title: Padomes Direktīva 96/26/EK (1996. gada 29. aprīlis) par atļaušanu kravu autopārvadātājiem un pasažieru autopārvadātājiem veikt profesionālo darbību un par diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošo dokumentu savstarpēju atzīšanu, lai veicinātu šo pārvadātāju tiesības veikt uzņēmējdarbību iekšzemes un starptautisko autopārvadājumu nozarē

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31996L0026

Oficiālais Vēstnesis L 124 , 23/05/1996 Lpp. 0001 - 0010

		Padomes Direktīva 96/26/EK(1996. gada 29. aprīlis)par atļaušanu kravu autopārvadātājiem un pasažieru autopārvadātājiem veikt profesionālo darbību un par diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošo dokumentu savstarpēju atzīšanu, lai veicinātu šo pārvadātāju tiesības veikt uzņēmējdarbību iekšzemes un starptautisko autopārvadājumu nozarēEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 75. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],saskaņā ar Līguma 189.c pantā minēto procedūru [3],tā kā Padomes Direktīva 74/561/EEK (1974. gada 12. novembris) par atļauju veikt profesionālo darbību kravu autopārvadājumos iekšzemes un starptautisko pārvadājumu jomā [4], Padomes Direktīva 74/562/EEK (1974. gada 12. novembris) par atļauju veikt profesionālo darbību pasažieru autopārvadājumos valsts mēroga un starptautiskās transporta operācijās [5] un Padomes Direktīva 77/796/EEK (1977. gada 12. decembris) par diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu kravu autopārvadātājiem un pasažieru autopārvadātājiem, tostarp par pasākumiem, lai stimulētu šos pārvadātājus efektīvi izmantot savas tiesības brīvi veikt uzņēmējdarbību [6], ir vairākas reizes būtiski grozītas; tā kā racionalitātes un skaidrības labad minētās direktīvas būtu jāapvieno vienā tekstā;tā kā pārvadājumu tirgus organizācija ir viens no svarīgākajiem faktoriem Līgumā paredzētās kopējās transporta politikas īstenošanā;tā kā tādu pasākumu pieņemšana, kas vērsti uz nosacījumu koordinēšanu attiecībā uz atļauju veikt profesionālo darbību kravu vai pasažieru autopārvadājumos (šeit turpmāk abi — "autopārvadātājs"), varētu veicināt to, ka šie pārvadātāji efektīvi izmanto tiesības uz uzņēmējdarbības brīvību;tā kā jāparedz kopēju noteikumu ieviešana attiecībā uz atļauju veikt profesionālo darbību autopārvadājumos valsts mēroga un starptautiskās transporta operācijās, lai nodrošinātu, ka šie pārvadātāji ir augstāk kvalificēti, tādējādi dodot ieguldījumu tirgus racionalizācijā, sniegtā pakalpojuma kvalitātes uzlabošanā lietotāju, pārvadātāju un visas ekonomikas interesēs, kā arī lielākā satiksmes drošībā;tā kā tādēļ noteikumiem attiecībā uz atļauju nodarboties ar autopārvadājumiem būtu jāaptver pārvadātāju reputācija, finansiālā situācija un profesionālās zināšanas;tā kā šajos kopējos noteikumos tomēr nav jāietver noteikti transporta veidi, kuru saimnieciskā nozīme ir niecīga;tā kā kopš 1993. gada 1. janvāra piekļuvi starptautisko autopārvadājumu tirgum regulē Kopienas atļauju sistēma, ko izsniedz, pamatojoties uz kvalitatīviem rādītājiem;tā kā attiecībā uz reputācijas prasību, lai efektīvi reorganizētu tirgu, atļaujai nodarboties ar autopārvadājumiem jābūt ar vienādiem nosacījumiem — tā jādod ar nosacījumu, ka pretendents nav atzīts par vainīgu smagos kriminālpārkāpumos, tostarp komerciālas dabas pārkāpumos, nav pasludināts par neatbilstošu profesionālas darbības veikšanai, kā arī atbilst noteikumiem, kas piemērojami attiecībā uz atbilstību profesionālai autopārvadātāja darbībai;tā kā attiecībā uz prasību pēc piemērota finansiālā stāvokļa, jo īpaši lai nodrošinātu vienādu attieksmi pret uzņēmumiem dažādās dalībvalstīs, jāparedz noteikti kritēriji, kuriem jāatbilst autopārvadātājiem;tā kā attiecībā uz reputācijas un finansiālā stāvokļa prasību attiecīgie dokumenti, ko izdevusi autopārvadātāja izcelsmes valsts kompetenta iestāde vai tās valsts kompetenta iestāde, no kuras viņš ierodas, būtu jāatzīst par pietiekamu apliecinājumu, lai ļautu veikt attiecīgās darbības uzņēmējā dalībvalstī;tā kā attiecībā uz profesionālo zināšanu prasību būtu vēlams noteikt, ka pretendents autopārvadātājs parāda šīs zināšanas, nokārtojot rakstisku eksāmenu, bet ka dalībvalstis var atbrīvot pretendentu no šī eksāmena, ja viņš sniedz pietiekamas praktiskās pieredzes apliecinājumu;tā kā attiecībā uz profesionālām zināšanām uzņēmējai dalībvalstij jāatzīst par pietiekamu apliecinājumu apliecības, kas izdotas atbilstīgi Kopienas noteikumiem par atļauju nodarboties ar autopārvadājumiem;tā kā būtu jāparedz savstarpējas palīdzības sistēma starp dalībvalstīm šīs direktīvas piemērošanai;tā kā šī direktīva nedrīkst ietekmēt dalībvalstu saistības attiecībā uz II pielikuma B daļā noteikto direktīvu īstenošanas vai piemērošanas termiņiem,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.I SADAĻAAtļauja veikt autopārvadātāja profesionālo darbību1. pants1. Atļauju veikt kravu autopārvadātāja vai pasažieru autopārvadātāja profesionālo darbību reglamentē dalībvalstu noteikumi, kas pieņemti saskaņā ar šajā direktīvā paredzētajiem kopējiem noteikumiem.2. Šajā direktīvā:"kravu autopārvadātāja profesionālā darbība"  ir jebkāda darbība, ko veic uzņēmums, kas nodarbojas ar preču komercpārvadājumiem vai nu ar atsevišķu mehānisko transportlīdzekli, vai sakabinātu transportlīdzekļu apvienojumu,"pasažieru autopārvadātāja profesionālā darbība"  ir jebkāda darbība, ko veic uzņēmums, kas sniedz pasažieru pārvadājumu pakalpojumus plašai sabiedrībai vai īpašām lietotāju kategorijām, saņemot par to samaksu no pārvadātās personas vai pārvadājumu organizētāja, kā arī izmanto mehāniskus transportlīdzekļus, kuri ir izveidoti un aprīkoti tā, lai būtu piemēroti vairāk nekā deviņu personu pārvadāšanai, ieskaitot šoferi, un ir šim nolūkam paredzēti,"uzņēmums"  ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kas vai nu gūst peļņu, vai ne, jebkāda apvienība vai personu grupa, kam nav juridiskās personas statusa, kura vai nu gūst peļņu, vai ne, vai jebkāda oficiāla organizācija, kas vai nu pati ir juridiska persona, vai arī ir atkarīga no iestādes, kura ir juridiska persona.2. pants1. Šo direktīvu nepiemēro uzņēmumiem, kas veic autopārvadājumus ar transportlīdzekļiem, kuru pieļaujamā lietderīgā slodze nepārsniedz 3,5 tonnas vai kuru pilna masa nepārsniedz 6 tonnas. Dalībvalstis tomēr var pazemināt šos ierobežojumus attiecībā uz visām transporta operāciju kategorijām vai daļu no tām.2. Dalībvalstis pēc apspriešanās ar Komisiju var no visu vai dažu šīs direktīvas noteikumu piemērošanas atbrīvot autotransporta uzņēmumus, kuri nodarbojas tikai un vienīgi ar valsts mēroga pārvadājumiem, kam ir tikai niecīga ietekme uz pārvadājumu tirgu:- pārvadājamo kravu īpašību dēļ vai- pārvadājumu īsā attāluma dēļ.Neparedzētu apstākļu gadījumā dalībvalstis var piešķirt īslaicīgu atbrīvojumu līdz konsultāciju pabeigšanai ar Komisiju.3. Dalībvalstis pēc apspriešanās ar Komisiju var no visu vai dažu šīs direktīvas noteikumu piemērošanas atbrīvot uzņēmumus, kuri nodarbojas tikai un vienīgi ar noteiktiem pasažieru autopārvadājumu pakalpojumiem nekomerciālos nolūkos vai kuriem pasažieru pārvadātāja nodarbošanās nav galvenā, ciktāl to pārvadājumiem ir tikai niecīga ietekme uz pārvadājumu tirgu.3. pants1. Uzņēmumiem, kas vēlas nodarboties ar autopārvadājumiem:a) ir jābūt labai reputācijai;b) ir jābūt piemērotam finansiālajam stāvoklim;c) ir jāatbilst nosacījumam attiecībā uz profesionālajām zināšanām.Ja pretendents ir fiziska persona un neatbilst c) apakšpunkta prasībai, kompetentās iestādes tomēr var atļaut tai veikt autopārvadātāja profesionālo darbību ar noteikumu, ka tā norāda minētajām iestādēm citu a) un c) apakšpunkta prasībām atbilstīgu personu, kura pastāvīgi faktiski vadīs uzņēmuma transporta operācijas.Ja pretendents nav fiziska persona:- personai vai personām, kas pastāvīgi faktiski vadīs uzņēmuma transporta operācijas, jāatbilst a) apakšpunkta prasībai. Dalībvalstis var pieprasīt, lai arī citas personas uzņēmumā atbilstu šai prasībai,- pirmajā ievilkumā minētajai personai vai personām jāatbilst c) apakšpunkta prasībai.2. Dalībvalstis paredz nosacījumus, kuri to teritorijā reģistrētajiem uzņēmumiem jāievēro, lai atbilstu prasībai par labu reputāciju.Tās paredz, ka šī prasība nav izpildīta vai vairs nav izpildīta, ja fiziskā persona vai tās personas, kuras tiek uzskatītas par šim nosacījumam atbilstošām saskaņā ar 1. punktu:a) ir atzīta (atzītas) par vainīgu (vainīgām) smagos kriminālpārkāpumos, tostarp komerciālas dabas pārkāpumos;b) ir atzīta (atzītas) par neatbilstīgu (neatbilstīgām) spēkā esošajiem noteikumiem, kas reglamentē tiesības veikt autopārvadātāja profesionālo darbību;c) ir atzīta (atzītas) par vainīgu (vainīgām) vairākkārtējos smagos spēkā esošo noteikumu pārkāpumos attiecībā uz:- samaksu un nodarbināšanas nosacījumiem vai- attiecīgi kravu vai pasažieru autopārvadājumiem, jo īpaši attiecībā uz noteikumiem saistībā ar vadītāju braukšanas un atpūtas režīmu, komerciālo transportlīdzekļu svaru un izmēriem, satiksmes drošību un transportlīdzekļu drošību.Šā punkta a), b) un c) apakšpunktā minētajos gadījumos reputācijas prasība paliek neizpildīta līdz brīdim, kad notiek rehabilitācija vai jebkāds cits pasākums ar līdzvērtīgām sekām atbilstīgi esošajiem attiecīgajiem valsts noteikumiem.3. a) Piemērots finansiālais stāvoklis nozīmē pietiekamu finansiālo resursu pieejamību, lai nodrošinātu pienācīgu uzņēmuma darbības sākšanu un tā vadību.b) Novērtējot finansiālo stāvokli, kompetentā iestāde ņem vērā: uzņēmuma gada pārskatus, ja tādi ir; pieejamos līdzekļus, ieskaitot skaidro naudu bankā, kredīta pārsniegšanas vai aizņēmuma iespējas; visus aktīvus, tostarp īpašumus, kas ir pieejami kā uzņēmuma garantija; izmaksas, ieskaitot pirkšanas izmaksas vai sākotnējo iemaksu par transportlīdzekļiem, telpām, iekārtām un aprīkojumu, kā arī apgrozāmo kapitālu.c) Uzņēmumam jābūt pieejamam vismaz šādam kapitālam un rezervēm:- ECU 3000 uz katru izmantoto transportlīdzekli vai- ECU 150 uz katru uzņēmumā izmantotā kravu autotransporta līdzekļa maksimāli atļautā svara tonnu, vai- ECU 150 uz katru uzņēmumā izmantotā pasažieru transportlīdzekļa sēdvietu,atkarībā no tā, kura summa ir mazāka.Dalībvalstis var atkāpties no šā punkta pirmās daļas prasībām attiecībā uz transporta uzņēmumiem, kuri darbojas tikai attiecīgās valsts tirgū.d) Piemērojot a), b) un c) apakšpunktu, kompetentā iestāde var pieņemt par pierādījumu bankas vai citas attiecīgi kvalificētas iestādes sniegtu apliecinājumu vai nodrošinājumu. Šo apliecinājumu vai nodrošinājumu var sniegt ar bankas garantiju vai kādā citā līdzīgā veidā.e) Šā punkta b), c) un d) apakšpunktu piemēro tikai uzņēmumiem, kam kopš 1990. gada 1. janvāra dalībvalstīs atbilstīgi to tiesību aktiem atļauts nodarboties ar autopārvadājumiem.4. Nosacījums attiecībā uz profesionālām zināšanām nozīmē prasmes, ko parāda, I pielikumā uzskaitītajos priekšmetos noliekot rakstisku eksāmenu, kurš var būt testa veidā ar atbilžu variantiem un kuru rīko iestāde vai organizācija, ko katra dalībvalsts izraugās šim nolūkam.Dalībvalstis var atbrīvot no eksāmena autopārvadātājus, kuri sniedz apliecinājumu par vismaz piecu gadu ilgu praktisku pieredzi transporta uzņēmumā vadītāja līmenī.Noteiktu augstākās izglītības diplomu vai tehnisko diplomu īpašniekus, kuri sniedz pilnīgu zināšanu apliecinājumu I pielikumā uzskaitītajos mācību priekšmetos, ko nosaka dalībvalstis, dalībvalstis var atbrīvot no eksāmena kārtošanas šo diplomu aptvertajos mācību priekšmetos.Sertifikāts, ko izdevusi šā punkta pirmajā daļā minētā kompetentā iestāde vai organizācija, jāuzrāda kā profesionālās kompetences apliecinājums.4. pantsDalībvalstis nosaka apstākļus, kādos autotransporta uzņēmums, neņemot vērā 3. panta 1. punktu, var darboties īslaicīgi, šīs darbības maksimālajam ilgumam nepārsniedzot vienu gadu, ar pagarinājuma periodu maksimāli sešus mēnešus pienācīgi pamatotos īpašos gadījumos, ja ir mirusi vai zaudējusi juridisko rīcībspēju fiziskā persona, kura ir veikusi kravu autopārvadātāja profesionālo darbību, vai fiziskā persona, kura atbilst 3. panta 1. punkta a) un c) apakšpunkta prasībām.Dalībvalstu kompetentās iestādes izņēmuma gadījumā un noteiktos īpašos gadījumos var pastāvīgi pilnvarot personu, kas neatbilst 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta prasībai attiecībā uz profesionālo kompetenci, vadīt transporta uzņēmumu ar noteikumu, ka šai personai ir vismaz trīs gadu praktiskā pieredze uzņēmuma pastāvīgā vadīšanā.5. pants1. Uzņēmumus, kuri sniedz apliecinājumus, ka:- līdz 1978. gada 1. janvārim attiecībā uz Beļģiju, Dāniju, Vāciju, Franciju, Īriju, Itāliju, Luksemburgu, Nīderlandi un Apvienoto Karalisti,- līdz 1984. gada 1. janvārim attiecībā uz Grieķiju,- līdz 1986. gada 1. janvārim attiecībā uz Spāniju un Portugāli,- līdz 1989. gada 3. oktobrim attiecībā uz bijušās Vācijas Demokrātiskās Republikas teritoriju,saskaņā ar dalībvalstu noteikumiem tiem bijis atļauts veikt attiecīgi vai nu kravu autopārvadājumus, vai arī pasažieru autopārvadājumus valsts mēroga un/vai starptautiskās transporta operācijās, atbrīvo no prasības sniegt apliecinājumus par atbilstību 3. panta noteikumiem.2. Tomēr tām fiziskajām personām, kuras:- no 1974. gada 31. decembra līdz 1978. gada 1. janvārim attiecībā uz Beļģiju, Dāniju, Vāciju, Franciju, Īriju, Itāliju, Luksemburgu, Nīderlandi un Apvienoto Karalisti,- no 1980. gada 31. decembra līdz 1984. gada 1. janvārim attiecībā uz Grieķiju,- no 1982. gada 31. decembra līdz 1986. gada 1. janvārim attiecībā uz Spāniju un Portugāli,- no 1989. gada 2. oktobra līdz 1992. gada 1. janvāra attiecībā uz bijušās Vācijas Demokrātiskās Republikas teritoriju,bijušas:- pilnvarotas veikt vai nu attiecīgi kravu, vai arī pasažieru autopārvadājumus bez apliecinājumu sniegšanas atbilstīgi valsts tiesību aktiem par to profesionālo kompetenci,- kuras bijušas faktiski un pastāvīgi ieceltas par uzņēmuma transporta operāciju vadītājiem,vai ir jāatbilst 3. panta 4. punktā minētajai profesionālās kompetences prasībai līdz:- 1980. gada 1. janvārim attiecībā uz Beļģiju, Dāniju, Vāciju, Franciju, Īriju, Itāliju, Luksemburgu, Nīderlandi un Apvienoto Karalisti,- 1986. gada 1. janvārim attiecībā uz Grieķiju,- 1988. gada 1. janvārim attiecībā uz Spāniju un Portugāli,- 1992. gada 1. jūlijam attiecībā uz bijušās Vācijas Demokrātiskās Republikas teritoriju.Šo pašu prasību piemēro 3. panta 1. punkta trešajā daļā minētajā gadījumā.6. pants1. Lēmumos, kurus dalībvalstu kompetentās iestādes pieņēmušas atbilstīgi pasākumiem, kuri apstiprināti, pamatojoties uz šo direktīvu, un ar kuriem noraida pieteikumu piešķirt atļauju autopārvadātāja profesionālās darbības veikšanai, norāda to pamatojumu.2. Dalībvalstis uzrauga, lai kompetentās iestādes anulētu atļauju veikt autopārvadātāja profesionālo darbību, ja tās atklāj, ka vairs netiek izpildīti 3. panta 1. punkta a), b) vai c) apakšpunkta noteikumi. Tādā gadījumā tās tomēr dod pietiekami ilgu laiku aizvietotāja iecelšanai.3. Attiecībā uz 1. un 2. punktā minētajiem lēmumiem, dalībvalstis uzrauga, lai uzņēmumi, uz kuriem attiecas šī direktīva, varētu aizsargāt savas intereses ar atbilstīgiem līdzekļiem.7. pants1. Ja smagus vai nelielus, toties atkārtotus to noteikumu pārkāpumus, kas regulē vai nu attiecīgi autotransportu, vai pasažieru pārvadājumus, ir izdarījuši nereģistrēti autopārvadātāji un ja šādi pārkāpumi varētu novest pie autopārvadātāja atļaujas anulēšanas, dalībvalstis sniedz tai dalībvalstij, kurā šis autopārvadātājs ir reģistrēts, visu to rīcībā esošo informāciju par šiem pārkāpumiem un to uzlikto sodu.2. Ja kāda dalībvalsts anulē autopārvadātāja atļauju starptautiskā transporta operācijām, tā informē Komisiju, kura savukārt nodod vajadzīgo informāciju tām dalībvalstīm, kuras tas varētu skart.3. Dalībvalstis sniedz cita citai savstarpēju palīdzību šīs direktīvas piemērošanā.II SADAĻADiplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēja atzīšana8. pants1. Dalībvalstis attiecībā uz šajā direktīvā minētajām darbībām veic šajā direktīvā noteiktos pasākumus, kuri attiecas uz Vispārējās programmas par uzņēmējdarbības brīvības ierobežojumu atcelšanu [7] I nodaļā minēto fizisko personu un uzņēmumu reģistrāciju to teritorijā.2. Neņemot vērā 3. un 4. punktu, uzņēmēja dalībvalsts, lai piešķirtu atļauju veikt autopārvadātāja profesionālo darbību, kā pietiekamu reputācijas apliecinājumu vai pierādījumu par to, ka agrāk nav piedzīvots bankrots, pieņem izrakstu no tiesas reģistra vai, ja tāda nav, izrakstu no līdzvērtīga dokumenta, ko izdevusi kompetenta tiesu vai administratīva iestāde autopārvadātāja izcelsmes valstī vai valstī, no kuras tas nāk, un kas norāda atbilstību šīm prasībām.3. Ja uzņēmēja dalībvalsts pati saviem pilsoņiem uzliek tās pilsoņiem konkrētas prasības attiecībā uz reputāciju un ja apliecinājumu par atbilstību šīm prasībām nevar iegūt no 2. punktā minētā dokumenta, šī dalībvalsts pieņem par pietiekamu apliecinājumu attiecībā uz dalībvalstu pilsoņiem to izcelsmes dalībvalsts vai tās dalībvalsts, no kuras ārzemnieks ierodas, tiesu vai administratīvas iestādes izdotu apliecību, kas apliecina atbilstību attiecīgajām prasībām. Šīm apliecībām jābūt saistītām ar konkrētajiem faktiem, ko uzņēmēja dalībvalsts uzskata par svarīgiem.4. Ja izcelsmes valsts vai valsts, no kuras ārzemnieks ierodas, neizdod saskaņā ar 2. un 3. punktu nepieciešamo dokumentu, šo dokumentu var aizvietot ar zvērestu vai svinīgu paziņojumu, ko attiecīgā persona dod kompetentai tiesu vai administratīvai iestādei, vai, ja vajadzīgs, izcelsmes dalībvalsts notāram vai tās dalībvalsts notāram, no kuras šī persona ierodas; šī iestāde vai notārs izdod apliecību, kas apliecina zvēresta vai svinīgā paziņojuma autentiskumu. Paziņojumu par to, ka agrāk nav piedzīvots bankrots, arī var sniegt kompetentai iestādei tajā pašā valstī.5. Saskaņā ar 2. un 3. punktu izdotos dokumentus nepieņem, ja tos iesniedz vairāk nekā trīs mēnešus pēc to izdošanas. Šo nosacījumu piemēro arī saskaņā ar 4. punktu izdarītiem paziņojumiem.9. pants1. Ja uzņēmējā dalībvalstī kā finansiālā stāvokļa apliecinājumu pieprasa sertifikātu, šī valsts uzskata atbilstīgos sertifikātus, ko izdevušas izcelsmes valsts bankas vai citas šīs valsts noteiktas finansu iestādes vai tās valsts bankas vai šādas finansu iestādes, no kuras ārzemnieks ierodas, par līdzvērtīgiem tās teritorijā izdotiem sertifikātiem.2. Ja dalībvalsts uzliek tās pilsoņiem zināmas prasības attiecībā uz finansiālo stāvokli un apliecinājumu par atbilstību šīm prasībām nevar iegūt no 1. punktā minētā dokumenta, šī dalībvalsts pieņem par pietiekamu apliecinājumu attiecībā uz dalībvalstu pilsoņiem to izcelsmes dalībvalsts tiesu vai administratīvas iestādes izdotu sertifikātu, kas apliecina atbilstību attiecīgajām prasībām, vai tās dalībvalsts izdotu šādu sertifikātu, no kuras ārzemnieks ierodas. Šis sertifikāts attiecas uz īpašiem faktiem, ko uzņēmēja dalībvalsts uzskata par svarīgiem.10. pants1. No 1990. gada 1. janvāra dalībvalstis atzīst par pietiekamu profesionālās kompetences apliecinājumu citā dalībvalstī izdotus sertifikātus, kas minēti 3. panta 4. punkta ceturtajā daļā.2. Attiecībā uz Grieķijā reģistrētiem uzņēmumiem, kas līdz 1981. gada 1. janvārim, vai citās dalībvalstīs reģistrētiem uzņēmumiem, kas līdz 1975. gada 1. janvārim atbilstīgi valstu tiesību aktiem ir saņēmuši atļauju veikt kravu vai pasažieru autopārvadājumus valsts mēroga un/vai starptautiskajos pārvadājumos, ciktāl attiecīgie uzņēmumi ir sabiedrības Līguma 58. panta nozīmē, dalībvalstis pieņem kā pietiekamu profesionālās kompetences apliecinājumu sertifikātus, kas apliecina, ka attiecīgā darbība dalībvalstī patiešām ir veikta trīs gadu garumā. Darbība nedrīkst būt beigusies agrāk kā piecus gadus pirms sertifikāta iesniegšanas.Attiecībā uz juridisku personu sertifikātu par to, ka darbība patiešām veikta, izdod attiecībā uz vienu no fiziskajām personām, kas ir atbildīga par uzņēmuma transporta darbībām.3. Sertifikātus, kas autopārvadātājiem līdz 1990. gada 1. janvārim izdoti to profesionālās kompetences apliecinājumam atbilstīgi līdz tam brīdim spēkā esošajiem noteikumiem, uzskata par līdzvērtīgiem tādiem sertifikātiem, kas izdoti atbilstīgi šīs direktīvas prasībām.III SADAĻANobeiguma noteikumi11. pantsDalībvalstis izraugās iestādes un organizācijas, kuru kompetencē ir izdot 8. panta 2. punktā un 9. pantā minētos dokumentus un 10. panta 2. punktā minēto sertifikātu. Dalībvalstis par to tūlīt informē pārējās dalībvalstis un Komisiju.12. pantsŠīs direktīvas 8. līdz 11. pantu piemēro arī tiem dalībvalstu pilsoņiem, kuri saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 1612/68 (1968. gada 15. oktobris) par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā [8] veic transporta vai pasažieru autopārvadājumus kā darbinieki.13. pants1. Dalībvalstis pēc apspriešanās ar Komisiju veic vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu šīs direktīvas prasības ne vēlāk kā II pielikuma B daļā uzskaitītajos datumos.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu noteikumus, kurus tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.14. pantsAr šo tiek atceltas II pielikuma A daļā uzskaitītās direktīvas, neskarot dalībvalstu saistības attiecībā uz II pielikuma B daļā noteiktajiem īstenošanas vai piemērošanas termiņiem.Atsauces uz atceltajām direktīvām uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu, un tās lasa saskaņā ar III pielikumā noteikto atbilstības tabulu.15. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1996. gada 29. aprīlīPadomes vārdā —priekšsēdētājsW. Luchetti[1] OV C 286, 14.11.1990., 4. lpp. un grozījums nosūtīts 1993. gada 16. decembrī.[2] OV C 339, 31.12.1991., 5. lpp. un OV C 295, 22.10.1994., 30. lpp.[3] 1991. gada 13. decembra (OV C 13, 20.1.1992., 443. lpp.) un 1994. gada 20. aprīļa (OV C 128, 9.5.1994., 136. lpp.) Eiropas Parlamenta atzinums, Padomes 1995. gada 8. decembra kopējā nostāja (OV C 356, 30.12.1995.) un 1996. gada 26. marta Eiropas Parlamenta lēmums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts).[4] OV L 308, 19.11.1974., 18. lpp. Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EEK) Nr. 3572/90 (OV L 353, 17.12.1990., 12. lpp.).[5] OV L 308, 19.11.1974., 23. lpp. Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EEK) Nr. 3572/90 (OV L 353, 17.12.1990., 12. lpp.).[6] OV L 334, 24.12.1977., 37. lpp. Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti Direktīvu 89/438/EEK (OV L 212, 22.7.1989., 101. lpp.) un labojums (OV L 298, 17.10.1989., 31. lpp.).[7] OV 2, 15.1.1962., 36./62. lpp.[8] OV L 257, 19.10.1968., 2. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EEK) Nr. 2434/92 (OV L 245, 26.8.1992., 1. lpp.).--------------------------------------------------I PIELIKUMSTO MĀCĪBU PRIEKŠMETU SARAKSTS, KAS MINĒTI 3. PANTA 4. PUNKTĀZināšanām, kas jāņem vērā, lai oficiāli atzītu profesionālo kompetenci, jāaptver vismaz turpmāk uzskaitītie mācību priekšmeti. Tiem jābūt aprakstītiem visos sīkumos un jābūt valstu kompetento iestāžu izstrādātiem vai apstiprinātiem. Tiem jābūt noformētiem tā, lai tos varētu aptvert personas, kuru izglītība atbilst līmenim, kādu parasti sasniedz, beidzot skolu.A. MĀCĪBU PRIEKŠMETI, KURU ZINĀŠANAS IR OBLIGĀTAS AUTOPĀRVADĀTĀJIEM, KAS GATAVOJAS NODARBOTIES TIKAI AR PĀRVADĀJUMIEM VALSTS IEKŠIENĒTiesībasCiviltiesību, tirdzniecības tiesību, sociālo tiesību un nodokļu tiesību elementi, kas vajadzīgi darbībai šajā nozarē, īpašu uzsvaru liekot uz:- vispārīgiem līgumiem;- pārvadājumu līgumiem, īpaši atsaucoties uz pārvadātāja atbildību (tās būtību un robežām);- komerciālām sabiedrībām;- virsgrāmatām;- tiesību aktiem, kas regulē darba attiecības un sociālo nodrošinājumu;- nodokļu sistēmām.1. Kravu autopārvadātājsa) uzņēmuma saimnieciskā vadība un finanšu vadība:- maksājumu un finansēšanas metodes;- izmaksas;- izcenojumi un pārvadājumu noteikumi;- uzņēmējdarbības reģistri;- apdrošināšana;- rēķinu noformēšana;- transporta aģenti;- vadības paņēmieni;- tirgvedība;b) piekļuve tirgum:- noteikumi par darbības sākšanu un veikšanu;- pārvadājumu dokumenti;c) tehniskie standarti un darbības aspekti:- transportlīdzekļu svars un izmēri;- transportlīdzekļu izvēle;- tipveida apstiprinājums un reģistrācija;- transportlīdzekļu tehniskās apkopes standarti;- transportlīdzekļu iekraušana un izkraušana;- bīstamo kravu pārvadājumi;- pārtikas produktu pārvadājumi;- vides aizsardzības apsvērumi, kas attiecas uz transportlīdzekļu izmantošanu un tehnisko apkopi;d) satiksmes drošība:- normatīvie un administratīvie akti, kas attiecas uz satiksmi;- satiksmes drošība;- negadījumu profilakse un procedūra negadījumu gadījumā.2. Pasažieru autopārvadātājsa) uzņēmuma saimnieciskā vadība un finanšu vadība:- maksājumu un finansēšanas metodes;- izmaksas;- braukšanas maksu sistēma, pārvadājumu izcenojumi un nosacījumi;- uzņēmējdarbības reģistri;- apdrošināšana;- rēķinu noformēšana;- tūrisma aģentūras;- vadības paņēmieni;- tirgvedība;b) noteikumi par pasažieru autopārvadājumu pakalpojumiem:- transporta pakalpojumu un satiksmes grafika izveide;- pasažieru pakalpojumu veikšanas noteikumi;- noteikumi par darbības sākšanu un veikšanu;- pārvadājumu dokumenti;c) tehniskie standarti un darbības aspekti:- transportlīdzekļu izvēle;- tipveida apstiprinājums un reģistrācija;- transportlīdzekļu tehniskās apkopes standarti;- vides aizsardzības apsvērumi, kas attiecas uz transportlīdzekļu izmantošanu un tehnisko apkopi;d) satiksmes drošība:- normatīvie un administratīvie akti, kas attiecas uz satiksmi;- satiksmes drošība;- maršrutu ģeogrāfiska pārzināšana;- negadījumu profilakse un procedūra negadījumu gadījumā.B. MĀCĪBU PRIEKŠMETI, KUROS ZINĀŠANAS IR OBLIGĀTAS AUTOPĀRVADĀTĀJIEM, KAS GATAVOJAS NODARBOTIES AR STARPTAUTISKAJIEM PĀRVADĀJUMIEMTiesības- attiecīgos gadījumos — A daļā uzskaitītie mācību priekšmeti;- noteikumi, kas piemērojami attiecīgi vai nu kravu, vai pasažieru autopārvadājumiem starp dalībvalstīm un starp Kopienu un trešām valstīm un kas izriet no valstu tiesību aktiem, Kopienas standartiem, starptautiskām konvencijām un līgumiem;- muitas procedūras un citas formalitātes saistībā ar transporta pārbaudēm;- svarīgākie satiksmes noteikumi dalībvalstīs.--------------------------------------------------II PIELIKUMSA DAĻAATCELTĀS DIREKTĪVAS(minētas 14. pantā)- Direktīva 74/561/EEK,- Direktīva 74/562/EEK,- Direktīva 77/796/EEK,un to vēlāki grozījumi:- Direktīva 80/1178/EEK,- Direktīva 80/1179/EEK,- Direktīva 80/1180/EEK,- Direktīva 85/578/EEK,- Direktīva 85/579/EEK- Direktīva 89/438/EEK,- Regula (EEK) Nr. 3572/90: tikai 1. un 2. pants.B DAĻADirektīva | Īstenošanas vai piemērošanas termiņš |74/561/EEK (OV L 308, 19.11.1974., 18. lpp.) | 1977. gada 1. janvāris 1978. gada 1. janvāris |80/1178/EEK (OV L 350, 23.12.1980., 41. lpp.) | 1981. gada 1. janvāris |85/578/EEK (OV L 372, 31.12.1985., 34. lpp.) | 1986. gada 1. janvāris |89/438/EEK (OV L 212, 22.7.1989., 101. lpp.) | 1990. gada 1. janvāris |74/562/EEK (OV L 308, 19.11.1974., 23. lpp.) | 1977. gada 1. janvāris 1978. gada 1. janvāris |80/1179/EEK (OV L 350, 23.12.1980., 42. lpp.) | 1981. gada 1. janvāris |85/579/EEK (OV L 372, 31.12.1985., 35. lpp.) | 1986. gada 1. janvāris |89/438/EEK (OV L 212, 22.7.1989., 101. lpp.) | 1990. gada 1. janvāris |77/796/EEK (OV L 334, 24.12.1977., 37. lpp.) | 1979. gada 1. janvāris |80/1180/EEK (OV L 350, 23.12.1980., 43. lpp.) | 1981. gada 1. janvāris |89/438/EEK (OV L 212, 22.7.1989., 101. lpp.) | 1990. gada 1. janvāris |--------------------------------------------------III PIELIKUMSATBILSTĪBAS TABULADirektīvā 74/561/EEK | Direktīvā 74/562/EEK | Direktīvā 89/438/EEK | Direktīvā 77/796/EEK | Šajā direktīvā |1. panta 1. punkts | 1. panta 1. punkts | | | 1. panta 1. punkts |1. panta 2. punkta pirmais ievilkums | – | | | 1. panta 2. punkta pirmais ievilkums |– | 1. panta 2. punkta otrais ievilkums | | | 1. panta 2. punkta otrais ievilkums |1. panta 2. punkta otrais ievilkums | 1. panta 2. punkta otrais ievilkums | | | 1. panta 2. punkta trešais ievilkums |2. panta 1. un 2. punkts | – | | | 2. panta 1. un 2. punkts |– | 1. panta 3. punkts | | | 2. panta 3. punkts |3. pants | 2. pants | | | 3. pants |4. pants | 3. pants | | | 4. pants |5. pants | 4. pants | | | 5. pants |6. pants | 5. pants | | | 6. pants |6. a pants | 5. a pants | | | 7. pants |7. pants | 6. pants | | | – || | | 1. panta 1. punkts | 8. panta 1. punkts || | | 3. pants | 8. panta 2. punkts || | | 4. pants | 9. pants || | | 5. panta 1. punkts | 10. panta 1. punkts || | | 5. panta 2. punkts | 10. panta 2. punkts |– | – | 4. pants | | 10. panta 3. punkts || | | 6. pants | 11. pants || | | 1. panta 2. punkts | 12. pants |– | – | 5. pants | | 13. pants |– | – | | | 14. pants |8. pants | 7. pants | | | 15. pants |Pielikuma A daļas 1. punkts | Pielikuma A daļas 1. punkts | | | I pielikuma A daļa (Likumi) |Pielikuma A daļas 2., 3., 4., 5. punkts | – | | | I pielikuma A daļas 1. punkta a), b), c), d) apakšpunkts |– | Pielikuma A daļas 2., 3., 4., 5. punkts | | | I pielikuma A daļas 2. punkta a), b), c), d) apakšpunkts |Pielikuma B punkts | Pielikuma B punkts | | | I pielikuma B daļa |– | – | – | – | II pielikuma A daļa |– | – | – | – | II pielikuma B daļa |– | – | – | – | III pielikums |--------------------------------------------------


Svarīgs juridisks paziņojums

|

32001L0022

Komisijas Direktīva 2001/22/EK (2001. gada 8. marts), ar ko nosaka paraugu ņemšanas metodes un analīzes metodes svina, kadmija, dzīvsudraba un 3-MHPD satura oficiālajai kontrolei pārtikas produktos (Teksts attiecas uz EEZ)

Oficiālais Vēstnesis L 077 , 16/03/2001 Lpp. 0014 - 0021 CS.ES Nodaļa 13 Sējums 26 Lpp. 201  - 208 ET.ES Nodaļa 13 Sējums 26 Lpp. 201  - 208 HU.ES Nodaļa 13 Sējums 26 Lpp. 201  - 208 LT.ES Nodaļa 13 Sējums 26 Lpp. 201  - 208 LV.ES Nodaļa 13 Sējums 26 Lpp. 201  - 208 MT.ES Nodaļa 13 Sējums 26 Lpp. 201  - 208 PL.ES Nodaļa 13 Sējums 26 Lpp. 201  - 208 SK.ES Nodaļa 13 Sējums 26 Lpp. 201  - 208 SL.ES Nodaļa 13 Sējums 26 Lpp. 201  - 208

		Komisijas Direktīva 2001/22/EK(2001. gada 8. marts),ar ko nosaka paraugu ņemšanas metodes un analīzes metodes svina, kadmija, dzīvsudraba un 3-MHPD satura oficiālajai kontrolei pārtikas produktos(Teksts attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1985. gada 20. decembra Direktīvu 85/591/EEK par Kopienas metožu ieviešanu attiecībā uz paraugu ņemšanu un analīzi cilvēku uzturā lietojamo pārtikas produktu kontrolei [1], un jo īpaši tās 1. pantu,tā kā:(1) Padomes 1993. gada 8. februāra Regulā (EEK) Nr. 315/93, ar ko nosaka Kopienas procedūras indīgo vielu noteikšanai pārtikā [2], ir paredzēts, ka veselības aizsardzības nolūkā jānosaka dažu indīgo vielu maksimālais saturs pārtikas produktos.(2) Komisijas 2001. gada 8. marta Regulā (EK) Nr. 466/2001, ar ko nosaka dažu indīgo vielu maksimālo saturu pārtikas produktos [3], ir noteikts arī svina, kadmija, dzīvsudraba un 3-monohlorporpān-1, 2-diola, 3-MHPD maksimālais saturs pārtikas produktos un norādīti pasākumi, kas veicami, lai noteiktu izmantojamās paraugu ņemšanas un analīzes metodes.(3) Padomes 1989. gada 14. jūnija Direktīvā 89/397/EEK par pārtikas produktu oficiālo kontroli [4] ir noteikti pārtikas kontroles izpildes vispārīgie principi. Ar Padomes 1993. gada 29. oktobra Direktīvu 93/99/EEK par papildu pasākumiem, kas attiecas uz pārtikas produktu oficiālo kontroli [5], ievieš kvalitātes standartu sistēmu, kura attiecas uz tām laboratorijām, kam dalībvalstis uztic pārtikas produktu oficiālo kontroli.(4) Paraugu ņemšanai ir izšķiroša nozīme pārliecinošu rezultātu ieguvē ar mērķi noteikt to indīgo vielu saturu, kuras var būt nevienmērīgi izplatītas produkta partijā.(5) Ar Direktīvu 85/591/EEK ir noteikti vispārīgi paraugu ņemšanas un analīzes metožu kritēriji, bet dažos gadījumos rodas vajadzība pēc specifiskiem kritērijiem, ar ko nodrošina to, ka laboratorijas, kas atbild par kontroli, izmanto tādas analīzes metodes, kuru izpildes līmeņi ir salīdzināmi.(6) Paraugu ņemšanas un analīzes metodes ir izstrādātas, pamatojoties uz pašlaik pieejamām zinātnes atziņām, un tās var pielāgot, ņemot vērā zinātnes un tehnikas attīstību.(7) Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pārtikas produktu pastāvīgās komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDalībvalstis veic visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka paraugus svina, kadmija, dzīvsudraba un 3-MHPD satura noteikšanai pārtikas produktos ņem saskaņā ar šīs direktīvas I pielikumā aprakstītajām metodēm.2. pantsDalībvalstis veic visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka paraugus svina, kadmija, dzīvsudraba un 3-MHPD satura noteikšanai pārtikas produktos oficiālās kontroles nolūkā sagatavo un analizē atbilstīgi šīs direktīvas II pielikumā aprakstītajiem kritērijiem.3. pantsDalībvalstīs vēlākais līdz 2003. gada 5. aprīlim stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Šādas atsauces pievienošanas kārtību nosaka dalībvalstis.4. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2001. gada 8. martāKomisijas vārdā —Komisijas loceklisDavid Byrne[1] OV L 372, 31.12.1985., 50. lpp.[2] OV L 37, 13.2.1993., 1. lpp.[3] OV L 77, 16.3.2001., 1. lpp.[4] OV L 186, 30.6.1989., 23. lpp.[5] OV L 290, 24.11.1993., 14. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSPARAUGU ŅEMŠANAS METODES SVINA, KADMIJA, DZĪVSUDRABA UN 3-MHPD SATURA OFICIĀLAJAI KONTROLEI DAŽOS PĀRTIKAS PRODUKTOS1. MĒRĶIS UN PIEMĒROŠANAS JOMAParaugus svina, kadmija, dzīvsudraba un 3-MHPD satura oficiālajai kontrolei pārtikas produktos ņem saskaņā ar še turpmāk aprakstītajām metodēm. Tā iegūto kopparaugu uzskata par raksturīgu tām partijām vai partijas daļām, no kurām paraugi ņemti. Atbilstību maksimālajam saturam, kas noteikts Regulā (EK) Nr. 466/2001, nosaka, pamatojoties uz laboratorijas paraugos noteikto saturu.2. DEFINĪCIJASPartija: | nosakāms daudzums pārtikas, ko piegādā vienā reizē un kam amatpersona konstatē kopīgus raksturlielumus, piemēram, izcelsmi, šķirni, iepakojuma veidu, fasētāju, nosūtītāju vai marķējumus. Attiecībā uz zivīm, arī zivju izmēriem jābūt salīdzināmiem. |Partijas daļa: | lielas partijas daļa, kas apzīmēta, lai paraugu ņemšanas metodi piemērotu tieši apzīmētajai daļai. Katrai partijas daļai jābūt fiziski atdalītai un nosakāmai. |Paraugs: | vielas daudzums, ko ņem no vienas vietas partijā vai partijas daļā. |Kopparaugs: | visu to partijas paraugu kopums, ko ņem no partijas vai no partijas daļas. |Laboratorijas paraugs: | laboratorijai paredzēts paraugs. |3. VISPĀRĪGI NOTEIKUMI3.1. PersonālsParaugus ņem saskaņā ar dalībvalstu norādījumiem pilnvarota kvalificēta persona.3.2. Viela, no kuras ņem paraugusParaugus no katras analizējamās partijas ņem atsevišķi.3.3. Drošības pasākumiŅemot paraugus un gatavojot laboratorijas paraugus, jāveic drošības pasākumi, lai novērstu visas izmaiņas, kas var ietekmēt svina, kadmija, dzīvsudraba un 3-MHPD saturu, nevēlami ietekmēt analīzes procesu vai padarīt kopparaugus neraksturīgus.3.4. ParaugiCik iespējams, paraugus ņem dažādās partijas vai partijas daļas vietās. Atkāpes no šīs procedūras jāreģistrē protokolā, kas paredzēts 3.8.3.5. Kopparauga sagatavošanaKopparaugu izveido, apvienojot visus paraugus. Tas ir vismaz 1 kg, ja tāda masa nav praktiski neizdevīga, piemēram, paraugu ņemot no viena iepakojuma.3.6. Kopparauga dalījums laboratorijas paraugos apstiprināšanas, kontroles un arbitrāžas nolūkosLaboratorijas paraugus apstiprināšanas, kontroles un arbitrāžas nolūkiem ņem no sasmalcināta kopparauga, ja tas nav pretrunā dalībvalstu noteikumiem par paraugu ņemšanu. Apstiprināšanai pietiek ar tāda lieluma laboratorijas paraugiem, kas dod iespēju izdarīt atkārtotu analīzi.3.7. Kopparaugu un laboratorijas paraugu iepakojums un nosūtīšanaKatru kopparaugu un laboratorijas paraugu liek tīrā, inertā traukā, kas nodrošina pietiekamu aizsardzību pret kontamināciju, pret komponentu zudumiem, kas rodas, absorbējoties trauka iekšējā sienā, un pret bojājumiem/zudumiem, kas rodas transportējot. Veic visus vajadzīgos piesardzības pasākumus, lai novērstu kopparaugu un laboratorijas paraugu sastāva izmaiņas, kas varētu rasties transportējot vai glabājot.3.8. Kopparaugu un laboratorijas paraugu noslēgšana un marķēšanaKatru oficiālam lietojumam ņemtu paraugu noplombē un marķē parauga ņemšanas vietā, ievērojot dalībvalstu noteikumus. Katra paraugu ņemšana jāprotokolē, dodot iespēju nepārprotami identificēt katru partiju un norādot paraugu ņemšanas vietu un datumu, kā arī visu papildu informāciju, kas var noderēt analītiķim.4. PARAUGU ŅEMŠANAS PLĀNIVislabāk paraugus ņemt tur, kur prece nonāk barošanās ķēdē un kļūst nosakāma atsevišķa partija. Paraugu ņemšanas metode nodrošina to, ka kopparaugs ir raksturīgs kontrolējamai partijai.4.1. Paraugu skaitsNo šķidriem produktiem, kuros attiecīgo indīgo vielu izplatību partijā var uzskatīt par vienmērīgu, ir pietiekami no partijas ņemt vienu paraugu, kas veido kopparaugu. Norāda partijas numuru. Šķidros produktus, kas satur hidrolizētu augu olbaltumvielu (HVP), vai šķidro sojas mērci pirms parauga ņemšanas labi sakrata vai citādi homogenizē.No citu produktu katras partijas ņemamo paraugu mazākais skaits ir norādīts 1. tabulā. Visu paraugu svars ir apmēram vienāds. Atkāpes no šīs procedūras jāreģistrē protokolā, kas paredzēts 3.8.1. tabula. No katras partijas ņemamo paraugu mazākais skaitsPartijas svars (kg) | Ņemamo paraugu mazākais skaits |< 50 | 3 |Nr. 50 līdz 500 | 5 |> 500 | 10 |Ja partija sastāv no atsevišķiem iepakojumiem, tad kopparaugam ņem tādu skaitu iepakojumu, kāds norādīts 2. tabulā.2. tabula. Iepakojumu (paraugu) skaits, ko ņem kopparaugam, ja partija sastāv no atsevišķiem iepakojumiemIepakojumu vai vienību skaits partijā | Ņemamo iepakojumu vai vienību skaits |Nr. 1 līdz 25 | 1 iepakojums vai vienība |Nr. 26 līdz 100 | Apmēram 5 %, vismaz 2 iepakojumi vai vienības |> 100 | Apmēram 5 %, maksimums — 10 iepakojumi vai vienības |5. PARTIJAS VAI PARTIJAS DAĻAS ATBILSTĪBA SPECIFIKĀCIJAIKontroles laboratorijā analizē laboratorijas paraugu apstiprināšanai vismaz divās neatkarīgās analīzēs un aprēķina vidējo rezultātu. Partiju pieņem, ja vidējais atbilst attiecīgajam augstākajam saturam, kāds noteikts Regulā (EK) Nr. 466/2001. To noraida, ja vidējais pārsniedz attiecīgo augstāko saturu.--------------------------------------------------II PIELIKUMSPARAUGU SAGATAVOŠANA UN ANALĪZES METOŽU KRITĒRIJI SVINA, KADMIJA, DZĪVSUDRABA UN 3-MHPD SATURA OFICIĀLAJAI KONTROLEI DAŽOS PĀRTIKAS PRODUKTOS1. IEVADSPamatprasība ir bez sekundāras kontaminācijas iegūt raksturīgu un vienmērīgu/homogēnu laboratorijas paraugu.2. SPECIFISKAS SVINA, KADMIJA UN DZĪVSUDRABA PARAUGU SAGATAVOŠANAS PROCEDŪRASIr daudzas apmierinošas specifiskas paraugu sagatavošanas procedūras, ko var piemērot attiecīgajiem produktiem. Par apmierinošām uzskata CEN standarta "Pārtikas produkti — mikroelementu noteikšana — izpildes kritēriji un vispārīgi apsvērumi" projektā aprakstītās, bet citas var būt līdzvērtīgas.Piemērojot jebkuru procedūru, jāievēro šādi punkti:- tādu gliemeņu, vēžveidīgo un mazo zivju analizējamā materiālā, ko parasti ēd veselas, jāiekļauj iekšas,- pārbaudāmajos dārzeņu paraugos iekļauj tikai ēdamo daļu, ievērojot Regulas (EK) Nr. 466/2001 prasības.3. LABORATORIJĀ IZMANTOJAMĀS ANALĪZES METODES UN LABORATORIJAS KONTROLES PRASĪBAS3.1. DefinīcijasVairākas laboratorijā biežāk lietojamās definīcijas ir šādas:r = | atkārtojamība, vērtība, zem kuras var paredzēt divās atsevišķās pārbaudēs atkārtojamības nosacījumos, t.i., vienam un tam pašam operatoram īsā laika intervālā pārbaudot vienu un to pašu paraugu vienā un tajā pašā laboratorijā ar vienu un to pašu iekārtu/aparātu, iegūto rezultātu absolūtās starpības specifisko varbūtību (parasti 95 %), no kā izriet, ka r = 2,8 × sr. |sr= | standartnovirze, ko aprēķina pēc atkārtojamības nosacījumos iegūtiem rezultātiem. |RSDr= | relatīvā standartnovirze, ko aprēķina pēc atkārtojamības nosacījumos iegūtiem rezultātiem sr/x¯×1 00, kur x¯ir no visiem laboratorijas paraugiem iegūto rezultātu vidējā vērtība. |R = | reproducētspēja, vērtība, zem kuras var paredzēt atsevišķās pārbaudēs reproducētspējas nosacījumos, t.i., operatoriem dažādās laboratorijās ar standartizētu pārbaudes metodi pārbaudot identu paraugu, iegūto rezultātu absolūtās starpības specifisko varbūtību (parasti 95 %); R = 2,8 × sR. |sR = | standartnovirze, ko aprēķina pēc rezultātiem reproducētspējas nosacījumos. |RSDR = | relatīvā standartnovirze, ko aprēķina pēc rezultātiem, kas iegūti reproducētspējas nosacījumos sR/x¯×1 00 |HORRATr= | novērotā RSDr, kas dalīta ar RSDr vērtību, kura aprēķināta pēc Horvica vienādojuma, pieņemot, ka r = 0,66R |HORRATR= | novērotā RSDRvērtība, kas dalīta ar RSDR vērtību, kura aprēķināta pēc Horvica vienādojuma (b). |3.2. Vispārīgas prasībasJa iespējams, analīzes metodēm, ko izmanto pārtikas kontroles nolūkos, jāatbilst Direktīvas 85/591/EEK pielikuma 1. un 2. punkta noteikumiem.Svina analīzei vīnā jālieto metode, kas izklāstīta pielikuma 35. nodaļā Komisijas Regulai (EEK) Nr. 2676/90 [1], ar ko nosaka Kopienas metodes vīnu analīzei.3.3. Īpašas prasības3.3.1. Svina, kadmija un dzīvsudraba analīzesSvina, kadmija un dzīvsudraba satura noteikšanai nav paredzētas īpašas metodes. Laboratorijās izmanto apstiprinātu/izvērtētu metodi, kas atbilst 3. tabulā norādītajiem izpildes kritērijiem. Ja iespējams, apstiprinot/izvērtējot salīdzināmās pārbaudes materiālos iekļauj sertificētu standartmateriālu.3. tabula. Svina, kadmija un dzīvsudraba analīžu metožu izpildes kritērijiRādītājs | Vērtība/piezīmes |Piemērojamība | Regulā (EK) Nr. 466/2001 norādītā pārtika |Noteikšanas robeža | Ne vairāk kā viena desmitā daļa Regulā (EK) Nr. 466/2001 norādītās vērtības, izņemot gadījumu, kad norādītā vērtība svinam ir mazāka par 0,1 mg/kg. Minētajā gadījumā ne vairāk kā viena piektā daļa norādītās vērtības |Novērtēšanas robeža | Ne vairāk kā viena piektā daļa Regulā (EK) Nr. 466/2001 norādītās vērtības, izņemot gadījumu, kad norādītā vērtība svinam ir mazāka par 0,1 mg/kg. Minētajā gadījumā ne vairāk kā divas piektās daļas norādītās vērtības |Precizitāte | HORRATr vai HORRATR vērtības mazākas par 1,5 apstiprināšanas/izvērtēšanas salīdzināmajā pārbaudē |Atgūstamība | 80-120 % (kā norādīts salīdzināmajā pārbaudē) |Specifiskums | Bez matricas vai spektrālās interferences |3.3.2. 3-MHPD analīze3-MHPD satura noteikšanai nav paredzētas īpašas metodes. Laboratorijās izmanto apstiprinātu/izvērtētu metodi, kas atbilst 4. tabulā norādītajiem izpildes kritērijiem. Ja iespējams, apstiprinot/izvērtējot salīdzināmās pārbaudes materiālos iekļauj sertificētu standartmateriālu. Salīdzināmās pārbaudēs ir apstiprināta/izvērtēta īpaša metode, kuras atbilstība 4. tabulas prasībām ir pierādīta. c4. tabula. 3-MHPD analīzes metožu izpildes kritērijiKritērijs | Ieteicamā vērtība | Koncentrācija |Tukšais eksperiments | Mazāka par noteikšanas robežu | – |Atgūstamība | 75 — 110 % | Visas |Novērtēšanas robeža | 10 (vai mazāk) g/kg uz sausnas bāzes | – |Tukšā signāla standartnovirze | Mazāka par 4 g/kg | – |Aprēķinātā iekšējā precizitāte — atkārtotu mērījumu standartnovirze dažādās koncentrācijās | < 4 μg/kg | 20 μg/kg |< 6 μg/kg | 30 μg/kg |< 7 μg/kg | 40 μg/kg |< 8 μg/kg | 50 μg/kg |< 15 μg/kg | 100 μg/kg |3.4. Analīzes ticamības vērtējums un atgūstamības aprēķinsJa iespējams, analīzes ticamību novērtē, analīzes procesā izmantojot sertificētus standartmateriālus.Ievēro IUPAC/ISO/AOAC vadībā izstrādātās "Saskaņotās nostādnes atgūstamās informācijas izmantošanai analītiskajos mērījumos".Protokolē koriģētu vai nekoriģētu analīzes rezultātu. Jāprotokolē atgūstamības līmenis un protokolēšanas veids.3.5. Laboratorijas kvalitātes standartiLaboratorijām jāatbilst Direktīvai 93/99/EEK.3.6. Rezultātu izteikšanaRezultātus izsaka tādās pašās vienībās kā Regulā (EK) Nr. 466/2001 noteikto augstāko saturu.ATSAUCESa Standarta prEN 13804 projekts "Foodstuffs — Determination of Trace Elements — Performance Criteria and General Considerations", CEN, Rue de Stassart 36, B-1050 Brussels.b W Horwitz, "Evaluation of Analytical Methods for Regulation of Foods and Drugs", Anal. Chem., 1982, Nr. 54, 67A-76Ac Method of Analysis to determine 3- Monochloropropane-1, 2-Diol in Food and Food Ingredients using Mass Spectrometric Detection, submitted to CEN TC 275 and AOAC International (pieejama arī "Report of the Scientific Cooperation task 3.2.6: Provision of validated methods to support the Scientific Committee on Food's recommendations regarding 3-MCPD in hydrolysed protein and other foods").d ISO/AOAC/IUPAC Harmonised Guidelines for the Use of Recovery Information in Analytical Measurement. Edited Michael Thompson, Steven L R Ellison, Ales Fajgelj, Paul Willetts and Roger Wood, Pure Appl. Chem., 1999, Nr. 71, 337-348[1] OV L 272, 3.10.1990., 1. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva (1985. gada 20 decembris), kas groza Direktīvu 78/1035/EEK par atbrīvojumu no nodokļiem, ievedot preces kā nekomerciālus sīksūtījumus no trešām valstīm

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31985L0576

Oficiālais Vēstnesis L 372 , 31/12/1985 Lpp. 0030 - 0030 Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 09 Sējums 2 Lpp. 0018  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 09 Sējums 2 Lpp. 0018

		Padomes Direktīva(1985. gada 20 decembris),kas groza Direktīvu 78/1035/EEK par atbrīvojumu no nodokļiem, ievedot preces kā nekomerciālus sīksūtījumus no trešām valstīm(85/576/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 99. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā atbrīvojumi no nodokļiem, ievedot preces kā nekomerciālus sīksūtījumus no trešām valstīm, kas paredzēti Direktīvā 78/1035/EEK [4], ko groza Direktīva 81/933/EEK [5], nav grozīti kopš Direktīvas 81/933/EEK pieņemšanas, un tādēļ, pieaugot patēriņa cenām, šo atbrīvojumu reālā vērtība samazinās; tā kā šis stāvoklis ir jālabo;tā kā tafiju, sakē un citus līdzīgus dzērienus var pielīdzināt dzērieniem, kuru alkohola tilpumkoncentrācija nepārsniedz 22 % un kuru nodokļu atbrīvojumi pašlaik ir ierobežoti, un tātad ir jāpapildina to dzērienu saraksts, uz kuriem attiecas minētie ierobežojumi;tā kā būtu skaidri jānorāda, ka alkoholisku dzērienu daudzums, ko var atbrīvot no nodokļiem, ir a fortiori ierobežots tīram alkoholam,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 78/1035/EEK 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta trešajā ievilkumā vārdkopu "trīsdesmit trīs ekiji" aizvieto ar vārdkopu "četrdesmit pieci ekiji".2. pants"b) alkoholiski dzērieni:- spirts un dzērieni, kas iegūti destilācijā, un stipri alkoholiski dzērieni, kuru alkohola tilpumkoncentrācija pārsniedz 22 %; nedenaturēts etilspirts ar spirta tilpumkoncentrāciju 80 % un vairāk: 1 standartpudele (līdz 1 litram), vai- dzērieni, kas iegūti destilācijā, un stipri alkoholiski dzērieni, un aperitīvi uz vīna vai spirta bāzes, tafija, sakē vai līdzīgi dzērieni, kuru alkohola tilpumkoncentrācija nepārsniedz 22 %, dzirkstoši vīni un stiprināti vīni: 1 standartpudele (līdz 1 litram),".3. pants1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai no 1986. gada 1. jūlijā ievērotu šīs direktīvas prasības.2. Dalībvalstis informē Komisiju par pasākumiem, ko tās veic, lai piemērotu šo direktīvu.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1985. gada 20 decembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsR. Krieps[1] OV C 167, 6.7.1985., 5. lpp.[2] OV C 345, 31.12.1985.[3] OV C 303, 25.11.1985., 5. lpp.[4] OV L 366, 28.12.1978., 34. lpp.[5] OV L 338, 21.11.1981., 24. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva (1985. gada 8. jūlijs), kas groza Direktīvu 69/169/EEK par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz atbrīvojumu no apgrozījuma nodokļa un akcīzes nodokļa par precēm, kas ievestas, izmantojot pārrobežu satiksmi

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31985L0348

Oficiālais Vēstnesis L 183 , 16/07/1985 Lpp. 0024 - 0026 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 9 Sējums 1 Lpp. 0126  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 09 Sējums 2 Lpp. 0004  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 9 Sējums 1 Lpp. 0126  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 09 Sējums 2 Lpp. 0004

		Padomes Direktīva(1985. gada 8. jūlijs),kas groza Direktīvu 69/169/EEK par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz atbrīvojumu no apgrozījuma nodokļa un akcīzes nodokļa par precēm, kas ievestas, izmantojot pārrobežu satiksmi(85/348/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 99. un 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā ir jāsekmē pasažieru satiksme un tūrisms Kopienā un šajā nolūkā ir jāsamazina personu kontrole uz robežas, lai pilsoņi tiešāk varētu novērtēt Kopienas pastāvēšanas priekšrocības;tā kā, ņemot to vērā, ir jāpalielina atbrīvojums no apgrozījuma nodokļa un akcīzes nodokļa, kura līmenis noteikts Direktīvā 69/169/EEK [4], kurā jaunākie grozījumi tika izdarīti ar Direktīvu 84/231/EEK [5]; tā kā būtu jāpalielina arī atbrīvojums, ko var piemērot personām, kas nav sasniegušas 15 gadu vecumu;tā kā daudzuma limiti, kas noteikti Direktīvas 69/169/EEK 4. panta 1. punkta d) un e) apakšpunktā attiecībā uz kafiju un tēju var radīt papildu formalitātes uz robežas; tā kā nodokļu iekasēšana var dot vienīgi nenozīmīgus nodokļu ieņēmumus; tā kā tādēļ satiksmē starp dalībvalstīm ir jāievieš šo daudzuma limitu grozīšanas kārtība;tā kā ir jāsekmē Kopienā ražotu vīnu tirdzniecība; tā kā arvien pieaugošu vīna daudzumu ievešana bez muitas nodokļa piemērošanas var veicināt šo mērķi;tā kā tafiju un sakē un citus līdzīgus dzērienus var uzskatīt par dzērieniem ar spirta saturu, kas nepārsniedz 22 tilpuma %, attiecībā uz kuriem pašreiz ir spēkā beznodokļa limits; tā kā tāpēc ir jāpaplašina attiecīgo dzērienu saraksts, kurus aptver šāds limits;tā kā būtu skaidri jānorāda, ka alkoholisko dzērienu daudzuma limitu, uz ko attiecas atbrīvojums, piemēro a fortiori tīram spirtam;tā kā reizi divos gados būtu jāpielāgo atbrīvojumu apjomi un atļautie izņēmumi, lai saglabātu to reālās vērtības;tā kā gadījumā, ja Kopienas atbrīvojuma pielāgošana samazina atbrīvojumu kādas dalībvalsts valsts valūtā, būtu jāapstiprina konkrētās dalībvalsts tiesības saglabāt iepriekšējo daudzumu valsts valūtā, kurš bija spēkā, pirms tika veikta šāda pielāgošana;tā kā nodokļu iekasēšanas sistēma, kas pašlaik ir spēkā Dānijā, Grieķijā un Īrijā, vēl neļauj pilnīgi piemērot atbrīvojumu no nodokļiem, kas paredzēts ceļotājiem, kas ierodas no pārējām dalībvalstīm, ņemot vērā šajā sakarā iespējamās ekonomiskās sekas;tā kā tāpēc ir jāapstiprina šo valstu tiesības atkāpties no Direktīvas 69/169/EEK attiecībā uz to preču vienības vērtību, kuras ieved, nemaksājot nodokli; tā kā turklāt būtu jāapstiprina Dānijas Karalistes tiesības piemērot samazinātu daudzuma limitu attiecībā uz nedzirkstošajiem vīniem;tā kā Direktīva 84/231/EEK apstiprināja Dānijas Karalistes tiesības atkāpties no Direktīvas 69/169/EEK attiecībā uz dažiem produktiem, ko ceļotāji, kuru dzīvesvieta ir Dānijā, ieveduši pēc mazāk nekā 48 stundu ilgas uzturēšanās citā valstī;tā kā nodokļu sistēma, kas pašreiz tiek piemērota Dānijā, nepieļauj nekādi ierobežot šā 1985. gada 31. decembra likuma piemērošanu, neņemot vērā ekonomiskās sekas; tā kā tādēļ tā piemērošana ir jāpagarina līdz 1987. gada 31. decembrim,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 69/169/EEK groza šādi.1. Minētās regulas 2. pantā:a) 1. punktā vārdkopu "no 1984. gada 1. jūlija, 280 ECU" aizstāj ar "350 ECU";b) 2. punktā vārdkopu "līdz 60 ECU" aizstāj ar "līdz 90 ECU";c) minēto pantu papildina ar šādu punktu:"6. Reizi divos gados un pirmo reizi ne vēlāk par 1987. gada 31. oktobri Padome saskaņā ar Līgumā šajā sakarā paredzēto kārtību pielāgo atbrīvojumu daudzumus, kas minēti 1. un 2. punktā, lai saglabātu reālo vērtību."2. Ar šo aizstāj tabulu 4. panta 1. punktā.| I Satiksme starp trešām valstīm un Kopienu | II Satiksme starp dalībvalstīm |a)Tabakas izstrādājumi:cigaretes vai | 200 | 300 |cigarellas (cigāri, kas nav smagāki par 3 g katrs) | 100 | 150 |vai | | |cigāri vai | 50 | 75 |smēķējamā tabaka | 250 g | 400 g |b)Spirts un alkoholiskie dzērieni:—dzērieni, kas iegūti destilācijā, un stipri alkoholiski dzērieni, kuru alkohola tilpumkoncentrācija pārsniedz 22 %; nedenaturēts etilspirts ar spirta tilpumkoncentrāciju 80 % un vairāk | kopā 1 litrs | kopā 1,5 litri |vai dzērieni, kas iegūti destilācijā, un stipri alkoholiski dzērieni, un aperitīvi uz vīna vai spirta bāzes, tafija, sakē vai līdzīgi dzērieni, kuru alkohola tilpumkoncentrācija nepārsniedz 22 %; dzirkstošie vīni, spirtotie vīni un | kopā 2 litri | kopā 3 litri |—nedzirkstošie vīni | kopā 2 litri | kopā 5 litri |c)Parfīmi | 50 g | 75 g |un | | |tualetes ūdeņi | 1/4 daļa no litra | 3/8 daļas no litra |d)Kafija | 500 g | 1000 g |vai | | |kafijas ekstrakti un esences | 200 g | 400 g |e)Tēja | 100 g | 200 g |vai | | |tējas ekstrakti un esences | 40 g | 80 g |3. 6. panta 4. punkta b) apakšpunktu papildina ar šādu tekstu:"pierādot, ka apgrozījuma nodoklis ticis vai tiks piemērots"4. 7. panta 4. punkta beigās, pievieno šādu tekstu:"vai šī atbrīvojuma samazināšanai".5. Direktīvas 7.a pantam pievieno šādu daļu:"Dalībvalstīm ir tiesības neiekasēt apgrozījuma nodokli vai akcīzes nodokli par kāda ceļotāja ievestām precēm, kad iekasējamā nodokļa summa ir vienāda vai mazāka par 5 ECU."6. Šādi panti tiek pievienoti:"7.b pants1. Atkāpjoties no 2. panta 1. punkta:a) Dānijas Karalistei un Grieķijas Republikai ir tiesības no atbrīvojuma izslēgt preces, kuru vienības vērtība pārsniedz 280 ECU;b) Īrijai ir tiesības no atbrīvojuma izslēgt preces, kuru vienības vērtība pārsniedz 77 ECU.2. Atkāpjoties no 2. panta 2. punkta, Īrijai ir tiesības no atbrīvojuma izslēgt preces, kuru vienības vērtība pārsniedz 77 ECU.3. Laikā, kamēr piemēro 1. punktā paredzētās atkāpes, pārējās valstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai 6. pantā paredzētajā kārtībā no nodokļiem atbrīvotu preces, ko ieved Dānijā, Grieķijā un Īrijā, kuras šajās valstīs ir izslēgtas no atbrīvojuma.4. Reizi divos gados un pirmo reizi ne vēlāk par 1987. gada 31. oktobri Padome saskaņā ar Līgumā šajā sakarā paredzēto kārtību pielāgo atbrīvojumu daudzumus, kas minēti 1. un 2. punktā, lai saglabātu reālo vērtību.7.c pants1. Atkāpjoties no 4. panta 1. punkta, Dānijas Karalistei ir tiesības:a) dalībvalstu savstarpējā tirdzniecībā attiecībā uz nedzirkstošajiem vīniem piemērot 4 litru limitu;b) attiecībā uz atbrīvojumu par turpmāk minētu preču ievešanu piemērot šādus daudzuma limitus, kad ceļotāji, kuru dzīves vieta ir Dānijā, šādas preces ieved pēc uzturēšanās citā valstī:- līdz 1987. gada 31. decembrim pēc uzturēšanās, kas nav ilgāka par 48 stundām,- no 1988. gada 1. janvāra līdz 1989. gada 31. decembrim pēc uzturēšanās, kas nav ilgāka par 24 stundām:| no 1985. gada 1. janvāra līdz 1986. gada 31. decembrim | no 1987. gada 1. janvāra līdz 1987. gada 31. decembrim | no 1988. gada 1. janvāra līdz 1988. gada 31. decembrim | no 1989. gada 1. janvāra līdz 1989. gada 31. decembrim |Cigaretes | 60 | 140 | 200 | 240 |vai | | | | |smēķējamā tabaka, kuras tabakas daļiņas ir šaurākas par 1,5 milimetriem (sasmalcināta tabaka) | 100 g | 200 g | 250 g | 300 g |Dzērieni, kas iegūti destilācijā, un stipri alkoholiski dzērieni, kuru alkohola tilpumkoncentrācija pārsniedz 22 procentus | Nulle | 0,35 | 0,35 | 0,7 |2. Ar šo no 1985. gada 30. septembra tiek atcelta Direktīva 84/231/EEK."2. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā pasākumi, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, 1985. gada 1. oktobrī.2. Dalībvalstis informē Komisiju par noteikumiem, ko tās pieņem, lai piemērotu šo direktīvu.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1985. gada 8. jūlijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsJ. Santer[1] OV C 114, 28.4.1983., 4. lpp. un OV C 81, 22.3.1984., 6. lpp.[2] OV C 10, 16.1.1984., 44. lpp.[3] OV C 57, 29.2.1984., 12. lpp.[4] OV L 133, 4.6.1969., 6. lpp.[5] OV L 117, 3.5.1984., 42. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Otrā direktīva (1972. gada 12. jūnijs) par normatīvu un administratīvu aktu noteikumu saskaņošanu, kas attiecas uz apgrozījuma nodokļu un akcīzes nodokļu režīmu starptautiskos ceļojumos

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31972L0230

Oficiālais Vēstnesis L 139 , 17/06/1972 Lpp. 0028 - 0031 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 9 Sējums 1 Lpp. 0017  Speciālizdevums dāņu valodā: Sērija I Nodaļa 1972(II) Lpp. 0544  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 9 Sējums 1 Lpp. 0017  Speciālizdevums angļu valodā: Sērija I Nodaļa 1972(II) Lpp. 0565  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 09 Sējums 1 Lpp. 0030  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 09 Sējums 1 Lpp. 0033  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 09 Sējums 1 Lpp. 0033

		Padomes Otrā direktīva(1972. gada 12. jūnijs)par normatīvu un administratīvu aktu noteikumu saskaņošanu, kas attiecas uz apgrozījuma nodokļu un akcīzes nodokļu režīmu starptautiskos ceļojumos(72/230/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 99. pantu,ņemot vērā Padomes 1969. gada 28. maija direktīvu par normatīvu un administratīvu aktu saskaņošanu attiecībā uz atbrīvojumiem no apgrozījuma nodokļiem un akcīzes nodokļiem par preču ievešanu starptautiskos ceļojumos [1],ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu,ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu,tā kā Padomes un dalībvalstu valdības pārstāvju 1971. gada 22. marta Rezolūcija par pakāpenisku Kopienas ekonomiskās un monetārās savienības izveidi [2] paredz arī pakāpeniski paplašināt atbrīvojumus no nodokļiem, ko piešķir privātpersonām, šķērsojot Kopienas iekšējās robežas;tā kā ir jāatvieglina ceļošana starp dalībvalstīm, paplašinot atbrīvojumus no apgrozījuma nodokļiem un akcīzes nodokļiem, kas paredzēts Padomes 1969. gada 28. maija direktīvā; tā kā šajā nolūkā un lai samazinātu kontroles, jau no šā brīža ir jāvienkāršo tās deklarācijas, kas, šķērsojot Kopienas iekšējās robežas, ceļotājiem jāaizpilda, ja viņu valdījumā esošo preču vērtība vai daudzums nav lielāks par to vērtību vai daudzumu, uz ko attiecas nodokļu atbrīvojums;tā kā uz personām, kas dzīvo pie Kopienas iekšējām robežām, un uz to transporta līdzekļu apkalpi, kurus izmanto starptautiskā satiksmē, turpmāk jāattiecina daži atbrīvojumi;tā kā tehnisku sarežģījumu dēļ, kas radušies, piemērojot iepriekš minētās direktīvas 6. pantu, ir jāatrisina dažas problēmas, kas saistītas ar nodokļu atvieglojumiem mazumtirdzniecībā;tā kā pakāpeniski Kopienas mērogā veidojot ekonomisko telpu ar iekšējam tirgum līdzīgām iezīmēm, Kopienas iekšējā tirdzniecībā dalībvalstīm būs jāatceļ spēkā esošā nodokļu sistēma, kas paredz nodokļu atvieglojumus izvešanai (eksportam) un nodokļu uzlikšanu ievešanai (importam), kā arī apgrozījuma nodokļu un akcīzes nodokļu atvieglojumi mazumtirdzniecībā;tā kā šo nodokļu atvieglojumu pilnīgu atcelšanu var panākt tikai pakāpeniski; tā kā vispirms ir jāparedz daži kopīgi noteikumi, ko piemēro Kopienas rezidentiem un kas vispārēji attiecas uz nodokļu atvieglojumiem mazumtirdzniecībā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsPadomes 1969. gada 28. maija direktīvas 2. pantu groza šādi:a) 1. punktā vārdus:"septiņdesmit piecas norēķinu vienības"aizstāj ar vārdiem:"simt divdesmit piecas norēķinu vienības";b) 2. punktā vārdus:"divdesmit norēķinu vienībām"aizstāj ar vārdiem:"trīsdesmit norēķinu vienībām";c) 3. punktā vārdus:"septiņdesmit piecas norēķinu vienības"aizstāj ar vārdiem:"simt divdesmit piecas norēķinu vienības".2. pants"1. Neietekmējot valstu noteikumus, ko tās šajā jomā piemēro ceļotājiem, kuru dzīvesvieta (rezidence) ir ārpus Eiropas, visas dalībvalstis turpmāk uzskaitītajām precēm nosaka šādus daudzuma ierobežojumus atbrīvojumiem no apgrozījuma nodokļiem un akcīzes nodokļiem:| I Ceļojumi starp trešām valstīm un Kopienu | II Ceļojumi starp dalībvalstīm |a)tabakas izstrādājumicigaretes | 200 gab. | 300 gab. |vai | | |cigarellas (cigāri, kas katrs sver maksimāli 3 gramus) | 100 gab. | 150 gab. |vai | | |cigāri | 50 gab. | 75 gab. |vai | | |smēķējamā tabaka | 250 grami | 400 grami |b)alkoholiski dzērieni—dzērieni, kas iegūti destilācijā, un stipri alkoholiski dzērieni, kuru alkohola koncentrācija pārsniedz 22 grādus | 1 standartpudele (0,70 līdz 1 litram) | kopā 1,5 litri |vai | | |dzērieni, kas iegūti destilācijā, un stipri alkoholiski dzērieni, aperitīvi uz vīna vai spirta bāzes, kuru alkohola koncentrācija nepārsniedz 22 grādus; dzirkstoši vīni, stiprināti vīni | kopā 2 litri | kopā 3 litri |un | | |—nedzirkstoši vīni | kopā 2 litri | kopā 3 litri |c)smaržas | 50 grami | 75 grami |un | | |tualetes ūdeņi | 0,25 litri | 0,375 litri |d)kafija | 500 grami | 750 grami |vai | | |kafijas ekstrakti un esences | 200 grami | 300 grami |e)tēja | 100 grami | 150 grami |vai | | |tējas ekstrakti un esences | 40 grami | 60 grami" |3. pants"1. Dalībvalstis var samazināt preču vērtību un/vai daudzumu, uz ko attiecas atbrīvojums, līdz vienai desmitdaļai no 2. pantā un 4. panta 1. punkta II slejā paredzētās vērtības un/vai daudzuma, ja preces ieved no citas dalībvalsts personas, kuru dzīvesvieta ir ievedēja dalībvalsts vai kaimiņu dalībvalsts pierobežas zonā, pierobežu strādnieki vai to transportlīdzekļu apkalpe, ko izmanto starptautiskā satiksmē.Turpmāk minētajiem produktiem daudzumu, uz ko attiecas nodokļu atbrīvojumi, tomēr var samazināt šādi:a) tabakas izstrādājumicigaretes | 40 gab. |vai | |Cigarellas (cigāri, kas katrs sver maksimāli 3 gramus) | 20 gab. |vai | |cigāri | 10 gab. |vai | |smēķējamā tabaka | 50 grami |b) alkoholiski dzērieni—dzērieni, kas iegūti destilācijā, un stipri alkoholiski dzērieni, kuru alkohola koncentrācija pārsniedz 22 grādus | 0,25 litri |vai | |—dzērieni, kas iegūti destilācijā, un stipri alkoholiski dzērieni, aperitīvi uz vīna vai spirta bāzes, kuru alkohola koncentrācija nepārsniedz 22 grādus; dzirkstoši vīni, stiprināti vīni | 0,50 litri |un | |—nedzirkstoši vīni | 0,50 litri |2. Dalībvalstis var samazināt preču vērtību un/vai daudzumu, uz ko attiecas atbrīvojums, ja preces no trešām valstīm ieved personas, kuru dzīvesvieta ir pierobežas zonā, pierobežu strādnieki vai to transportlīdzekļu apkalpe, kurus izmanto satiksmē starp trešām valstīm un Kopienu.3. Dalībvalstis var samazināt preču vērtību un/vai daudzumu, uz ko attiecas atbrīvojums, ja preces no kādas dalībvalsts ieved citā dalībvalstī izvietotu bruņoto spēku personālsastāva locekļi, tostarp civilais personāls, viņu laulātie, kā arī viņu apgādībā esošie bērni.4. Ierobežojumus, kas minēti 1. un 2. punktā, nepiemēro, ja šajos punktos minētās personas pierāda, ka viņas dodas tālāk par pierobežas zonu vai ka viņas neatgriežas no kaimiņu dalībvalsts vai trešās valsts pierobežas zonas.Šos ierobežojumus tomēr turpina piemērot pierobežu strādniekiem un to transportlīdzekļu apkalpei, kurus izmanto starptautiskā satiksmē, ja viņi ieved preces, ceļodami darba pienākumu dēļ.5. Panta 1., 2. un 4. punkta piemērošanai:- pierobežas zona ir zona, kas taisnā līnijā nav tālāk par 15 km no dalībvalsts robežas. Katrai dalībvalstij tomēr jāietver šajā pierobežas zonā vietējās administratīvā iedalījuma vienības, kuru teritorijas daļa ir šajā zonā,- pierobežu strādnieki ir visas personas, kas profesionālās darbības dēļ darba dienās dodas otrpus robežas."4. pantsPadomes 1969. gada 28. maija direktīvas 6. pantu groza šādi:a) minētā panta teksts kļūst par 1. punktu;b) pievieno šādus punktus:"2. Neskarot režīmu, ko piemēro preču pārdošanai muitas kontrolē lidostas tirdzniecības vietās un lidmašīnās, dalībvalstis ir tiesīgas pieļaut apgrozījuma nodokļu atvieglojumus pārdošanai mazumtirdzniecībā gadījumos, kas paredzēti 3. un 4. punktā, un saskaņā ar minēto punktu nosacījumiem precēm, kas atrodas personīgajā bagāžā ceļotājiem, kuri izbrauc no kādas dalībvalsts. Nekādus atvieglojumus nevar piešķirt attiecībā uz akcīzes nodokļiem.3. Ceļotājiem, kuru pastāvīgā dzīvesvieta vai parastā uzturēšanās vieta ir ārpus Kopienas, katra dalībvalsts ir tiesīga noteikt ierobežojumus un nosacījumus attiecībā uz nodokļu atvieglojumu piemērošanu.Ceļotājiem, kuru pastāvīgā dzīvesvieta, parastā uzturēšanās vieta vai profesionālās darbības vieta atrodas dalībvalstī, nodokļu atvieglojumus piemēro tikai attiecībā uz tiem priekšmetiem, kuru vienības vērtība, ieskaitot nodokļus, pārsniedz 2. panta 1. punktā noteikto summu.Dalībvalstis ir tiesīgas palielināt šo summu. Turklāt tās var neattiecināt nodokļu atvieglojumu uz saviem rezidentiem.4. Nodokļu atvieglojumu saņemšanai:a) gadījumos, kas paredzēti 3. punkta pirmajā daļā, jāuzrāda rēķina kopija vai cits dokuments, kas to aizstāj, ar izvešanas dalībvalsts muitas vīzu, kas apliecina preču izvešanu;b) gadījumos, kas paredzēti 3. punkta otrajā daļā, jāuzrāda rēķina kopija vai cits dokuments, kas to aizstāj, ar galīgās ievedēja dalībvalsts muitas vai šīs dalībvalsts citas apgrozījuma nodokļu jautājumos kompetentas iestādes vīzu.5. Šajā pantā:- pastāvīga dzīvesvieta vai parastā uzturēšanās vieta nozīmē vietu, kas kā tāda ir ierakstīta pasē, identifikācijas kartē vai citos personas dokumentos, ko izvešanas dalībvalsts atzīst par derīgiem;- priekšmets nozīmē lietu vai vairākas lietas, kas veido lietu kopību."5. pants"7.a pantsKopienas iekšējo ceļojumu jomā dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai ceļotāji varētu netieši vai ar vienkāršu mutisku deklarāciju apliecināt, ka viņi ievēro ierobežojumus un nosacījumus, kas attiecas uz nodokļu atbrīvojumiem."6. pants1. Dalībvalstis īsteno vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu:- šīs direktīvas 1., 2., 3. un 5. panta prasības līdz 1972. gada 1. jūlijam,- šīs direktīvas 4. panta prasības līdz 1973. gada 1. janvārim.2. Dalībvalsts informē Komisiju par tiesību aktiem, ko tās pieņem, lai īstenotu šo direktīvu.Komisija par to informē citas dalībvalstis.7. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1972. gada 12. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsJ. Dupong[1] OV L 133, 4.6.1969., 6. lpp.[2] OV C 28, 27.3.1971., 1. lpp.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2006/14/EK ( 2006. gada 6. februāris ), ar ko groza IV pielikumu Padomes Direktīvā 2000/29/EK par pasākumiem aizsardzībai pret tādu organismu ievešanu, kas kaitīgi augiem vai augu produktiem, un pret to izplatību Kopienā

text:
               7.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 34/24

         KOMISIJAS DIREKTĪVA 2006/14/EK
   (2006. gada 6. februāris),
   ar ko groza IV pielikumu Padomes Direktīvā 2000/29/EK par pasākumiem aizsardzībai pret tādu organismu ievešanu, kas kaitīgi augiem vai augu produktiem, un pret to izplatību Kopienā
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Padomes 2000. gada 8. maija Direktīvu 2000/29/EK par aizsardzības pasākumiem pret tādu organismu ievešanu, kas kaitīgi augiem vai augu produktiem, un pret to izplatību Kopienā (1), un jo īpaši tās 14. panta otrās daļas d) apakšpunktu,
   tā kā:

               (1)

               2002. gada martā Ceturtā fitosanitāro jautājumu pagaidu komisija (ICPM) pieņēma FAO Starptautisko fitosanitāro pasākumu standartu Nr. 15 “Vadlīnijas starptautiskajā tirdzniecībā izmantojamo koka iepakojuma materiālu regulēšanai”. Komisijas 2004. gada 5. oktobra Direktīvā 2004/102/EK, ar kuru groza II, III, IV un V pielikumu Padomes Direktīvā 2000/29/EK par pasākumiem aizsardzībai pret tādu organismu ievešanu, kas kaitīgi augiem vai augu produktiem, un pret to izplatību Kopienā (2), ir panākta Direktīvas 2000/29/EK attiecīgo noteikumu atbilstība minētajām Vadlīnijām.

               (2)

               Direktīvā 2004/102/EK papildus Starptautisko fitosanitāro pasākumu standartā Nr. 15 apstiprinātajiem pasākumiem ir iekļauta prasība, ka importētajiem koka iepakojuma materiāliem jābūt izgatavotiem no mizota apaļkoka. Saskaņā ar Starptautisko fitosanitāro pasākumu standartu Nr. 15 šī prasība nav obligāta, un tai jābūt tehniski pamatotai. Šīs prasības piemērošanu atcēla līdz 2006. gada 1. martam ar Padomes 2005. gada 28. februāra Direktīvu 2005/15/EK, ar kuru groza IV pielikumu Direktīvai 2000/29/EK par aizsardzības pasākumiem pret tādu organismu ievešanu, kas kaitīgi augiem vai augu produktiem, un pret to izplatību Kopienā (3).

               (3)

               Kopiena ir pieprasījusi pārskatīt Starptautisko fitosanitāro pasākumu standartu Nr. 15 starptautiskā līmenī un iekļaut attiecīgu prasību saistībā ar Kopienas bažām par to, ka starptautiskajā tirdzniecībā var nonākt koka iepakojuma materiāli ar mizu.

               (4)

               Kamēr Starptautisko fitosanitāro pasākumu standarta Nr. 15 pārskatīšanas procedūra nav pabeigta un tās rezultāti nav zināmi, uz laiku jāatceļ Kopienas prasības piemērošana par to, ka no trešām valstīm importētajiem koka iepakojuma materiāliem jābūt izgatavotiem no mizota apaļkoka.

               (5)

               Tādēļ attiecīgi jāgroza Direktīva 2000/29/EK.

               (6)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pastāvīgās augu veselības komitejas atzinumu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvu 2000/29/EK groza šādi:

               1)

               IV pielikuma A daļas I iedaļas 2. punkta pēdējā daļa labās slejas beigās ir aizstāta ar šādu tekstu:
               “Pirmo ievilkumu, kurā noteikts, ka koka iepakojuma materiāliem jābūt izgatavotiem no mizota apaļkoka, piemēro tikai no 2009. gada 1. janvāra. Šo daļu pārskata līdz 2007. gada 1. septembrim.”

               2)

               IV pielikuma A daļas I iedaļas 8. punkta pēdējā daļa labās slejas beigās ir aizstāta ar šādu tekstu:
               “Punkta a) pirmo rindu, kurā noteikts, ka koka iepakojuma materiāliem jābūt izgatavotiem no mizota apaļkoka, piemēro tikai no 2009. gada 1. janvāra. Šo daļu pārskata līdz 2007. gada 1. septembrim.”

         2. pants
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības vēlākais līdz 2006. gada 28. februārim.
   Pieņemot minētos noteikumus, dalībvalstis tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā trešajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2006. gada 6. februārī

            Komisijas vārdā —

            Komisijas loceklis

         Markos KYPRIANOU

      (1)  OV L 169, 10.7.2000., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2005/77/EK (OV L 296, 12.11.2005., 17. lpp.).

      (2)  OV L 309, 6.10.2004., 9. lpp.

      (3)  OV L 56, 2.3.2005., 12. lpp.