ūdeņu piesārņojumu un cilvēku veselības apdraudējumu. Šie pasākumi attiecas vismaz uz 2. un 3. punktā norādītajām prasībām.2. Pirms atkritumu pieņemšanas sadedzināšanas iekārtā, operatoram ir pieejams atkritumu apraksts, kurā ir norādīts:- atkritumu fiziskais un, ja vien iespējams, arī ķīmiskais sastāvs, kā arī visa informācija, kas vajadzīga, lai novērtētu atkritumu piemērotību paredzētajam sadedzināšanas procesam,- atkritumu bīstamības raksturojums, vielas, ar kurām tos nedrīkst sajaukt, un piesardzības pasākumi, kas jāievēro, veicot darbības ar atkritumiem.3. Pirms atkritumu pieņemšanas sadedzināšanas iekārtā, operatoriem jāveic vismaz šādas pieņemšanas procedūras:- atkritumu masas noteikšana,- to dokumentu pārbaude, kas vajadzīgi saskaņā ar Direktīvu 91/689/EEK un attiecīgā gadījumā saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 259/93 (1993. gada 1. februāris) par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem Eiropas Kopienā, ievešanu tajā un izvešanu no tās [14], un saskaņā ar bīstamo kravu pārvadāšanas noteikumiem,- reprezentatīvu paraugu ņemšana, ja vien tas ir vajadzīgs, cik vien iespējams drīz pirms izkraušanas, lai pārbaudītu atbilstību 2. punktā paredzētajam aprakstam, veicot kontroles, un dotu iespēju kompetentajām iestādēm noteikt pārstrādājamo atkritumu īpašības. Šos paraugus glabā vismaz vienu mēnesi pēc atkritumu sadedzināšanas.4. Kompetentās iestādes var piešķirt atbrīvojumus no 2. un 3. punkta rūpnieciskām iekārtām un rūpniecības uzņēmumiem, kas sadedzina tikai savus atkritumus to ražošanas vietā, ja tiek ievērota tāda pati aizsardzības pakāpe.6. pants1. Iekārtas bīstamo atkritumu sadedzināšanai ekspluatē tā, lai panāktu cik vien iespējams pilnīgu sadedzināšanas pakāpi. Tādēļ var būt nepieciešams izmantot piemērotas atkritumu pirmapstrādes metodes.2. Visas sadedzināšanas iekārtas ir konstruētas, aprīkotas un tiek ekspluatētas tā, lai bīstamo atkritumu sadedzināšanas rezultātā radusies gāze pēc pēdējās sadedzināšanai nepieciešamās gaisa padeves vismaz 6 % skābekļa klātbūtnē kontrolēti un homogēni arī pat iespējamos visnelabvēlīgākajos apstākļos uz vismaz divām sekundēm paaugstinātos līdz vismaz 850 °C temperatūrai pie degkameras iekšējās sienas vai tās tuvumā; ja tiek dedzināti bīstamie atkritumi, kas satur vairāk par 1 % hlora veidā izteiktu halogenētu organisko vielu, temperatūra jāpaaugstina vismaz līdz 1100 °C.Ja kurtuvē par degvielu izmanto vienīgi šķidros bīstamos atkritumus vai gāzveida vielu un pulverveida cietvielu maisījumu, kas rodas bīstamo atkritumu termiskā pirmapstrādē pie skābekļa trūkuma, un ja gāzveida daļa veido vairāk nekā 50 % no kopējās iegūtās siltumenerģijas, tad skābekļa saturs pēc pēdējās sadedzināšanai nepieciešamā gaisa padeves ir vismaz 3 %.3. Visas sadedzināšanas iekārtas ir aprīkotas ar degļiem, kuri automātiski ieslēdzas tad, kad sadegšanas procesā radīto gāzu temperatūra pēc pēdējās sadedzināšanai nepieciešamā gaisa padeves kļūst zemāka par 2. punktā minēto attiecīgo minimālo temperatūru. Šādus degļus izmanto arī iekārtas iedarbināšanas vai izslēgšanas laikā, lai nodrošinātu to, ka tiek pastāvīgi uzturēta attiecīgā minimālā temperatūra, kamēr degkamerā ir nesadeguši atkritumi.Iedarbināšanas un izslēgšanas laikā vai tad, kad sadegšanas procesā radīto gāzu temperatūra kļūst zemāka par 2. punktā minēto attiecīgo minimālo temperatūru, degļos nedrīkst ielādēt kurināmos, kas var radīt lielākas emisijas nekā tad, ja sadedzina gāzeļļu, kā noteikts Direktīvas 75/716/EEK 1. panta 1. punktā, sašķidrināto gāzi vai dabasgāzi.Obligāti jābūt uzstādītai sistēmai, ko ekspluatē, lai novērstu bīstamo atkritumu ielādi:- iedarbināšanas laikā līdz ir sasniegta vajadzīgā minimālā sadedzināšanas temperatūra,- visos gadījumos, kad netiek uzturēta vajadzīgā minimālā sadedzināšanas temperatūra,- visos gadījumos, kad saskaņā ar 11. panta 1. punkta a) apakšpunktu paredzētie pastāvīgie mērījumi liecina, ka attīrīšanas ierīču darbības traucējumu vai bojājumu dēļ ir pārsniegta jebkura emisijas robežvērtība.4. Kompetentās iestādes var atļaut paredzēt prasības, kas atšķiras no 2. punktā noteiktajām un kas ir norādītas dažu bīstamo atkritumu atļaujā. Šāda atļauja ir atkarīga vismaz no tā, vai ir ievēroti 7. panta noteikumi un vai dioksīnu un furānu emisijas koncentrācijas ir mazākas vai līdzvērtīgas koncentrācijām, kuras rodas, ja piemēro šā panta 2. punkta prasības.Visus lietošanas noteikumus, kas paredzēti saskaņā ar šā punkta noteikumiem, un veikto pārbaužu rezultātus dara zināmus Komisijai, un tie ir daļa no informācijas, kura sniedzama saskaņā ar 17. pantu.5. Sadedzināšanas iekārtas ekspluatācijas laikā oglekļa monoksīda (CO) koncentrācijas degšanas procesā radītajās gāzēs nepārsniedz šādas robežvērtības:a) degšanas procesā radusies gāze ir 50 mg/m3, ko nosaka kā diennakts vidējo daudzumu;b) vismaz 95 % no visiem mērījumiem degšanas procesā radusies gāze ir 150 mg/m3, ko nosaka kā 10 minūšu vidējos daudzumus, vai visos mērījumos degšanas procesā radusies gāze ir 100 mg/m3, ko nosaka kā pusstundas vidējos daudzumus jebkurā 24 stundu periodā.6. Visas sadedzināšanas iekārtas ir konstruētas, aprīkotas un tiek ekspluatētas tā, lai novērstu emisiju gaisā, kas rada būtisku piezemes gaisa slāņa piesārņojumu; jo īpaši izplūdes gāzes izvada kontrolēti, izmantojot skursteni.Skursteņa augstumu aprēķina tā, lai būtu aizsargāta cilvēku veselība un vide.7. pants1. Šie vidējie daudzumi attiecas arī uz attiecīgo smago metālu un to savienojumu emisijām gāzu un tvaiku veidā.(a)diennakts vidējie daudzumi:1. Kopējais putekļu saturs | 10 mg/m3 |2. Gāzveidaun viegli gaistošas organiskas vielas, kas izteiktas kā kopējais organiskais ogleklis | 10 mg/m3 |3. Hlorūdeņradis (HCl) | 10 mg/m3 |4. Fluorūdeņradis (HF) | 1 mg/m3 |5. Sēra dioksīds (SO2) | 50 mg/m3 |b)pusstundas vidējie daudzumi:| A | B |1. Kopējais putekļu saturs | 30 mg/m3 | 10 mg/m3 |2. Gāzveidaun viegli gaistošas organiskas vielas, kas izteiktas kā kopējais organiskais ogleklis | 20 mg/m3 | 10 mg/m3 |3. Hlorūdeņradis (HC1) | 60 mg/m3 | 10 mg/m3 |4. Fluorūdeņradis (HF) | 4 mg/m3 | 2 mg/m3 |5. Sēra dioksīds (SO2) | 200 mg/m3 | 50 mg/m3 |c)visi vidējie daudzumi paraugu ņemšanas periodā no 30 minūtēm līdz astoņām stundām;1.Kadmijs un tā savienojumi, izteikti kā kadmijs (Cd) | kopā 0,05 mg/m30,1 mg/m3 |2.Tallijs un tā savienojumi, izteikti kā tallijs (Tl) | |3.Dzīvsudrabs un tā savienojumi, izteikti kā dzīvsudrabs (Hg) | 0,05 mg/m30,1 mg/m3 |4.Antimons un tā savienojumi, izteikti kā antimons (Sb) | kopā 0,5 mg/m31 mg/m3 |5.Arsēns un tā savienojumi, izteikti kā arsēns (As) | |6.Svins un tā savienojumi, izteikti kā svins (Pb) | |7.Hroms un tā savienojumi, izteikti kā hroms (Cr) | |8.Kobalts un tā savienojumi, izteikti kā kobalts (Co) | |9.Varš un tā savienojumi, izteikti kā varš (Cu) | |10.Mangāns un tā savienojumi, izteikti kā mangāns (Mn) | |11.Niķelis un tā savienojumi, izteikti kā niķelis (Ni) | |12.Vanādijs un tā savienojumi, izteikti kā vanādijs (V) | |13.Alva un tās savienojumi, izteikti kā alva (Sn) | |.Sadedzināšanas iekārtas ir konstruētas, aprīkotas un tiek ekspluatētas tā, lai izplūdes gāzēs netiktu pārsniegtas vismaz šādas emisijas robežvērtības: |2. Dioksīnu un furānu emisiju samazina ar visprogresīvākajām metodēm. Vēlākais, no 1997. gada 1. janvāra visi vidējie daudzumi, kas noteikti paraugu ņemšanas periodā no sešām līdz astoņām stundām, nepārsniedz robežvērtību 0,1 ng/m3, ja vien vismaz sešus mēnešus līdz minētajai dienai Komisija, lemjot saskaņā ar 16. pantā noteikto procedūru, nav darījusi pieejamas saskaņotas novērtēšanas metodes. Šī robežvērtība ir noteikta kā atsevišķu to dioksīnu un furānu koncentrāciju summa, kuras novērtē saskaņā ar I pielikumu.Līdz šīs robežvērtības piemērošanas dienai dalībvalstis to izmanto vismaz kā orientējošu vērtību.3. Šīs direktīvas 6. pantā un šajā pantā norādīto robežvērtību un orientējošo vērtību ievērošanas pārbaudei veikto mērījumu rezultātus standartizē 11. panta 2. punktā paredzētajos apstākļos.4. Ja bīstamos atkritumus līdzsadedzina saskaņā ar 3. panta 3. punkta prasībām, tad 6. panta 5. punkta un šā panta 1., 2. un 3. punkta noteikumi saskaņā ar II pielikumā noteiktajiem kritērijiem attiecas vienīgi uz to izplūdes gāzes daudzumu, kas rodas bīstamo atkritumu sadedzināšanas procesā.Atbilstošās emisijas robežvērtības un orientējošās vērtības attiecīgajām piesārņojošajām vielām, kas izdalās ar 3. panta 3. punktā minēto iekārtu izplūdes gāzi, nosaka saskaņā ar II pielikumu.8. pants1. Par visiem notekūdeņiem, kas izplūst no sadedzināšanas iekārtas, ir jāsaņem kompetento iestāžu atļauja.2. Cik vien iespējams ierobežo izplūdes gāzu attīrīšanā radītu ūdeni saturošu atkritumu izplūdes ūdens vidē.Ievērojot īpašu atļaujas noteikumu, ūdeni saturošus atkritumus var izvadīt pēc to atsevišķas attīrīšanas, ja- attiecīgo Kopienas, dalībvalstu un vietējo noteikumu prasības attiecībā uz emisijas robežvērtībām ir ievērotas un- smago metālu, dioksīnu un furānu masa minētajos ūdeni saturošajos atkritumos attiecībā pret pārstrādājamo bīstamo atkritumu daudzumu ir samazināta tā, lai izplūdei ūdenī atļautā masa būtu mazāka par to, kas drīkst izplūst gaisā.3. Neierobežojot 2. punktu, Padome pēc Komisijas priekšlikuma divos gados pēc šīs direktīvas spēkā stāšanās dienas ievieš īpašu piesārņojošo vielu robežvērtību kopumu izplūdes gāžu attīrīšanas notekūdeņos.4. Sadedzināšanas iekārtu teritorijas, tostarp ar tām saistītās bīstamo atkritumu glabāšanas zonas, ir projektētas un tiek ekspluatētas tā, lai novērstu jebkuras piesārņojošas vielas nonākšanu augsnē un gruntsūdeņos, ievērojot Padomes Direktīvu 80/68/EEK (1979. gada 17. decembris) par gruntsūdeņu aizsardzību pret dažu bīstamu vielu radītu piesārņojumu [17]. Turklāt jānodrošina uzglabāšanas jauda lietus notekūdeņiem no sadedzināšanas iekārtas teritorijas vai piesārņotam ūdenim, kas rodas no izšļakstījumiem vai ugunsdzēšanas darbībām. Uzglabāšanas jauda ir pietiekama, lai nodrošinātu to, ka vajadzības gadījumā šos ūdeņus pirms novadīšanas varētu pārbaudīt un attīrīt.9. pants1. Sadedzināšanas iekārtas ekspluatācijas rezultātā radušos atlikumus reģenerē vai apglabā saskaņā ar Direktīvu 75/442/EEK un 91/689/EEK prasībām. Šim nolūkam var būt nepieciešama šo atlikumu pirmapstrāde. Līdz šādu atlikumu reģenerācijas vai apglabāšanas novērtēšanai, tos glabā atsevišķi; lai turpmāk atvieglotu reģenerāciju vai apglabāšanu, jāpielieto atbilstošas tehnoloģijas.2. Sauso pulverveida atlikumu, piemēram, katlu putekļu un to sauso atlikumu, kas rodas izplūdes gāzu attīrīšanas rezultātā, pārvadāšana un pagaidu uzglabāšana notiek slēgtos konteineros.3. Cik vien iespējams jāizmanto viss sadedzināšanas procesā iegūtais siltums.4. Pirms sadedzināšanas atlikumu apglabāšanas vai reģenerācijas paņēmienu noteikšanas veic attiecīgus testus, lai noteiktu dažādo sadedzināšanas atlikumu fizikālās un ķīmiskās īpašības, kā arī iespējamo piesārņojumu ar tiem. Analīzē jo īpaši nosaka šķīstošo frakciju un smagos metālus.10. pants1. Prasības attiecībā uz mērījumiem, lai saskaņā ar 11. pantu uzraudzītu piesārņojošo vielu parametrus, izmantošanas nosacījumus un masas koncentrācijas, kas saistītas ar sadedzināšanas procesu, nosaka kompetento iestāžu izdotajā atļaujā vai nosacījumos atļaujas pielikumā, vai attiecīgajos vispārīgi saistošajos noteikumos par prasībām attiecībā uz mērījumiem.2. Atļauju piešķir vienīgi gadījumā, ja pieteikumā uzrādīts, ka ierosinātās mērījumu metodes atbilst III pielikuma prasībām. Ticamības intervāla (95 %) vērtības 6. panta 5. punkta a) apakšpunktā un 7. panta 1. punkta a) apakšpunktā norādītajām emisijas robežvērtībām Nr. 1, 2, 3 un 5 nepārsniedz III pielikuma 4. punktā norādītās vērtības.Veic pareizas automātiskās uzraudzības iekārtas uzstādīšanas un darbības kontroli un ikgadējo uzraudzības pārbaudi.3. Paraugu ņemšanas un mērīšanas procedūras, ko izmanto, lai atbilstoši saistībām veiktu visu gaisa piesārņojošo vielu periodiskus mērījumus, un paraugu ņemšanas vai mērīšanas vietas norāda kompetento iestāžu piešķirtajā atļaujā vai nosacījumos atļaujas pielikumā, vai attiecīgajos vispārīgi saistošajos noteikumos par paraugu ņemšanas un mērīšanas procedūrām.Prasības attiecībā uz periodiskiem mērījumiem nosaka kompetentās iestādes saskaņā ar III pielikumu.11. pants1. Sadedzināšanas iekārtā saskaņā ar III pielikumu veic šādus mērījumus:a) nepārtraukti mēra 6. panta 5. punktā un 7. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā minētās vielas;b) nepārtraukti mēra šādus procesa norises parametrus:- temperatūru, kā minēts 6. panta 2. un 4. punktā,- skābekļa koncentrāciju, izplūdes gāzes spiedienu, temperatūru un ūdens tvaika saturu;c) vismaz divreiz gadā mēra 7. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 7. panta 2. punktā minētās vielas; tomēr pirmajos 12 ekspluatācijas mēnešos izdara vienu mērījumu reizi divos mēnešos;d) sadedzināšanas iekārtu nododot ekspluatācijā un iespējami visnelabvēlīgākajos darbības apstākļos vismaz vienreiz veic atbilstošu izplūdes gāzu ekspozīcijas laika, attiecīgās minimālās temperatūras un skābekļa satura pārbaudi, kā noteikts 6. panta 2. un 4. punktā.Nepārtrauktus HF mērījumus var neveikt, ja izmanto HCl attīrīšanu posmos, kura nodrošina, ka netiek pārsniegta emisijas robežvērtība, kas norādīta 7. panta 1. punkta a) apakšpunkta 3. daļā un 1. punkta b) apakšpunkta 3. daļā. Šādā gadījumā veic periodiskus HF emisiju mērījumus.Nepārtraukti ūdens tvaika satura mērījumi nav vajadzīgi, ja pārbaudāmo izplūdes gāzi pirms emisiju analīzes izžāvē.Šīs direktīvas 7. panta 1. punktā uzskaitīto piesārņojošo vielu mērījumi nav vajadzīgi, ja atļaujā paredzēta tikai to bīstamo atkritumu sadedzināšana, kuros šo piesārņojošo vielu vidējie daudzumi nevar pārsniegt 10 % no emisijas robežvērtībām, kas norādītas 7. panta 1. punktā.Tiklīdz Kopienā kļūst pieejamas attiecīgas mērījumu metodes Komisija saskaņā ar 16. pantā noteikto procedūru pieņem lēmumu par dienu, no kuras saskaņā ar III pielikumu jāveic 7. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 7. panta 2. punktā minēto vielu nepārtraukti mērījumi.2. To mērījumu rezultātus, kas veikti, lai pārbaudītu šīs direktīvas 6. un 7. pantā norādīto emisijas robežvērtību un orientējošo vērtību ievērošanu, standartizē šādos apstākļos:- temperatūra 273 K, spiediens 101,3 kPa, 11 % skābekļa, sausā gāze,- ja sadedzina tikai atkritumeļļu, kā noteikts Direktīvā 75/439/EEK, tad – temperatūra 273 K, spiediens 101,3 kPa, 3 % skābekļa, sausā gāze.Ja bīstamos atkritumus sadedzina ar skābekli bagātinātā atmosfērā, mērījumu rezultātus var standartizēt, ievērojot kompetento iestāžu noteikto skābekļa saturu, kas raksturo īpašus apstākļus katrā atsevišķā gadījumā. Šīs direktīvas 3. panta 3. punktā paredzētos gadījumos, mērījumu rezultātus standartizē, ievērojot kopējo skābekļa saturu, ko aprēķina saskaņā ar II pielikumu.Ja piesārņojošo vielu emisijas samazina, attīrot izplūdes gāzi, pirmajā daļā paredzēto standartizāciju attiecībā uz skābekļa saturu veic tikai tad, ja skābekļa saturs tajā pašā laika posmā, kurā mēra attiecīgo piesārņojošo vielu, pārsniedz attiecīgo skābekļa standartsaturu.3. Emisijas robežvērtības ir ievērotas, ja- visi diennakts vidējie daudzumi nepārsniedz 6. panta 5. punkta a) apakšpunktā un 7. panta 1. punkta a) apakšpunktā norādītās emisijas robežvērtības unvai nu visi pusstundas vidējie daudzumi gada laikā nepārsniedz 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta A ailē norādītās emisijas robežvērtības,vai arī 97 % no pusstundas vidējiem daudzumiem gada laikā nepārsniedz 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta B ailē minētās emisijas robežvērtības,- visi vidējie daudzumi paraugu ņemšanas periodā, kas norādīts 7. panta 1. punkta c) apakšpunktā, nepārsniedz minētajā apakšpunktā norādītās emisijas robežvērtības,- ir ievēroti 6. panta 5. punkta b) apakšpunkta noteikumi.Spriedumā par noteikumu ievērošanu neiekļauj vidējos daudzumus, kas noteikti 12. panta 2. punktā minētajos periodos.Pusstundas vidējos daudzumus un 10 minūšu vidējos daudzumus nosaka faktiskajā darbības laikā (ieskaitot iedarbināšanas un izslēgšanas periodus, ja tiek sadedzināti bīstamie atkritumi), no izmērītajiem daudzumiem atņemot III pielikuma 4. punktā norādīto ticamības intervāla vērtību. Diennakts vidējos daudzumus nosaka pēc šiem apstiprinātajiem vidējiem daudzumiem.Paraugu ņemšanas perioda vidējos daudzumus un – periodisku HF mērījumu gadījumā – vidējos HF daudzumus nosaka saskaņā ar 10. panta 3. punkta prasībām.12. pants1. Ja veiktie mērījumi liecina, ka pārsniegtas ar šo direktīvu noteiktās emisijas robežvērtības, par to nekavējoties tiek informētas kompetentās iestādes. Kamēr nav ievērotas emisijas robežvērtības, attiecīgajā iekārtā neturpina ielādēt bīstamos atkritumus līdz brīdim, kad kompetentās iestādes atļauj atsākt tādu atkritumu ielādi.2. Kompetentās iestādes nosaka maksimāli pieļaujamo periodu, kurā reglamentēto vielu izplūdes koncentrācijas gaisā drīkst pārsniegt noteiktās emisijas robežvērtības attīrīšanas ierīču vai mērierīču tehniski neizbēgamu dīkstāvju, darbības traucējumu vai bojājumu dēļ. Nekādā gadījumā iekārtā nedrīkst turpināt bez pārtraukuma sadedzināt bīstamos atkritumus ilgāk par četrām stundām; turklāt kopējais ekspluatācijas ilgums šādos apstākļos ir mazāks par 60 stundām gadā.Bojājumu gadījumos operators cik vien iespējams ātri sašaurina vai izbeidz darbību līdz laikam, kad kļūst iespējams atjaunot parasto darbību. Bīstamo atkritumu ielādi pārtrauc iekārtās, uz kurām attiecas 3. panta 3. punkts.Kopējais putekļu saturs izmešos nekādā gadījumā nepārsniedz 150 mg/m3, kas izteikts kā pusstundas vidējais daudzums; turklāt nedrīkst pārsniegt 7. panta 1. punkta a) apakšpunkta 2. daļā un 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta 2. daļā noteikto emisijas robežvērtību. Ievēro visus pārējos 6. pantā minētos nosacījumus.13. pants1. Šīs direktīvas noteikumi attiecas uz esošajām sadedzināšanas iekārtām trīs gadus un sešus mēnešus pēc 18. panta 1. punktā norādītās dienas.2. Tomēr sešos mēnešos pēc 18. panta 1. punktā norādītās dienas operators var paziņot kompetentajām iestādēm, ka esošā iekārta līdz tās galīgai izslēgšanai maksimāli piecus gadus no operatora paziņojuma netiks ekspluatēta ilgāk par 20000 stundām. Šādā gadījumā 1. punkta noteikumus nepiemēro.14. pantsLīdz 2000. gada 31. decembrim, īpaši ņemot vērā iespējamo tehnoloģijas attīstību, šo iekārtu ekspluatācijas pieredzi un ekoloģiskās prasības, Komisija iesniedz Padomei ziņojumu, pamatojoties uz šīs direktīvas piemērošanas pieredzi un sasniegto emisijas kontroles metodēs, kopā ar priekšlikumiem attiecībā uz emisijas robežvērtību un šajā direktīvā minētu saistītu noteikumu pārskatīšanu.Visas emisijas robežvērtības, kas noteiktas laikā pēc tādas pārskatīšanas, uz esošajām sadedzināšanas iekārtām neattiecas līdz 2006. gada 31. decembrim.15. pantsKomisija saskaņā ar 16. pantā noteikto procedūru pieņem grozījumus, kas vajadzīgi, lai 10. līdz 12. panta un I līdz III pielikuma noteikumus pielāgotu tehnikas attīstībai.16. pants1. Komisijai palīdz komiteja, kurā darbojas dalībvalstu pārstāvji un kuru vada Komisijas pārstāvis.2. Komisijas pārstāvis iesniedz komitejai veicamo pasākumu projektu. Atzinumu par projektu komiteja sniedz termiņā, ko priekšsēdētājs var noteikt atkarībā no jautājuma steidzamības. Atzinumu sniedz ar balsu vairākumu, kā Līguma 148. panta 2. punktā noteikts attiecībā uz lēmumiem, kuri Padomei jāpieņem pēc Komisijas priekšlikuma.Dalībvalstu pārstāvju balsis komitejā vērtē, kā norādīts minētajā pantā. Priekšsēdētājs nebalso.3. a) Komisija pieņem paredzētos pasākumus, ja tie ir saskaņā ar komitejas atzinumu.b) Ja paredzētie pasākumi nav saskaņā komitejas atzinumu vai ja atzinums nav sniegts, Komisija tūlīt iesniedz Padomei priekšlikumu par veicamajiem pasākumiem. Padome pieņem lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu.Ja trijos mēnešos pēc priekšlikuma iesniegšanas Padome nav pieņēmusi lēmumu, Komisija pieņem ierosinātos pasākumus, ja vien Padome ar vienkāršu balsu vairākumu nav pieņēmusi lēmumu pret minētajiem pasākumiem.17. pantsZiņojumus par šīs direktīvas īstenošanu sagatavo saskaņā ar Direktīvas 91/692/EEK 5. pantā izklāstīto procedūru. Pirmais ziņojums attiecas uz pirmo pilno trīs gadu periodu pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā.18. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 1996. gada 31. decembrim izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos pasākumus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstīs nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to savu tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.19. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.20. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1994. gada 16. decembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājaA. Merkel[1] OV C 130, 21.5.1992., 1. lpp.[2] OV C 332, 16.12.1992., 49. lpp.[3] Eiropas Parlamenta 1993. gada 10. marta atzinums (OV C 115, 26.4.1993., 90. lpp.). Padomes 1994. gada 11. jūlija kopējā nostāja (OV C 232, 20.8.1994., 35. lpp.) un Eiropas Parlamenta 1994. gada 17. novembra lēmums (OV C 341, 5.12.1994.).[4] OV C 122, 18.5.1990., 2. lpp.[5] OV L 194, 25.7.1975., 39. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/692/EEK (OV L 377, 31.12.1991., 48. lpp.).[6] OV L 188, 16.7.1984., 20. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/692/EEK.[7] OV L 377, 31.12.1991., 20. lpp.[8] OV L 194, 25.7.1975., 23. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/692/EEK.[9] Padomes Direktīva 75/716/EEK (1975. gada 24. novembris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz sēra saturu dažos šķidrajos kurināmajos (OV L 307, 27.11.1975., 22. lpp.). Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/692/EEK.[10] Padomes Direktīva 89/369/EEK (1989. gada 8. jūnijs) par jaunu sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārtu radītā gaisa piesārņojuma novēršanu (OV L 163, 14.6.1989., 32. lpp.).[11] Padomes Direktīva 89/429/EEK (1989. gada 21. jūnijs) par esošo sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārtu radītā gaisa piesārņojuma samazināšanu (OV L 203, 15.7.1989., 50. lpp.).[12] Padomes Direktīva 86/278/EEK (1986. gada 12. jūnijs) par vides, jo īpaši augsnes, aizsardzību, lauksaimniecībā izmantojot notekūdeņu dūņas (OV L 181, 4.7.1986., 6. lpp.). Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/692/EEK.[13] OV L 158, 23.6.1990., 56. lpp.[14] OV L 30, 6.2.1993., 1. lpp.[17] OV L 20, 26.1.1980., 43. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/692/EEK.--------------------------------------------------I PIELIKUMSEKVIVALENCES KOEFICIENTI DIOKSĪNIEM UN DIBENZOFURĀNIEMLai noteiktu 7. panta 2. punktā minēto kopējo vērtību, pirms šādu dioksīnu un dibenzofurānu masas koncentrāciju summēšanas (izmantojot toksiskuma ekvivalences principu) tās jāpareizina ar turpmāk norādītajiem ekvivalences koeficientiem.Toksiskuma ekvivalences koeficients |2,3,7,8 | – Tetrahlordibenzodioksīns (TCDD) | 1 |1,2,3,7,8 | – Pentahlordibenzodioksīns (PeCDD) | 0,5 |1,2,3,4,7,8 | – Heksahlordibenzodioksīns (HxCDD) | 0,1 |1,2,3,7,8,9 | – Heksahlordibenzodioksīns (HxCDD) | 0,1 |1,2,3,6,7,8 | – Heksahlordibenzodioksīns (HxCDD) | 0,1 |1,2,3,4,6,7,8 | – Heptahlordibenzodioksīns (HpCDD) | 0,01 |– Oktahlordibenzodioksīns (OCDD) | 0,001 |2,3,7,8 | – Tetrahlordibenzofurāns (TCDF) | 0,1 |2,3,4,7,8 | – Pentahlordibenzofurāns (PeCDF) | 0,5 |1,2,3,7,8 | – Pentahlordibenzofurāns (PeCDF) | 0,05 |1,2,3,4,7,8 | – Heksahlordibenzofurāns (HxCDF) | 0,1 |1,2,3,7,8,9 | – Heksahlordibenzofurāns (HxCDF) | 0,1 |1,2,3,6,7,8 | – Heksahlordibenzofurāns (HxCDF) | 0,1 |2,3,4,6,7,8 | – Heksahlordibenzofurāns (HxCDF) | 0,1 |1,2,3,4,6,7,8 | – Heptahlordibenzofurāns (HpCDF) | 0,01 |1,2,3,4,7,8,9 | – Heptahlordibenzofurāns (HpCDF) | 0,01 |– Oktahlordibenzofurāns (OCDF) | 0,001 |--------------------------------------------------II PIELIKUMSEMISIJAS ROBEŽVĒRTĪBU UN ORIENTĒJOŠO VĒRTĪBU NOTEIKŠANA BĪSTAMO ATKRITUMU LĪDZSADEDZINĀŠANAIKatras attiecīgās piesārņojošās vielas un oglekļa oksīda robežvērtību vai orientējošo vērtību izplūdes gāzē, kas rodas, līdzsadedzinot bīstamos atkritumus, aprēķina šādi:V× C+ V× CV+ V= CVatkritumi : izplūdes gāzes tilpums, kas rodas bīstamo atkritumu sadedzināšanas procesā un ko nosaka vienīgi atļaujā norādītajiem atkritumiem ar zemāko siltumspēju, un ko standartizē 11. panta 2. punktā norādītajos apstākļos.Ja siltumenerģijas daudzums, kas rodas, sadedzinot bīstamos atkritumus, nepārsniedz 10 % no kopējā iekārtā iegūtā siltumenerģijas daudzuma, Vatkritumi jāaprēķina (nosacītam) atkritumu daudzumam, kuru sadedzinot iegūtu 10 % siltumenerģijas, ja kopējais siltumenerģijas daudzums ir fiksēts.Catkritumi : emisijas robežvērtības, kas noteiktas iekārtām, kurās paredzēts sadedzināt tikai bīstamos atkritumus (vismaz emisijas robežvērtības un orientējošā vērtība piesārņojošām vielām un oglekļa monoksīdam, kā noteikts 7. panta 1. un 2. punktā un 6. panta 5. punktā).Vprocess. : izplūdes gāzes tilpums, kas rodas iekārtas ekspluatācijas procesā, ieskaitot iekārtā parasti izmantotā sertificētā kurināmā (izņemot bīstamo atkritumu) sadedzi, un ko nosaka, pamatojoties uz to skābekļa saturu, ievērojot kuru emisijas jāstandartizē saskaņā ar Kopienas vai valsts tiesību aktiem. Ja nav tiesību aktu par šāda veida iekārtām, jāizmanto faktiskais skābekļa saturs izplūdes gāzē, to neatšķaidot ar procesam nevajadzīgu gaisa daudzumu. Standartizācija citos apstākļos paredzēta 11. panta 2. punktā.Cprocess. : tās emisijas robežvērtības attiecīgajām piesārņojošām vielām un oglekļa monoksīdam iekārtu dūmvadu gāzē, kas atbilst valstu normatīvajiem un administratīvajiem aktiem par šādām iekārtām, dedzinot parasti sertificētus kurināmos (izņemot bīstamos atkritumus). Ja šādu pasākumu nav, izmanto atļaujā noteiktās emisijas robežvērtības. Ja atļaujā šādas vērtības nav noteiktas, izmanto masas faktiskās koncentrācijas.C : CO un attiecīgo piesārņojošo vielu kopējā emisijas robežvērtība vai orientējošā vērtība, ar ko aizstāj emisijas robežvērtības un orientējošo vērtību, kā noteikts 6. panta 5. punktā un 7. panta 1. un 2. punktā. Kopējo skābekļa saturu, ar ko aizstāj skābekļa saturu standartizācijai 6. un 7. pantā, aprēķina, pamatojoties uz iepriekšminēto saturu, ievērojot parciālos tilpumus.Netiek ņemtas vērā piesārņojošās vielas un CO, kas nerodas tieši no bīstamo atkritumu sadedzināšanas vai kurināmā sadedzes (piemēram, no ražošanā vajadzīgiem materiāliem vai no produktiem), kā arī CO, kura rodas tieši šādā sadedzināšanā vai sadedzē, ja- ražošanas procesā nepieciešamas lielākas CO koncentrācijas gāzē, kas radusies degšanas procesā, un- ir ievērota Catkritumi (kā definēts iepriekš) vērtība dioksīniem un furāniem,Jebkurā gadījumā, ņemot vērā atļautos bīstamos atkritumus, kurus var līdzsadedzināt, kopējā emisijas robežvērtība (C) jāaprēķina tā, lai cik vien iespējams samazinātu emisijas vidē.--------------------------------------------------III PIELIKUMSMĒRĪŠANAS METODES1. Mērījumiem, ko veic gaisa piesārņojošo vielu koncentrāciju noteikšanai gāzes nesējproduktos, jābūt reprezentatīviem.2. Visu piesārņojošo vielu, tostarp dioksīnu un furānu, paraugu ņemšanu un analīzi, kā arī mērīšanas standartmetodes automatizēto mērīšanas sistēmu kalibrēšanai realizē saskaņā ar CEN standartiem, kas izstrādāti, pamatojoties uz Komisijas pasūtījumiem. Līdz CEN standartu izstrādei, piemēro valsts standartus.3. Procedūru dioksīnu un furānu uzraudzībai var atļaut izmantot vienīgi tad, ja atsevišķu dioksīnu un furānu paraugu ņemšanas un analīzes noteikšanas robeža ir pietiekami zema, lai varētu iegūt nozīmīgu rezultātu toksicitātes ekvivalentu izteiksmē.4. 95 % ticamības intervālu vērtības, kas aprēķinātas attiecībā uz emisijas robežvērtībām, nepārsniedz šādus emisijas robežvērtību procentuālos lielumus:Oglekļa monoksīds (6. panta 5. punkta a) apakšpunkts): | 10 % |Sēra dioksīds (7. panta 1. punkta a) apakšpunkta 5. daļa): | 20 % |Kopējais putekļu saturs (7. panta 1. punkta a) apakšpunkta 1. daļa): | 30 % |Kopējais organiskais ogleklis (7. panta 1. punkta a) apakšpunkta 2. daļa): | 30 % |Hlorūdeņradis (7. punkta 1. panta a) apakšpunkta 3. daļa): | 40 % |--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva (1990. gada 23. jūlijs) par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību apvienošanai, sadalīšanai, to aktīvu pārvešanai un akciju maiņai

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31990L0434

Oficiālais Vēstnesis L 225 , 20/08/1990 Lpp. 0001 - 0005 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 9 Sējums 2 Lpp. 0020  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 9 Sējums 2 Lpp. 0020

		Padomes Direktīva(1990. gada 23. jūlijs)par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību apvienošanai, sadalīšanai, to aktīvu pārvešanai un akciju maiņai(90/434/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību apvienošana, sadalīšana, aktīvu pārvešana un akciju maiņa var būt vajadzīga, lai Kopienā radītu nosacījumus, kas ir analogi atsevišķas dalībvalsts iekšējā tirgus nosacījumiem, un tādējādi nodrošinātu kopējā tirgus izveidi un efektīvu darbību; tā kā ierobežojumiem, nepilnībām vai traucējumiem, ko cita starpā rada dalībvalstu nodokļu noteikumi, nevajadzētu kavēt šādas operācijas; tā kā šā iemesla dēļ attiecībā uz šādām operācijām jāievieš nodokļu noteikumi, kas no konkurences viedokļa ir neitrāli, lai uzņēmumi varētu piemēroties kopējā tirgus prasībām, kāpināt ražīgumu un uzlabot konkurētspēju starptautiskā mērogā;tā kā nodokļu noteikumi, atšķirībā no tiem, kas attiecas uz vienas dalībvalsts sabiedrībām, kavē šīs darbības; tā kā šādām nepilnībām ir jādara gals;tā kā šo mērķi nevar sasniegt, Kopienas līmenī piemērojot sistēmas, kas pašlaik ir spēkā dalībvalstīs, jo šo sistēmu atšķirības rada traucējumus; tā kā pietiekamu šā jautājuma risinājumu var nodrošināt tikai kopēja nodokļu sistēma;tā kā kopējai nodokļu sistēmai būtu jāvairās uzlikt nodokļus par uzņēmējsabiedrību apvienošanu, sadalīšanu, to aktīvu pārvešanu vai akciju maiņām, un reizē būtu jāsargā tās valsts finanšu intereses, kurā atrodas iegādātā sabiedrība vai pārvedamā sabiedrība,tā kā uzņēmējsabiedrību apvienošana, sadalīšana vai to aktīvu pārvešana parasti pārveido pārvedamo sabiedrību par aktīvu saņēmējas sabiedrības pastāvīgu uzņēmumu vai saista šos aktīvus ar aktīvu saņēmējas sabiedrības pastāvīgu uzņēmumu;tā kā sistēma, kas atliek nodokļu uzlikšanu tādai kapitāla peļņai, kura pieder pie pārvestiem aktīviem pirms tam, kamēr tie ir faktiski nodoti, to piemērojot tādiem aktīviem, ko pārved šim pastāvīgajam uzņēmumam, ļauj attiecīgo kapitāla peļņu atbrīvot no nodokļiem, reizē nodrošinot to, ka pēdējā posmā nodokli šai kapitāla peļņai uzliek pārvedamās sabiedrības mītnesvalsts to nodošanas dienā;tā kā ir arī jānosaka nodokļu režīms, ko piemēro dažiem pārvedamās sabiedrības uzkrājumiem, rezervēm vai zaudējumiem, un jāatrisina nodokļu problēmas, kas rodas, ja vienai no divām sabiedrībām pieder kapitāla daļa otrā sabiedrībā;tā kā saņēmējas vai iegādātājas sabiedrības vērtspapīru piešķiršana pārvedamās sabiedrības akcionāriem nav iemesls uzlikt nodokļus šo akcionāru vērtspapīriem;tā kā dalībvalstīm ir jādod iespēja atteikties no šīs direktīvas piemērošanas, ja sabiedrību apvienošanas, sadalīšanas, to aktīvu pārvešanas vai akciju maiņas mērķis ir nemaksāt nodokļus vai izvairīties no nodokļiem, vai ja sabiedrība, neatkarīgi no tā, vai tā piedalās vai nepiedalās šajās darbībās, vairs neatbilst nosacījumiem, ko prasa darbinieku pārstāvība sabiedrības struktūrās,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.I SADAĻAVispārīgi noteikumi1. pantsVisas dalībvalstis šo direktīvu piemēro uzņēmējsabiedrību apvienošanai, sadalīšanai, to aktīvu pārvešanai un akciju maiņai, kurā ir iesaistītas divu vai vairāku dalībvalstu sabiedrības.2. pantsŠajā direktīvā:a) "apvienošana" ir operācija, kurā:- viena vai vairākas sabiedrības, kas beidz darbību, bet nelikvidējas, pārved visus aktīvus un pasīvus citai pastāvošai sabiedrībai, mainot tos pret to akcionāriem izdotiem vērtspapīriem, kuri pieder pie šīs citas sabiedrības kapitāla, un, ja tas ir lietderīgi, pret maksājumu skaidrā naudā, nepārsniedzot 10 % no šo vērtspapīru nominālvērtības, vai, ja nominālvērtības nav, no to grāmatvedības vērtības,- divas vai vairākas sabiedrības, kas beidz darbību, bet nelikvidējas, visus aktīvus un pasīvus pārved sabiedrībai, ko tās izveido, mainot tos pret tās akcionāriem izdotiem vērtspapīriem, kuri pieder pie šīs jaunās sabiedrības kapitāla, un, ja tas ir lietderīgi, pret maksājumu skaidrā naudā, nepārsniedzot 10 % no šo vērtspapīru nominālvērtības, vai, ja nominālvērtības nav, no to grāmatvedības vērtības,- sabiedrība, kas beidz darbību, bet nelikvidējas, visus aktīvus un pasīvus pārved sabiedrībai, kam pieder visi vērtspapīri, kuri pieder pie darbību izbeigušās sabiedrības kapitāla;b) "sadalīšana" ir operācija, ar ko sabiedrība, kas beidz darbību, bet nelikvidējas, pārved visus aktīvus un pasīvus divām vai vairākām pastāvošām vai jaunām sabiedrībām, mainot tos pret akcionāriem proporcionāli izdotiem vērtspapīriem, kuri pieder pie aktīvu un pasīvu saņēmēju sabiedrību kapitāla, un, ja tas ir lietderīgi, pret maksājumu skaidrā naudā, nepārsniedzot 10 % no šo vērtspapīru nominālvērtības, vai, ja nominālvērtības nav, no to grāmatvedības vērtības;c) "aktīvu pārvešana" ir operācija, ar ko sabiedrība, kas nebeidz darbību, pārved citai sabiedrībai visas, vienu vai vairākas savas darbības nozares apmaiņā pret vērtspapīru pārvedumu, kas pieder pie pārveduma saņēmējas sabiedrības kapitāla;d) "akciju maiņa" ir operācija, kurā kāda sabiedrība iegūst īpašumā citas sabiedrības kapitāla daļu tādējādi, ka tā balsu vairākumu tajā iegūst apmaiņā pret otras sabiedrības akciju turētājiem izdotiem vērtspapīriem, pret vērtspapīriem, kas pieder pie pirmās sabiedrības kapitāla, un, ja tas ir lietderīgi, pret maksājumu skaidrā naudā, nepārsniedzot 10 % no maiņā izdoto vērtspapīru nominālvērtības vai, ja tādas nav, no to grāmatvedības vērtības;e) "pārvedama sabiedrība" ir sabiedrība, kas pārved savus aktīvus un pasīvus vai visas vai vienu darbības nozari;f) "saņēmēja sabiedrība" ir sabiedrība, kas saņem pārvedamās sabiedrības aktīvus un pasīvus vai arī visas vai vienu darbības nozari;g) "iegādāta sabiedrība" ir sabiedrība, kuras kapitāla daļu, mainot vērtspapīrus, iegūst cita sabiedrība;h) "iegādātāja sabiedrība" ir sabiedrība, kas, mainot vērtspapīrus, iegūst kontrolpaketi;i) "darbības nozare" ir visi kādas sabiedrības nodaļas aktīvi un pasīvi, ja organizatoriski tā ir neatkarīgs uzņēmums, tas ir, vienība, kas spēj darboties pati ar saviem līdzekļiem.3. pantsŠajā direktīvā "sabiedrība no kādas dalībvalsts" ir jebkura sabiedrība:a) kas pastāv kādā no [juridiskām] formām, kas uzskaitītas šīs direktīvas pielikumā;b) ko, uzliekot nodokļus, saskaņā ar kādas dalībvalsts nodokļu likumiem uzskata par tādu, kas, uzliekot tā nodokļus, rezidē tajā, un ko saskaņā ar nodokļu divkāršas uzlikšanas nolīgumu, kas noslēgts ar kādu trešo valsti, neatzīst par tādu, kura, uzliekot nodokļus, nerezidē Kopienā;c) uz ko turklāt bez izvēles tiesībām vai iespējām saņemt atbrīvojumu attiecas kāds no šiem nodokļiem:- impôt des sociétésvennootschapsbelasting Beļģijā,- selskabsskat Dānijā,- Körperschaftsteuer Vācijas Federatīvajā Republikā,- φόρος εισοδήματος νομικών προσώπων κερδοκοπικού χαρακτήρα Grieķijā,- impuesto sobre sociedades Spānijā,- impôt sur les sociétés Francijā,- corporation tax Īrijā,- imposta sul reddito delle persone giuridiche Itālijā,- impôt sur le revenu des collectivités Luksemburgā,- vennootschapsbelasting Nīderlandē,- imposto sobre o rendimento das pessoas colectivas Portugālē,- corporation tax Apvienotajā Karalistē,vai jebkurš cits nodoklis, ar ko var aizstāt kādu no iepriekš minētajiem nodokļiem.II SADAĻANoteikumi, ko piemēro sabiedrību apvienošanai, sadalīšanai un to akciju maiņai4. pants1. Sabiedrību apvienošana vai sadalīšana nav iemesls uzlikt nodokļus kapitāla peļņai, ko aprēķina, izmantojot starpību starp pārvesto aktīvu un pasīvu patieso vērtību un to vērtību, kurai uzliek nodokļus.- Šādām vārdkopām ir šāda nozīme:- vērtība, no kuras aprēķina nodokļus: vērtība, ko izmanto, lai aprēķinātu peļņu vai zaudējumus, uzliekot nodokļus pārvedamās sabiedrības ienākumiem, peļņai vai kapitāla peļņai, ja šādi aktīvi vai pasīvi būtu pārdoti sabiedrības apvienošanas vai sadalīšanas laikā, bet neatkarīgi no tās,- pārvestie aktīvi un pasīvi: tie pārvedamās sabiedrības aktīvi un pasīvi, kas pēc sabiedrību apvienošanas vai sadalīšanas faktiski ir saistīti ar pastāvīgu saņēmējas sabiedrības uzņēmumu pārvedamās sabiedrības dalībvalstī un kuri pieder pie peļņas un zaudējumiem, ko ņem vērā, uzliekot nodokļus.2. Dalībvalstis 1. punktu piemēro ar nosacījumu, ka saņēmēja sabiedrība pārvestajiem aktīviem un saistībām atkārtoti aprēķina amortizāciju un peļņu vai zaudējumus saskaņā ar noteikumiem, ko pārvedamai sabiedrībai vai sabiedrībām piemērotu, ja apvienošana vai sadalīšana nebūtu notikusi.3. Ja saskaņā ar pārvedamās sabiedrības dalībvalsts likumiem saņēmējai sabiedrībai attiecībā uz pārvestajiem aktīviem un pasīviem ir tiesības uz atkārtotu amortizāciju vai peļņu, vai tai jācieš zaudējumi, ko aprēķina citādi nekā paredzēts 2. punktā, tad 1. punktu nepiemēro tiem aktīviem un pasīviem, kuru sakarā ir izmantotas šīs izvēles tiesības.5. pantsDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, nodrošinot to, ja pārvedamās sabiedrības pienācīgi izveidotiem uzkrājumiem vai rezervēm ir piešķirti daļēji vai pilnīgi atbrīvojumi no nodokļiem un šie uzkrājumi vai rezerves nav pārņemti no pastāvīgiem uzņēmumiem ārzemēs, tad saņēmējas sabiedrības pastāvīgie uzņēmumi, kas atrodas pārvedamās sabiedrības dalībvalstī, var pārņemt tādus uzkrājumus vai rezerves ar tādu pašu atbrīvojumu no nodokļiem, un tādējādi saņēmēja sabiedrība uzņemas pārvedamās sabiedrības tiesības un pienākumus.6. pantsJa 1. pantā minētās operācijas veic sabiedrības no pārvedamās sabiedrības dalībvalsts, tad, ciktāl dalībvalsts piemēro noteikumus, kas saņēmējai sabiedrībai ļauj pārņemt pārvedamās sabiedrības zaudējumus, kurai vēl nav uzlikti pilnīgi visi nodokļi, tiktāl dalībvalsts šos noteikumus attiecina arī uz šādu zaudējumu pārņemšanu, ko veic saņēmējas sabiedrības pastāvīgi uzņēmumi, kas atrodas tās teritorijā.7. pants1. Ja saņēmējai sabiedrībai pieder pārvedamās sabiedrības kapitāla daļa, tad nekādus nodokļus neuzliek peļņai, ko iegūst saņēmēja sabiedrība, kas anulē savu kapitāla daļu.2. Dalībvalstis var atkāpties no 1. punkta, ja saņēmējas sabiedrības kapitāla daļa pārvedamās sabiedrības kapitālā nav lielāka par 25 %.8. pants1. Ja apvieno vai sadala sabiedrības, vai maina to akcijas, kādam pārvedamās vai iegādātās sabiedrības akcionāram pret vērtspapīriem, kas pieder pie iegādātās sabiedrības kapitāla, piešķirot vērtspapīrus, kas pieder pie saņēmējas vai iegādātājas sabiedrības kapitāla, tas nav iemesls uzlikt nodokļus šī akcionāra ienākumiem, peļņai vai kapitāla peļņai.2. Dalībvalstis 1. punktu piemēro ar nosacījumu, ka akcionārs saņemto vērtspapīru vērtību, no kā aprēķina nodokļus, nav noteicis lielāku nekā tā ir bijusi mainītajiem vērtspapīriem tieši pirms sabiedrību apvienošanas, sadalīšanas vai to vērtspapīru maiņas.Šā panta 1. punkta piemērošana neliedz dalībvalstīm uzlikt nodokļus peļņai, ko rada atkārtota saņemto vērtspapīru pārvešana, kā arī peļņai, ko rada tādu vērtspapīru pārvešana, kas ir pastāvējuši pirms sabiedrības iegādes.Šajā punktā vārdkopa "vērtība, no kuras aprēķina nodokļus" ir summa, ko izmanto, lai aprēķinātu peļņu vai zaudējumus, uzliekot nodokļus sabiedrības akcionāra ienākumiem, peļņai vai kapitāla peļņai.3. Ja saskaņā ar tās dalībvalsts likumiem, kuras rezidents ir akcionārs, viņam ir tiesības izvēlēties nodokļu režīmu, kas atšķiras no 2. punktā izklāstītā, tad 1. punkts nav spēkā attiecībā uz vērtspapīriem, uz ko attiecas šādas izvēles tiesības.4. Uzliekot nodokļus akcionāriem, šā panta 1., 2. un 3. punkts neliedz dalībvalstij ņemt vērā visus maksājumus skaidrā naudā, kas var būt izdarīti, apvienojot vai sadalot sabiedrības, vai mainot to vērtspapīrus.III SADAĻAAktīvu pārvešanas noteikumi9. pantsAktīvu pārvešanai piemēro 4., 5. un 6. pantu.IV SADAĻAĪpašs gadījums — pastāvīgu uzņēmumu pārvešana10. pants1. Ja pie aktīviem, ko pārved, apvienojot vai sadalot sabiedrības, vai pārvedot to aktīvus, pieder kāds pastāvīgs pārvedamās sabiedrības uzņēmums, kas atrodas dalībvalstī, kura nav pārvedamās sabiedrības dalībvalsts, tad tā dalībvalsts atsakās no visām tiesībām uzlikt nodokļus pastāvīgajam uzņēmumam. Pārvedamās sabiedrības dalībvalsts sabiedrības peļņā, kam uzliek nodokļus, tomēr var ieskaitīt atpakaļ tādus pastāvīgā uzņēmuma zaudējumus, kas iepriekš šajā dalībvalstī var būt ieskaitīti sabiedrības peļņā, kam uzliek nodokļus, un kuri nav atgūti. Valsts, kurā atrodas pastāvīgais uzņēmums, un saņēmējas sabiedrības valsts tādam pārvedumam piemēro šo Direktīvu tā, it kā valsts, kurā atrodas pastāvīgais uzņēmums, būtu pārvedamās sabiedrības valsts.2. Atkāpjoties no 1. punkta, ja pārvedamās sabiedrības dalībvalsts piemēro tādu nodokļu sistēmu, kas paredz uzlikt nodokļus peļņai, kura gūta visā pasaulē, šai dalībvalstij ir tiesības uzlikt nodokļus pastāvīgā uzņēmuma peļņai vai kapitāla peļņai, kas radusies, apvienojot vai sadalot sabiedrības, vai pārvedot to aktīvus, ar noteikumu, ka dalībvalsts piešķir nodokļa atlaidi, bet, ja nebūtu šīs Direktīvas, tas būtu uzlikts šai peļņai vai kapitāla pieaugumam dalībvalstī, kur ir šis pastāvīgais uzņēmums, tāpat un tādā pašā apjomā, kā to darītu, ja nodoklis būtu reāli uzlikts un samaksāts.V SADAĻANobeiguma noteikumi11. pants1. Dalībvalsts var atteikties pilnībā vai daļēji piemērot visus II, III un IV sadaļas noteikumus vai arī var neļaut izmantot to piešķirtās priekšrocības, ja izrādās, ka sabiedrību apvienošanas, sadalīšanas, to aktīvu pārvešana vai akciju maiņa:a) notiek ar galveno mērķi vai vienu no galveniem mērķiem nemaksāt nodokļus vai izvairīties no nodokļiem; ja kādu no 1. pantā minētajām operācijām neveic nopietnu komerciālu mērķu dēļ, piemēram, lai restrukturētu sabiedrības, kas piedalās šajās operācijās, vai racionalizētu to darbības, tad tas var pamatot pieņēmumu, ka operācijas galvenais mērķis vai viens no galveniem mērķiem ir nemaksāt nodokļus vai izvairīties no nodokļiem;b) rada sabiedrību, kas, neatkarīgi no tā, vai tā piedalās šajās operācijās vai ne, vairs neatbilst attiecīgajiem nosacījumiem par darbinieku pārstāvniecību sabiedrības struktūrās saskaņā ar nolīgumiem, kas bijuši spēkā pirms šīs operācijas.2. Šā panta 1. punkta b) apakšpunktu piemēro tikmēr un tiktāl, ciktāl sabiedrībām, uz ko attiecas šī Direktīva, nav piemērojami Kopienas likumi ar līdzīgiem noteikumiem par darbinieku pārstāvību sabiedrību struktūrās.12. pants1. Dalībvalstīs līdz 1992. gada 1. janvārim stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, un par to tās tūlīt informē Komisiju.2. Atkāpjoties no 1. punkta, Portugāles Republika līdz 1993. gada 1. janvārim var atlikt to noteikumu piemērošanu, kuri attiecas uz aktīvu pārvešanu un akciju maiņu.3. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus galvenos likumus, ko tās pieņem jomā, uz ko attiecas šī direktīva.13. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1990. gada 23. jūlijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsG. Carli[1] OV C 39, 22.3.1969., 1. lpp.[2] OV C 51, 29.4.1970., 12. lpp.[3] OV C 100, 1.8.1969., 4. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSDirektīvas 3. panta a) apakšpunktā minēto sabiedrību sarakstsa) sabiedrības, kas saskaņā ar Beļģijas likumiem ir "société anonyme""naamloze vennootschap", "société en commandite par actions""commanditaire vennootschap op aandelen", "société privée à responsabilité limitée""besloten vennootschap met beperkte aansprakelijkheid", un tādi publisko tiesību subjekti, kas darbojas saskaņā ar privāttiesībām;b) sabiedrības, kas saskaņā ar Dānijas likumiem ir "aktieselskab", "anpartsselskab";c) sabiedrības, kas saskaņā ar Vācijas likumiem ir "Aktiengesellschaft", "Kommanditgesellschaft auf Aktien", "Gesellschaft mit beschränkter Haftung", "bergrechtliche Gewerkschaft";d) sabiedrības, kas saskaņā ar Grieķijas likumiem ir "anonymi etaireia";e) sabiedrības, kas saskaņā ar Spānijas likumiem ir "sociedad anonima", "sociedad comanditaria por acciones", "sociedad de responsabilidad limitada", un tādi publisko tiesību subjekti, kas darbojas saskaņā ar privāttiesībām;f) sabiedrības, kas saskaņā ar Francijas likumiem ir "société anonyme", "société en commandite par actions", "société à responsabilité limitée" un valsts rūpniecības uzņēmumi un komercuzņēmumi;g) sabiedrības, kas saskaņā ar Īrijas likumiem ir "public companies limited by shares or by guarantee", "private companies limited by shares or by guarantee", organizācijas, kas reģistrētas saskaņā ar "Industrial and Provident Societies Acts", vai "building societies", kas ir reģistrētas saskaņā ar "Building Societies Acts";h) sabiedrības, kas saskaņā ar Itālijas likumiem ir "societé per azioni", "societé in accomandita per azioni", "societé a responsabilité limitata", kā arī valsts un privātas vienības, kas veic rūpnieciskas vai komerciālas darbības;i) sabiedrības, kas saskaņā ar Luksemburgas likumiem ir "société anonyme", "société en commandite par actions", "société à responsabilité limitée";j) sabiedrības, kas saskaņā ar Holandes likumiem ir "naamloze vennootschap", "besloten vennootschap met beperkte aansprakelijkheid";k) komercsabiedrības vai saskaņā ar civiltiesībām izveidotas komercsabiedrības, kā arī citas juridiskas personas, kas veic komerciālas vai rūpnieciskas darbības, un ir reģistrētas saskaņā ar Portugāles likumiem;l) sabiedrības, kas reģistrētas saskaņā ar Apvienotās Karalistes likumiem.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva (1980. gada 11. novembris), ar ko groza Direktīvu 80/215/EEK attiecībā uz cūku vezikulāro slimību un klasisko cūku mēri

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31980L1100

Oficiālais Vēstnesis L 325 , 01/12/1980 Lpp. 0016 - 0016 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 12 Lpp. 0212  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 03 Sējums 31 Lpp. 0241  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 12 Lpp. 0212  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 03 Sējums 19 Lpp. 0240  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 03 Sējums 19 Lpp. 0240

		Padomes Direktīva(1980. gada 11. novembris),ar ko groza Direktīvu 80/215/EEK attiecībā uz cūku vezikulāro slimību un klasisko cūku mēri(80/1100/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 43. un 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Direktīvā 80/215/EEK [4] noteiktas dzīvnieku veselības prasības, kuras jāizpilda attiecībā uz gaļas produktiem, kas paredzēti Kopienas iekšējai tirdzniecībai;tā kā cūku vezikulārā slimība Kopienā apdraud Kopienas cūku ganāmpulku; tā kā tādēļ jāveic pasākumi, lai nodrošinātu, ka slimība neizplatās, veicot konkrētu cūkgaļas produktu tirdzniecību;tā kā klasiskais cūku mēris dažās Kopienas daļās apdraud to dalībvalstu cūku ganāmpulku, kurās šī slimība nav konstatēta; tā kā līdz tam laikam, kad klasisko cūku mēri apkaros tajās daļās, kur tas vēl ir, šādām dalībvalstīm jāatļauj veikt papildu pasākumus, lai tirdzniecības laikā novērstu inficēšanos,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsNo 1980. gada 1. novembra Direktīvu 80/215/EEK groza šādi:a) Direktīvas 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta ii) daļā pirms vārda "apstrāde" iekļauj šādu frāzi: "ja turklāt attiecīgā slimība nav cūku vezikulārā slimība";b) Direktīvas 7. panta 1.punkta a) apakšpunktā starp vārdiem "klasiskais cūku mēris" un "vai Tešenas slimība" iekļauj vārdus "cūku vezikulārā slimība";c) Direktīvas 10. pantu aizstāj ar šādu pantu:"10. pantsAttiecībā uz cūku mēri dalībvalstis, kuras izmanto Direktīvā 80/218/EEK noteikto atļauju un par kurām ir oficiāli apstiprināts, ka tajās nav klasiskā cūku mēra, nedrīkst iebilst pret tādu gaļas produktu ievešanu to teritorijā, kas, kaut gan tiem nav veikta apstrāde nevienā no 4. panta 1. punktā minētajiem veidiem, ir pilnībā vai daļēji sagatavoti no svaigas cūkgaļas, kura atbilst Direktīvas 72/461/EEK 13.a pantā noteiktajām prasībām, vai arī no svaigas cūkgaļas, kura iegūta no cūkām, kas ir vakcinētas pret cūku mēri vairāk nekā trīs mēnešus pirms kaušanas."2. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai, vēlākais, līdz 1981. gada 1. jūlijam, izpildītu šīs direktīvas prasības; dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Līdz dienai, kad dalībvalstis ir gatavas prasības izpildīt, un, vēlākais, līdz 1981. gada 1. jūlijam Dānija, Īrija un Apvienotā Karaliste drīkst saglabāt spēkā valsts tiesību normas attiecībā uz aizsardzību pret cūku mēri, ievedot to teritorijā cūkgaļas produktus, ievērojot Līguma vispārīgos noteikumus.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1980. gada 11. novembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsC. Ney[1] OV C 130, 31.5.1980., 9. lpp.[2] OV C 175, 14.7.1980., 79. lpp.[3] OV C 300, 18.11.1980., 20. lpp.[4] OV L 47, 21.2.1980., 4. lpp.--------------------------------------------------