title: Padomes Direktīva (1989. gada 11. decembris) par veterinārajām pārbaudēm Kopienas iekšējā tirdzniecībā, lai izveidotu iekšējo tirgu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31989L0662

Oficiālais Vēstnesis L 395 , 30/12/1989 Lpp. 0013 - 0022 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 31 Lpp. 0216  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 31 Lpp. 0216

		Padomes Direktīva(1989. gada 11. decembris)par veterinārajām pārbaudēm Kopienas iekšējā tirdzniecībā, lai izveidotu iekšējo tirgu(89/662/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 43. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Kopienai jāparedz pasākumi, lai izveidotu iekšējo tirgu pakāpeniski laikā līdz 1992. gada 31. decembrim;tā kā lopkopības produktu un dzīvnieku izcelsmes produktu tirgus kopīgās organizācijas saskaņota darbība nozīmē, ka jānovērš veterinārie šķēršļi, lai varētu attīstīties Kopienas iekšējā tirdzniecība ar attiecīgiem produktiem; tā kā saistībā ar to lauksaimniecības produktu brīva aprite ir tirgu kopīgās organizācijas būtiska īpatnība, un tai jāsekmē lauksaimnieciskās ražošanas racionāla attīstība, kā arī ražošanas faktoru optimāla izmantošana;tā kā attiecībā uz veterināro jomu pie robežām patlaban veic pārbaudes, kuru mērķis ir aizsargāt sabiedrības un dzīvnieku veselību;tā kā galamērķis ir nodrošināt, lai veterinārās pārbaudes veiktu tikai tajās vietās, no kurām produktus nosūta; tā kā, lai sasniegtu šo mērķi, jāsaskaņo pamatprasības, kas attiecas uz sabiedrības un dzīvnieku veselības aizsardzību;tā kā nolūkā izveidot iekšējo tirgu līdz šā mērķa sasniegšanai uzsvars būtu jāliek uz pārbaudēm, kas jāveic vietā, no kuras produktus nosūta, un uz to pārbaužu organizēšanu, kuras varētu veikt vietā, kur produktus saņem; tā kā šāds risinājums nozīmētu veterināro pārbaužu pārtraukšanu pie Kopienas iekšējām robežām;tā kā šāds risinājums nozīmē lielāku uzticamību tai veterinārajai pārbaudei, kuru veic nosūtītāja valsts; tā kā iepriekšminētajai valstij jānodrošina, lai šādas veterinārās pārbaudes veiktu pienācīgi;tā kā saņēmējā valstī vietā, kur produktus saņem, varētu veikt veterinārās pārbaudes uz vietas; tā kā tomēr, ja pastāv nopietnas aizdomas par kādu pārkāpumu, tad veterināro pārbaudi var veikt, kamēr preces ir tranzītā;tā kā dalībvalstīm plānā, ko tām jāiesniedz, jāprecizē veids, kādā tās plāno veikt pārbaudes, un tā kā šādi plāni būtu jāapstiprina Kopienai;tā kā būtu jāparedz rīcība gadījumos, kad veterinārajā pārbaudē atklājas, ka nosūtīšana veikta ar pārkāpumiem; tā kā tādā situācijā var izvēlēties vienu no trim iespējamiem risinājumiem: pirmā mērķis būtu paredzēt nepareizo dokumentu savešanu kārtībā, otrā – novērst jebkādas briesmas, ja atklāj, ka ir uzliesmojusi epizootiska slimība, jebkura jauna un lipīga slimība vai ir kāds cits iemesls, kas var radīt nopietnu apdraudējumu dzīvnieku vai cilvēku veselībai, savukārt trešais risinājums būtu derīgs gadījumos, kad preces neatbilst noteiktajām prasībām citu, nevis iepriekš izklāstīto iemeslu dēļ;tā kā būtu jāparedz kārtība, kā risināt konfliktus, kas varētu rasties attiecībā uz sūtījumiem no kāda uzņēmuma vai ražošanas centra;tā kā būtu jāparedz aizsargpasākumi; tā kā šajā jomā īpaši efektivitātes labad atbildība galvenokārt jāuzņemas nosūtītājai dalībvalstij; tā kā Komisijai jāspēj rīkoties ātri, jo īpaši, veicot pārbaudes uz vietas un paredzot situācijai atbilstošus pasākumus;tā kā, lai noteikumi, kas izklāstīti šajā direktīvā, būtu efektīvi, tie jāpiemēro visām precēm, uz kuriem Kopienas iekšējā tirdzniecībā attiecas veterinārās prasības;tā kā tomēr attiecībā uz noteiktām epizootiskām slimībām dalībvalstīs vēl dominē dažādas veselības situācijas, un tā kā, iekams Kopiena sāk īstenot metodes, lai apkarotu šādas slimības, jautājums par pārbaudēm attiecībā uz Kopienas iekšējo tirdzniecību ar dzīvniekiem pagaidām būtu jāatliek un produktu pārvadāšanas laikā būtu jāatļauj dokumentu pārbaudes; tā kā, ņemot vērā pašreizējo stāvokli attiecībā uz saskaņošanu un pirms nav Kopienas noteikumu, precēm, uz ko neattiecas saskaņotie noteikumi, būtu jāatbilst galamērķa valsts prasībām ar noteikumu, ka šīs prasības saskan ar Līguma 36. pantu;tā kā spēkā esošo direktīvu noteikumi būtu jāpielāgo jaunajiem noteikumiem, kas izklāstīti šajā direktīvā;tā kā šie noteikumi būtu jāpārskata līdz 1993. gada beigām;tā kā pienākums pieņemt pasākumus būtu jāuztic Komisijai, lai piemērotu šo direktīvu; tā kā tādēļ būtu jāparedz kārtība, lai Pastāvīgajā veterinārijas komitejā ieviestu ciešu un efektīvu sadarbību starp Komisiju un dalībvalstīm,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDalībvalstis nodrošina, lai, neskarot 6. pantu, pie robežām vairs neveiktu veterinārās pārbaudes attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes produktiem, uz ko attiecas direktīvas, kas uzskaitītas A pielikumā, vai 14. pants un kas paredzēti tirdzniecībai, bet lai tās veiktu saskaņā ar šo direktīvu.2. pantsŠajā direktīvā:1) "veterinārā pārbaude" ir jebkura fiziska pārbaude un/vai administratīva formalitāte, kas attiecas uz produktiem, kuri minēti 1. pantā, un kas paredzēta, lai tieši vai kā citādi aizsargātu sabiedrības vai dzīvnieku veselību;2) "tirdzniecība" ir tirdzniecība ar precēm starp dalībvalstīm Līguma 9. panta 2. punkta nozīmē;3) "uzņēmums" ir jebkurš uzņēmums, kas ražo, uzglabā vai pārstrādā produktus, kuri minēti 1. pantā;4) "kompetentā iestāde" ir tā dalībvalsts centrālā iestāde, kas ir pilnvarota veikt veterinārās pārbaudes, vai jebkura iestāde, kam ir deleģētas šādas pilnvaras;5) "valsts pilnvarots veterinārārsts" ir veterinārārsts, ko nozīmējusi dalībvalsts centrālā kompetentā iestāde.I NODAĻA Pārbaudes izcelsmes vietā3. pants1. Dalībvalstis nodrošina, lai produkti, kas paredzēti tirdzniecībai, būtu tikai tie produkti, kuri minēti 1. pantā un kuri iegūti, pārbaudīti, marķēti un etiķetēti saskaņā ar Kopienas noteikumiem attiecībā uz galamērķi un kuriem, līdz tie nonāk pie galīgā saņēmēja, kas še minēts, būtu pievienots veselības sertifikāts, veterinārais sertifikāts vai kāds cits dokuments, kas paredzēts Kopienas veterinārajos noteikumos.Izcelsmes uzņēmumi, veicot pastāvīgu pašuzraudzību, nodrošina, lai šādi produkti atbilstu pirmās daļas prasībām.Neskarot pienākumu veikt pārraudzību, kura saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem uzticēta valsts pilnvarotam veterinārārstam, kompetentā iestāde regulāri pārbauda uzņēmumus, lai pārliecinātos, ka tirdzniecībai paredzētie produkti atbilst Kopienas prasībām vai gadījumos, kas minēti šā panta 3. punktā un 14. pantā, galamērķa dalībvalsts prasībām.Ja ir pamats aizdomām, ka prasības neievēro, tad kompetentā iestāde veic vajadzīgās pārbaudes, un, ja aizdomas apstiprinās, tad veic atbilstošus pasākumus, kas var ietvert arī apstiprinājuma atsaukumu.2. Ja transporta pārvadājumam ir vairāki galamērķi, tad produkti jāsagrupē kopā tik daudzās partijās, cik ir galamērķu. Katrai partijai ir jāpievieno iepriekš minētais sertifikāts vai dokuments.Ja produkti, kas minēti 1. pantā, paredzēti eksportam uz kādu trešo valsti, tad transporta pārvadājumam jāpaliek muitas uzraudzībā līdz vietai, pa kuru izbrauc no Kopienas teritorijas.3. Dalībvalstis, kas veic izvēles importu no noteiktām trešām valstīm, informē Komisiju un pārējās dalībvalstis, ka šāds imports pastāv.Ja produktus Kopienas teritorijā ieved dalībvalsts, kas nav minēta iepriekš, tad tāda dalībvalsts saskaņā ar 6. panta 1. punktu veic dokumentu pārbaudi preču izcelsmes un galamērķa vietā.Galamērķa dalībvalstis aizliedz sūtīt prom no savas teritorijas attiecīgos produktus, ja vien tie nav paredzēti kādai dalībvalstij, kas izmanto to pašu izvēli.4. pants1. Nosūtītājas dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka uzņēmēji pilda veterinārās prasības visos to produktu ražošanas, uzglabāšanas, tirdzniecības un pārvadāšanas posmos, kuri minēti 1. pantā. Jo īpaši tās nodrošina, lai- produktus, kas iegūti saskaņā ar direktīvām, kas minētas A pielikumā, no veterinārā viedokļa pārbaudītu vienādi neatkarīgi no tā, vai tie paredzēti Kopienas iekšējai tirdzniecībai vai valsts tirgum,- produktus, uz kuriem attiecas B pielikums, nenosūtītu uz citas dalībvalsts teritoriju, ja tos nevar tirgot pašu teritorijā to iemeslu dēļ, kas ir attaisnojoši Līguma 36. pantā.2. Nosūtītājas dalībvalstis veic atbilstošus administratīvus, juridiskus vai krimināltiesiskus pasākumus, lai sodītu jebkuru likumu vai normatīvu aktu pārkāpumu attiecībā uz veterinārajiem jautājumiem, ko izdarījusi kāda fiziska vai juridiska persona, ja atklājas, ka ir pārkāpti Kopienas noteikumi, jo īpaši, ja atklājas, ka izdotie sertifikāti vai dokumenti neatbilst produktu faktiskajam stāvoklim vai ka sabiedrības veselības zīmogi ir uzspiesti produktiem, kas neatbilst šiem noteikumiem.II NODAĻA Pārbaudes galamērķa vietā5. pants1. Galamērķa dalībvalstis ievieš šādus pasākumus:a) kompetentā iestāde preču galamērķa vietā ar nediskriminējošām veterinārajām pārbaudēm uz vietas drīkst pārbaudīt, vai ievērotas 3. panta prasības; tā vienlaikus drīkst ņemt paraugus.Turklāt, ja tranzīta dalībvalsts vai galamērķa dalībvalsts kompetentajai iestādei ir informācija, kas rada aizdomas par pārkāpumu, tad pārbaudes drīkst veikt arī, kamēr preces pārved pa tās teritoriju, to skaitā pārbaudes attiecībā uz transporta līdzekļa atbilstību;b) ja produkti, kuri minēti 1. pantā un kuru izcelsme ir citā dalībvalstī, paredzēti- uzņēmumam, kas atrodas valsts pilnvarota veterinārārsta uzraudzībā, tad valsts pilnvarotajam veterinārārstam jānodrošina, lai tikai tos produktus, kuri atbilst 3. panta 1. punkta prasībām attiecībā uz marķējumu un pavaddokumentiem vai kuriem pievienots dokuments, kas noteikts galamērķa valsts noteikumos, attiecībā uz produktiem, kas minēti B pielikumā, pieņemtu šādā uzņēmumā,- apstiprinātam starpniekam, kas sadala partijas, vai komercuzņēmumam ar vairākām filiālēm vai jebkuram uzņēmumam, kas nav pakļauts pastāvīgai uzraudzībai, tad iepriekš minētajam uzņēmumam, pirms partiju sadala vai tirgo, jāpārbauda, vai tiem ir minētais marķējums, sertifikāts vai dokumenti, kas minēti pirmajā ievilkumā, un jābrīdina kompetentā iestāde par jebkuru pārkāpumu vai novirzi,- citiem saņēmējiem, jo īpaši ja partija ir daļēji izkrauta pārvešanas laikā, tad partijai saskaņā ar 3. panta 1. punktu ir jāpievieno tā sertifikāta oriģināls, kurš minēts pirmajā ievilkumā.Garantijas, kas tiem saņēmējiem jāiesniedz, kuri minēti otrajā un trešajā ievilkumā, precizē tādā līgumā ar kompetento iestādi, kurš jāparaksta pirmās reģistrācijas laikā, kas paredzēta 3. punktā. Kompetentā iestāde veic izlases veida pārbaudes, lai pārbaudītu, vai ievēro šādas garantijas.2. Ja Kopienas standarti, kas izstrādāti Kopienas noteikumos, nav noteikti, un gadījumā, kas paredzēts 14. pantā, neskarot 4. pantu, galamērķa dalībvalsts, pienācīgi ievērojot Līguma vispārīgos noteikumus, drīkst pieprasīt, lai izcelsmes uzņēmums piemērotu tos standartus, kas ir spēkā saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts noteikumiem. Izcelsmes dalībvalsts nodrošina, lai attiecīgais produkts atbilstu šīm prasībām.3. Uzņēmēji, kam piegādāti produkti no citas dalībvalsts vai kas pilnībā sadala šādu produktu partijasa) ja to prasa kompetentā iestāde, iepriekš reģistrējas;b) glabā reģistru, kurā reģistrē šādas piegādes;c) ja to prasa kompetentā iestāde, tiem jāziņo par produktu ievešanu no citas dalībvalsts tiktāl, cik vajadzīgs, lai veiktu pārbaudes, kas minētas 1. punktā;d) uz laiku, kas nav īsāks par sešiem mēnešiem un ko precizē kompetentā iestāde, glabā veselības sertifikātus vai dokumentus, kas minēti 3. pantā, lai uzrādītu kompetentajai iestādei, ja tā to pieprasītu.4. Sīki izstrādātas noteikumus attiecībā uz šā panta ieviešanu pieņem saskaņā ar kārtību, kas noteikta 18. pantā.5. Padome, rīkojoties uz Komisijas ziņojuma pamata, kam pievienoti jebkādi priekšlikumi par grozījumiem, atkārtoti izskata šo pantu trīs gadu laikā pēc šīs direktīvas ieviešanas.6. pants1. Dalībvalstis nodrošina, lai, veicot pārbaudes vietās, kur produktus no trešās valsts var ievest tādās teritorijās, kas noteiktas Direktīvas 90/675/EEK (Piezīme no MediaLex: kopš 1999. gada 1. jūlija Padomes 1997. gada 18. decembra Direktīva 97/78/EK) I pielikumā, kā ostas, lidostas un inspekcijas vietas ar trešām valstīm, veiktu šādus pasākumus:a) veiktu dokumentu pārbaudi attiecībā uz produktu izcelsmi;b) produktiem no trešām valstīm piemērotu normas, kas izstrādātas Direktīvā 90/675/EEK (Piezīme no MediaLex: kopš 1999. gada 1. jūlija Padomes 1997. gada 18. decembra Direktīva 97/78/EK).A pielikumā minētos produktus nedrīkst atmuitot, ja šajā kontrolē netiek konstatēta atbilstība Kopienas noteikumiem.B pielikumā minētajiem produktiem un produktiem, uz ko attiecas neobligātais imports saskaņā ar 3. panta 3. punktu, pēc tam, kad tie ievesti Kopienas teritorijā, kas sūtāmi caur citas dalībvalsts teritoriju:- jāveic vai nu veterinārā kontrole, lai pierādītu, ka tie atbilst galamērķa dalībvalsts noteikumiem, vai- tikai pēc vizuālas pārbaudes, lai noteiktu, ka dokumenti un produkti atbilst, tie jāsūta muitas pārraudzībā uz galamērķa vietu, kur jāveic veterinārā kontrole;c) produktiem, kuru izcelsme ir Kopienā, piemērotu noteikumus attiecībā uz pārbaudēm, kas paredzētas 5. pantā;2. Tomēr no 1992. gada 1. jūlija un atkāpjoties no 1. punkta, visiem produktiem, ko pārvadā ar transporta līdzekli, kas regulāri un tieši kursē starp diviem Kopienas ģeogrāfiskajiem punktiem, piemēro noteikumus attiecībā uz pārbaudēm, kuras izklāstītas 5. pantā.7. pants1. Ja, veicot pārbaudi sūtījuma galamērķa vietā vai tā pārvadāšanas laikā, kādas dalībvalsts kompetentās iestādes atklāja) tādu slimību izraisītāju klātbūtni, kuras nosauktas Direktīvā 82/894/EEK [4], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Lēmumu 89/162/EEK [5], zoonozi vai slimību, vai jebkādu iemeslu, kas var radīt nopietnu apdraudējumu dzīvniekiem vai cilvēkiem, vai ka attiecīgie produkti ir no apgabala, ko skārusi epizootiska slimība, tad tās, izņemot to, kas attiecas uz dzīvnieku veselības aspektiem, attiecībā uz produktiem, uz ko attiecas kāds no veidiem, kas minēti 4. pantā Direktīvā 80/215/EEK [6], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 88/660/EEK [7], liek produktu partiju iznīcināt vai izmantot kādā citā veidā, kas paredzēts Kopienas noteikumos.Izmaksas, kas saistītas ar partijas iznīcināšanu, sedz partijas nosūtītājs vai viņa pārstāvis.Galamērķa dalībvalsts kompetentās iestādes bez kavēšanās pa teleksu informē pārējo dalībvalstu kompetentās iestādes un Komisiju par gūtajiem atzinumiem, pieņemtajiem lēmumiem un šādu lēmumu pamatojumu.Var piemērot aizsargpasākumus, kas paredzēti 9. pantā.Turklāt pēc dalībvalsts lūguma un saskaņā ar kārtību, kas noteikta 17. pantā, lai izskatītu situācijas, kas nav paredzētas Kopienas tiesību aktos, Komisija var paredzēt jebkuru pasākumu, kas vajadzīgs, lai panāktu, ka dalībvalstīm ir saskaņota pieeja;b) ka preces neatbilst nosacījumiem, kas noteikti Kopienas direktīvās, vai, ja nav lēmumu par Kopienas standartiem, kas paredzēti attiecīgās direktīvās, nosacījumiem, kas noteikti valsts standartos, tad ar noteikumu, ka veselības un dzīvnieku veselības apsvērumi to pieļauj, tās var ļaut partijas nosūtītājam vai viņa pārstāvim izvēlēties- vai nu iznīcināt preces, vai- izmantot preces citiem mērķiem, to skaitā nosūtīt tās atpakaļ ar izcelsmes uzņēmuma valsts kompetentās iestādes atļauju;Tomēr, ja sertifikātā vai dokumentos atklāj pārkāpumus, jāpiešķir atvieglojumu periods partijas nosūtītājam, pirms izmanto šādu pēdējo iespēju.2. Saskaņā ar kārtību, kas noteikta 18. pantā, Komisija sastāda sarakstu ar slimību izraisītājiem un slimībām, kas minētas 1. punktā, kā arī sīki izstrādā noteikumus šā panta piemērošanai.8. pants1. Gadījumos, kas noteikti 7. pantā, galamērķa dalībvalsts kompetentā iestāde bez kavēšanās sazinās ar nosūtītājas dalībvalsts kompetentajām iestādēm. Nosūtītājas dalībvalsts kompetentās iestādes veic visus vajadzīgos pasākumus un informē pirmās dalībvalsts kompetento iestādi par veikto pārbaužu raksturu, pieņemtajiem lēmumiem un šādu lēmumu pamatojumu.Ja pirmās dalībvalsts iestāde uzskata, ka šādi pasākumi nav atbilstoši, tad abu dalībvalstu kompetentās iestādes kopā meklē veidu un līdzekļus, kā labot situāciju; vajadzības gadījumā tas var būt saistīts ar pārbaudēm uz vietas.Ja pārbaudēs, kas paredzētas 7. pantā, atklāj atkārtotus pārkāpumus, tad galamērķa dalībvalsts kompetentā iestāde paziņo par to Komisijai un pārējo dalībvalstu veterinārajiem dienestiem.Komisija pēc galamērķa dalībvalsts kompetentās iestādes lūguma vai pēc savas ierosmes un ņemot vērā konstatēto pārkāpumu raksturu, var- nosūtīt uz attiecīgo uzņēmumu pārbaudes veicējus vai- uzdot valsts pilnvarotam veterinārārstam, kura vārds ir sarakstā, ko pēc dalībvalstu ieteikuma sastāda Komisija un kas ir pieņemams dažādajām iesaistītajām pusēm, pārbaudīt faktus attiecīgajā uzņēmumā,- prasīt kompetentajai iestādei pastiprināti ņemt produktu paraugus no attiecīgā uzņēmuma.Tā informē dalībvalstis par saviem atklājumiem.Ja šādus pasākumus veic, lai novērstu to, ka uzņēmums pieļauj atkārtotus pārkāpumus, tad Komisija jebkurus izdevumus, kas radušies, piemērojot iepriekšējās daļas ievilkumus, liek iekasēt no attiecīgā uzņēmuma.Kamēr Komisija nav sniegusi konstatējumu, nosūtītājai dalībvalstij pēc galamērķa dalībvalsts lūguma jāpastiprina to produktu pārbaudes, kuri ir no attiecīgā uzņēmuma, un, ja ir nopietns iemesls, kas saistīts ar dzīvnieku veselību vai sabiedrības veselību, jāatceļ apstiprinājums.Savukārt galamērķa dalībvalsts var pastiprināt to produktu pārbaudes, kuri ir no tā paša uzņēmuma.Ja pārkāpumi apstiprināti ar eksperta atzinumu pēc vienas vai abu iesaistīto dalībvalstu pieprasījuma saskaņā ar kārtību, kas noteikta 17. pantā, Komisijai jāveic atbilstoši pasākumi, kas var ietvert to, ka dalībvalstīm atļauj aizliegt uz laiku ievest savā teritorijā produktus no attiecīgā uzņēmuma. Šādi pasākumi jāapstiprina vai jāpārskata tiklīdz iespējams saskaņā ar kārtību, kas noteikta 17. pantā.Vispārīgos noteikumus attiecībā uz šā panta piemērošanu pieņem saskaņā ar kārtību, kas noteikta 18. pantā.2. Tās tiesības pārsūdzēt kompetento iestāžu lēmumus, kuras pastāv saskaņā ar likumiem, kas ir spēkā dalībvalstīs, šī direktīva neietekmē, izņemot gadījumus, kas minēti ceturtajā daļā.Lēmumus, ko pieņēmusi galamērķa dalībvalsts kompetentā iestāde, un šādu lēmumu pamatojumu paziņo partijas nosūtītājam vai viņa pārstāvim un nosūtītājas dalībvalsts kompetentajai iestādei.Ja partijas nosūtītājs vai viņa pārstāvis lūdz, tad minētos lēmumus un pamatojumu viņam nosūta rakstiski, sniedzot tādas ziņas par tiesībām pārsūdzēt, kuras viņam ir pieejamas saskaņā ar likumu, kas ir spēkā galamērķa dalībvalstī, kā arī piemērojamo kārtību un termiņus.Tomēr strīda gadījumā un neskarot iepriekš minētās apelācijas tiesības, abas iesaistītās puses pēc savstarpējas vienošanās ilgākais viena mēneša laikā var iesniegt šādu strīdu izskatīšanai ekspertam, kura vārds ir Kopienas ekspertu sarakstā, ko sastāda Komisija; eksperta konsultāciju izmaksas sedz Kopiena.Šādi eksperti sniedz atzinumu ne ilgāk kā 72 stundu laikā. Puses apņemas ievērot eksperta atzinumu, pienācīgi ņemot vērā Kopienas tiesību aktus veterināro jautājumu jomā.3. Izmaksas, kas saistītas ar sūtījuma atpakaļ nosūtīšanu, preču uzglabāšanu, to novirzīšanu citai izmantošanai vai iznīcināšanu sedz sūtījuma saņēmējs.III NODAĻA Kopīgie noteikumi9. pants1. Katra dalībvalsts bez kavēšanās informē pārējās dalībvalstis un Komisiju par to, ka tās teritorijā uzliesmojušas jebkuras zoonozes, slimības vai ir citi iemesli, kas var radīt nopietnu apdraudējumu dzīvnieku vai cilvēku veselībai, izņemot to slimību uzliesmojumu, kuras minētas Direktīvā 82/894/EEK.Izcelsmes dalībvalsts bez kavēšanās ievieš kontroles vai piesardzības pasākumus, kas paredzēti Kopienas normās, jo īpaši nosakot buferzonas, kas paredzētas šajās normās, vai paredz jebkuru citu pasākumu, ko tā uzskata par piemērotu.Galamērķa vai tranzīta dalībvalsts, kas, veicot pārbaudi, kura minēta 5. pantā, ir atklājusi kādu no slimībām vai iemesliem, kas minēti pirmajā daļā, vajadzības gadījumā drīkst veikt drošības pasākumus, kas paredzēti Kopienas noteikumos.Kamēr nav veikti pasākumi saskaņā ar 4. punktu un ja ir nopietns iemesls, kas saistīts ar dzīvnieku veselību vai sabiedrības veselību, galamērķa dalībvalsts drīkst veikt pagaidu aizsargpasākumus attiecībā uz iesaistītajiem uzņēmumiem vai, epizootiskas slimības gadījumā, attiecībā uz aizsardzības zonu, kas paredzēta Kopienas noteikumos.Par pasākumiem, ko veic dalībvalstis, bez kavēšanās informē Komisiju un pārējās dalībvalstis.2. Pēc 1. punkta pirmajā daļā minētas dalībvalsts lūguma vai pēc Komisijas ierosinājuma viens vai vairāki Komisijas pārstāvji var vienlaikus doties uz attiecīgo vietu, lai tur sadarbībā ar kompetentajām iestādēm pārbaudītu, kādi pasākumi ir veikti, un sniegtu atzinumu par šiem pasākumiem.3. Ja Komisija nav informēta par veiktajiem pasākumiem vai arī ja tā uzskata šos pasākumus par nepiemērotiem, tad tā sadarbībā ar attiecīgo dalībvalsti un līdz Pastāvīgās veterinārijas komitejas sanāksmei drīkst veikt pagaidu aizsargpasākumus attiecībā uz produktiem no reģiona, ko skārusi epizootiska slimība, vai no attiecīgā uzņēmuma. Ziņas par šādiem pasākumiem cik iespējams drīz iesniedz Pastāvīgajā veterinārijas komitejā, lai tos apstiprinātu, grozītu vai atceltu saskaņā ar kārtību, kas noteikta 17. pantā.4. Komisija visos gadījumos, cik iespējams drīz, atkārtoti izskata situāciju Pastāvīgajā veterinārijas komitejā. Tā paredz vajadzīgos pasākumus attiecībā uz produktiem, kas minēti 1. pantā, un, ja tas vajadzīgs situācijas dēļ, tad attiecībā uz izcelsmes produktiem vai produktiem, kas iegūti no šādiem produktiem, saskaņā ar kārtību, kas noteikta 17. pantā. Komisija pārrauga situāciju un tādā pašā kārtībā groza vai atceļ pieņemtos lēmumus atkarībā no tā, kā mainās situācija.5. Sīki izstrādātus noteikumus attiecībā uz šā panta piemērošanu un jo īpaši zoonožu vai to iemeslu sarakstu, kas var radīt nopietnu apdraudējumu cilvēku veselībai, pieņem saskaņā ar kārtību, kas noteikta 18. pantā.10. pantsKatra dalībvalsts un Komisija ieceļ veterināro departamentu vai departamentus, kas atbild par veterināro pārbaužu veikšanu un sadarbojas ar pārējo dalībvalstu inspekcijas departamentiem.11. pantsDalībvalstis arī nodrošina, lai to veterināro departamentu amatpersonas, vajadzības gadījumā sadarbībā ar pārējo departamentu amatpersonām, kam ir attiecīgas pilnvaras, spētu veikt šādas darbības:- pārbaudīt telpas, birojus, laboratorijas, instalāciju, transporta līdzekļus, rūpnīcas un iekārtas, tīrīšanas un apkopes līdzekļus, produktu ražošanas un pārstrādes procedūras un šo produktu marķēšanu, etiķetēšanu un noformēšanu,- pārbaudīt, vai personāls atbilst prasībām, kuras noteiktas dokumentos, kas minēti A pielikumā,- ņemt paraugus no produktiem, ko tur nolūkā uzglabāt vai pārdot, piedāvāt tirgū vai transportēt,- pārbaudīt dokumentāro vai datormateriālu, kas attiecas uz pārbaudēm, kuras izdarītas pēc pasākumiem, kas veikti saskaņā ar 3. panta 1. punktu.Tādēļ tām no uzņēmumiem, kas pārbaudīti, jāsaņem vajadzīgais atbalsts sadarbībai, lai tās varētu izpildīt savus pienākumus.12. pants1. Direktīvas 64/433/EEK [8], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 88/657/EEK [9], 8. panta 3. punktu un 10. un 11. pantu svītro.2. Direktīvas 71/118/EEK [10], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 88/657/EEK, 5. panta 3. un 4. punktu un 9., 10. un 11. pantu svītro.3. Direktīvā 74/461/EEK [11], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 87/489/EEK [12]:i) 5. panta 2., 3., 4. un 5. punktu un 6. un 8. pantu svītro;ii) 8.a pantā atsauces uz 8. pantu aizstāj ar atsauci uz Direktīvas 89/662/EEK 9. pantu.4. Direktīvas 77/99/EEK [13], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 89/227/EEK [14], 7. panta 3. punktu un 12. un 16. pantu svītro.5. Direktīvā 80/215/EEK:i) 5. panta 2., 3., 4. un 5. punktu un 6. un 7. pantu svītro;ii) 7.a pantā atsauces uz 7. pantu aizstāj ar atsauci uz Direktīvas 89/662/EEK 9. pantu.6. Direktīvas 85/397/EEK [15], ko groza ar Regulu (EEK) Nr. 3768/85 [16], 5. panta 3. un 4. punktu un 7., 8. un 12. pantu svītro.7. Direktīvas 88/657/EEK 10. panta 1. un 3. punktu svītro.8. Direktīvas 89/437/EEK [17] 8. un 9. pantu svītro.9. Direktīvas 72/462/EEK [18] B pielikumā attiecībā uz sertifikātu pievieno šo: "Pirmā saņēmēja vārds un adrese".13. pants1. Direktīvām 64/433/EEK un 71/118/EEK pievieno šādu pantu:"19. pantsNoteikumi, kas izklāstīti Direktīvā 89/662/EEK [19] par veterinārajām pārbaudēm, kas piemērojamas Kopienā iekšējā tirdzniecībā, lai izveidotu iekšējo tirgu, piemēro jo īpaši pārbaudēm izcelsmes vietā, to pārbaužu organizēšanai un izpildes kontrolei, kuras jāveic galamērķa dalībvalstij, un ieviešamajiem aizsargpasākumiem."2. Direktīvām 72/461/EEK un 80/215/EEK pievieno šādu pantu:"15. pantsNoteikumi, kas izklāstīti Direktīvā 89/662/EEK [20] par veterinārajām pārbaudēm, kas piemērojamas Kopienā iekšējā tirdzniecībā, lai izveidotu iekšējo tirgu, piemēro jo īpaši pārbaudēm izcelsmes vietā, to pārbaužu organizēšanai un izpildes kontrolei, kuras jāveic galamērķa dalībvalstij, un ieviešamajiem aizsargpasākumiem."3. Direktīvai 77/99/EEK pievieno šādu pantu:"24. pantsNoteikumi, kas izklāstīti Direktīvā 89/662/EEK [21] par veterinārajām pārbaudēm, kas piemērojamas Kopienā iekšējā tirdzniecībā, lai izveidotu iekšējo tirgu, piemēro jo īpaši pārbaudēm izcelsmes vietā, to pārbaužu organizēšanai un izpildes kontrolei, kuras jāveic galamērķa dalībvalstij, un ieviešamajiem aizsargpasākumiem."4. Direktīvām 85/397/EEK un 88/657/EEK pievieno šādu pantu:"18. pantsNoteikumi, kas izklāstīti Direktīvā 89/662/EEK [22] par veterinārajām pārbaudēm, kas piemērojamas Kopienā iekšējā tirdzniecībā, lai izveidotu iekšējo tirgu, piemēro jo īpaši pārbaudēm izcelsmes valstī, to pārbaužu organizēšanai un izpildes kontrolei, kuras jāveic galamērķa dalībvalstij, un ieviešamajiem aizsargpasākumiem."5. Direktīvai 88/437/EEK pievieno šādu pantu:"17. pantsNoteikumi, kas izklāstīti Direktīvā 89/662/EEK [23] par veterinārajām pārbaudēm, kas piemērojamas Kopienā iekšējā tirdzniecībā, lai izveidotu iekšējo tirgu, piemēro jo īpaši pārbaudēm izcelsmes valstī, to pārbaužu organizēšanai un izpildes kontrolei, kuras jāveic galamērķa dalībvalstij, un ieviešamajiem aizsargpasākumiem."14. pantsLīdz 1992. gada 31. decembrim uz tirdzniecību ar produktiem, kas uzskaitīti B pielikumā, līdz Kopienas noteikumu pieņemšanai, piemēro kontroles noteikumus, kas paredzēti šajā direktīvā, jo īpaši tos, kuri noteikti 5. panta 2. punktā.Līdz 19. pantā noteiktajam datumam dalībvalstis paziņo par nosacījumiem un kārtību, ko piemērojama tirdzniecībā ar produktiem, kuri minēti pirmajā daļā.Līdz 1991. gada 31. decembrim Padome pēc Komisijas ierosinājuma nosaka galīgo režīmu, kas piemērojams tirdzniecībai ar produktiem, kuri uzskaitīti B pielikumā.15. pantsDirektīvas 64/432/EEK [24] 9. pantā iekļauj šādu punktu:"2.a Viens vai vairāki Komisijas pārstāvji pēc kādas dalībvalsts lūguma vai pēc pašas Komisijas ierosmes var uzreiz doties uz attiecīgo vietu, lai sadarbībā ar kompetentajām iestādēm pārbaudītu veiktos pasākumus un sniegtu atzinumu par šiem pasākumiem."16. pants1. Ne vēlāk kā trīs mēnešus pirms 19. panta 1. punktā noteiktā datuma dalībvalstis iesniedz Komisijai programmu, ar ko nosaka attiecīgās valsts pasākumus, kas veicami, lai sasniegtu šajā direktīvā izvirzītos mērķus, jo īpaši tas attiecas uz pārbaužu biežumu.2. Komisija pārbauda programmas, ko paziņojušas dalībvalstis saskaņā ar 1. punktu.3. Katru gadu un pirmo reizi 1991. gadā Komisija nosūta dalībvalstīm rekomendāciju pārbaužu programmai nākamam gadam; Pastāvīgā veterinārijas komiteja iepriekš sniedz savu atzinumu par šo rekomendāciju. Šajā rekomendācijā var veikt vēlākus grozījumus.17. pants1. Ja piemērojama šajā pantā paredzētā procedūra, tad priekšsēdētājs, pēc savas ierosmes vai pēc kādas dalībvalsts lūguma, jautājumu bez kavēšanās nodod izskatīšanai Pastāvīgajā veterinārijas komitejā (še turpmāk "Komiteja"), ko izveido ar Lēmumu 68/361/EEK [25].2. Komisijas pārstāvis iesniedz Komitejai veicamo pasākumu projektu. Komisija sniedz atzinumu par šo projektu divu dienu laikā. Atzinumu sniedz ar balsu vairākumu, kā tas noteikts Līguma 148. panta 2. punktā attiecībā uz lēmumiem, kuri Padomei jāpieņem pēc Komisijas ierosinājuma. Dalībvalstu pārstāvju balsis Komitejā vērtē tā, kā noteikts minētajā pantā. Priekšsēdētājs nebalso.3. Komisija pieņem paredzētos pasākumus, ja tie saskan ar Komitejas atzinumu.4. Ja paredzētie pasākumi nesaskan ar Komitejas atzinumu vai arī, ja atzinums nav sniegts, Komisija bez kavēšanās iesniedz Padomei priekšlikumu par veicamajiem pasākumiem.Padome pieņem lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu.Ja 15 dienu laikā pēc dienas, kad jautājums nodots izskatīšanai Padomē, Padome nav pieņēmusi lēmumu, Komisija pieņem ierosinātos pasākumus, izņemot gadījumus, kad Padome ar vienkāršu balsu vairākumu ir nobalsojusi pret minētajiem pasākumiem.18. pants1. Ja piemērojama šajā pantā paredzētā procedūra, tad priekšsēdētājs pēc savas ierosmes vai pēc kādas dalībvalsts lūguma jautājumu bez kavēšanās nodod izskatīšanai Pastāvīgajā veterinārijas komitejā (še turpmāk "Komiteja"), ko izveido ar Lēmumu 68/361/EEK.2. Komisijas pārstāvis iesniedz Komitejai veicamo pasākumu projektu. Komiteja sniedz atzinumu par šo projektu termiņā, ko atkarībā no jautājuma steidzamības var noteikt priekšsēdētājs. Atzinumu sniedz ar balsu vairākumu, kā tas noteikts Līguma 148. panta 2. punktā attiecībā uz lēmumiem, kuri Padomei jāpieņem pēc Komisijas ierosinājuma. Dalībvalstu pārstāvju balsis Komitejā vērtē tā, kā noteikts minētajā pantā. Priekšsēdētājs nebalso.3. Komisija pieņem paredzētos pasākumus, ja tie saskan ar Komitejas atzinumu.4. Ja paredzētie pasākumi nesaskan ar Komitejas atzinumu vai arī ja atzinumu nesniedz, Komisija bez kavēšanās iesniedz Padomei priekšlikumu attiecībā uz veicamajiem pasākumiem.Padome pieņem lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu.Ja trīs mēnešu laikā pēc dienas, kad jautājums nodots izskatīšanai Padomē, Padome nav rīkojusies, Komisija pieņem ierosinātos pasākumus un bez kavēšanās tos īsteno, izņemot gadījumus, kad Padome ar vienkāršu balsu vairākumu ir nobalsojusi pret minētajiem pasākumiem.IV NODAĻA Pagaidu un nobeiguma noteikumi19. pants1. Līdz 1990. gada 31. decembrim Padome ar kvalificētu balsu vairākumu lemj par Komisijas priekšlikumu attiecībā uz veterinārajām pārbaudēm, kas Kopienas iekšējā tirdzniecībā veicamas dzīviem dzīvniekiem.Līdz pirmajā daļā minētajam datumam Padome, ar kvalificētu balsu vairākumu lemjot par Komisijas priekšlikumu, lemj par noteikumiem un vispārīgajiem principiem, kas piemērojami pārbaudēm, ko veic to produktu importam no trešām valstīm, uz kuriem attiecas šī direktīva. Līdzīgi tam, līdz minētajam datumam jānosaka kontrolposteņi uz ārējām robežām un prasības, kuras šiem posteņiem jāievēro.2. Līdz 1996. gada 31. decembrim Padome atkārtoti izskata šīs direktīvas noteikumus, pamatojoties uz tādu Komisijas ziņojumu par gūto pieredzi, kuram pievienoti attiecīgi priekšlikumi, par ko tā lemj ar kvalificētu balsu vairākumu.20. pantsLai pakāpeniski ieviestu pārbaudes režīmu, kas paredzēts šajā direktīvā, dalībvalstis, atkāpjoties no 5. panta 1. punkta, līdz 1992. gada 31. decembrim var veikt- transportēšanas laikā dokumentu pārbaudi gaļai un tās produktiem, lai nodrošinātu atbilstību īpašajām prasībām, kas noteiktas Kopienas noteikumus par mutes un nagu sērgu un cūku mēri,- transportēšanas laikā dokumentu pārbaudi produktiem, ko importē no trešām valstīm vai kas tām paredzēti.21. pantsPadome, ar kvalificētu balsu vairākumu lemjot par Komisijas priekšlikumu, līdz 1992. gada 1. oktobrim nosaka režīmu, kas piemērojams, beidzoties 20. pantā paredzēto pagaidu noteikumu darbībai.22. pantsSaskaņā ar 19. panta 1. punktu, bet ne vēlāk kā 1991. gada 31. decembrī dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai panāktu atbilstību šai direktīvai datumā, kas jānosaka ar lēmumu, kurš jāpieņem līdz 1990. gada 31. decembrim.Tomēr Grieķijas Republikai ir papildu viens gads, kura laikā panākt atbilstību.23. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1989. gada 11. decembrīPadomes vārdā –priekšsēdētājsH. Nallet[1] OV C 225, 31.8.1988., 4. lpp.[2] OV C 326, 19.12.1988., 28. lpp.[3] OV L 56, 6.3.1989., 7. lpp.[4] OV L 378, 31.12.1987., 58. lpp.[5] OV L 61, 4.3.1989., 48. lpp.[6] OV L 47, 21.2.1980., 4. lpp.[7] OV L 382, 31.12.1988., 35. lpp.[8] OV 121, 29.7.1964., 2012./64. lpp.[9] OV L 382, 21.12.1988., 3. lpp.[10] OV L 55, 8.3.1971., 23. lpp.[11] OV L 302, 31.12.1972., 24. lpp.[12] OV L 280, 3.10.1987., 28. lpp.[13] OV L 26, 31.1.1977., 85. lpp.[14] OV L 93, 6.4.1989., 25. lpp.[15] OV L 226, 24.8.1985., 13. lpp.[16] OV L 362, 31.12.1985., 8. lpp.[17] OV L 212, 22.7.1989., 87. lpp.[18] OV L 302, 31.12.1972., 28. lpp.[19] OV L 395, 30.12.1989., 13. lpp.[20] OV L 395, 30.12.1989., 13. lpp.[21] OV L 395, 30.12.1989., 13. lpp.[22] OV L 395, 30.12.1989., 13. lpp.[23] OV L 395, 30.12.1989., 13. lpp.[24] OV 121, 29.7.1964., 1977./64. lpp.[25] OV L 255, 18.10.1968., 23. lpp.--------------------------------------------------A PIELIKUMSTiesību akti veterinārijas jomā- Padomes 1964. gada 26. jūnija Direktīva 64/433/EEK par veselības problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar svaigu gaļu (OV 121, 29.7.1964., 2012./64. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 88/657/EEK (OV L 382, 31.12.1988., 3. lpp.),- Padomes 1971. gada 15. februāra Direktīva 71/118/EEK par veselības problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar svaigu mājputnu gaļu (OV L 55, 8.3.1971., 23. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 88/657/EEK (OV L 382, 31.12.1988., 3. lpp.),- Padomes 1972. gada 12. decembra Direktīva 72/461/EEK par veselības problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar svaigu gaļu (OV L 302, 31.12.1972., 24. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 87/489/EEK (OV L 280, 3.10.1987., 28. lpp.),- Padomes 1976. gada 21. decembra Direktīva 77/99/EEK par veselības problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar gaļas produktiem (OV L 26, 31.1.1977., 85. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 89/277/EEK (OV L 93, 6.4.1989., 25. lpp.),- Padomes 1980. gada 22. janvāra Direktīva 80/215/EEK par dzīvnieku veselības problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar gaļas produktiem (OV L 47, 21.2.1980., 4. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 88/660/EEK (OV L 382, 31.12.1988., 35. lpp.),- Padomes 1985. gada 5. augusta Direktīva 85/397/EEK par veselības un veterinārajām problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar termiski apstrādātu pienu (OV L 226, 24.8.1985., 13. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1985. gada 20. decembra Regulu (EEK) Nr. 3768/85 (OV L 362, 31.12.1985., 8. lpp.),- Padomes 1988. gada 14. decembra Direktīva 88/657/EEK, ar ko nosaka prasības attiecībā uz maltas gaļas, gaļas, kas sadalīta gabaliņos, kuri ir vieglāki par 100 gramiem, un gaļas izstrādājumu ražošanu un tirdzniecību (OV L 382, 31.12.1988., 3. lpp.) [1],- Padomes 1989. gada 20. jūnija Direktīva 89/437/EEK par veselības un veterinārajām problēmām, kas ietekmē olu produktu ražošanu un laišanu tirgū (OV L 212, 22.7.1989., 87. lpp.) [2].[1] No 1992. gada 1. janvāra.[2] No 1992. gada 1. janvāra.--------------------------------------------------B PIELIKUMSProdukti, uz ko neattiecas kopienas saskaņošana, bet uz kuru tirdzniecību būtu attiecināmas pārbaudes, kas paredzētas šajā direktīvāDzīvnieku izcelsmes produkti, uz ko attiecas Līguma II pielikums:- truša un medījumu gaļa,- svaigpiens un piena produkti,- akvakultūras produkti, kas paredzēti cilvēku pārtikai,- zvejniecības produkti, kas paredzēti cilvēku pārtikai,- dzīvi divvāku gliemji, kas paredzēti cilvēku pārtikai,- medījuma un truša gaļas produkti,- asinis,- dzīvnieku tauku subprodukti, dradži un pārstrādes blakusprodukti,- medus,- gliemji, kas paredzēti cilvēku pārtikai,- varžu kājas, kas paredzētas cilvēku pārtikai.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 98/49/EK (1998. gada 29. jūnijs) par papildu pensijas tiesību saglabāšanu darbiniekiem un pašnodarbinātām personām, kas pārvietojas Kopienā

text:
Avis juridique important

|

31998L0049

Official Journal L 209 , 25/07/1998 P. 0046 - 0049

Padomes Direktīva 98/49/EK(1998. gada 29. jūnijs)par papildu pensijas tiesību saglabāšanu darbiniekiem un pašnodarbinātām personām, kas pārvietojas KopienāEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 51. un 235. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu1,ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu2,ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu3,(1) tā kā viena no pamatbrīvībām Kopienā ir personu brīva pārvietošanās; tā kā Līgums paredz, ka Padome ar vienprātīgu lēmumu pieņem tādus sociālā nodrošinājuma pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu darba ņēmēju brīvu pārvietošanos;(2) tā kā darba ņēmēju sociālo aizsardzību nodrošina ar likumu noteiktās sociālā nodrošinājuma sistēmas, kas papildinātas ar papildu sociālā nodrošinājuma sistēmām;(3) tā kā tiesību akti, ko Padome jau pieņēmusi nolūkā aizsargāt to darba ņēmēju, kas pārvietojas Kopienā, un arī viņu ģimenes locekļu sociālā nodrošinājuma tiesības, proti,Padomes Regula (EEK) Nr. 1408/71 (1971. gada 14. jūnijs) par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā4 un Padomes Regula (EEK) Nr. 574/72 (1972. gada 21. marts), ar kuru nosaka izpildes kārtību Regulai (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā5, attiecas tikai uz tām pensiju sistēmām, kas noteiktas ar likumu; tā kā koordinācijas sistēma, kas paredzēta šajās regulās, neietver papildu pensiju sistēmas, izņemot tās, uz kurām attiecas termins "tiesību akti", kā definēts Regulas (EEK) Nr. 1408/71 1. panta j) punkta pirmajā daļā, vai arī tās, par kurām dalībvalsts sniedz paziņojumu saskaņā ar minēto pantu;(4) tā kā Padomei ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz piemērotākajiem līdzekļiem Līguma 51. panta mērķa sasniegšanai; un tā kā koordinācijas sistēma, ko paredz Regulas (EEK) Nr. 1408/71 un (EEK) Nr. 547/72, un jo īpaši uzkrāšanas noteikumi, nav piemērota papildu pensijas sistēmām, izņemot tās, uz kurām attiecas termins "tiesību akti", kā definēts Regulas (EEK) Nr. 1408/71 1. panta j) punkta pirmajā daļa, vai arī tās sistēmas, par kurām dalībvalsts sniedz paziņojumu saskaņā ar minēto pantu, un tādēļ uz tām jāattiecina īpaši pasākumi, no kuriem pirmais ir šī direktīva, lai ņemtu vērā to īpašo raksturu un iezīmes, kā arī šādu sistēmu atšķirības gan vienā dalībvalstī, gan starp dalībvalstīm kopumā;(5) tā kā ne uz vienu pensiju vai pabalstu vienlaikus nevar attiecināt šo direktīvu un Regulas (EEK) Nr. 1408/71 un (EEK) Nr. 547/72, un līdz ar to ne uz vienu papildu pensijas sistēmu, uz ko attiecas šīs regulas, ja dalībvalsts šajā sakarā sniegusi paziņojumu saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 1408/71 1. panta j) punktu, nevar attiecināt šīs direktīvas noteikumus;(6) tā kā Padome Ieteikumā 92/442/EEK (1992. gada 27. jūlijs) par sociālās aizsardzības mērķu un politiku saplūšanu6 ieteica, ka dalībvalstīm vajadzētu "sekmēt, ja nepieciešams, izmaiņas nosacījumos, kas reglamentē pensiju un jo īpaši papildu pensijas iegūšanas tiesības, nolūkā novērst šķēršļus darbinieku mobilitātei";(7) tā kā šo mērķi var sasniegt, ja darba ņēmējiem, kuri pārceļas vai kuru darba vietu pārvieto no vienas dalībvalsts uz otru, garantē tādus pašus nosacījumus attiecībā uz viņu papildu pensijas tiesību aizsardzību kā tiem darba ņēmējiem, kuri paliek uz vietas vai kuru darba vieta mainās, bet paliek tajā pašā dalībvalstī;(8) tā kā personu pārvietošanās brīvība, kas ir viena no Līgumā ietvertajām pamattiesībām, neaprobežojas tikai ar darbiniekiem, bet attiecas arī uz pašnodarbinātām personām;(9) tā kā Līgums neparedz citas pilnvaras, lai veiktu atbilstīgus pasākumus pašnodarbināto personu sociālā nodrošinājuma jomā, kā tikai tās, kas paredzētas 235. pantā;(10) tā kā, lai efektīvi īstenotu brīvas pārvietošanās tiesības, darba ņēmējiem un citiem, kam ir tādas tiesības, būtu jāpiešķir noteiktas garantijas par līdzīgu attieksmi pret viņu likumīgajām pensijas tiesībām saskaņā ar papildu pensiju sistēmām;(11) tā kā dalībvalstīm būtu jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka pabalstus saskaņā ar papildu pensiju sistēmām izmaksā šo sistēmu dalībniekiem un bijušajiem dalībniekiem, kā arī citiem, kam uz to ir tiesības saskaņā ar šādām sistēmām, visās dalībvalstīs, jo visi ierobežojumi brīvai maksājumu un kapitāla apritei ir aizliegti saskaņā ar Līguma 73.b pantu;(12) tā kā, lai atvieglotu brīvas pārvietošanās tiesību īstenošanu, valsts noteikumi, ja nepieciešams, būtu saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 1408/71 II sadaļu jākoriģē tā, lai darba ņēmēji, kas pārcelti uz citu dalībvalsti, vai arī kāds viņu vārdā varētu turpināt maksājumus papildu pensijas sistēmām, kas pastāv dalībvalstī, kurā viņi dzīvojuši pirms tam;(13) tā kā Līgums šajā sakarā prasa ne tikai novērst jebkādu dalībvalstu darba ņēmēju diskrimināciju pilsonības dēļ, bet arī atcelt visus pasākumus, kas varētu šiem darba ņēmējiem traucēt vai padarīt mazāk pievilcīgu Līguma garantēto pamatbrīvību īstenošanu, kā to secīgos spriedumos interpretējusi Eiropas Kopienu Tiesa;(14) tā kā darba ņēmējus, kas īsteno savas brīvas pārvietošanās tiesības, darba devējiem, pilnvarotajiem vai citiem, kas ir atbildīgi par papildu pensijas sistēmu pārvaldīšanu, vajadzētu pienācīgi informēt, jo īpaši par viņiem pieejamām izvēles iespējām un alternatīvām;(15) tā kā šī direktīva neierobežo dalībvalstu likumus, kas attiecas uz kolektīvu rīcību, lai aizstāvētu arodu un profesiju intereses;(16) tā kā papildu sociālā nodrošinājuma sistēmas ir ļoti atšķirīgas, Kopienai vajadzētu vienīgi noteikt mērķu vispārējo satvaru, un šim nolūkam atbilstīgs juridiskais instruments ir direktīva;(17) tā kā, ievērojot subsidiaritātes un proporcionalitātes principus, kas izklāstīti Līguma 3.b pantā, dalībvalstis nevar pietiekamā mērā sasniegt šīs direktīvas mērķus, un šā iemesla dēļ Kopiena tos var sasniegt labāk; tā kā šī direktīva nepārsniedz to, kas vajadzīgs, lai šos mērķus sasniegtu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.I NODAĻAMĒRĶI UN DARBĪBAS JOMA1. pantsŠīs direktīvas mērķis ir aizsargāt to papildu pensijas sistēmu dalībnieku tiesības, kas pārceļas no vienas dalībvalsts uz otru, tādā veidā sekmējot šķēršļu likvidēšanu, lai darbinieki un pašnodarbinātas personas varētu brīvi pārvietoties Kopienā. Šāda aizsardzība attiecas uz pensijas tiesībām gan saskaņā ar brīvprātīgajām, gan obligātajām papildu pensijas sistēmām, izņemot tās, uz kurām attiecas Regula (EEK) Nr. 1408/71.2. pantsŠo direktīvu piemēro attiecībā uz papildu pensijas sistēmu dalībniekiem un citiem, kas var uz to pretendēt saskaņā ar šīm sistēmām un kas ir ieguvuši vai cenšas iegūt tiesības vienā vai vairākās dalībvalstīs.II NODAĻADEFINĪCIJAS2. pantsŠajā direktīvā:a) "papildu pensija" ir vecuma pensijas un, ja to paredz papildu pensijas sistēma, kas izveidota saskaņā ar valsts tiesību aktiem un praksi, invaliditātes un apgādnieka zaudējuma pabalsti, kas paredzēti, lai papildinātu vai aizstātu tās pensijas vai pabalstus, ko šiem pašiem cilvēkiem nodrošina ar likumu noteiktās sociālā nodrošinājuma sistēmas;b) "papildu pensijas sistēma" ir jebkura arodnodrošinājuma sistēma, kas izveidota saskaņā ar valsts tiesību aktiem un praksi, piemēram, kolektīvie apdrošināšanas līgumi vai arī paaudžu solidaritātes sistēma, par ko vienojušās viena vai vairākas nozares vai sektori, fondētās pensiju sistēmas vai no uzņēmuma līdzekļiem garantētas pensijas, vai jebkuri kolektīvi vai citi salīdzināmi pasākumi, kas paredzēti, lai nodrošinātu papildu pensiju darbiniekiem vai pašnodarbinātām personām;c) "tiesības uz pensiju" ir visi pabalsti, ko sistēmas dalībnieki un citi, kas var uz to pretendēt, ir tiesīgi saņemt saskaņā ar papildu pensijas sistēmu noteikumiem un vajadzības gadījumā arī saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem;d) "likumīgās pensijas tiesības " ir visas tiesības uz pabalstiem, ko iegūst pēc tam, kad izpildīti papildu pensijas sistēmu nosacījumi un vajadzības gadījumā saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem;e) "norīkots darba ņēmējs" ir persona, kas norīkota darbā citā dalībvalstī un uz ko saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 1408/71 II sadaļu turpina attiekties izcelsmes dalībvalsts likumi, un "norīkošana" ir attiecīgi jāskaidro;f) "iemaksa " ir jebkurš maksājums, ko iemaksā vai uzskata par iemaksātu papildu pensijas sistēmā.III NODAĻAPASĀKUMI PAPILDU PENSIJAS TIESĪBU SAGLABĀŠANAIDARBA ŅĒMĒJIEM, KAS PĀRVIETOJAS KOPIENĀ4. pantsVienlīdzīga attieksme pensijas tiesību saglabāšanāDalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka papildu pensijas sistēmas dalībniekiem, par kuriem vairs netiek veiktas iemaksas šajā sistēmā sakarā ar to, ka viņi ir pārcēlušies no vienas dalībvalsts uz otru, likumīgās pensijas tiesības saglabātos tādā pašā mērā kā dalībniekiem, par kuriem vairs netiek veiktas iemaksas, bet kas paliek tajā pašā dalībvalstī. Šo pantu piemēro arī attiecībā uz citām personām, kas var uz to pretendēt saskaņā ar attiecīgās papildu pensijas sistēmas noteikumiem.5. pantsPārrobežu maksājumiDalībvalstis nodrošina, ka par papildu pensijas sistēmu dalībniekiem, kā arī par citiem, kas var uz to pretendēt saskaņā ar šādām sistēmām, var veikt maksājumus citās dalībvalstīs, kas pienākas par visiem pabalstiem šajā sistēmā bez jebkādiem nodokļiem un darījumu maksām, ko varētu piemērot.6. pantsIemaksas papildu pensijas sistēmās, ko veic paši norīkotie darba ņēmēji vai kas tiek veiktas viņu vārdā1. Dalībvalstis veic tādus pasākumus, kas vajadzīgi, lai dotu iespēju izdarīt iemaksas papildu pensijas sistēmā, kas pastāv kādā dalībvalstī, pašam norīkotajam darba ņēmējam vai kādam citam viņa vārdā, ja viņš ir šādas sistēmas dalībnieks laikā, kad viņš vai viņa ir norīkoti darbā uz citu dalībvalsti.2. Ja, ievērojot 1. punktu, iemaksas turpina izdarīt vienas dalībvalsts papildu pensijas sistēmā, norīkoto darba ņēmēju un vajadzības gadījumā viņa darba devēju atbrīvo no jebkura pienākuma izdarīt iemaksas kādas citas dalībvalsts pensijas sistēmā.7. pantsInformācija sistēmas dalībniekiemDalībvalstis veic pasākumus, lai nodrošinātu, ka darba devēji, pilnvarotie vai citi, kas atbildīgi par papildu pensijas sistēmu pārvaldīšanu, sniedz sistēmas dalībniekiem gadījumos, kad viņi pārceļas uz citu dalībvalsti, pietiekamu informāciju par jautājumiem, kas attiecas uz viņu pensijas tiesībām un izvēles iespējām, kas viņiem saskaņā ar šo sistēmu ir pieejamas. Šāda informācija vismaz atbilst informācijai, ko sniedz tiem sistēmas dalībniekiem, par kuriem pārtraukts izdarīt iemaksas sistēmā, bet kas palikuši tajā pašā dalībvalstī.IV NODAĻANOBEIGUMA NOTEIKUMI8. pantsDalībvalstis var paredzēt, ka 6. panta noteikumus piemēro tikai attiecībā uz tām darbinieku norīkošanām, kas notiek 2001. gada 25. jūlijā vai pēc tam.9. pantsDalībvalstis ievieš savas valsts tiesību sistēmā tādus pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai dotu iespēju cilvēkiem, kuri uzskata, ka viņu tiesības ir aizskartas sakarā ar to, ka nav piemēroti šīs direktīvas noteikumi, pēc iespējamās griešanās pie citām kompetentām iestādēm iesniegt savu prasību tiesā.10. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības ne vēlāk kā 36 mēnešu laikā pēc tās spēkā stāšanās dienas, vai tās nodrošina, ka vēlākais līdz minētā termiņa beigām darba devēji un darba ņēmēji ievieš vajadzīgos noteikumus, savstarpēji vienojoties. Dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai jebkurā laikā varētu garantēt rezultātus, ko prasa šī direktīva. Dalībvalstis tūlīt par to informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem šos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarīt šādas atsauces.Dalībvalstis informē Komisiju par savas valsts iestādēm, ar kurām jāsazinās par šīs direktīvas piemērošanu.2. Ne vēlāk kā līdz 2002. gada 25. janvārim dalībvalstis dara Komisija zināmus to savas valsts tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. Pamatojoties uz dalībvalstu sniegto informāciju, Komisija sešu gadu laikā no šīs direktīvas stāšanās spēkā sniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam, Padomei un Ekonomikas un sociālo lietu komitejai.Ziņojumā iztirzā šīs direktīvas piemērošanu un vajadzības gadījumā ierosina grozījumus, kas var izrādīties vajadzīgi.11. pantsŠī direktīva stājas spēkā tās publicēšanas dienā Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.12. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1998. gada 29. jūnijāPadomes vārdāpriekšsēdētājsR. COOK1 OV C 5, 9.1.1998., 4. lpp.2 OV C 152, 18.5.1998.3 OV C 157, 25.5.1998., 26. lpp.4 OV L 149, 5.7.1971., 2. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1223/98 (OV L 168, 13.6.1998., 1. lpp.).5 OV L 74, 27.3.1972., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1223/98 (OV L 168, 13.6.1998., 1. lpp.).6 OV L 245, 26.8.1992., 49. lpp.