title: Komisijas Direktīva 2007/13/EK ( 2007. gada 7. marts ), ar ko groza II pielikumu Padomes Direktīvā 71/316/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kopīgiem noteikumiem, ko piemēro metroloģiskās kontroles mērinstrumentiem un metodēm (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               13.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 73/10

      KOMISIJAS DIREKTĪVA 2007/13/EK
   (2007. gada 7. marts),
   ar ko groza II pielikumu Padomes Direktīvā 71/316/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kopīgiem noteikumiem, ko piemēro metroloģiskās kontroles mērinstrumentiem un metodēm
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Padomes 1971. gada 26. jūlija Direktīvu 71/316/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kopīgiem noteikumiem, ko piemēro metroloģiskās kontroles mērinstrumentiem un metodēm (1), un jo īpaši tās 16. panta pirmo teikumu,
   tā kā:

               (1)

               Direktīvas 71/316/EEK II pielikuma 3.1.1.1. punkta a) apakšpunktā ir paredzēti noteikumi attiecībā uz lielajiem burtiem valstu identifikācijai, ko izmanto EEK sākotnējās verifikācijas zīmēm, kas piestiprinātas mērinstrumentam un norāda šā instrumenta atbilstību EEK prasībām.

               (2)

               Direktīvas 71/316/EEK II pielikuma 3.2.1. punktā ir paredzēti noteikumi attiecībā uz zīmējumiem, kuros norādītas burtu formas, izmēri un kontūras minētā pielikuma 3.1. punktā noteiktajām EEK sākotnējās verifikācijas zīmēm.

               (3)

               Identifikācijas burtu zīmējumi netika noteikti Austrijas, Somijas un Zviedrijas Pievienošanās aktā un 2003. gada Pievienošanās aktā. Saskaņā ar II pielikuma 1. nodaļas D1. punkta b) apakšpunktu Austrijas, Somijas un Zviedrijas Pievienošanās aktā un saskaņā ar 2003. gada Pievienošanās aktu zīmējumi, uz kuriem sniegta atsauce Direktīvas 71/316/EEK II pielikuma 3.2.1. punktā, ir papildināti ar attiecīgajiem burtiem.

               (4)

               Attiecīgi ir jāgroza Direktīvas 71/316/EEK II pielikuma 3.2.1. punkts, lai iekļautu identifikācijas burtu zīmējumus.

               (5)

               Šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi Tehniskā progresa ieviešanas komiteja, kas izveidota saskaņā ar Direktīvas 71/316/EEK 17. pantu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 71/316/EEK II pielikumu groza saskaņā ar šīs direktīvas pielikumu.
   2. pants
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības vēlākais līdz 2008. gada 10. martam. Dalībvalstis nekavējoties iepazīstina Komisiju ar šo aktu tekstu.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis nosūta Komisijai galveno valsts tiesību aktu tekstus, ko tās pieņem jomās, uz kurām attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2007. gada 7. martā

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētāja vietnieks

         Günter VERHEUGEN

      (1)  OV L 202, 6.9.1971., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar 2003. gada Pievienošanās aktu.

      PIELIKUMS
      Direktīvas 71/316/EEK II pielikumam pievienotajā pirmajā zīmējumā burtus “A, S, FI, CZ, EST, CY, LV, LT, H, M, PL, SI, SK” papildina ar šādiem zīmējumiem.


title: Padomes Direktīva 95/59/EK (1995. gada 27. novembris) par nodokļiem, kas nav apgrozījuma nodokļi un kas ietekmē tabakas izstrādājumu patēriņu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31995L0059

Oficiālais Vēstnesis L 291 , 06/12/1995 Lpp. 0040 - 0045

		Padomes Direktīva 95/59/EK(1995. gada 27. novembris)par nodokļiem, kas nav apgrozījuma nodokļi un kas ietekmē tabakas izstrādājumu patēriņuEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 99. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],(1) tā kā Padomes 1972. gada 19. decembra Direktīva 72/464/EEK par nodokļiem, kas nav apgrozījuma nodokļi un kas ietekmē tabakas izstrādājumu patēriņu [3], un Padomes 1978. gada 18. decembra Otrā direktīva 79/32/EEK par nodokļiem, kas nav apgrozījuma nodokļi un kas ietekmē tabakas izstrādājumu patēriņu [4], vairākkārt ir būtiski grozīta; tā kā lietderības un skaidrības labad minētās direktīvas būtu jāapvieno;(2) tā kā Līguma mērķis ir izveidot ekonomikas savienību, kurā ir veselīga konkurence un kuras raksturīgās iezīmes ir līdzīgas valstu vietējā tirgus raksturīgajām iezīmēm; un, lai sasniegtu šo mērķi attiecībā uz tabakas izstrādājumiem, ir jāievēro priekšnoteikums, ka nodokļi, ko piemēro dalībvalstīs un kas ietekmē šīs nozares izstrādājumu patēriņu, netraucē konkurenci un nekavē šo izstrādājumu brīvu apriti Kopienā;(3) tā kā, saskaņojot akcīzes nodokļu struktūras, galvenokārt ir jāpanāk, lai vienai grupai piederīgu dažādu kategoriju tabakas izstrādājumu konkurenci netraucētu nodokļu iekasēšanas sekas un dalībvalstu tirgi tādējādi kļūtu pieejami;(4) tā kā cigarešu akcīzes nodokļa struktūrā papildus īpašajam komponentam, ko aprēķina vienai izstrādājuma vienībai, jāietver proporcionālais komponents, kas pamatojas uz mazumtirdzniecības cenu, kurā ierēķināti visi nodokļi; tā kā cigarešu apgrozījuma nodoklim ir tāda pati iedarbība kā proporcionālajam akcīzes nodoklim un tas ir jāņem vērā, nosakot akcīzes nodokļa īpašā komponenta attiecību pret visu nodokļu kopapjomu;(5) tā kā attiecībā uz cigaretēm šo mērķi vislabāk var sasniegt sistēma, kas paredz pakāpeniski samazināt uzliktos nodokļus, un tā kā tālab nodoklim, ko uzliek šiem izstrādājumiem, būtu jāietver proporcionālais akcīzes nodoklis un īpašais akcīzes nodoklis, kura lielumu katrā dalībvalstī nosaka saskaņā ar Kopienas kritērijiem;(6) tā kā akcīzes nodokļu struktūras tabakas izstrādājumiem būtu jāsaskaņo pakāpeniski;(7) tā kā konkurences dēļ obligāti vajadzīga brīvi veidotu cenu sistēma visām tabakas izstrādājumu grupām;(8) tā kā ir vairāku tipu tabakas izstrādājumi, kam ir dažādas īpašības un lietojums;(9) tā kā šie dažādu tipu tabakas izstrādājumi būtu jādefinē;(10) tā kā ekonomisku apsvērumu dēļ dažām dalībvalstīm būtu jāparedz pagaidu izņēmumi;(11) tā kā sasmalcināta tabaka cigarešu tīšanai ir jānošķir no pārējās smēķējamās tabakas;(12) tā kā ražotājs ir jādefinē kā fiziska vai juridiska persona, kas faktiski izgatavo tabakas izstrādājumus un nosaka maksimālo mazumtirdzniecības cenu katrā dalībvalstī, kurā minētie izstrādājumi paredzēti patēriņam;(13) tā kā lielākā daļa dalībvalstu dažu tipu tabakas izstrādājumiem atkarībā no to lietojuma piešķir atbrīvojumus no akcīzes nodokļa vai šos nodokļus atmaksā un tā kā atbrīvojumi vai nodokļu atmaksāšana sakarā ar konkrētu lietojumu ir jāprecizē šajā direktīvā;(14) tā kā tabakas rullīši, ko var smēķēt pēc vienkāršas apstrādes, vienotas nodokļu uzlikšanas nolūkā arī būtu jāuzskata par cigaretēm;(15) tā kā būtu jāļauj Vācijas Federatīvajai Republikai ilgākais līdz 1998. gada 31. decembrim uzlikt tabakas rullīšiem nodokļus vismaz ar tādu likmi vai tādā apjomā, kādu piemēro sasmalcinātai tabakai, kas paredzēta cigarešu tīšanai;(16) tā kā šī direktīva nedrīkst ietekmēt dalībvalstu pienākumus, kas attiecas uz I pielikuma B daļā norādīto direktīvu ieviešanas termiņu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.I SADAĻAVispārīgi principi1. pants1. Akcīzes nodokļu struktūras, kas dalībvalstīs ir spēkā attiecībā uz tabakas izstrādājumiem, saskaņo vairākos posmos.2. Šajā direktīvā noteikti vispārēji saskaņošanas principi, kā arī īpaši kritēriji, ko piemēro saskaņošanas posmos.3. Lēmumu par pāreju no viena saskaņošanas posma uz otru pēc Komisijas priekšlikuma pieņem Padome, ņemot vērā to pasākumu ietekmi, ko attiecīgajā posmā dalībvalstis ieviesušas savās akcīzes nodokļu sistēmās, lai izpildītu šim posmam paredzētos noteikumus. Pāreju no viena posma uz nākamo var atlikt, īpaši tad, ja šī pāreja kādai dalībvalstij var radīt ieņēmumu nesamērīgu zudumu.2. pants1. Par tabakas izstrādājumiem uzskata:a) cigaretes;b) cigārus un cigarillas;c) smēķējamo tabaku:- sasmalcinātu tabaku, kas paredzēta cigarešu tīšanai,- citu smēķējamo tabaku,kā definēts 3. līdz 7. pantā.2. Padome pēc Komisijas priekšlikuma pieņem noteikumus, kas vajadzīgi, lai tabakas izstrādājumus definētu un klasificētu.3. Neatkarīgi no esošajiem Kopienas noteikumiem 3. līdz 7. pantā minētās definīcijas neietekmē nodokļu sistēmas izvēli vai nodokļu lielumu, ko piemēro dažādu grupu izstrādājumiem, kas norādīti minētajos pantos.3. pantsPar cigāriem vai cigarillām uzskata šādus izstrādājumus, ja tos var smēķēt tādus, kādi tie ir:1) tabakas rullīšus, kas izgatavoti vienīgi no dabiskas tabakas;2) tabakas rullīšus ar dabiskas tabakas ārējo aptinumu;3) tabakas rullīšus ar ārējo aptinumu parastā cigāru krāsā un atjaunotas (homogenizētas) tabakas iekšējo aptinumu, ja vismaz 60 svara % tabakas daļiņu ir platākas un garākas par 1,75 mm un ja aptinums ir spirālē, ar šauro leņķi vismaz 30o pret cigāra garenvirziena asi;4) tabakas rullīšus ar ārējo aptinumu parastā cigāru krāsā no atjaunotas (homogenizētas) tabakas, ja vienas vienības svars, neskaitot filtru vai iemuti, nav mazāks par 2,3 g un ja vismaz 60 svara % tabakas daļiņu ir platākas un garākas par 1,75 mm, un ja izstrādājuma apkārtmērs vismaz tā trešdaļas garumā nav mazāks par 34 mm.4. pants1. Par cigaretēm uzskata:a) tabakas rullīšus, ko var smēķēt tādus, kādi tie ir, un kas nav cigāri vai cigarillas 3. panta nozīmē;b) tabakas rullīšus, kas bez rūpnieciskiem paņēmieniem ielikti cigarešu papīra čaulītēs;c) tabakas rullīšus, kas bez rūpnieciskiem paņēmieniem ietīti cigarešu papīrā.Vācijas Federatīvajai Republikai līdz 1998. gada 31. decembrim b) apakšpunktā minētajiem tabakas rullīšiem atļauj uzlikt nodokļus vismaz ar tādu likmi vai tādā apjomā, kādu piemēro sasmalcinātai tabakai, kas paredzēta cigarešu tīšanai.2. Uzliekot akcīzes nodokļus, šā panta 1. punktā minētos tabakas rullīšus uzskata par divām cigaretēm, ja, neskaitot filtru vai iemuti, to garums ir no 9 cm līdz 18 cm; tos uzskata par trim cigaretēm, ja, neskaitot filtru vai iemuti, to garums ir no 18 cm līdz 27 cm, utt.5. pantsPar smēķējamo tabaku uzskata:1) tabaku, kas ir sagriezta vai citādi sasmalcināta, satīta vai sapresēta gabalos un kas ir smēķējama bez turpmākas rūpnieciskas apstrādes;2) tabakas atliekas pārdošanai mazumtirdzniecībā, uz ko neattiecas 3. un 4. pants un ko var smēķēt.6. pantsSmēķējamo tabaku, kā tā definēta 5. pantā, kurā ir vairāk par 25 svara % tabakas daļiņu, kas ir šaurākas par 1 milimetru, uzskata par sasmalcinātu tabaku cigarešu tīšanai. Dalībvalstīm, kas 1993. gada 1. janvārī neievēro noteikto 1 milimetra platumu, šis noteikums ir jāizpilda līdz 1997. gada 31. decembrim.Arī smēķējamo tabaku, kurā vairāk par 25 svara % ir tabakas daļiņu, kas ir platākas par 1 milimetru, un kas ir pārdota cigarešu tīšanai vai paredzēta, lai pārdotu cigarešu tīšanai, dalībvalstis var uzskatīt par sasmalcinātu tabaku cigarešu tīšanai.7. pants1. Izstrādājumus, kuru sastāvā daļa vielu nav tabaka, bet kuri citādi atbilst 3. pantā norādītajiem kritērijiem, uzskata par cigāriem vai cigarillām, ar noteikumu, ka tiem attiecīgi ir:- dabiskās tabakas aptinums,- aptinums un iekšējais aptinums no atjaunotas (homogenizētas) tabakas,- aptinums no atjaunotas (homogenizētas) tabakas.2. Izstrādājumus, kas pilnībā vai daļēji sastāv no vielām, kas nav tabaka, bet citādi atbilst 4. vai 5. pantā norādītajiem kritērijiem, uzskata par cigaretēm vai smēķējamo tabaku.Neatkarīgi no šā punkta pirmās daļas, izstrādājumus, kuru sastāvā nav tabakas un kurus lieto vienīgi medicīniskiem mērķiem, neuzskata par tabakas izstrādājumiem.8. pants1. Kopienā ražotām cigaretēm un cigaretēm, kas ievestas no valstīm, kuras nav dalībvalstis, uzliek proporcionālos akcīzes nodokļus, ko aprēķina pēc lielākās mazumtirdzniecības cenas, ieskaitot muitas nodokļus, un uzliek arī īpašos akcīzes nodokļus, ko aprēķina vienai izstrādājuma vienībai.2. Proporcionālā akcīzes nodokļa likmei un īpašā akcīzes nodokļa summai jābūt vienādai visām cigaretēm.3. Struktūru saskaņošanas beigu posmā visās dalībvalstīs cigaretēm jānosaka viena un tā pati attiecība starp īpašo akcīzes nodokli un summu, ko veido proporcionālais akcīzes nodoklis un apgrozījuma nodoklis, tā, lai mazumtirdzniecības cenu diapazons pareizi atspoguļotu ražotāju piegādes cenu atšķirības.4. Vajadzības gadījumā cigarešu akcīzes nodoklī var ietvert minimālā nodokļa komponentu, kura maksimumu katram posmam pēc Komisijas priekšlikuma nosaka Padome.9. pants1. Fizisku vai juridisku personu, kas reģistrēta Kopienā un kas pārstrādā tabaku rūpnieciski ražotos izstrādājumos, kuri ir gatavi pārdošanai mazumtirdzniecībā, uzskata par ražotāju.Ražotāji vai vajadzības gadījumā viņu pārstāvji vai pilnvaroti aģenti Kopienā, kā arī tabakas importētāji no valstīm, kas nav dalībvalstis, var brīvi noteikt augstākās mazumtirdzniecības cenas visiem saviem izstrādājumiem katrā dalībvalstī, kurā attiecīgos izstrādājumus paredzēts nodot patēriņam.Punkta otrā daļa tomēr nevar traucēt ieviest valstu tiesību aktu sistēmas attiecībā uz cenu kontroli vai uzlikto cenu ievērošanu, ar noteikumu, ka šīs sistēmas ir saderīgas ar Kopienas tiesību aktiem.2. Lai atvieglotu akcīzes nodokļu iekasēšanu, dalībvalstis katrai tabakas izstrādājumu grupai var noteikt mazumtirdzniecības cenu diapazonu, ar nosacījumu, ka katrs diapazons ir pietiekami plašs un daudzpusīgs, lai tas patiesi atbilstu Kopienas izstrādājumu dažādībai. Katrs cenu diapazons ir spēkā attiecībā uz visiem izstrādājumiem, kas piederīgi attiecīgai tabakas izstrādājumu grupai, nešķirojot pēc kvalitātes, noformējuma, izstrādājumu vai izmantoto izejvielu izcelsmes, uzņēmumu pamatiezīmēm vai kādiem citiem kritērijiem.10. pants1. Vēlākais pēdējā posmā akcīzes nodokļu iekasēšanas noteikumiem ir jābūt saskaņotiem. Iepriekšējos posmos akcīzes nodokļi parasti jāiekasē, izmantojot nodokļu markas. Ja dalībvalstis iekasē akcīzes nodokļus, izmantojot nodokļu markas, tām šīs markas ir jādara pieejamas citu valstu ražotājiem un izplatītājiem. Ja dalībvalstis iekasē akcīzes nodokļus, izmantojot citus līdzekļus, tās nodrošina to, ka šajā sakarā nerodas ne administratīvi, ne tehniski šķēršļi tirdzniecībā starp dalībvalstīm.2. Uz tabakas izstrādājumu importētājiem un vietējiem ražotājiem attiecas 1. punktā izklāstītā sistēma par sīki izstrādātiem akcīzes nodokļu iekasēšanas un maksāšanas noteikumiem.11. pantsNo akcīzes nodokļiem var atbrīvot vai jau samaksātos akcīzes nodokļus var atmaksāt:a) par denaturētas tabakas izstrādājumiem, ko izmanto rūpniecībā vai dārzkopībā;b) par tabakas izstrādājumiem, ko iznīcina administratīvā uzraudzībā;c) par tabakas izstrādājumiem, kas paredzēti vienīgi zinātniskām pārbaudēm un tādām pārbaudēm, kas saistītas ar izstrādājumu kvalitāti;d) par tabakas izstrādājumiem, ko ražotājs pārstrādājis.Dalībvalstis paredz, kādi nosacījumi un formalitātes attiecas uz minētajiem atbrīvojumiem vai nodokļu atmaksāšanu.II SADAĻAĪpaši noteikumi, ko piemēro saskaņošanas pirmā posmā12. pants1. Saskaņā ar 1. panta 3. punktu tabakas izstrādājumu akcīzes nodokļu struktūru saskaņošanas pirmais posms sākas 1973. gada 1. jūlijā un turpinās sešus mēnešus.2. Pirmajā saskaņošanas posmā piemēro 13. un 14. pantu.13. pants1. Īpašā akcīzes nodokļa summu, ko iekasē par cigaretēm, pirmoreiz nosaka, pamatojoties uz viszemākās cenu kategorijas cigaretēm saskaņā ar datiem, kas pieejami 1973. gada 1. janvārī.2. Neskarot galīgo lēmumu par to, kādai jābūt īpašā komponenta un proporcionālā komponenta attiecībai, 1. punktā minētā summa nevar būt mazāka par 5 % vai lielāka par 75 % no proporcionālā akcīzes nodokļa un īpašā akcīzes nodokļa kopējās summas, ko iekasē par šīm cigaretēm.3. Ja akcīzes nodokli attiecībā uz 1. punktā minēto cenu kategoriju pēc 1973. gada 1. janvāra groza, īpašā akcīzes nodokļa summu nosaka, pamatojoties uz 1. punktā minēto cigarešu jaunajiem nodokļiem.14. pantsNeierobežojot 8. panta 1. punktu, jebkura dalībvalsts cigarešu proporcionālā akcīzes nodokļa aprēķinu bāzē var neiekļaut muitas nodokļus.III SADAĻAĪpaši noteikumi, ko piemēro saskaņošanas otrajā posmā15. pants1. Tabakas izstrādājumu akcīzes nodokļu struktūru saskaņošanas otrais posms sākas 1978. gada 1. jūlijā.2. Saskaņošanas otrajā posmā piemēro 16. pantu.16. pants1. Cigarešu īpašā akcīzes nodokļa summu nosaka, pamatojoties uz viszemākās cenu kategorijas cigaretēm saskaņā ar informāciju, kas pieejama katra gada 1. janvārī, sākot no 1978. gada 1. janvāra.2. Akcīzes nodokļa īpašais komponents nevar būt mazāks par 5 % vai lielāks par 55 % no nodokļu kopapjoma, kas ir proporcionālā akcīzes nodokļa, īpašā akcīzes nodokļa un apgrozījuma nodokļa summa, ko iekasē par šīm cigaretēm.3. Ja akcīzes nodokli vai apgrozījuma nodokli, ko iekasē attiecībā uz 1. punktā minēto cenu kategoriju, pēc 1978. gada 1. janvāra groza, īpašā akcīzes nodokļa summu nosaka, pamatojoties uz 1. punktā minēto cigarešu jauno nodokļu kopapjomu.4. Neierobežojot 8. panta 1. punktu, jebkura dalībvalsts cigarešu proporcionālā akcīzes nodokļa aprēķinu bāzē var neiekļaut muitas nodokļus.5. Dalībvalstis par cigaretēm un par sasmalcinātu tabaku cigarešu tīšanai var iekasēt mazāko akcīzes nodokli, ar noteikumu, ka tas nepalielina kopējo nodokli līdz vairāk nekā 90 % no kopējā nodokļa par viszemākās cenu kategorijas cigaretēm vai attiecīgi par viszemākās cenu kategorijas sasmalcinātu tabaku cigarešu tīšanai.IV SADAĻANobeiguma noteikumi17. pantsVajadzības gadījumā Padome pēc Komisijas priekšlikuma pieņem noteikumus šīs direktīvas piemērošanai.18. pantsDalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu galvenos noteikumus, kurus tās pieņem jomā, uz ko attiecas šī direktīva.19. pants1. I pielikuma A daļā uzskaitītās direktīvas atceļ, neietekmējot dalībvalstu pienākumus, kas attiecas uz I pielikuma B daļā noteiktajiem ieviešanas termiņiem.2. Atsauces uz atceltajām direktīvām uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu un saprot saskaņā ar II pielikuma korelācijas tabulu.20. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.21. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1995. gada 27. novembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsP. Solbes Mira[1] OV C 56, 6.3.1995., 164. lpp.[2] OV C 133, 31.5.1995., 1. lpp.[3] OV L 303, 31.12.1972., 1. lpp. Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 92/78/EEK (OV L 316, 31.10.1992., 5. lpp.).[4] OV L 10, 16.1.1979., 8. lpp. Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 92/78/EEK.--------------------------------------------------I PIELIKUMSA DAĻAATCELTĀS DIREKTĪVAS(minētas 19. pantā)1. Direktīva 72/464/EEK2. Direktīva 79/32/EEKun tās turpmākie grozījumi:- Direktīva 74/318/EEK- Direktīva 75/786/EEK- Direktīva 76/911/EEK- Direktīva 77/805/EEK- Direktīva 80/369/EEK- Direktīva 80/1275/EEK- Direktīva 81/463/EEK- Direktīva 82/2/EEK- Direktīva 82/877/EEK- Direktīva 84/217/EEK- Direktīva 86/246/EEK- Direktīva 92/78/EEKB DAĻADirektīva | Termiņš transponēšanai |— 72/464/EEK | 1.7.1973. [1] |— 79/32/EEK | 1.1.1980. |— 74/318/EEK | |— 75/786/EEK | |— 76/911/EEK | |— 77/805/EEK | |— 80/369/EEK | |— 80/1275/EEK | |— 81/463/EEK | |— 82/2/EEK | |— 82/877/EEK | |— 84/217/EEK | |— 86/246/EEK | 1.1.1986. |— 92/78/EEK | 31.12.1992. |[1] Apvienotajai Karalistei un Īrijai bija atļauts šo termiņu atlikt līdz 1977. gada 31. decembrim.--------------------------------------------------II PIELIKUMSKORELĀCIJAS TABULAŠī direktīva | Direktīva 72/464/EEK | Direktīva 79/32/EEK |I sadaļa | I sadaļa | |1. panta 1. un 2. punkts | 1. panta 1. un 2. punkts | |1. panta 3. punkts | 1. panta 4. punkts | |2. panta 1. un 2. punkts | 3. panta 1. un 2. punkts | 1. panta 1. punkts |2. panta 3. punkts | | 1. panta 2. punkts |3. pants | | 2. pants |4. pants | | 3. pants |5. pants | | 4. pants |6. pants | | 4.a pants |7. pants | | 7. pants |8. pants | 2. pants | |9. pants | 3. pants | |10. pants | 4. pants | |11. pants | 6.a pants | |II sadaļa | II sadaļa | |12. pants | 5. pants | |13. pants | 6. pants | |14. pants | 9. pants | |III sadaļa | II.a sadaļa | |15. pants | 10.a pants | |16. pants | 10.b pants | |IV sadaļa | III sadaļa | |17. pants | 11. pants | |18. pants | 12. panta 2. punkts | |19. pants | — | — |20. pants | — | — |21. pants | 13. pants | 10. pants |--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva (1982. gada 25. marts), ar ko ceturto reizi tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31982L0232

Oficiālais Vēstnesis L 106 , 21/04/1982 Lpp. 0018 - 0019 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 12 Lpp. 0003  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 13 Sējums 12 Lpp. 0116  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 12 Lpp. 0003  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 13 Sējums 12 Lpp. 0116

		Komisijas Direktīva(1982. gada 25. marts),ar ko ceturto reizi tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu(82/232/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 67/548/EEK (1967. gada 27. jūnijs) par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 79/831/EEK [2], un jo īpaši tās 19., 20. un 21. pantu,tā kā Dānija ir lūgusi ieviest izmaiņas hidrazīna šķīdumu marķēšanā un attiecīgi informējusi Komisiju saskaņā ar Direktīvas 67/548/EEK 23. pantu;tā kā Komiteja, kas atbild par pielāgošanu tehnikas attīstībai, pamatojoties uz pieejamiem datiem, uzskata, ka dažas klasifikācijas un marķēšanas izmaiņas ir pamatotas;tā kā minētā komiteja atzīst, ka kancerogenitātes pētījumi vēl turpinās un ka tādēļ pēc minēto pētījumu pabeigšanas var rasties vajadzība no jauna pārskatīt direktīvā paredzētos pasākumus;tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi Komiteja, kas atbild par to, kā tehnikas attīstībai pielāgot direktīvas par tehnisko šķēršļu novēršanu bīstamu vielu un preparātu tirdzniecībā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 67/548/EEK I pielikumā ("Bīstamu vielu saraksts") izdara šādus grozījumus:Nr. 007-008-01-0: | Vielas apzīmējumu un klasifikāciju aizstāj ar šādu tekstu: |+++++ TIFF +++++Hydrazinopløsning … %Hydrazinlösung … %Διάλυμα υδραζίνης … %Hydrazine solution … %Hydrazine en solution … %Idrazina soluzione … %Hydrazine oplossing … %+++++ TIFF +++++2. pantsDalībvalstis līdz 1982. gada 31. decembrim pieņem un publicē vajadzīgos noteikumus, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, un tūlīt par to informē Komisiju. Šos noteikumus dalībvalstis piemēro no 1983. gada 1. jūlija.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1982. gada 25. martāKomisijas vārdā –Komisijas loceklisKarl-Heinz Narjes[1] OV 196, 16.8.1967., 1. lpp.[2] OV L 259, 15.10.1979., 10. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 2004/114/EK (2004. gada 13. decembris) par nosacījumiem attiecībā uz trešo valstu pilsoņu uzņemšanu studiju, skolēnu apmaiņas, prakses vai stažēšanās, nesaņemot atalgojumu, vai brīvprātīga darba nolūkā

text:
               23.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 375/12

      PADOMES DIREKTĪVA 2004/114/EK
   (2004. gada 13. decembris)
   par nosacījumiem attiecībā uz trešo valstu pilsoņu uzņemšanu studiju, skolēnu apmaiņas, prakses vai stažēšanās, nesaņemot atalgojumu, vai brīvprātīga darba nolūkā
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 63. panta pirmās daļas 3. punkta a) apakšpunktu un 4. punktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (1),
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
   ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu (3),
   tā kā:

               (1)

               Lai pakāpeniski izveidotu brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, Līgums paredz, ka jāpieņem pasākumi patvēruma, imigrācijas un trešo valstu pilsoņu tiesību aizsardzības jomā.

               (2)

               Līgums paredz, ka Padomei jāpieņem pasākumi imigrācijas politikas jomā attiecībā uz ieceļošanas un uzturēšanās nosacījumiem un dalībvalstu ilgtermiņa vīzu un uzturēšanās atļauju piešķiršanas procedūru standartiem.

               (3)

               1999. gada 15. un 16. oktobrī īpašajā sanāksmē Tamperē Eiropadome atzina, ka ir jātuvina valstu tiesību akti par trešo valstu pilsoņu uzņemšanas un uzturēšanās nosacījumiem, un lūdza Padomi steidzami pieņemt lēmumus, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem.

               (4)

               Šajā direktīvā tiek ievērotas pamattiesības un principi, kas atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā.

               (5)

               Dalībvalstīm būtu jāīsteno šīs direktīvas noteikumi bez diskriminācijas dzimuma, rases, ādas krāsas, etniskās un sociālās izcelsmes, ģenētisko īpašību, valodas, ticības vai pārliecības, politisko vai jebkuru citu uzskatu dēļ, bez diskriminācijas saistībā ar piederību nacionālai minoritātei un bez diskriminācijas īpašuma, izcelsmes, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas dēļ.

               (6)

               Viens no Kopienas rīcības mērķiem izglītības jomā ir Eiropu kopumā padarīt par augsta līmeņa mācību un arodmācību pasaules centru. Šīs stratēģijas būtisks faktors ir veicināt trešo valstu pilsoņu iespējas doties uz Kopienu mācību nolūkos. Dalībvalstu tiesību aktu tuvināšana attiecībā uz ieceļošanas un uzturēšanās nosacījumiem pieder pie tās.

               (7)

               Šajā Direktīvā migrācija, kas pēc definīcijas ir pagaidu parādība un nav atkarīga no situācijas uzņēmējas dalībvalsts darba tirgū, nozīmē abpusēju gan iesaistīto migrantu un to izcelsmes valsts, gan uzņēmējas dalībvalsts bagātināšanos, kā arī palīdz veicināt citu kultūru iepazīšanu.

               (8)

               Jēdziens uzņemšana aptver trešās valsts pilsoņu ieceļošanu un uzturēšanos nolūkos, kas izklāstīti šajā direktīvā.

               (9)

               Jaunie Kopienas noteikumi ir veidoti, izmantojot jau esošās studenta, praktikanta vai stažiera, izglītības iestādes un brīvprātīga darbinieka definīcijas Kopienas tiesību aktos, jo īpaši dažādās Kopienas programmās, lai veicinātu attiecīgo personu mobilitāti (Socrates, Eiropas Brīvprātīgo dienests, u.c.).

               (10)

               Šajā direktīvā minēto studentu sagatavošanas kursu ilgums un citi nosacījumi būtu jāparedz dalībvalstīm saskaņā ar saviem tiesību aktiem.

               (11)

               Šī direktīva neattiecas uz trešo valstu pilsoņiem, kuri ietilpst praktikantu vai stažieru bez atalgojuma un brīvprātīgu darbinieku kategorijā, bet kurus atbilstīgi to darbībām vai saņemtās kompensācijas vai atalgojuma veidam uzskata par darba ņēmējiem saskaņā ar valstu tiesību aktiem. Par to trešo valstu pilsoņu uzņemšanu, kas plāno veikt specializētas studijas medicīnas jomā, būtu jālemj dalībvalstīm.

               (12)

               Pierādījumi par studenta uzņemšanu kādā augstākajā mācību iestādē var cita starpā būt vēstule vai apliecība, kas apstiprina viņa/viņas uzņemšanu.

               (13)

               Vērtējot, vai ir pieejami pietiekami finanšu līdzekļi, var ņemt vērā stipendijas.

               (14)

               Uzņemšanu nolūkos, kas paredzēti šajā direktīvā, var atteikt, ja ir pietiekami pamatoti iemesli. Jo īpaši uzņemšanu var atteikt, ja dalībvalsts uzskata, ka saskaņā ar faktu novērtējumu attiecīgais trešās valsts pilsonis potenciāli apdraud sabiedrisko kārtību vai valsts drošību. Sabiedriskās kārtības jēdziens var attiekties arī uz sodāmību par smaga nozieguma izdarīšanu. Šajā sakarā ir jāatzīmē, ka sabiedriskās kārtības un valsts drošības jēdziens attiecas arī uz tiem gadījumiem, kad trešās valsts pilsonis pieder vai ir piederējis apvienībai, kas atbalsta terorismu, atbalsta vai ir atbalstījis šādu apvienību, vai kam ir vai kādreiz ir bijuši ekstrēmista nolūki.

               (15)

               Ja rodas šaubas par uzņemšanas pieteikuma iesniegšanas iemesliem, dalībvalstīm būtu jāspēj pieprasīt jebkurus pierādījumus, kas nepieciešami tā patiesuma novērtēšanai, jo īpaši, pamatojoties uz pretendenta paredzētajām mācībām, lai apkarotu šajā direktīvā paredzētās procedūras ļaunprātīgu un nepareizu izmantošanu.

               (16)

               Ir jāatvieglo to studentu mobilitāte, kas ir trešo valstu pilsoņi un kas studē vairākās dalībvalstīs, kā arī jāatvieglo to trešo valstu pilsoņu uzņemšana, kuri piedalās Kopienas programmās, kuru mērķis ir veicināt mobilitāti Kopienā un uz Kopienu, šajā direktīvā paredzētajos nolūkos.

               (17)

               Lai atļautu pirmo reizi ieceļot dalībvalstu teritorijā, tām būtu jāspēj var laikus izsniegt uzturēšanās atļauju vai, ja tās izsniedz uzturēšanās atļaujas tikai savā teritorijā, var izsniegt vīzu.

               (18)

               Lai ļautu studentiem, kas ir trešās valsts pilsoņi, daļēji segt mācību izmaksas, tiem būtu jānodrošina pieeja darba tirgum, ievērojot šajā direktīvā paredzētos nosacījumus. Saskaņā ar šajā direktīvā paredzētajiem nosacījumiem būtu jāievēro princips, ka studentiem ir pieeja darba tirgum; tomēr izņēmuma gadījumos dalībvalstīm jāspēj ņemt vērā savu darba tirgus situāciju.

               (19)

               Iepriekšējas atļaujas jēdziens ietver darba atļauju piešķiršanu studentiem, kas vēlas veikt saimniecisko darbību.

               (20)

               Šī Direktīva neietekmē valstu tiesību aktus attiecībā uz nepilnas slodzes darbu.

               (21)

               Būtu jāparedz noteikums paātrinātām procedūrām attiecībā uz uzņemšanu studiju nolūkā vai skolēnu apmaiņas programmām, ko īsteno atzītas organizācijas dalībvalstīs.

               (22)

               Katrai dalībvalstij būtu jānodrošina, ka plašai sabiedrībai ir pieejama pēc iespējas pilnīga regulāri atjaunināta informācija, jo īpaši internetā, par šajā direktīvā noteiktajām iestādēm, studiju kursiem, kas var uzņemt trešo valstu pilsoņus, kā arī nosacījumiem un procedūrām attiecībā uz ieceļošanu un uzturēšanos tās teritorijā minētajos nolūkos.

               (23)

               Šai direktīvai nevajadzētu nekādi ietekmēt Padomes Regulas (EK) Nr. 1030/2002 (2002. gada 13. jūnijs), ar ko nosaka vienotu uzturēšanās atļauju formu trešo valstu pilsoņiem (4), piemērošanu.

               (24)

               Tā kā dalībvalstis nevar pietiekami sasniegt šīs direktīvas mērķus, proti, paredzēt nosacījumus attiecībā uz trešo valstu pilsoņu uzņemšanu studiju, skolēnu apmaiņas, prakses vai stažēšanās, nesaņemot atalgojumu, vai brīvprātīga darba nolūkā, un šīs direktīvas mēroga un seku dēļ tos var sasniegt labāk Kopienas līmenī, Kopiena var paredzēt pasākumus saskaņā ar subsidiaritātes principu, kas izklāstīts Līguma 5. pantā. Saskaņā ar proporcionalitātes principu, kurš izklāstīts minētajā pantā, šī direktīva paredz tikai to, kas ir vajadzīgs minēto mērķu sasniegšanai.

               (25)

               Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, un neskarot minētā protokola 4. pantu, minētās dalībvalstis nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un tādēļ tās noteikumi tām neuzliek saistības un nav jāpiemēro.

               (26)

               Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, Dānija nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un tādējādi šī direktīva tai neuzliek saistības un nav jāpiemēro,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   I NODAĻA
   VISPĀRĪGI NOTEIKUMI
   1. pants
   Priekšmets
   Šīs direktīvas mērķis ir paredzēt:

               a)

               nosacījumus attiecībā uz trešo valstu pilsoņu uzņemšanu dalībvalstu teritorijā uz laiku, kas ilgāks par trim mēnešiem, studiju, skolēnu apmaiņas, prakses vai stažēšanās, nesaņemot atalgojumu, vai brīvprātīga darba nolūkā;

               b)

               noteikumus par procedūrām trešo valstu pilsoņu uzņemšanai dalībvalstu teritorijā minētajos nolūkos.

         2. pants
   Definīcijas
   Šajā direktīvā:

               a)

               “trešās valsts pilsonis” ir jebkura persona, kas nav Eiropas Savienības pilsonis Līguma 17. panta 1. punkta nozīmē;

               b)

               “students” ir trešās valsts pilsonis, ko ir uzņēmusi kāda augstākā mācību iestāde un kas ir uzņemts dalībvalsts teritorijā ar galveno nodarbošanos apmeklēt pilna laika studijas, lai iegūtu šīs dalībvalsts atzīto augstākās izglītības kvalifikāciju, arī diplomu, sertifikātu vai doktora grādu, augstākajā mācību iestādē; saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem šīs studijas var ietvert sagatavošanas kursu pirms šādas izglītības sākuma;

               c)

               “skolēns” ir trešās valsts pilsonis, kas uzņemts attiecīgas dalībvalsts teritorijā, lai apgūtu atzītu vidējās izglītības programmu saistībā ar skolēnu apmaiņas programmu, ko īsteno saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts noteikumiem vai administratīvo praksi atzīta organizācija;

               d)

               “praktikants vai stažieris bez atalgojuma” ir trešās valsts pilsonis, kurš, saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem, ir uzņemts attiecīgas dalībvalsts teritorijā uz prakses vai stažēšanās laiku, nesaņemot atalgojumu;

               e)

               “iestāde” ir valsts vai privāta iestāde, kuru atzinusi uzņēmēja dalībvalsts un/vai kuras mācību programmas ir atzītas saskaņā ar uzņēmējas dalībvalsts tiesību aktiem vai administratīvo praksi šajā direktīvā izklāstītajiem nolūkiem;

               f)

               “brīvprātīga darba programma” programma, kas apvieno darbības, kuras veicina praktisku solidaritāti un īsteno vispārsvarīgu interešu mērķus; tās pamatā ir attiecīgas valsts vai Kopienas programma.

               g)

               “uzturēšanās atļauja” ir jebkura dalībvalsts iestādes izsniegta atļauja, kas ļauj trešās valsts pilsonim likumīgi u zturēties tās teritorijā saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1030/2002 1. panta 2. punkta a) apakšpunktu.

         3. pants
   Darbības joma
   1.   Šī direktīva attiecas uz trešo valstu pilsoņiem, kas iesniedz pieteikumu, lai viņus studiju nolūkā uzņem attiecīgas dalībvalsts teritorijā.
   Dalībvalstis var arī pieņemt lēmumu šo direktīvu piemērot trešo valstu pilsoņiem, kas iesniedz pieteikumu, lai viņus uzņem skolēnu apmaiņas, prakses vai stažēšanās, nesaņemot atalgojumu, vai brīvprātīga darba nolūkā.
   2.   Šo direktīvu nepiemēro:

               a)

               trešo valstu pilsoņiem, kas uzturas attiecīgā dalībvalstī kā patvēruma meklētāji vai saskaņā ar pagaidu aizsardzību, vai saskaņā ar pagaidu aizsardzības programmām;

               b)

               trešo valstu pilsoņiem, kā izraidīšana ir apturēta faktisku vai juridisku iemeslu dēļ;

               c)

               trešo valstu pilsoņiem, kas ir tādu Savienības pilsoņu ģimenes locekļi, kuri ir izmantojuši tiesības brīvi pārvietoties Kopienā;

               d)

               trešo valstu pilsoņiem, kam kādā dalībvalstī ir pastāvīgā iedzīvotāja statuss saskaņā ar Padomes Direktīvu 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (5), un kas izmanto tiesības uzturēties citā dalībvalstī studiju vai arodmācību nolūkā;

               e)

               trešo valstu pilsoņiem, kam saskaņā ar attiecīgas dalībvalsts tiesību aktiem ir darba ņēmēja vai pašnodarbinātas personas statuss.

         4. pants
   Labvēlīgāki noteikumi
   1.   Šī direktīva neskar labvēlīgākus noteikumus:

               a)

               divpusējos vai daudzpusējos nolīgumos, ko Kopiena vai Kopiena un tās dalībvalstis ir noslēgušas ar vienu vai vairākām trešām valstīm; vai

               b)

               divpusējos vai daudzpusējos nolīgumos, ko viena vai vairākas dalībvalstis ir noslēgušas ar vienu vai vairākām trešām valstīm.

         2.   Šī direktīva neskar dalībvalstu tiesības pieņemt vai uzturēt spēkā noteikumus, kas ir labvēlīgāki personām, uz kurām tā attiecas.
   II NODAĻA
   UZŅEMŠANAS NOSACĪJUMI
   5. pants
   Princips
   Trešās valsts pilsoni saskaņā ar šo direktīvu uzņem ar nosacījumu, ka ir pārbaudīti dokumentāri pierādījumi par to, ka viņš/viņa atbilst 6. pantā paredzētajiem nosacījumiem, kā arī attiecīgajai kategorijai piemērojamajiem nosacījumiem, kas izklāstīti 7. līdz 11. pantā.
   6. pants
   Vispārīgi nosacījumi
   1.   Trešās valsts pilsonis, kas iesniedz uzņemšanas pieteikumu 7. līdz 11. pantā minētajos nolūkos:

               a)

               uzrāda derīgu ceļošanas dokumentu, kā noteikts attiecīgas valsts tiesību aktos. Dalībvalstis var pieprasīt, ka ceļošanas dokumenta derīguma termiņš ietver vismaz plānoto uzturēšanās laiku;

               b)

               ja saskaņā ar uzņēmējas dalībvalsts tiesību aktiem viņš/viņa ir nepilngadīgais/-gā - uzrāda vecāku atļauju par plānoto uzturēšanos;

               c)

               apdrošināts slimību gadījumiem attiecībā uz visiem riskiem, pret kuriem attiecīgā dalībvalstī parasti ir apdrošināti tās pilsoņi;

               d)

               nav atzīts par tādu, kas apdraud sabiedrisko kārtību, valsts drošību vai sabiedrības veselību;

               e)

               ja attiecīgā dalībvalsts to pieprasa - sniedz pierādījumus par to, ka viņš/viņa ir samaksājis/-jusi maksu par pieteikuma izskatīšanu, saskaņā ar 20. pantu.

         2.   Dalībvalstis atvieglo uzņemšanas procedūru trešo valstu pilsoņiem, uz ko attiecas 7. līdz 11. pants un kas piedalās Kopienas programmās, kuras veicina mobilitāti uz Kopienu vai Kopienā.
   7. pants
   Īpaši nosacījumi studentiem
   1.   Papildus 6. pantā izklāstītajiem vispārīgiem nosacījumiem trešās valsts pilsonis, kas iesniedz uzņemšanas pieteikumu studiju nolūkā:

               a)

               bijis uzņemts studijām augstākajā mācību iestādē;

               b)

               sniedz attiecīgas dalībvalsts pieprasītos pierādījumus par to, ka viņam/viņai ir pietiekami līdzekļi, lai uzturēšanās laikā segtu uzturēšanās izmaksas, studiju izmaksas un ceļojumu izmaksas arī atpakaļceļam. Neskarot katra gadījuma atsevišķu izskatīšanu, dalībvalstis dara zināmu atklātībai šā noteikuma piemērošanai noteikto minimālo summu mēnesī;

               c)

               ja attiecīgā dalībvalsts tos pieprasa - sniedz pierādījumus par to, ka viņam/viņai ir pietiekamas zināšanas valodā, kurā notiek paredzētais kurss;

               d)

               ja attiecīgā dalībvalsts tos pieprasa - sniedz pierādījumus par to, ka viņš/viņa ir samaksājis/-jusi iestādes uzliktās maksas.

         2.   Attiecībā uz studentiem, kas sakarā ar uzņemšanu iestādē var automātiski pretendēt uz apdrošināšanu slimību gadījumiem attiecībā uz visiem riskiem, pret kuriem parasti ir apdrošināti attiecīgās dalībvalsts pilsoņi, tiek pieņemts, ka tie atbilst 6. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētajam nosacījumam.
   8. pants
   Studentu mobilitāte
   1.   Neskarot 12. panta 2. punktu, 16. pantu un 18. panta 2. punktu, trešās valsts pilsoni, kas jau ir bijis uzņemts kā students un kas citā dalībvalstī iesniedz pieteikumu turpināt jau iesāktās studijas vai tās papildināt ar attiecīgo mācību kursu, uzņem minētajā dalībvalstī tādā laika periodā, lai tas netraucētu attiecīgās studijas, tomēr dodot kompetentām iestādēm pietiekamu laiku izskatīt pieteikumu, ja viņš/viņa:

               a)

               atbilst 6. un 7. pantā izklāstītajiem nosacījumiem, kas attiecas uz konkrēto dalībvalsti; un

               b)

               ar savu uzņemšanas pieteikumu ir nosūtījis/-jusi pilnīgus dokumentārus pierādījumus par savām studijām un apliecinājumu, ka studijas, kurās viņš/viņa grib iestāties, patiesi papildina tās, kuras viņš/viņa ir beidzis/-gusi; un

               c)

               piedalās Kopienas vai divpusējā apmaiņas programmā vai kā students ir uzņemts/-ta kādā dalībvalstī uz vismaz diviem gadiem.

         2.   Šā panta 1. punkta c) apakšpunktā minētās prasības nepiemēro, ja studentam saskaņā ar studiju programmu ir jāapmeklē studiju kursa daļu citas dalībvalsts iestādē.
   3.   Pirmās minētās dalībvalsts kompetentās iestādes pēc otrās dalībvalsts kompetento iestāžu lūguma sniedz pienācīgu informāciju par studenta uzturēšanos pirmās dalībvalsts teritorijā.
   9. pants
   Īpaši nosacījumi skolēniem
   1.   Ievērojot 3. pantu, trešās valsts pilsonis, kas iesniedz pieteikumu, lai viņu uzņemtu skolēnu apmaiņas programmā, papildus 6. pantā paredzētajiem vispārējiem nosacījumiem:

               a)

               nav jaunāks/-a par attiecīgās dalībvalsts noteikto minimālo vecumu vai vecāks par maksimāli pieļaujamo vecumu;

               b)

               sniedz pierādījumus par to, ka viņš/viņa ir uzņemts/-a vidējās izglītības iestādē;

               c)

               sniedz pierādījumus par to, ka viņš/viņa piedalās atzītajā skolēnu apmaiņas programmā, ko īsteno saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem vai administratīvo praksi atzīta organizācija;

               d)

               sniedz pierādījumus par to, ka skolēnu apmaiņas organizācija par viņu uzņemas atbildību, kamēr viņš/viņa uzturas attiecīgās dalībvalsts teritorijā, jo īpaši attiecībā uz uzturēšanās, studiju un veselības aprūpes izmaksām un ceļojumu izmaksām arī atpakaļceļam;

               e)

               uzturēšanās laikā ir izmitināts/-a ģimenē, kas atbilst attiecīgās dalībvalsts paredzētajiem nosacījumiem un ir izraudzīta saskaņā ar tās skolēnu apmaiņas programmas noteikumiem, kurā viņš/viņa piedalās.

         2.   Dalībvalstis var ierobežot to skolēnu uzņemšanu, kas piedalās apmaiņas programmā, uzņemot tikai to trešo valstu pilsoņus, kas piedāvā tās pašas iespējas attiecīgās dalībvalsts pilsoņiem.
   10. pants
   Īpaši noteikumi praktikantiem vai stažieriem bez atalgojuma
   Ievērojot 3. pantu, trešās valsts pilsonis, kas iesniedz pieteikumu, lai viņu uzņemtu kā praktikantu vai stažieri bez atalgojuma, papildus 6. pantā paredzētajiem nosacījumiem:

               a)

               ir parakstījis/-jusi prakses vai stažēšanās līgumu, ko vajadzības gadījumā apstiprina attiecīgā iestāde attiecīgajā dalībvalstī saskaņā ar tās tiesību aktiem vai administratīvo praksi, par norīkojumu, par ko nesaņem atalgojumu, valsts vai privātā sektora uzņēmumā vai arodmācību iestādē, ko dalībvalsts atzinusi saskaņā ar tās tiesību aktiem vai administratīvo praksi;

               b)

               sniedz attiecīgas dalībvalsts pieprasītos pierādījumus par to, ka viņam/viņai ir pietiekami līdzekļi, lai uzturēšanās laikā segtu uzturēšanās izmaksas, prakses vai stažēšanās izmaksas un ceļojumu izmaksas arī atpakaļceļam. Neskarot katra gadījuma atsevišķu izskatīšanu, dalībvalstis dara zināmu atklātībai šā noteikuma piemērošanai noteikto minimālo summu mēnesī;

               c)

               ja attiecīgā dalībvalsts to pieprasa – apgūst valodas pamatkursu, lai gūtu zināšanas, kas nepieciešamas norīkojuma nolūkiem.

         11. pants
   Īpaši nosacījumi brīvprātīgiem darbiniekiem
   Ievērojot 3. pantu, trešās valsts pilsonis, kas iesniedz pieteikumu, lai viņu uzņemtu brīvprātīga darba programmā, papildus 6. pantā paredzētajiem vispārīgiem nosacījumiem:

               a)

               nav nedz jaunāks/-a par attiecīgās dalībvalsts noteikto minimālo vecumu, nedz vecāks/-a par maksimāli pieļaujamo vecumu;

               b)

               uzrāda līgumu ar organizāciju, kas attiecīgā dalībvalstī atbild par brīvprātīga darba programmu, kurā viņš/viņa piedalās; līgumā apraksta uzdevumus, uzdevumu veikšanas uzraudzības nosacījumus, darba laiku, pieejamos līdzekļus, lai segtu ceļošanas, uzturēšanās un izmitināšanas izmaksas, kā arī kabatas naudu uzturēšanās laikā, un, ja nepieciešams, mācības, kurās viņš/viņa piedalīsies, lai palīdzētu viņam/viņai veikt brīvprātīgu darbu;

               c)

               sniedz pierādījumus par to, ka organizācija, kas atbild par brīvprātīga darba programmu, kurā viņš/viņa piedalās, ir ieguvusi civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas polisi un uzņemas par viņu pilnu atbildību uzturēšanās laikā, jo īpaši attiecībā uz uzturēšanāsizmaksām, veselības aprūpes izmaksām un ceļošanas izmaksām arī atpakaļceļam;

               d)

               un, ja to īpaši pieprasa uzņēmēja dalībvalsts, apgūst vispārējas zināšanas par dalībvalsts valodu, vēsturi un politiskajām un sociālajām struktūrām.

         III NODAĻA
   UZTURĒŠANĀS ATĻAUJAS
   12. pants
   Uzturēšanās atļauja studentiem
   1.   Uzturēšanās atļauju studentam izsniedz vismaz un vienu gadu, un tā ir atjaunojama, ja turētājs joprojām atbilst 6. un 7. pantā izklāstītajiem nosacījumiem. Ja mācību studiju ilgums ir īsāks par gadu, atļauja ir derīga uz kursa laiku.
   2.   Neskarot 16. pantu, uzturēšanās atļaujas atjaunošanu var noraidīt vai atļauju var anulēt, ja tās turētājs:

               a)

               neievēro ierobežojumus, ko uzliek attiecībā uz saimniecisko darbību pieejamību saskaņā ar 17. pantu;

               b)

               negūst pieņemamus panākumus studijās saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem vai administratīvo praksi.

         13. pants
   Uzturēšanās atļauja skolēniem
   Uzturēšanās atļauju skolēniem izsniedz ilgākais uz vienu gadu.
   14. pants
   Uzturēšanās atļauja praktikantiem vai stažieriem bez atalgojuma
   Tās uzturēšanās atļaujas derīguma termiņš, kura izsniegta praktikantiem vai stažieriem bez atalgojuma, atbilst norīkojuma termiņam, bet nepārsniedz vienu gadu. Izņēmuma gadījumos to var atjaunot tikai vienu reizi un uz tādu laiku, kāds ir vajadzīgs, lai iegūtu profesionālo kvalifikāciju, ko atzīst attiecīga dalībvalsts saskaņā ar tās tiesību aktiem vai administratīvo praksi, ja vien atļaujas turētājs joprojām atbilst 6. un 10. pantā paredzētajiem nosacījumiem.
   15. pants
   Uzturēšanās atļauja brīvprātīgiem darbiniekiem
   Uzturēšanās atļauju brīvprātīgiem darbiniekiem izsniedz ilgākais uz vienu gadu. Izņēmuma gadījumos, ja attiecīgā programma ilgst vairāk par vienu gadu, uzturēšanās atļaujas derīguma termiņš var atbilst attiecīgajam laikposmam.
   16. pants
   Uzturēšanās atļauju anulēšana vai neatjaunošana
   1.   Dalībvalstis var anulēt vai atteikties atjaunot uzturēšanās atļauju, kas izsniegta uz šīs direktīvas pamata, ja tā ir iegūta krāpnieciski vai ja tiek konstatēts, ka turētājs neatbilda vai vairs neatbilst ieceļošanas un uzturēšanās nosacījumiem, kas izklāstīti 6. pantā, un attiecīgajai kategorijai piemērojamiem nosacījumiem, kas izklāstīti 7. līdz 11. pantā.
   2.   Dalībvalstis var anulēt vai atteikties atjaunot uzturēšanās atļauju, pamatojoties uz sabiedriskās kārtības, valsts drošības vai sabiedrības veselības apsvērumiem.
   IV NODAĻA
   REŽĪMS, KAS PIEMĒROJAMS ATTIECĪGIEM TREŠO VALSTU PILSOŅIEM
   17. pants
   Studentu saimnieciskās darbības
   1.   Ārpus studiju laika un saskaņā ar noteikumiem un nosacījumiem, kas piemērojami attiecīgajam darbības veidam uzņēmējā dalībvalstī, studentiem ir tiesības tikt nodarbinātiem un veikt saimnieciskās darbības kā pašnodarbinātas personas. Var ņemt vērā stāvokli uzņēmējas dalībvalsts darba tirgū.
   Vajadzības gadījumā dalībvalstis piešķir studentiem un/vai darba devējiem iepriekšēju atļauju saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem.
   2.   Katra dalībvalsts nosaka maksimāli pieļaujamo stundu skaitu nedēļā vai dienu vai mēnešu skaitu gadā šādas darbības veikšanai, ne mazāk par 10 stundām nedēļā vai līdzvērtīgu laiku, kas izteikts dienās vai mēnešos gadā.
   3.   Uzņēmēja dalībvalsts var ierobežot saimniecisko darbību pieejamību pirmajā uzturēšanās gadā.
   4.   Dalībvalstis var prasīt studentiem iepriekš vai citādi paziņot attiecīgas dalībvalsts izraudzītajai iestādei, ka tie ir iesaistīti saimnieciskajā darbībā. Viņu darba devējiem arī var uzlikt pienākumu ziņot iepriekš vai citādi.
   V NODAĻA
   PROCEDŪRA UN PĀRSKATĀMĪBA
   18. pants
   Procesuālas garantijas un pārskatāmība
   1.   Lēmumu par pieteikumu, lai saņemtu vai atjaunotu uzturēšanās atļauju, pieņem un pieteikuma iesniedzējam par to paziņo laikposmā, kas neliek kavēt attiecīgās studijas, bet kas tomēr dod kompetentām iestādēm pietiekamu laiku, lai izskatītu pieteikumu.
   2.   Ja informācija, kas ir sniegta, lai pamatotu pieteikumu, nav pietiekama, pieteikuma izskatīšanu var apturēt, kompetentajām iestādēm informējot pieteikuma iesniedzēju par papildu informāciju, kas ir vajadzīga.
   3.   Par jebkuru lēmumu, ar kuru noraida uzturēšanās atļaujas pieteikumu, paziņo attiecīgajam trešās valsts pilsonim saskaņā ar paziņošanas procedūru, ko paredz attiecīgie valsts tiesību akti. Paziņojumā norāda iespējamās pārsūdzības procedūras un attiecīgas prasības iesniegšanas termiņu.
   4.   Ja noraida pieteikumu vai anulē uzturēšanās atļauju, kas izsniegta saskaņā ar šo direktīvu, attiecīgā persona ir tiesīga apstrīdēt šādu lēmumu attiecīgās dalībvalsts iestādēs.
   19. pants
   Paātrināta procedūra uzturēšanās atļauju vai vīzu izsniegšanai studentiem un skolēniem
   Attiecīgas dalībvalsts iestāde, kas atbild par tādu studentu vai skolēnu ieceļošanu un uzturēšanos, kuri ir trešo valstu pilsoņi, un augstākā mācību iestāde vai organizācija, kas īsteno skolēnu apmaiņas programmas un ko attiecīgā dalībvalsts ir atzinusi saskaņā ar tās tiesību aktiem un administratīvo praksi, var noslēgt vienošanos par paātrinātu uzņemšanas procedūru, lai atļautu izsniegt uzturēšanās atļaujas un vīzas attiecīgajam trešās valsts pilsonim.
   20. pants
   Maksas
   Saskaņā ar šo direktīvu dalībvalstis var pieprasīt pieteikuma iesniedzējiem maksāt par pieteikumu izskatīšanu.
   VI NODAĻA
   NOBEIGUMA NOTEIKUMI
   21. pants
   Ziņošana
   Regulāri un pirmo reizi vēlākais 2010. gada 12. janvārī. Komisija ziņo Eiropas Parlamentam un Padomei par šīs direktīvas piemērošanu dalībvalstīs un vajadzības gadījumā ierosina grozījumus.
   22. pants
   Pārņemšana
   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai panāktu atbilstību šīs direktīvas prasībām vēlākais 2007. gada 12. janvārī. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.
   Kad dalībvalstis pieņem šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   23. pants
   Pārejas noteikums
   Atkāpjoties no III nodaļas noteikumiem, ilgākais divus gadus pēc 22. pantā minētās dienas dalībvalstīm nav jāizsniedz atļaujas uzturēšanas atļaujas formā saskaņā ar šo direktīvu.
   24. pants
   Termiņi
   Neskarot Direktīvas 2003/109/EK 4. panta 2. punkta otro daļu, dalībvalstīm nav jāņem vērā laiks, kurā students, apmaiņas skolēns, praktikants vai stažieris bez atalgojuma vai brīvprātīgais darbinieks ir šādā statusā uzturējies to teritorijā, izskatot jautājumu par citu tiesību piešķiršanu attiecīgajam trešās valsts pilsonim saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem.
   25. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   26. pants
   Adresāti
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu.

      Briselē, 2004. gada 13. decembrī

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         B. R. BOT

      (1)  OV C 68 E, 18.3.2004., 107. lpp.

      (2)  OV C 133, 6.6.2003., 29. lpp.

      (3)  OV C 244, 10.10.2003., 5. lpp.

      (4)  OV L 157, 15.6.2002., 1. lpp.

      (5)  OV L 16, 23.1.2004, 44. lpp.


title: Padomes Direktīva (1975. gada 10. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu, ievērojot principu par vienlīdzīgu atalgojumu vīriešiem un sievietēm

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31975L0117

Oficiālais Vēstnesis L 045 , 19/02/1975 Lpp. 0019 - 0020 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 4 Lpp. 0078  Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 05 Sējums 2 Lpp. 0042  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 4 Lpp. 0078  Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 05 Sējums 2 Lpp. 0052  Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 05 Sējums 2 Lpp. 0052

		Padomes Direktīva(1975. gada 10. februāris)par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu, ievērojot principu par vienlīdzīgu atalgojumu vīriešiem un sievietēm(75/117/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienu dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],tā kā Līguma 119. pantā ietvertais princips, ka vīriešiem un sievietēm jāsaņem vienlīdzīgs atalgojums, nav atdalāms no kopējā tirgus izveides un darbības;tā kā pirmām kārtām dalībvalstīm pienākas rūpēties par šā principa ievērošanu, pieņemot atbilstīgus normatīvos un administratīvos aktus;tā kā Padomes 1974. gada 21. janvāra rezolūcijā [3] par sociālu rīcības programmu, kuras mērķis ir radīt iespēju saskaņot dzīves un darba apstākļus, vienlaikus tos uzlabojot, un lai sasniegtu līdzsvarotu sabiedrības un ekonomikas attīstību Kopienā, atzīts, ka prioritāte piešķirama tādiem lēmumiem sieviešu labā attiecībā uz darba apstākļiem, tostarp atalgojumu, kuri attiecas uz piekļuvi darbam un uz arodizglītību un karjeru;tā kā ir vēlams galvenos tiesību aktus pastiprināt ar standartiem, kas paredzēti, lai atvieglinātu vienlīdzīga atalgojuma principa praktisko piemērošanu tā, ka visi darbinieki Kopienā šajā ziņā ir aizsargāti;tā kā dalībvalstu starpā aizvien pastāv atšķirības, kaut arī ir pieliktas pūles, lai piemērotu dalībvalstu 1961. gada 30. decembra konferences rezolūciju par vienlīdzīgu atalgojumu vīriešiem un sievietēm, un tā kā valstu noteikumi jautājumos par vienlīdzīga atalgojuma piemērošanu šim nolūkam būtu jātuvina,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsVīriešu un sieviešu vienlīdzīga atalgojuma princips, kas paredzēts līguma 119. pantā, še turpmāk "vienlīdzīga atalgojuma princips", nozīmē likvidēt jebkādu dzimuma diskrimināciju attiecībā uz visiem atlīdzības aspektiem un nosacījumiem par tādu pašu darbu vai par līdzīgi kvalificējamu darbu.Ja atalgojuma noteikšanai izmanto profesiju klasifikācijas sistēmu, tās pamatā jābūt tiem pašiem kritērijiem vīriešiem un sievietēm, un tai jābūt veidotai tā, lai nepieļautu nekādu dzimuma diskrimināciju.2. pantsDalībvalstis savā tiesību aktu sistēmā ievieš pasākumus, kas vajadzīgi, lai visiem darbiniekiem, kas uzskata, ka viņiem nodarīts kaitējums, nepiemērojot vienlīdzīga atalgojuma principu, būtu iespējams iesniegt sūdzību tiesā, pēc tam, kad izmantota citu kompetentu iestāžu palīdzība.3. pantsDalībvalstis atceļ vīriešu un sieviešu diskrimināciju, kas izriet no to normatīviem un administratīviem aktiem, kuri ir pretrunā vienlīdzīga atalgojuma principam.4. pantsDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai panāktu, ka noteikumus, ko satur koplīgumi, algu normas, vienošanās par algām vai atsevišķi darba līgumi, kas ir pretrunā vienlīdzīga atalgojuma principam, atzīst vai drīkst atzīt par spēku zaudējušiem, vai drīkst grozīt.5. pantsDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai pasargātu darbiniekus no atlaišanas, kas ir darba devēja reakcija uz sūdzību uzņēmumā vai uz tiesas prāvu, kas ierosināta, lai panāktu atbilstību vienlīdzīga atalgojuma principam.6. pantsDalībvalstis saskaņā ar saviem apstākļiem un tiesību sistēmu veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai vienlīdzīga atalgojuma princips tiktu piemērots. Tās gādā, lai būtu pieejami efektīvi līdzekļi, kā parūpēties par šā principa ievērošanu.7. pantsDalībvalstis rūpējas, lai noteikumiem, kas pieņemti atbilstīgi šai direktīvai, kā arī attiecīgiem noteikumiem, kas jau ir spēkā, tiktu pienācīgi pievērsta darba ņēmēju uzmanība, piemēram, viņu darba vietās.8. pants1. Dalībvalstis ievieš normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības gada laikā pēc tās izziņošanas, un par to tūlīt ziņo Komisijai.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus normatīvos un administratīvos aktus, ko tās pieņem jomā, uz ko attiecas šī direktīva.9. pantsDivu gadu laikā pēc 8. pantā minētā gada beigām dalībvalstis nodod Komisijai visu vajadzīgo informāciju, lai tai būtu iespējams izveidot ziņojumu par šīs direktīvas piemērošanu un iesniegt to Padomei.10. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1975. gada 10. februārīPadomes vārdā —priekšsēdētājsG. Fitzgerald[1] OV C 55, 13.05.1974., 43. lpp.[2] OV C 88, 26.07.1974., 7. lpp.[3] OV C 13, 12.02.1974., 1. lpp.--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/4/EK (2003. gada 28. janvāris) par vides informācijas pieejamību sabiedrībai un par Padomes Direktīvas 90/313/EEK atcelšanu

text:
Avis juridique important

|

32003L0004

Official Journal L 041 , 14/02/2003 P. 0026 - 0032

EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2003/4/EK(2003. gada 28. janvāris)par vides informācijas pieejamību sabiedrībai un par Padomes Direktīvas 90/313/EEK atcelšanuEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 175. panta 1. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[1],ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[2],ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu[3],saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru[4], pamatojoties uz Samierināšanas komitejas 2002. gada 8. novembrī apstiprināto kopīgo dokumentu,tā kā:(1) Plašāka pieeja vides informācijai un šādas informācijas izplatīšana palīdz pievērst sabiedrības uzmanību vides problēmām, veicina viedokļu brīvu apmaiņu, sabiedrības efektīvāku līdzdalību lēmumu pieņemšanā vides jomā un galu galā palīdz uzlabot vidi.(2) Padomes Direktīva 90/313/EEK (1990. gada 7. jūnijs) par brīvu piekļuvi vides informācijai[5], ieviešot pasākumus, kas ļauj sabiedrībai izmantot tiesības iegūt vides informāciju, ir iezīmējusi izmaiņas publisko institūciju attieksmē pret atklātumu un pārredzamību, un šis process jāattīsta un jāturpina. Šī direktīva nodrošina vēl lielāku informācijas pieejamību, nekā paredzēts Direktīvā 90/313/EEK.(3) Saskaņā ar minētās direktīvas 8. pantu dalībvalstīm ir jāziņo Komisijai par gūto pieredzi, pamatojoties uz kuru Komisijai ir jāsagatavo ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei, pievienojot tam visus direktīvas pārskatīšanas priekšlikumus, ko tā uzskata par vajadzīgiem.(4) Ziņojumā, ko sagatavo saskaņā ar minētās direktīvas 8. pantu, precizē konkrētas problēmas, kas rodas, praktiski piemērojot direktīvu.(5) Eiropas Kopiena 1998. gada 25. jūnijā parakstīja ANO/EEK Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem ("Orhūsas konvencija"). Kopienas tiesību aktu noteikumiem jābūt saskaņā ar konvenciju, lai Eiropas Kopiena varētu to ratificēt.(6) Pārredzamības labad ir ieteicams aizstāt Direktīvu 90/313/EEK, nevis to grozīt, tādējādi nodrošinot ieinteresētajām personām vienotu, skaidru un saskaņotu normatīvo dokumentu.(7) Atšķirības spēkā esošajos dalībvalstu tiesību aktos par publisko institūciju rīcībā esošās vides informācijas pieejamību var Kopienā radīt nevienlīdzību attiecībā uz šādas informācijas pieejamību vai attiecībā uz konkurences nosacījumiem.(8) Jānodrošina, lai ikvienai fiziskai vai juridiskai personai būtu tiesības iegūt publisko institūciju rīcībā esošu vai tām pieejamu vides informāciju, nepamatojot tās nepieciešamību.(9) Publiskajām institūcijām, cik iespējams, jānodrošina arī vides informācijas pieejamība plašai sabiedrībai un tās izplatīšana, jo īpaši izmantojot informācijas un sakaru tehnoloģijas. Gatavojot ziņojumus par šo direktīvu vai pārskatot to, ir jāņem vērā šo tehnoloģiju attīstība nākotnē.(10) Vides informācijas definīcija ir jāprecizē, ietverot tajā visu veidu informāciju par vides stāvokli, faktoriem, pasākumiem vai darbībām, kas ietekmē vai var ietekmēt vidi vai ir paredzēti tās aizsardzībai, par izmaksu un ieguvumu analīzi un saimniecisko analīzi, ko veic saistībā ar šādiem pasākumiem vai darbībām, kā arī informāciju par cilvēku veselības stāvokli un drošību, arī par barošanās ķēdes piesārņojumu, cilvēku dzīves apstākļiem, kultūras objektiem un celtnēm, ciktāl tos skar vai var skart kāds no šiem faktoriem.(11) Ievērojot Līguma 6. pantā noteikto principu, ka vides aizsardzības prasības jāņem vērā, nosakot un īstenojot Kopienas politiku un darbības, ir jāpaplašina publisko institūciju definīcija, ietverot tajā valdību vai citas valsts pārvaldes iestādes valsts, reģionu vai vietējā līmenī neatkarīgi no tā, vai tās veic īpašus pienākumus vides jomā. Šai definīcijai tāpat jāaptver citas personas vai struktūras, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem veic valsts pārvaldes funkcijas vides jomā, kā arī citas personas vai struktūras, kuras darbojas to pārraudzībā un kam valsts uzticējusi pienākumus vai funkcijas vides jomā.(12) Šī direktīva jāattiecina arī uz vides informāciju, ko publisko institūciju uzdevumā fiziski glabā citas struktūras.(13) Vides informācija jāsniedz informācijas pieprasītājiem cik iespējams drīz un samērīgā laikā, ievērojot informācijas pieprasītāja norādītos termiņus.(14) Publiskajām institūcijām vides informācija jānodod informācijas pieprasītāja pieprasītajā veidā vai formātā, ja tā vēl nav publiski pieejama citā veidā un formātā vai ja to ir lietderīgi piedāvāt citā veidā un formātā. Turklāt publiskajām institūcijām jādara viss iespējamais, lai to rīcībā esošo vai tām pieejamo vides informāciju uzglabātu tādā veidā vai formātā, ka to var viegli pavairot un tā ir elektroniski pieejama.(15) Dalībvalstīm jānosaka praktiskie pasākumi, kas efektīvi nodrošina šādas informācijas pieejamību. Šiem pasākumi jānodrošina, ka informācijas ir efektīvi un viegli pieejama, lai tā pakāpeniski kļūtu arvien vairāk pieejama sabiedrībai ar publisko telekomunikāciju tīklu starpniecību, tostarp publiski pieejamie publisko institūciju saraksti un reģistri, kā arī publisko institūciju rīcībā esošās vai tām pieejamās vides informācijas saraksti.(16) Tiesības iegūt informāciju paredz, ka informācijas publiskums ir vispārējs noteikums un ka publiskās institūcijas drīkst noraidīt pieprasījumu pēc vides informācijas tikai īpašos un skaidri noteiktos gadījumos. Atteikuma iemeslus nedrīkst tulkot paplašināti, turklāt sabiedrības ieguvums informācijas publiskošanas gadījumā jāizvērtē attiecībā pret ieguvumu atteikuma gadījumā. Atteikuma iemesli jāpaskaidro informācijas pieprasītājam šajā direktīvā noteiktajā termiņā.(17) Publiskajām institūcijām jānodrošina daļēja vides informācijas pieejamība, ja nav iespējams nodalīt informāciju, uz kuru attiecas izņēmumi, no pārējās pieprasītās informācijas.(18) Publiskās institūcijas drīkst iekasēt maksu par vides informācijas sniegšanu, bet šai maksai jābūt samērīgai. Tas nozīmē, ka parasti maksa nedrīkst pārsniegt attiecīgo materiālu faktiskās sagatavošanas izmaksas. Gadījumi, kad var pieprasīt priekšapmaksu, ir jāierobežo. Īpašos gadījumos, kad publiskās institūcijas piedāvā vides informāciju ar komerciāliem noteikumiem, un ja tas ir nepieciešams, lai arī turpmāk nodrošinātu šīs informācijas vākšanu un publicēšanu, uzskata, ka samērīgo maksu nosaka tirgus; drīkst pieprasīt priekšapmaksu. Jāpublicē cenrādis, un tam kopā ar informāciju, kad drīkst iekasēt maksu vai atbrīvot no tās, jābūt pieejamam informācijas pieprasītājiem.(19) Jādod iespēja informācijas pieprasītājiem apstrīdēt administratīvā kārtā vai pārsūdzēt tiesā publiskās institūcijas darbību vai bezdarbību, kas saistīta ar pieprasījumu.(20) Publiskajām institūcijām jācenšas nodrošināt, lai vides informācija, ko tās apkopojušas vai kas apkopota to uzdevumā, būtu saprotama, precīza un salīdzināma. Pēc pieprasījuma jāpaziņo arī par to, kādi informācijas apkopošanas paņēmieni ir izmantoti, jo tas ir būtisks faktors, kas ļauj novērtēt piegādātās informācijas kvalitāti.(21) Lai veicinātu sabiedrības informētību vides jautājumos un uzlabotu vides aizsardzību, publiskajām institūcijām pēc vajadzības jānodrošina, lai būtu pieejama un tiktu izplatīta vides informācija, kas saistīta ar to funkcijām, jo īpaši izmantojot datoru sakarus un/vai elektroniskās tehnoloģijas - ja tie pieejami.(22) Šī direktīva pēc stāšanās spēkā ir jāizvērtē ik pēc četriem gadiem, ņemot vērā gūto pieredzi, kā arī tad, kad dalībvalstis būs iesniegušas attiecīgos ziņojumus, un tā ir jāpārskata, pamatojoties uz tiem. Komisijai ir jāiesniedz novērtējums Eiropas Parlamentam un Padomei.(23) Tā kā dalībvalstis nevar pilnībā sasniegt šīs direktīvas mērķus, un to var vieglāk izdarīt tikai Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā izklāstīto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā ietverto proporcionalitātes principu šī direktīva neparedz neko tādu, kas nebūtu samērīgs ar šo mērķu sasniegšanu.(24) Šīs direktīvas noteikumi neskar dalībvalstu tiesības saglabāt vai ieviest pasākumus, kas paredz plašāku pieeju informācijai, nekā noteikts šajā direktīvā,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsMērķiŠīs direktīvas mērķi ir:a) garantēt publisko institūciju rīcībā esošās vai tām pieejamās vides informācijas iegūšanas tiesības un izklāstīt pamatnoteikumus un praktiskus pasākumus attiecībā uz šo tiesību izmantošanu, unb) nodrošināt, ka vides informācija tādējādi kļūst arvien plašāk pieejama un tiek publiski izplatīta, lai panāktu cik iespējams plašu sistemātisku vides informācijas publisku pieejamību un izplatīšanu. Tālab jo īpaši jāveicina datoru sakaru un/vai elektronisko tehnoloģiju izmantošana - ja tie pieejami.2. pantsDefinīcijasŠajā direktīvā:1. "Vides informācija" ir jebkura informācija rakstiskā, vizuālā, audio, elektroniskā vai citā formā par:a) vides elementu, piemēram, gaisa un atmosfēras, ūdeņu, augsnes, zemes, ainavu un dabas teritoriju, tostarp mitrāju, piekrastes un jūras teritoriju, stāvokli, bioloģisko daudzveidību un tās komponentiem, tostarp ģenētiski modificētiem organismiem, un par šo elementu mijiedarbību;b) tādiem faktoriem kā vielas, enerģija, troksnis, starojums vai atkritumi, tostarp radioaktīvie atkritumi, emisija, izplūde un cita veida novadīšana vidē, kas ietekmē vai var ietekmēt a) apakšpunktā minētos vides elementus;c) tādiem pasākumiem (arī administratīviem pasākumiem) kā politika, tiesību akti, plāni, programmas, nolīgumi vides jomā un darbības, kas ietekmē vai var ietekmēt a) un b) apakšpunktā minētos vides elementus un faktorus, kā arī pasākumi vai darbības, kuri paredzēti šo elementu aizsardzībai;d) ziņojumiem attiecībā uz tiesību aktu īstenošanu vides jomā;e) izmaksu un ieguvumu analīzi un citādu ekonomisko analīzi un pieņēmumiem, ko izmanto saistībā ar c) apakšpunktā minētajiem pasākumiem un darbībām, unf) cilvēku veselības stāvokli un drošību, vajadzības gadījumā arī barošanās ķēdes piesārņojumu, cilvēku dzīves apstākļiem, kultūras objektiem un celtnēm, ciktāl tos ietekmē vai var ietekmēt a) apakšpunktā minēto vides elementu stāvoklis, vai - ar minēto elementu starpniecību - jebkurš no b) un c) apakšpunktā minētajiem faktoriem.2. "Publiska institūcija" ir:a) valdība vai cita valsts pārvaldes iestāde, arī valsts padomdevēja struktūra valsts, reģionu vai vietējā līmenī;b) jebkura fiziska vai juridiska persona, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem veic valsts pārvaldes funkcijas, tostarp īpašus pienākumus un darbības, vai sniedz pakalpojumus vides jomā, unc) jebkura fiziska vai juridiska persona, kas a) vai b) apakšpunktā minētās struktūras vai personas pārraudzībā veic publiskos pienākumus un funkcijas vai sniedz publiskos pakalpojumus vides jomā.Dalībvalstis var paredzēt, ka šī definīcija neaptver struktūras vai iestādes, kas realizē tiesu vai likumdošanas varu. Ja konstitucionālie noteikumi šīs direktīvas pieņemšanas dienā neparedz pārskatīšanas procedūru 6. panta nozīmē, dalībvalstis var svītrot minētās struktūras vai iestādes no šīs definīcijas.3. "Publiskas institūcijas rīcībā esošā informācija" ir tās rīcībā esoša vides informācija, ko sagatavojusi vai saņēmusi minētā institūcija.4. "Publiskai institūcijai pieejama informācija" ir vides informācija, ko publiskas institūcijas uzdevumā glabā fiziska vai juridiska persona.5. "Informācijas pieprasītājs" ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kas pieprasa vides informāciju.6. "Sabiedrība" ir viena vai vairākas fiziskas vai juridiskas personas, kā arī - saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem vai praksi - to apvienības, organizācijas vai grupas.3. pantsVides informācijas pieejamība pēc pieprasījuma1. Dalībvalstis nodrošina, lai publiskajām institūcijām, neprasot pamatojumu, saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem būtu pienākums sniegt to rīcībā esošo vai tām pieejamo vides informāciju ikvienam informācijas pieprasītājam, kas iesniedzis pieprasījumu.2. Informācijas pieprasītājam sniedz vides informāciju, ievērojot 4. pantu un ņemot vērā informācijas pieprasītāja norādītos termiņus:a) tiklīdz iespējams vai, vēlākais, viena mēneša laikā pēc tam, kad 1. punktā minētā publiskā institūcija ir saņēmusi informācijas pieprasītāja pieprasījumu, vaib) divu mēnešu laikā no dienas, kad publiskā institūcija ir saņēmusi pieprasījumu, ja šī informācija ir tik apjomīga un sarežģīta, ka nav iespējams ievērot a) apakšpunktā minēto viena mēneša termiņu. Šādos gadījumos, tiklīdz iespējams un katrā ziņā līdz minētā mēneša beigām, ir jāinformē informācijas pieprasītājs par jebkuru termiņa pagarinājumu un tā iemesliem.3. Ja pieprasījums ir formulēts pārāk vispārīgi, publiskā institūcija, tiklīdz iespējams un ne vēlāk kā 2. punkta a) apakšpunktā noteiktajā termiņā, lūdz informācijas pieprasītāju precizēt pieprasījumu un palīdz viņam to izdarīt, piemēram, sniedzot informāciju par to, kā izmantot 5. punkta c) apakšpunktā minētos publiskos reģistrus. Publiskās institūcijas piemērotā gadījuma var noraidīt pieprasījumu saskaņā ar 4. panta 1. punkta c) apakšpunktu.4. Ja informācijas pieprasītājs lūdz publisko institūciju sniegt vides informāciju konkrētā veidā vai formātā (tostarp sagatavot kopiju), publiskā institūcija to sniedz, ja vien:a) tā nav publiski pieejama citā veidā vai formātā, jo īpaši saskaņā ar 7. pantu, un nav viegli pieejama informācijas pieprasītājam vaib) nav pašsaprotami, ka publiskajai institūcijai tā jāsniedz citā veidā vai formātā, šajā gadījumā min iemeslus, kāpēc to sniedz tādā veidā vai formātā.Piemērojot šo punktu, publiskās institūcijas dara visu iespējamo, lai to rīcībā esošā vai tām pieejamā vides informācija būtu tādā veidā vai formāta, ka to var viegli pavairot un saņemt, izmantojot datoru sakarus vai citus elektroniskos līdzekļus.Pamatojumu atteikumam pilnīgi vai daļēji sniegt informāciju pieprasītajā veidā vai formātā dara zināmu informācijas pieprasītājam 2. punkta a) apakšpunktā minētajā termiņā.5. Piemērojot šo pantu, dalībvalstis nodrošina, lai:a) amatpersonām būtu pienākums atbalstīt sabiedrības centienus saņemt informāciju;b) publisko institūciju saraksti būtu publiski pieejami unc) būtu noteikti praktiski pasākumi, kas ļauj efektīvi izmantot vides informācijas saņemšanas tiesības, piemēram:- ieceļot personas, kuras atbild par informācijas nodrošināšanu,- izveidojot un uzturot struktūrvienības, kas izvērtē pieprasīto informāciju,- izveidojot publisko institūciju rīcībā esošās vai tām pieejamās vides informācijas reģistrus un sarakstus vai informācijas punktus un skaidri norādot, kur šādu informāciju var atrast.Dalībvalstis nodrošina, lai publiskās institūcijas pienācīgi informē sabiedrību par tās tiesībām, kas izriet no šīs direktīvas, un tālab pietiekami sniedz tai informāciju, ieteikumus un padomus.4. pantsIzņēmumi1. Dalībvalstis var paredzēt, ka vides informācijas pieprasījums tiek noraidīts, ja:a) tās publiskās institūcijas rīcībā, kurai adresēts pieprasījums, nav pieprasītās informācijas vai tā nav pieejama. Šajā gadījumā, ja publiskajai institūcijai ir zināms, ka šī informācija ir citas publiskās institūcijas rīcībā vai ir pieejama tai, tā, tiklīdz iespējams, nodod pieprasījumu minētajai iestādei un attiecīgi informē informācijas pieprasītāju vai informē informācijas pieprasītāju, kurā publiskajā institūcijā, pēc tās ieskatiem, ir iespējams saņemt pieprasīto informāciju;b) pieprasījums ir klaji nepamatots;c) pieprasījums ir pārāk vispārīgi formulēts - ņemot vērā 3. panta 3. punktu;d) pieprasījums skar materiālus, kas ir sagatavošanas procesā, vai nepabeigtus dokumentus un datus;e) pieprasījums skar iekšēju informācijas apmaiņu - ņemot vērā sabiedrības ieguvumu informācijas izpaušanas gadījumā.Ja pieprasījumu noraida, pamatojoties uz to, ka tas skar materiālus sagatavošanas procesā, publiskā institūcija paziņo, kura institūcija veic materiālu sagatavošanu, un paredzamo laiku, kas nepieciešams darba pabeigšanai.2. Dalībvalstis var paredzēt, ka vides informācijas pieprasījumu noraida, ja informācijas izpaušana var kaitēt:a) publisko institūciju iekšējo lietu konfidencialitātei, ja šāda konfidencialitāte ir paredzēta tiesību aktā;b) starptautiskām attiecībām, sabiedrības drošībai vai valsts aizsardzībai;c) tiesvedībai, jebkuras personas tiesībām uz taisnīgu tiesu vai publiskās institūcijas spējām veikt krimināllietas izmeklēšanu vai disciplinārlietas izmeklēšanu;d) komerciālas vai rūpnieciskas informācijas konfidencialitātei, ja šādu konfidencialitāti paredz valsts vai Kopienu tiesību akti, lai aizsargātu likumīgas saimnieciskas intereses, tostarp sabiedrības intereses, nodrošinot statistikas datu konfidencialitāti un nodokļu slepenību;e) intelektuālā īpašuma tiesībām;f) personas datu un/vai to lietu konfidencialitātei, kas saistītas ar fizisku personu, ja šī persona nepiekrīt informācijas publiskošanai, kad šādu konfidencialitāti paredz valsts vai Kopienu tiesības;g) tādas personas interesēm vai aizsardzībai, kas brīvprātīgi sniegusi pieprasīto informāciju, lai gan tai nav bijis vai nevarēja būt juridiska pienākuma to darīt, ja minētā persona nepiekrīt izpaust šo informāciju;h) konkrētai vides aizsardzības jomai, uz kuru attiecas šāda informācija, piemēram, informācija par retu sugu izplatības vietām.Panta 1. un 2. punktā minētā atteikuma iemeslus nedrīkst tulkot paplašināti, katrā konkrētā gadījumā ņemot vērā sabiedrības ieguvumu informācijas izpaušanas gadījumā. Katrā konkrētā gadījumā sabiedrības ieguvumu informācijas izpaušanas gadījumā pretstata ieguvumam atteikuma gadījumā. Piemērojot 2. punkta a), d), f), g) un h) apakšpunktu, dalībvalstis nedrīkst paredzēt pieprasījuma atteikumu, ja pieprasītā informācija skar piesārņojuma emisiju vidē.Šajā sakarā, kā arī piemērojot f) apakšpunktu, dalībvalstis nodrošina, lai tiktu izpildītas prasības, kas noteiktas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti[6].3. Ja dalībvalsts paredz izņēmumus, tā var sagatavot publiski pieejamu kritēriju sarakstu, pamatojoties uz to attiecīgā iestāde var lemt par pieprasījumiem.4. Informācijas pieprasītāja pieprasīto vides informāciju, kas ir publisko institūciju rīcībā vai pieejama tām, sniedz daļēji, ja ir iespējams nodalīt informāciju, uz kuru attiecas 1. punkta d) un e) apakšpunkts vai 2. punkts, no pārējās pieprasītās informācijas.5. Par atteikumu pilnībā vai daļēji sniegt pieprasīto informāciju paziņo rakstiski vai elektroniski informācijas pieprasītājam, ja pieprasījums iesniegts rakstiski vai ja informācijas pieprasītājs to pieprasa, ievērojot 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā vai, attiecīgā gadījumā, b) apakšpunktā minētos termiņus. Paziņojumā norāda atteikuma iemeslus un tajā iekļauj informāciju par pārskatīšanas procedūru, kas paredzēta saskaņā ar 6. pantu.5. pantsMaksa1. Visi publiskie reģistri vai saraksti, kas izveidoti un tiek uzturēti saskaņā ar 3. panta 5. punktu, ir pieejami bez maksas, tas attiecas arī uz pieprasītās informācijas pārskatīšanu uz vietas.2. Publiskās institūcijas var paredzēt maksu par jebkuras vides informācijas sniegšanu, bet šai maksai jābūt samērīgai.3. Ja publiskās institūcijas paredz maksu, tās publicē cenrādi un iepazīstina ar to informācijas pieprasītājus, kā arī sniedz informāciju par to, kad drīkst iekasēt maksu vai atbrīvot no tās.6. pantsTiesas pieejamība1. Dalībvalstis nodrošina, lai ikvienam informācijas pieprasītājam, kas uzskata, ka viņa informācijas pieprasījums ignorēts vai nepamatoti noraidīts (pilnībā vai daļēji), ka nav saņemta pienācīga atbilde vai citādi nav ievēroti 3., 4. vai 5. panta noteikumi, būtu pieejama procedūra, kura paredz attiecīgās publiskās institūcijas darbības vai bezdarbības pārskatīšanu, ko veic tā pati vai cita publiskā institūcija, vai izskatīšanu administratīvā kārtā, kuru veic saskaņā ar tiesību aktiem izveidotā neatkarīga un objektīva struktūra. Šādai procedūrai jābūt ātrai un vai nu bez maksas, vai ne dārgai.2. Papildus 1. punktā minētajai pārskatīšanas procedūrai dalībvalstis nodrošina, lai informācijas pieprasītājam būtu pieejama pārsūdzēšanas procedūra tiesā vai citā saskaņā ar tiesību aktiem izveidotā neatkarīgā un objektīvā struktūra, kurā var pārsūdzēt attiecīgās publiskās institūcijas darbību vai bezdarbību, un kas var pieņemt galīgu lēmumu. Dalībvalstis var turklāt noteikt, ka trešās personas, kam inkriminē informācijas izpaušanu, ir pieejami tiesiskas aizsardzības līdzekļi.3. Galīgie lēmumi, kas izriet no 2. punkta, ir saistoši publiskajai institūcijai, kuras rīcībā ir informācija. Lēmumus pamato rakstiski vismaz tad, ja pieeju informācijai noraida saskaņā ar šo pantu.7. pantsVides informācijas izplatīšana1. Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai panāktu, ka publiskās institūcijas apkopo vides informāciju, kas saistīta ar to funkcijām un ir to rīcībā vai ir pieejama tām, ar nolūku to aktīvi un sistemātiski izplatīt sabiedrībā, jo īpaši izmantojot datoru sakarus un/vai elektroniskās tehnoloģijas, ja tās ir pieejamas.Informācijā, ko sniedz ar datoru sakaru un/vai elektronisko tehnoloģiju starpniecību, nav obligāti jāietilpst informācijai, kura ir apkopota pirms šīs direktīvas stāšanās spēkā, ja tā nav pieejama elektroniskā formā.Dalībvalstis nodrošina, lai vides informāciju arvien vairāk apkopotu elektroniskajās datu bāzēs, kas ir viegli pieejamas sabiedrībai, izmantojot publiskos telekomunikāciju tīklus.2. Pieejamo un izplatāmo informāciju pēc vajadzības atjaunina un tajā ietver vismaz:a) starptautisko līgumu, konvenciju vai nolīgumu, kā arī Kopienas, valstu, reģionu vai vietējo tiesību aktu tekstus vides jomā vai saistībā ar to;b) politiku, plānus un programmas saistībā ar vidi;c) ziņojumus par panākumiem attiecībā uz a) un b) apakšpunktā minēto dokumentu ieviešanu dzīvē, ja tie ir sagatavoti vai glabājas elektroniskā formā publiskajās institūcijās;d) tos ziņojumus par vides stāvokli, kuri minēti 3. punktā;e) datus vai datu kopsavilkumus pēc to darbību monitoringa, kuras ietekmē vai var ietekmēt vidi;f) atļaujas, kurām ir būtiska ietekme uz vidi, un nolīgumus vides jomā vai norādes, kur šo informāciju var pieprasīt vai atrast saskaņā ar 3. pantu;g) pētījumus par ietekmi uz vidi un riska novērtējumus attiecībā uz 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajiem vides elementiem, vai norādi, kur šo informāciju var pieprasīt vai atrast saskaņā ar 3. pantu.3. Neskarot konkrētus ziņojumu sniegšanas pienākumus, kas noteikti Kopienas tiesību aktos, dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka regulāri, ne retāk kā reizi četros gados, valsts līmenī un, vajadzības gadījumā, reģionu vai vietējā līmenī publicē ziņojumus par vides stāvokli; šajos ziņojumos ietver informāciju par vides kvalitāti un slodzi uz vidi.4. Neskarot konkrētus pienākumus, kas noteikti Kopienas tiesību aktos, dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka cilvēku vai vides apdraudējuma gadījumā, vienalga vai to radījusi cilvēku darbība vai tam ir dabīgi cēloņi, jebkura publisko institūciju rīcībā esošā vai tām pieejamā informācija, kas ļauj sabiedrībai, kurai draud briesmas, veikt pasākumus, lai novērstu vai ierobežotu radušos kaitējumu, tiktu izplatīta tūlīt un bez kavēšanās.5. Šajā pantā noteiktajiem pienākumiem var piemērot izņēmumus saskaņā ar 4. panta 1. un 2. punktu.6. Dalībvalstis var izpildīt šā panta prasības, izveidojot saiti ar Internetsa vietnēm, kurās var atrast šo informāciju.8. pantsVides informācijas kvalitāte1. Dalībvalstis, cik iespējams, nodrošina, lai visa informācija, ko tās apkopojušas vai kas apkopota to uzdevumā, būtu atjaunināta, precīza un salīdzināma.2. Saņēmušas pieprasījumu, publiskās institūcijas atbild informācijas pieprasījumiem saskaņā ar 2. panta 1. punkta b) apakšpunktu, paziņojot informācijas pieprasītājam, kur var atrast informāciju par mērījumu metodēm, ja tā ir pieejama, tostarp analīzes metodēm, paraugu ņemšanas un iepriekšējas apstrādes metodes, ko izmanto, apkopojot informāciju, vai norādot izmantoto standartizēto procedūru.9. pantsPārskatīšanas procedūra1. Dalībvalstis ne vēlāk kā 2009. gada 14. februārī iesniedz ziņojumu par pieredzi, kas gūta, piemērojot šo direktīvu.Tās nosūta Komisijai šo ziņojumu ne vēlāk kā 2009. gada 14. augustā.Komisija ne vēlāk kā 2004. gada 14. februārī nosūta dalībvalstīm dokumentu ar norādījumiem, kurā ir skaidri noteikts, kā dalībvalstīm jāsagatavo ziņojums.2. Ņemot vērā gūto pieredzi un ņemot vērā datoru sakaru un/vai elektronisko tehnoloģiju attīstību, Komisija gatavo ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei, pievienojot priekšlikumus par pārskatīšanu, ko tā uzskata par vajadzīgu.10. pantsĪstenošanaDalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2005. gada 14. februārim izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņemot šos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstīs nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.11. pantsAtcelšanaAr šo no 2005. gada 14. februāra atceļ Direktīvu 90/313/EEK.Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu, un tās jālasa saskaņā ar korelācijas tabulu pielikumā.12. pantsStāšanās spēkāŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.13. pantsAdresātiŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2003. gada 28. janvārīEiropas Parlamenta vārdā - priekšsēdētājs P. COX Padomes vārdā - priekšsēdētājs G. PAPANDREOUPIELIKUMSKORELĀCIJAS TABULADirektīva 90/313/EEK Šī direktīva1. pants panta a) apakšpunkts 1.  panta b) apakšpunkts2. panta a) apakšpunkts 2. panta 1. punkts2. panta b) apakšpunkts 2. panta 2. punkts- 2. panta 3. punkts- 2. panta 4. punkts- 2. panta 5. punkts- 2. panta 6. punkts3. panta 1. punkts 3. panta 1. punkts un 3. panta 5. punkts3. panta 2. punkts 4. panta 2. punkts un 4. panta 4. punkts3. panta 3. punkts 4. panta 1. punkta b), c), d) un e) apakšpunkti3. panta 4. punkts 3. panta 2. punkts un 4. panta 5. punkts- 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts- 3. panta 3. punkts- 3. panta 4. punkts4. pants 6. panta 1. punkts un 6. panta 2. punkts- 6. panta 3. punkts5. pants 5. panta 1. punkts- 5. panta 2. punkts- 5. panta 3. punkts6. pants 2. panta 2. punkta c) apakšpunkts, 3. panta 1. punkts7. pants 7. panta 1., 2. un 3. punkts- 7. panta 4. punkts- 7. panta 5. punkts- 7. panta 6. punkts- 8. pants8. pants 9. pants9. pants 10. pants10. pants 13. pants- 11. pants- 12. pants[1] OV C 337 E, 28.11.2000., 156. lpp. un OV C 240 E, 28.8.2001., 289. lpp.[2] OV C 116, 20.4.2001., 43. lpp.[3] OV C 148, 18.5.2001., 9. lpp.[4] Eiropas Parlamenta 2001. gada 14. marta atzinums (OV C 343, 5.12.2001., 165. lpp.), Padomes 2002. gada 28. janv[pic][pic]ra kop