title: Eiropas Parlamenta un padomes Direktīva 2003/98/EK (2003. gada 17. novembris) par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32003L0098

Oficiālais Vēstnesis L 345 , 31/12/2003 Lpp. 0090 - 0096

		Eiropas Parlamenta un padomes Direktīva 2003/98/EK(2003. gada 17. novembris)par valsts sektora informācijas atkalizmantošanuEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši 95. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu [3],saskaņā ar Līguma [4] 251. pantā norādīto procedūru,tā kā:(1) Līgums paredz izveidot iekšējo tirgu un sistēmu, kas nodrošina neizkropļotu konkurenci iekšējā tirgū. Dalībvalstu noteikumu un prakses saskaņošana valsts sektora informācijas atkalizmantošanas jomā dod ieguldījumu šo mērķu sasniegšanā.(2) Virzība uz informācijas un zināšanu sabiedrības izveidi ietekmē ikviena Kopienas iedzīvotāja dzīvi, cita starpā, ļaujot tiem rast jaunus veidus, kā piekļūt zināšanām un iegūt tās.(3) Digitālajam saturam ir nozīmīga loma šajā attīstībā. Satura radīšana izraisījusi strauju jaunu darba vietu radīšanu pēdējo gadu laikā, un šī tendence aizvien turpinās. Lielākā daļā no šīm darba vietām ir nelielos, jaunos uzņēmumos.(4) Valsts sektors savāc, izgatavo, reproducē un izplata visdažādākā veida informāciju daudzās darbības jomās, piemēram, sociālā, saimnieciskā, ģeogrāfiskā, meteoroloģiskā, tūrisma, uzņēmējdarbības, patentu un izglītojošas informācijas jomā.(5) Viens no iekšējā tirgus izveides galvenajiem mērķiem ir radīt apstākļus, kas veicinātu Kopienas mēroga pakalpojumu attīstību. Valsts sektora informācija ir nozīmīgs digitālā satura produktu un pakalpojumu sākotnējais materiāls, un, līdz ar bezvadu satura pakalpojumu attīstību, tā kļūs par vēl nozīmīgāku satura resursu. Šajā ziņā būtisks būs arī plašs ģeogrāfiskais pārrobežu pārklājums. Plašākām valsts sektora informācijas atkalizmantošanas iespējām cita starpā jāļauj Eiropas uzņēmumiem likt lietā šīs informācijas potenciālu un dot ieguldījumu saimnieciskajā izaugsmē un jaunu darba vietu radīšanā.(6) Dalībvalstu noteikumi un prakse attiecībā uz valsts sektora informācijas resursu izmantošanu ievērojami atšķiras, kas rada barjeras šo būtisko dokumentāro resursu saimnieciskā potenciāla pilnīgai īstenošanai. Parastā valsts sektora iestāžu prakse valsts sektora informācijas izmantošanā attīstījusies ļoti atšķirīgi. Tas jāņem vērā. Tādēļ jāveic valsts sektora dokumentu atkalizmantošanas valstu noteikumu un prakses minimālā saskaņošana gadījumos, kad atšķirības valstu noteikumos un praksē vai arī neskaidrība tajos traucē iekšējā tirgus vienmērīgu darbību un pienācīgu informācijas sabiedrības attīstību Kopienā.(7) Turklāt, neveicot minimālo saskaņošanu Kopienas līmenī, valsts līmeņa likumdošanas darbības, kas jau uzsāktas vairākās dalībvalstīs, lai risinātu tehnoloģiskas problēmas, varētu radīt vēl būtiskākas atšķirības. Turpinoties informācijas sabiedrības attīstībai, kas jau tagad ievērojami paplašinājusi informācijas pārrobežu izmantošanu, minēto juridisko atšķirību un nenoteiktības ietekme palielināsies.(8) Nepieciešams vispārējs ietvars nosacījumiem, kas reglamentē valsts sektora dokumentu atkalizmantošanu, lai nodrošinātu godīgus, samērīgus un nediskriminējošus nosacījumus šādas informācijas atkalizmantošanai. Valsts sektora iestādes savāc, izgatavo, reproducē un izplata dokumentos, lai veiktu to publiskos uzdevumus. Šādu dokumentu izmantošana citiem nolūkiem ir atkalizmantošana. Dalībvalstu politika var pārsniegt minimālos standartus, ko izveido ar šo direktīvu, tādējādi atļaujot plašāku atkalizmantošanu.(9) Šī direktīva neparedz pienākumu atļaut atkalizmantot dokumentus. Lēmumu atļaut vai neatļaut atkalizmantošanu pieņem attiecīgās dalībvalstis vai valsts sektora iestādes. Šī direktīva jāpiemēro dokumentiem, kas tiek darīti pieejami atkalizmantošanai, ja valsts sektora iestādes licencē, pārdod, izplata, apmaina vai izsniedz informāciju. Lai izvairītos no šķērssubsidēšanas, atkalizmantošanai jāietver dokumentu turpmāka izmantošana pašas iestādes ietvaros darbībām, kuras neietilpst tās publiskajos uzdevumos. Darbības, kas neietilpst publiskajos uzdevumos, parasti ietver tādu dokumentu sagādāšanu, kas tiek izgatavoti un par kuriem tiek ņemta samaksa vienīgi ar komerciālu pamatojumu un konkurējot ar citiem tirgus dalībniekiem. Ar "dokumenta" definīciju nav paredzēts aptvert datorprogrammas. Direktīva balstās uz dalībvalstīs esošajiem pieejas režīmiem un nemaina valstu noteikumus par pieeju dokumentiem. Tā neattiecas uz gadījumiem, kad pilsoņi vai uzņēmumi saskaņā ar attiecīgo pieejas režīmu var iegūt dokumentu vienīgi tad, ja tie var pierādīt īpašas intereses esamību. Ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantu (tiesības uz labu pārvaldību) un 42. pantu Kopienas līmenī atzīts, ka ikvienam Savienības pilsonim un ikvienai fiziskai personai, kas dzīvo dalībvalstī, vai juridiskai personai, kam dalībvalstī ir oficiālā adrese, ir tiesības uz pieeju Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem. Valsts sektora iestādes jāmudina darīt pieejamus atkalizmantošanai to rīcībā esošos dokumentus. Valsts sektora iestādēm ir jāveicina un jāmudina dokumentu, tostarp normatīvā un administratīvā rakstura oficiālo dokumentu atkalizmantošana gadījumos, kad valsts sektora iestādēm ir tiesības atļaut to atkalizmantošanu.(10) "Valsts sektora iestādes" un "publisko tiesību subjekta" definīcijas ņemtas no valsts iepirkuma direktīvām (92/50/EEK [5], 93/36/EEK [6] un 93/37/EEK [7] un 98/4/EK [8]. Šīs definīcijas neaptver publiskus uzņēmumus.(11) Šī direktīva nosaka termina "dokuments" vispārēju definīciju saskaņā ar attīstības gaitu informācijas sabiedrībā. Tā aptver jebkādu aktu, faktu vai informācijas un jebkādu šādu aktu, faktu vai informācijas salikumu atveidojumu neatkarīgi no līdzekļiem (rakstīti uz papīra, saglabāti elektroniskā formātā vai arī kā skaņas, attēla vai audiovizuāli ieraksti), kuri ir valsts sektora iestāžu rīcībā. Valsts sektora iestādes rīcībā esošs dokuments ir dokuments, kuru valsts sektora iestādei ir tiesības atļaut atkalizmantot.(12) Termiņam, lai sniegtu atbildi uz atkalizmantošanas pieprasījumu, jābūt pieņemamam un jāatbilst līdzvērtīgam termiņam, kāds noteikts dokumentu pieejas pieprasījumiem saskaņā ar attiecīgiem pieejas režīmiem. Pieņemami termiņi visā Savienībā veicinās jaunu apkopotu informācijas produktu un pakalpojumu radīšanu Eiropas līmenī. Ja uz atkalizmantošanas pieprasījumu sniegta labvēlīga atbilde, valsts sektora iestādēm jādara dokumenti pieejami tādā termiņā, kas ļauj pilnībā izmantot to saimniecisko potenciālu. Tas ir jo īpaši svarīgi attiecībā uz dinamisku saturu (piemēram, satiksmes datiem), kura saimnieciskā vērtība atkarīga no informācijas tūlītējas pieejamības un regulāras atjaunināšanas. Ja ir jāizmanto licence, dokumentu laicīga pieejamība var būt paredzēta licences noteikumos.(13) Atkalizmantošanas iespējas var uzlabot, ierobežojot nepieciešamību digitalizēt papīra formā esošus dokumentus vai apstrādāt ciparu datnes, lai padarītu tos savstarpēji savietojamus. Tādēļ valsts sektora iestādēm, kad vien iespējams un ja tas ir lietderīgi, jādara dokumenti pieejami jebkādā iepriekš esošā formātā vai valodā, izmantojot elektroniskos saziņas līdzekļus. Valsts sektora iestādēm labvēlīgi jāuzlūko pieprasījumi izsniegt izrakstus no esošiem dokumentiem, ja šāda pieprasījuma izpildei nepieciešams veikt vienīgi vienkāršu darbību. Tomēr valsts sektora iestādēm nav jābūt pienākumam izsniegt izrakstu no dokumenta, ja tas saistīts ar nesamērīgiem pūliņiem. Lai veicinātu atkalizmantošanu, valsts sektora iestādēm jādara to dokumenti pieejami tādā formātā, kas, cik vien iespējams un ciktāl tas ir lietderīgi, nav atkarīgs no īpašas programmatūras izmantošanas. Cik iespējams un ja tas ir lietderīgi, valsts sektora iestādēm jāņem vērā iespējas personām ar invaliditāti atkalizmantot dokumentus un iespēja atkalizmantot dokumentus šo personu labā.(14) Ja tiek maksātas maksas, kopējie ieņēmumi nedrīkst pārsniegt kopējās dokumentu savākšanas, izgatavošanas, reproducēšanas un izplatīšanas izmaksas kopā ar pamatotu ienākumu no ieguldījumiem, attiecīgos gadījumos pienācīgi ņemot vērā valsts sektora iestādes pašfinansēšanās prasības. Izgatavošana ietver radīšanu un salīdzināšanu ar oriģinālu, un izplatīšana var ietvert arī lietotāju atbalstu. Attiecīgās valsts sektora iestādes izmaksu segšana kopā ar pamatotu ienākumu no ieguldījumiem saskaņā ar piemērojamiem grāmatvedības principiem un attiecīgo izmaksu aprēķināšanas metodi veido maksu augšējo robežu, jo nedrīkst pieļaut nesamērīgas cenas. Šajā direktīvā noteiktā maksu augšējā robeža neskar dalībvalstu vai valsts sektora iestāžu tiesības piemērot zemākas maksas vai nemaz neprasīt maksu, un dalībvalstīm jāmudina valsts sektora iestādēm darīt dokumentus pieejamus par maksām, kas nepārsniedz dokumentu reproducēšanas un izplatīšanas robežizmaksas.(15) Valsts sektora dokumentu atkalizmantošanas nosacījumu skaidrības un publiskas pieejamības nodrošināšana ir priekšnoteikums Kopienas mēroga informācijas tirgus attīstībai. Tādēļ visi piemērojamie dokumentu atkalizmantošanas nosacījumi ir jādara skaidri zināmi iespējamajiem atkalizmantotājiem. Dalībvalstīm attiecīgos gadījumos jāveicina tiešsaistē pieejamu indeksu radīšana par pieejamajiem dokumentiem, lai veicinātu un nodrošinātu atkalizmantotāju pieprasījumus. Dokumentu atkalizmantošanas pieteikumu iesniedzējus jāinformē par pieejamiem pārsūdzēšanas līdzekļiem attiecībā uz tos skarošiem lēmumiem vai praksi. Tas būs jo īpaši nozīmīgi MVU, kas var nepārzināt mijiedarbību ar citu dalībvalstu valsts sektora iestādēm un atbilstošos pārsūdzēšanas līdzekļus.(16) Darīt zināmus atklātībai visus valsts sektora rīcībā esošos vispārēji pieejamos dokumentus ne vien par politiku, bet arī par tieslietām un pārvaldību, ir pamatlīdzeklis, kā īstenot tiesības saņemt zināšanas, kas ir demokrātijas pamatprincips. Šis mērķis jāpiemēro visu līmeņu iestādēm – pašvaldības, valsts vai starptautiskām.(17) Dažos gadījumos dokumentu atkalizmantošana notiks, nevienojoties par licenci. Citos gadījumos tiks izsniegta licence, kas paredz atkalizmantošanas nosacījumus licenciātam, nosakot tādus jautājumus kā atbildība, dokumentu pienācīga izmantošana, neizmainīšanas garantēšana un avota apliecinājums. Ja valsts sektora iestādes licencē dokumentus atkalizmantošanai, licences nosacījumiem jābūt godīgiem un pārredzamiem. Šajā ziņā nozīmīga loma var būt arī tiešsaistē pieejamām standarta licencēm. Tādēļ dalībvalstīm jānodrošina standarta licenču pieejamība.(18) Ja kompetentā iestāde izlemj noteiktus dokumentus turpmāk vairs nedarīt pieejamus atkalizmantošanai vai turpmāk vairs neatjaunināt šādus dokumentus, tai cik ātri vien iespējams jādara šie lēmumi zināmi atklātībai, kad vien iespējams par to paziņojot ar elektroniskiem saziņas līdzekļiem.(19) Atkalizmantošanas nosacījumiem jābūt nediskriminējošiem attiecībā uz salīdzināmām atkalizmantošanas kategorijām. Tas nedrīkst novērst, piemēram, informācijas apmaiņu bez maksas starp valsts sektora iestādēm to publisko uzdevumu izpildei, kamēr no citām personām tiek prasīta maksa par to pašu dokumentu atkalizmantošanu. Tas arī nedrīkst novērst diferencētas tarifikācijas politikas pieņemšanu attiecībā uz komerciālu un nekomerciālu atkalizmantošanu.(20) Valsts sektora iestādēm, izstrādājot dokumentu atkalizmantošanas principus, jāievēro konkurences noteikumi, ciktāl iespējams izvairoties no ekskluzīviem nolīgumiem starp pašām šīm iestādēm un privātiem partneriem. Tomēr dažkārt var būt nepieciešamas ekskluzīvas tiesības uz konkrētu valsts sektora dokumentu atkalizmantošanu, lai sniegtu pakalpojumu, kas būtisks vispārējām ekonomiskām interesēm. Tas var būt gadījumā, ja neviens komerciāls izdevējs nav gatavs publicēt informāciju, ja tam netiek piešķirtas šādas ekskluzīvas tiesības.(21) Šī direktīva jāīsteno un jāpiemēro, pilnībā ievērojot principus, kas attiecas uz personas datu aizsardzību saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti [9].(22) Šī direktīva neskar trešo peronu intelektuālā īpašuma tiesības. Lai izvairītos no šaubām, termins "intelektuālā īpašuma tiesības" attiecas vienīgi uz autortiesībām un blakus tiesībām (ieskaitot sui generis aizsardzības formas). Šo direktīvu nepiemēro dokumentiem, uz kuriem attiecas rūpnieciskā īpašuma tiesības, piemēram, patentiem, reģistrētiem dizainparaugiem un preču zīmēm. Šī direktīva neskar valsts sektora iestāžu rūpnieciskā īpašuma tiesību pastāvēšanu vai īpašuma tiesības uz tām, un tā arī neierobežo šo tiesību izmantošanu jebkādā veidā, kas sniedzas ārpus šīs direktīvas noteiktām robežām. Ar šo direktīvu noteiktos pienākumus piemēro vienīgi tiktāl, cik tie savietojami ar starptautiskiem nolīgumiem par rūpnieciskā īpašuma tiesību aizsardzību, jo īpaši Bernes Konvenciju par literāro un mākslas darbu aizsardzību (Bernes Konvencija) un Līgumu par intelektuālā īpašuma tiesībām, kas saistītas ar tirdzniecību (TRIPS līgums). Tomēr valsts sektora iestādēm jāizmanto to autortiesības tādā veidā, kas nodrošina atkalizmantošanu.(23) Rīki, kas palīdz potenciālajiem atkalizmantotājiem atrast dokumentus, kuri pieejami atkalizmantošanai, un atkalizmantošanas nosacījumi var būtiski nodrošināt valsts sektora dokumentu pārrobežu izmantošanu. Tādēļ dalībvalstīm jānodrošina, ka darbojas praktiskas metodes, kas palīdz atkalizmantotājiem meklēt dokumentus, kuri pieejami atkalizmantošanai. Šādas praktiskas metodes ir, piemēram, galveno dokumentu (dokumenti, kuri tiek plaši atkalizmantoti vai par kuriem ir iespējams, ka tie tiks plaši atkalizmantoti) līdzekļu saraksti, kam vajadzētu būt pieejamiem tiešsaistē, un portāla vietnes, kam ir saites ar decentralizētiem līdzekļu sarakstiem.(24) Šī direktīva neskar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā [10] un Eiropas parlamenta un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 96/9/EK (1996. gada 11. marts) par datubāzu tiesisko aizsardzību [11]. Tā paredz nosacījumus, saskaņā ar kuriem valsts sektora iestādes var izmantot savas intelektuālā īpašuma tiesības iekšējā informācijas tirgū, atļaujot atkalizmantot dokumentus.(25) Tā kā piedāvātās rīcības mērķus, proti, nodrošināt Kopienas mēroga informācijas produktu un pakalpojumu radīšanu uz valsts sektora dokumentu pamata, lai veicinātu, ka privāti uzņēmumi veic efektīvu pārrobežu valsts sektora dokumentu izmantošanu nolūkā radīt informācijas produktus un pakalpojumus ar pievienotu vērtību, kā arī ierobežot konkurences traucējumus Kopienas tirgū, nevar pietiekami sekmīgi sasniegt dalībvalstu spēkiem un tādēļ, paturot prātā būtisko Kopienas mērogu un minēto darbību ietekmi, šos mērķus labāk iespējams sasniegt Kopienas mērogā, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā izklāstīto proporcionalitātes principu šī direktīva neparedz neko tādu, kas nebūtu samērīgs ar to, kas nepieciešams minēto mērķu sasniegšanai. Ar šo direktīvu jāpanāk minimālā saskaņošana, tādējādi izvairoties no turpmākām atšķirībām dalībvalstu starpā attiecībā uz valsts sektora dokumentu atkalizmantošanu,IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.I NODAĻAVISPĀRĪGIE NOTEIKUMI1. pantsPriekšmets un darbības joma1. Šī direktīva izveido minimālo noteikumu kopumu, kas reglamentē dalībvalstu valsts sektora iestāžu rīcībā esošu dokumentu atkalizmantošanu un praktiskus līdzekļus atkalizmantošanas veicināšanai.2. Šī direktīva neattiecas uz:a) dokumentiem, kuru sagādāšana ir darbība, kas neietilpst attiecīgo valsts sektora iestāžu publiskā uzdevuma jomā, kā tas noteikts ar dalībvalsts tiesību aktiem vai citiem saistošiem noteikumiem, vai, ja šādu noteikumu nav, tad – kā tas noteikts saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts parasto administratīvo praksi;b) dokumentiem, uz kuriem trešām personām ir intelektuālā īpašuma tiesības;c) dokumentiem, kas izslēgti no pieejamības atbilstīgi dalībvalstīs pastāvošiem pieejas režīmiem, tostarp pamatojoties uz:- valsts drošības aizsardzību (t.i. valsts drošību), aizsardzību vai sabiedrības drošību,- statistikas vai komerciālu konfidencialitāti;d) dokumentiem, kuri ir valsts raidsabiedrību un to meitas uzņēmumu rīcībā, kā arī citu struktūru vai to meitas uzņēmumu rīcībā, lai veiktu valsts apraides sabiedrības uzdevumu;e) dokumentiem, kuri ir izglītības un pētniecības iestāžu, piemēram skolu, universitāšu, arhīvu, bibliotēku un izpētes iestāžu, tostarp attiecīgos gadījumos tādu organizāciju, kas izveidotas, lai nodotu izpētes rezultātus, rīcībā;f) dokumentiem, kuri ir kultūras iestāžu, piemēram, muzeju, bibliotēku, arhīvu, orķestru, operu, baletu un teātru, rīcībā.3. Šī direktīva veidota uz dalībvalstīs esošo pieejas režīmu pamata un neskar tos. Šo direktīvu nepiemēro gadījumos, kad pilsoņiem vai uzņēmumiem, lai saņemtu pieeju dokumentiem, saskaņā ar pieejas režīmiem jāpierāda īpašas intereses esamība.4. Šī direktīva nemaina un nekādā veidā neskar personu aizsardzības līmeni attiecībā uz personas datu apstrādi saskaņā ar Kopienas un valstu tiesību aktu noteikumiem, un jo īpaši tā neizmaina pienākumus un tiesības, kādi noteikti ar Direktīvu 95/46/EK.5. Pienākumus, kas noteikti ar šo direktīvu, piemēro, ciktāl tie savietojami ar starptautiskiem nolīgumiem par intelektuālā īpašuma tiesību aizsardzību, jo īpaši Bernes konvenciju un TRIPS līgumu.2. pantsDefinīcijasŠajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:1. "valsts sektora iestāde" ir valsts, reģionāla vai pašvaldības iestāde, publisko tiesību subjekti un apvienības, ko izveidojusi viena vai vairākas šādas iestādes vai arī viens vai vairāki šādi publisko tiesību subjekti;2. "publisko tiesību subjekts" ir jebkura struktūra:a) kas nodibināta ar konkrētu mērķi apmierināt vispārējas vajadzības un neveic rūpnieciskas vai komerciālas darbības; unb) kas ir juridiskas persona; unc) ko galvenokārt finansē valsts vai arī reģionālas vai pašvaldības iestādes, vai citi publisko tiesību subjekti; vai ko šie subjekti pārrauga; vai kuru vadībā, pārvaldē vai uzraudzības struktūrā vairāk nekā pusi locekļu ieceļ valsts, reģionālas vai pašvaldības iestādes vai citi publisko tiesību subjekti;3. "dokuments" ir:a) jebkurš saturs uz jebkura nesēja (rakstīts uz papīra vai saglabāts elektroniskā veidā vai arī kā skaņas, attēla vai audiovizuāls ieraksts);b) šāda satura jebkāda daļa;4. "atkalizmantošana" ir valsts sektora iestāžu rīcībā esošo dokumentu izmantošana, ko veic fiziskas vai juridiskas personas komerciāliem vai nekomerciāliem mērķiem, kas nav sākotnējs mērķis, kuram dokuments tika izgatavots, pildot publisko uzdevumu. Dokumentu apmaiņa starp valsts sektora iestādēm, kas tiek veikta, vienīgi pildot to publiskos uzdevumus, nav atkalizmantošana;5. "personas dati" ir dati, kā tie definēti Direktīvas 95/46/EK 2. panta a) apakšpunktā.3. pantsVispārīgs principsJa ir atļauts atkalizmantot valsts sektora iestāžu rīcībā esošos dokumentus, dalībvalstis nodrošina, ka dokumenti ir atkalizmantojami komerciāliem vai nekomerciāliem mērķiem saskaņā ar III un IV nodaļā izklāstītajiem nosacījumiem. Ja iespējams, dokumentus dara pieejamus, izmantojot elektroniskos saziņas līdzekļus.II NODAĻAATKALIZMANTOŠANAS PIEPRASĪJUMI4. pantsPrasības atkalizmantošanas pieprasījumu apstrādei1. Valsts sektora iestādes, izmantojot elektroniskos saziņas līdzekļus, ja iespējams un tas ir lietderīgi, apstrādā atkalizmantošanas pieprasījumus un dara dokumentus pieejamus pieteikuma iesniedzējam atkalizmantošanai, vai, ja nepieciešama licence, pabeidz licences piedāvājumu pieteikuma iesniedzējam pieņemamā termiņā, kas atbilst termiņiem, kādi noteikti dokumentu pieejas pieprasījumu apstrādei.2. Ja nav noteikti termiņi vai citi noteikumi, kas reglamentē dokumentu laicīgu sniegšanu, valsts sektora iestādes apstrādā pieprasījumus un sagādā dokumentus pieteikuma iesniedzējam atkalizmantošanai vai arī, ja nepieciešama licence, pabeidz licences piedāvājumu pieteikuma iesniedzējam termiņā, kas nepārsniedz 20 darba dienas pēc tā saņemšanas. Plašiem vai sarežģītiem pieprasījumiem šo termiņu var pagarināt par vēl 20 darba dienām. Šādos gadījumos pieteikuma iesniedzējam trīs nedēļas pēc sākotnējā pieprasījuma iesniegšanas paziņo, ka nepieciešams vairāk laika, lai to apstrādātu.3. Nelabvēlīga lēmuma gadījumā valsts sektora iestādes paziņo pieteikuma iesniedzējam atteikuma pamatojumu, pamatojoties uz attiecīgajā dalībvalstī pastāvošā pieejas režīma attiecīgajiem noteikumiem vai arī valsts noteikumiem, kas pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, jo īpaši 1. panta 2. punkta a), b) un c) apakšpunktu vai 3. pantu. Ja nelabvēlīgais lēmums ir pamatots uz 1. panta 2. punkta b) apakšpunktu, valsts sektora iestāde iekļauj norādi uz fizisko vai juridisko personu, kas ir tiesību subjekts, ja tas ir zināms, vai arī licenciāru, no kura publiskā sektora iestāde ieguvusi attiecīgo materiālu.4. Jebkurš nelabvēlīgs lēmums ietver norādi uz pārsūdzēšanas līdzekļiem gadījumā, ja pieteikuma iesniedzējs vēlas pārsūdzēt lēmumu.5. Valsts sektora iestādēm, uz kurām attiecas 1. panta 2. punkta d), e) un f) apakšpunkts, nav jāpilda šī panta prasības.III NODAĻAATKALIZMANTOŠANAS NOSACĪJUMI5. pantsPieejamie formāti1. Valsts sektora iestādes, kad vien iespējams un ja tas ir lietderīgi, izmantojot elektroniskos saziņas līdzekļus, dara dokumentus pieejamus jebkādā iepriekš esošā formātā vai valodā. Tas neietver pienākumu valsts sektora iestādēm radīt vai pielāgot dokumentus, lai izpildītu pieprasījumu, un tas arī neietver pienākumu izsniegt izrakstus no dokumentiem, ja tas būtu saistīts ar nesamērīgiem pūliņiem, kas pārsniedz vienkāršu darbību.2. Pamatojoties uz šo direktīvu, nevar pieprasīt, lai valsts sektora iestādes turpinātu izgatavot noteikta veida dokumentus, lai privātas vai valsts sektora iestādes tos atkalizmantotu.6. pantsTarifikācijas principiJa tiek ņemta samaksa, kopējie ieņēmumi no dokumentu sagādāšanas un atkalizmantošanas atļaušanas nepārsniedz savākšanas, izgatavošanas, reproducēšanas un izplatīšanas izmaksas kopā ar pamatotu ienākumu no ieguldījumiem. Maksām jābūt orientētām uz cenām attiecīgā pārskata periodā un aprēķinātām saskaņā ar grāmatvedības principiem, ko piemēro attiecīgajām valsts sektora iestādēm.7. pantsPārredzamībaJebkurus piemērojamus nosacījumus un standarta maksas par valsts sektora iestāžu rīcībā esošo dokumentu atkalizmantošanu nosaka iepriekš un publicē, izmantojot elektroniskos saziņas līdzekļus, ja tas ir iespējams un ir lietderīgi. Valsts sektora iestāde pēc pieprasījuma norāda pamatu publicēto maksu aprēķiniem. Attiecīgā valsts sektora iestāde arī norāda, kādi faktori tiks ņemti vērā, aprēķinot maksu par netipiskiem gadījumiem. Valsts sektora iestādes nodrošina, ka dokumentu atkalizmantošanas pieteikumu iesniedzējus informē par pieejamiem pārsūdzēšanas līdzekļiem attiecībā uz tos skarošiem lēmumiem vai praksi.8. pantsLicences1. Valsts sektora iestādes var atļaut atkalizmantot dokumentus bez nosacījumiem vai arī var paredzēt nosacījumus, attiecīgos gadījumos izmantojot licenci, kas nosaka attiecīgos jautājumus. Šie nosacījumi neparedz nevajadzīgus ierobežojumus atkalizmantošanas iespējām, un tos neizmanto, lai ierobežotu konkurenci.2. Dalībvalstīs, kur tiek izmantotas licences, dalībvalstis nodrošina, ka valsts sektora iestāžu rīcībā esošo dokumentu atkalizmantošanai ir pieejamas standarta licences ciparu formātā, kuras var pielāgot, lai apmierinātu konkrētus licenču pieteikumus, un kuras var apstrādāt elektroniskā veidā. Dalībvalstis mudina visas valsts sektora iestādes izmantot standarta licences.9. pantsPraktiskas metodesDalībvalstis nodrošina, ka ir pieejamas praktiskas metodes, kas atvieglo atkalizmantošanai pieejamo dokumentu meklēšanu, piemēram, galveno dokumentu līdzekļu saraksti, kuriem, vēlams, vajadzētu būt pieejamiem tiešsaistē, un portālu vietnes, kam ir saites ar decentralizētiem līdzekļu sarakstiem.IV NODAĻANEDISKRIMINĀCIJA UN GODĪGA TIRDZNIECĪBA10. pantsNediskriminācija1. Visi piemērojamie dokumentu atkalizmantošanas nosacījumi ir nediskriminējoši attiecībā uz salīdzināmām atkalizmantošanas kategorijām.2. Ja valsts sektora iestāde atkalizmanto dokumentus kā izejmateriālus savām komerciālām darbībām, kuras neietilpst tās publiskajā uzdevumā, tad dokumentu sagādei šīm darbībām piemēro tādas pašas maksas un nosacījumus kā citiem lietotājiem.11. pantsAizliegums slēgt ekskluzīvas vienošanās1. Dokumentu atkalizmantošana ir pieejama visiem iespējamiem tirgus dalībniekiem, pat ja viens vai vairāki tirgus dalībnieki jau izmanto produktus ar pievienoto vērtību, kuru pamatā ir šie dokumenti. Līgumi vai citas vienošanās starp valsts sektora iestādēm, kuru rīcībā ir dokumenti, un trešām personām, nepiešķir ekskluzīvas tiesības.2. Tomēr, ja nepieciešamas ekskluzīvas tiesības, lai sniegtu pakalpojumus sabiedrības interesēs, šādu tiesību piešķiršanas iemesla pamatotību regulāri pārskata un katrā ziņā to pārskata reizi trijos gados. Ekskluzīvas vienošanās, kuras noslēgtas pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā, ir pārredzamas un tiek darītas zināmas atklātībai.3. Esošās ekskluzīvās vienošanās, kuras atbilst nosacījumiem attiecībā uz 2. punktā paredzēto izņēmumu, tiek izbeigtas, beidzoties termiņam vai jebkurā gadījumā ne vēlāk kā 2008. gada 31. decembrī.V NODAĻANOBEIGUMA NOTEIKUMI12. pantsĪstenošanaDalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2005. gada 1. janvārim izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to tās tūlīt informē Komisiju.Dalībvalstīm pieņemot šos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.13. pantsPārskatīšana1. Komisija pārskata šīs direktīvas piemērošanu līdz 2008. gada 1. jūlijam un paziņo Eiropas Parlamentam un Padomei šīs pārskatīšanas rezultātus līdz ar priekšlikumiem par grozījumiem šajā direktīvā.2. Pārskatīšana jo īpaši pievēršas šīs direktīvas darbības jomai un ietekmei, tostarp pieaugumam valsts sektora dokumentu atkalizmantošanā, kā arī tarifikācijai un normatīvā un administratīvā rakstura oficiālo dokumentu atkalizmantošanai piemēroto principu iedarbībai un turpmākām iespējām uzlabot iekšējā tirgus pienācīgu darbību un Eiropas satura nozares attīstību.14. pantsStāšanās spēkāŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.15. pantsAdresātiŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2003. gada 17. novembrīParlamenta vārdā —priekšsēdētājsP. CoxPadomes vārdā —priekšsēdētājsG. Alemanno[1] OV C 227 E, 24.9.2002., 382. lpp.[2] OV C 85, 8.4.2003., 25. lpp.[3] OV C 73, 26.3.2003., 38. lpp.[4] Eiropas Parlamenta 2003. gada 12. februāra atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts), Padomes 2003. gada 26. maija kopējā nostāja (OV C 159 E, 8.7.2003., 1. lpp.) un Eiropas Parlamenta 2003. gada 25. septembra nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta). Padomes 2003. gada 27. oktobra lēmums.[5] OV L 209, 24.7.1992., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2001/78/EK (OV L 285, 29.10.2001., 1. lpp.).[6] OV L 199, 9.8.1993., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2001/78/EK.[7] OV L 199, 9.8.1993., 54. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2001/78/EK.[8] OV L 101, 1.4.1998., 1. lpp.[9] OV L 281, 23.11.1995., 31. lpp.[10] OV L 167, 22.6.2001., 10. lpp.[11] OV L 77, 27.3.1996., 20. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Direktīva 2006/103/EK ( 2006. gada 20. novembrī ), ar ko pielāgo dažas direktīvas transporta politikas jomā saistībā ar Bulgārijas un Rumānijas pievienošanos

text:
               20.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 363/344

         PADOMES DIREKTĪVA 2006/103/EK
   (2006. gada 20. novembrī),
   ar ko pielāgo dažas direktīvas transporta politikas jomā saistībā ar Bulgārijas un Rumānijas pievienošanos
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā Bulgārijas un Rumānijas Pievienošanās līgumu (1) un jo īpaši tā 4. panta 3. punktu,
   ņemot vērā Bulgārijas un Rumānijas Pievienošanās aktu un jo īpaši tā 56. pantu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   tā kā:

               (1)

               Saskaņā ar Pievienošanās akta 56. pantu, ja iestāžu akti ir spēkā pēc 2007. gada 1. janvāra un tiem ir vajadzīgi pielāgojumi saistībā ar pievienošanos, un vajadzīgie pielāgojumi nav paredzēti Pievienošanās aktā vai tā pielikumos, vajadzīgos tiesību aktus pieņem Padome vai Komisija, ja tā ir pieņēmusi sākotnējo aktu.

               (2)

               Konferences, kurā izstrādāja Pievienošanās līgumu, Nobeiguma aktā ir norādīts, ka Augstās Līgumslēdzējas Puses panāca politisku vienošanos par vairākiem iestāžu pieņemto aktu pielāgojumiem, kas vajadzīgi sakarā ar pievienošanos, un Padome un Komisija ir aicinātas pieņemt šos pielāgojumus pirms pievienošanās, tos vajadzības gadījumā papildinot un atjaunojot, lai ņemtu vērā Savienības tiesību aktu attīstību.

               (3)

               Tādēļ attiecīgi būtu jāgroza Direktīvas 82/714/EEK (2), 91/439/EEK (3), 91/440/EEK (4), 91/672/EEK (5), 92/106/EEK (6), 96/26/EK (7), 1999/37/EK (8), 1999/62/EK (9) un 2003/59/EK (10),

         IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
   1. pants
   Direktīvas 82/714/EEK, 91/439/EEK, 91/440/EEK, 91/672/EEK, 92/106/EEK, 96/26/EK, 1999/37/EK, 1999/62/EK un 2003/59/EK groza, kā noteikts pielikumā.
   2. pants
   1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības vēlākais līdz dienai, kad Bulgārija un Rumānija pievienojas Eiropas Savienībai. Dalībvalstis tūlīt dara Komisijai zināmus minēto noteikumu tekstus, kā arī minēto noteikumu un šīs direktīvas atbilstības tabulu.
   Kad dalībvalstis pieņem minētos aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
   2.   Dalībvalstis dara zināmus Komisijai savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
   3. pants
   Šī direktīva stājas spēkā, ja stājas spēkā Bulgārijas un Rumānijas Pievienošanās līgums, un ar tā spēkā stāšanās dienu.
   4. pants
   Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

      Briselē, 2006. gada 20. novembrī

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         J. KORKEAOJA

      (1)  OV L 157, 21.6.2005., 11. lpp.

      (2)  OV L 301, 28.10.1982., 1. lpp.

      (3)  OV L 237, 24.8.1991., 1. lpp.

      (4)  OV L 237, 24.8.1991., 25. lpp.

      (5)  OV L 373, 31.12.1991., 29. lpp.

      (6)  OV L 368, 17.12.1992., 38. lpp.

      (7)  OV L 124, 23.5.1996., 1. lpp.

      (8)  OV L 138, 1.6.1999., 57. lpp.

      (9)  OV L 187, 20.7.1999., 42. lpp.

      (10)  OV L 226, 10.9.2003., 4. lpp.

      PIELIKUMS
      TRANSPORTA POLITIKA
      A.   AUTOTRANSPORTS

                  1.

                  31991 L 0439: Padomes Direktīva 91/439/EEK (1991. gada 29. jūlijs) par vadītāju apliecībām (OV L 237, 24.8.1991., 1. lpp.), ko groza:

                              —

                              11994 N: Akts par pievienošanās nosacījumiem un Līgumu pielāgojumiem — Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanās (OV C 241, 29.8.1994., 21. lpp.),

                              —

                              31994 L 0072: Padomes 19.12.1994. Direktīva 94/72/EK (OV L 337, 24.12.1994., 86. lpp.),

                              —

                              31996 L 0047: Padomes 23.7.1996. Direktīva 96/47/EK (OV L 235, 17.9.1996., 1. lpp.),

                              —

                              31997 L 0026: Padomes 2.6.1997. Direktīva 97/26/EK (OV L 150, 7.6.1997., 41. lpp.),

                              —

                              32000 L 0056: Komisijas 14.9.2000. Direktīva 2000/56/EK (OV L 237, 21.9.2000., 45. lpp.),

                              —

                              12003 T: Akts par pievienošanās nosacījumiem un Līgumu pielāgojumiem — Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās (OV L 236, 23.9.2003., lpp.),

                              —

                              32003 L 0059: Eiropas Parlamenta un Padomes 15.7.2003. Direktīva 2003/59/EK (OV L 226, 10.9.2003., 4. lpp.),

                              —

                              32003 R 1882: Eiropas Parlamenta un Padomes 29.9.2003 Regula (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.).

                              a)

                              Direktīvas I pielikuma 2. punkta trešajā ievilkumā tekstu aiz vārdiem “1. lappusē ir:” aizstāj ar šādu tekstu:

                                          “—

                                          tās dalībvalsts, kas izdod apliecību, atšķirības zīme; atšķirības zīmes ir šādas:

                                                      B

                                                      :

                                                      Beļģija

                                                      BG

                                                      :

                                                      Bulgārija

                                                      CZ

                                                      :

                                                      Čehijas Republika

                                                      DK

                                                      :

                                                      Dānija

                                                      D

                                                      :

                                                      Vācija

                                                      EST

                                                      :

                                                      Igaunija

                                                      GR

                                                      :

                                                      Grieķija

                                                      E

                                                      :

                                                      Spānija

                                                      F

                                                      :

                                                      Francija

                                                      IRL

                                                      :

                                                      Īrija

                                                      I

                                                      :

                                                      Itālija

                                                      CY

                                                      :

                                                      Kipra

                                                      LV

                                                      :

                                                      Latvija

                                                      LT

                                                      :

                                                      Lietuva

                                                      L

                                                      :

                                                      Luksemburga

                                                      H

                                                      :

                                                      Ungārija

                                                      M

                                                      :

                                                      Malta

                                                      NL

                                                      :

                                                      Nīderlande

                                                      A

                                                      :

                                                      Austrija

                                                      PL

                                                      :

                                                      Polija

                                                      P

                                                      :

                                                      Portugāle

                                                      RO

                                                      :

                                                      Rumānija

                                                      SLO

                                                      :

                                                      Slovēnija

                                                      SK

                                                      :

                                                      Slovākija

                                                      FIN

                                                      :

                                                      Somija

                                                      S

                                                      :

                                                      Zviedrija

                                                      UK

                                                      :

                                                      Apvienotā Karaliste”.

                              b)

                              Direktīvas I pielikuma 3. punkta otro daļu aizstāj ar šādu daļu:
                              “Ja dalībvalsts vēlas izdarīt šos ierakstus valsts valodā, kas nav iekļauta šajā valodu sarakstā: bulgāru, spāņu, čehu, dāņu, vācu, igauņu, grieķu, angļu, franču, itāļu, latviešu, lietuviešu, ungāru, maltiešu, holandiešu, poļu, portugāļu, rumāņu, slovāku, slovēņu, somu vai zviedru valoda — tad attiecīgā dalībvalsts, neskarot citus šā pielikuma noteikumus, izstrādā apliecību ar tekstu divās valodās, no kurām viena ir kāda no iepriekšminētajām valodām.”.

                              c)

                              Direktīvas Ia pielikuma 2. punkta c) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu:

                                          “c)

                                          tās dalībvalsts, kas izdod apliecību, atšķirības zīme, kura iespiesta negatīvā uz zila taisnstūra un kurai apkārt izvietotas 12 dzeltenas zvaigznes; atšķirības zīmes ir šādas:

                                                      B

                                                      :

                                                      Beļģija

                                                      BG

                                                      :

                                                      Bulgārija

                                                      CZ

                                                      :

                                                      Čehijas Republika

                                                      DK

                                                      :

                                                      Dānija

                                                      D

                                                      :

                                                      Vācija

                                                      EST

                                                      :

                                                      Igaunija

                                                      GR

                                                      :

                                                      Grieķija

                                                      E

                                                      :

                                                      Spānija

                                                      F

                                                      :

                                                      Francija

                                                      IRL

                                                      :

                                                      Īrija

                                                      I

                                                      :

                                                      Itālija

                                                      CY

                                                      :

                                                      Kipra

                                                      LV

                                                      :

                                                      Latvija

                                                      LT

                                                      :

                                                      Lietuva

                                                      L

                                                      :

                                                      Luksemburga

                                                      H

                                                      :

                                                      Ungārija

                                                      M

                                                      :

                                                      Malta

                                                      NL

                                                      :

                                                      Nīderlande

                                                      A

                                                      :

                                                      Austrija

                                                      PL

                                                      :

                                                      Polija

                                                      P

                                                      :

                                                      Portugāle

                                                      RO

                                                      :

                                                      Rumānija

                                                      SLO

                                                      :

                                                      Slovēnija

                                                      SK

                                                      :

                                                      Slovākija

                                                      FIN

                                                      :

                                                      Somija

                                                      S

                                                      :

                                                      Zviedrija

                                                      UK

                                                      :

                                                      Apvienotā Karaliste” .

                              d)

                              Direktīvas Ia pielikuma 2. punkta e) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu:

                                          “e)

                                          vārdi “Eiropas Kopienu paraugs” tās dalībvalsts valodā(-s), kura izdod apliecību, un vārdi “Vadītāja apliecība” Kopienas pārējās valodās, iespiesti rozā krāsā, veidojot apliecības fonu:

                                                      Свидетелство за управление на МПС

                                                      Permiso de Conducción

                                                      Řidičský průkaz

                                                      Kørekort

                                                      Führerschein

                                                      Juhiluba

                                                      Άδεια Οδήγησης

                                                      Driving Licence

                                                      Permis de conduire

                                                      Ceadúnas Tiomána

                                                      Patente di guida

                                                      Vadītāja apliecība

                                                      Vairuotojo pažymėjimas

                                                      Vezetői engedély

                                                      Liċenzja tas-Sewqan

                                                      Rijbewijs

                                                      Prawo Jazdy

                                                      Carta de Condução

                                                      Permis de conducere

                                                      Vodičský preukaz

                                                      Vozniško dovoljenje

                                                      Ajokortti

                                                      Körkort”;

                              e)

                              Direktīvas Ia pielikuma 2. punkta b) apakšpunktā tekstu aiz vārdiem “2. lappusē ir:” aizstāj ar šādu tekstu:
                              “Ja dalībvalsts vēlas izdarīt šos ierakstus valsts valodā, kas nav iekļauta šajā valodu sarakstā: bulgāru, spāņu, čehu, dāņu, vācu, igauņu, grieķu, angļu, franču, itāļu, latviešu, lietuviešu, ungāru, maltiešu, holandiešu, poļu, portugāļu, rumāņu, slovāku, slovēņu, somu vai zviedru valoda — tad attiecīgā dalībvalsts, neskarot citus šā pielikuma noteikumus, izstrādā apliecību ar tekstu divās valodās, no kurām viena ir kāda no iepriekšminētajām valodām.”.

                  2.

                  31992 L 0106: Padomes Direktīva 92/106/EEK (1992. gada 7. decembris) par vienotu noteikumu ieviešanu attiecībā uz dažu veidu kombinētajiem kravu pārvadājumiem starp dalībvalstīm (OV L 368, 17.12.1992., 38. lpp.), ko groza:

                              —

                              11994 N: Akts par pievienošanās nosacījumiem un Līgumu pielāgojumiem — Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanās (OV C 241, 29.8.1994., 21. lpp.),

                              —

                              12003 T: Akts par pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos — Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās (OV L 236, 23.9.2003., 33. lpp.).

                        Direktīvas 6. panta 3. punktā starp tekstiem, kas attiecas uz Beļģiju un Čehijas Republiku, iekļauj šādu tekstu:
                  “—   Bulgārija
                  данък върху превозните средства;”
                  un starp tekstiem, kas attiecas uz Portugāli un Slovēniju, iekļauj šādu tekstu:
                  “—   Rumānija
                  Taxa asupra mijloacelor de transport;”.

                  3.

                  31996 L 0026: Padomes Direktīva 96/26/EK (1996. gada 29. aprīlis) par atļaušanu kravu autopārvadātājiem un pasažieru autopārvadātājiem veikt profesionālo darbību un par diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošo dokumentu savstarpēju atzīšanu, lai veicinātu šo pārvadātāju tiesības veikt uzņēmējdarbību iekšzemes un starptautisko autopārvadājumu nozarē (OV L 124, 23.5.1996., 1. lpp.), kurā jaunākos grozījumus izdara:

                              —

                              31998 L 0076: Padomes 1.10.1998. Direktīva 98/76/EK (OV L 277, 14.10.1998., 17. lpp.),

                              —

                              12003 T: Akts par pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos — Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās (OV L 236, 23.9.2003., 33. lpp.),

                              —

                              32004 L 0066: Padomes 26.4.2004. Direktīva 2004/66/EK (OV L 168, 1.5.2004., 35. lpp.).

                        Direktīvas Ia pielikuma 1. zemsvītras piezīmi aizstāj ar šādu zemsvītras piezīmi:

                              “(1)

                              Valsts atšķirības simbols: Beļģija (B), Bulgārija (BG), Čehijas Republika (CZ), Dānija (DK), Vācija (D), Igaunija (EST), Grieķija (GR), Spānija (E), Francija (F), Īrija (IRL), Itālija (I), Kipra (CY), Latvija (LV), Lietuva (LT), Luksemburga (L), Ungārija (HU), Malta (M), Nīderlande (NL), Austrija (A), Polija (PL), Portugāle (P), Rumānija (RO), Slovēnija (SLO), Slovākija (SK), Somija (FIN), Zviedrija (S), Apvienotā Karaliste (UK).”.

                  4.

                  31999 L 0037: Padomes Direktīva 1999/37/EK (1999. gada 29. aprīlis) par transportlīdzekļu reģistrācijas dokumentiem (OV L 138, 1.6.1999., 57. lpp.), ko groza:

                              —

                              12003 T: Akts par pievienošanās nosacījumiem un Līgumu pielāgojumiem — Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās (OV L 236, 23.9.2003., 33. lpp.),

                              —

                              32003 L 0127: Komisijas 23.12.2003. Direktīva 2003/127/EK (OV L 10, 16.1.2004., 29. lpp.),

                              a)

                              Direktīvas I pielikuma II.4. punktā pēc teksta, kas attiecas uz Beļģiju, iekļauj šādu tekstu:

                                          “BG

                                          :

                                          Bulgārija”

                                    un pēc teksta, kas attiecas uz Portugāli, iekļauj šādu tekstu:

                                          “RO

                                          :

                                          Rumānija”.

                              b)

                              Direktīvas I pielikuma III.1. punkta A. daļas (b) apakšpunktā pēc teksta, kas attiecas uz Beļģiju, iekļauj šādu tekstu:

                                          “BG

                                          :

                                          Bulgārija”

                                    un pēc teksta, kas attiecas uz Portugāli, iekļauj šādu tekstu:

                                          “RO

                                          :

                                          Rumānija”.

                              c)

                              Direktīvas II pielikuma II.4. punktā pēc teksta, kas attiecas uz Beļģiju, iekļauj šādu tekstu:

                                          “BG

                                          :

                                          Bulgārija”

                                    un pēc teksta, kas attiecas uz Portugāli, iekļauj šādu tekstu:

                                          “RO

                                          :

                                          Rumānija”.

                              d)

                              Direktīvas II pielikuma III.1. punkta A. daļas (b) apakšpunktā pēc teksta, kas attiecas uz Beļģiju, iekļauj šādu tekstu:

                                          “BG

                                          :

                                          Bulgārija”

                                    un pēc teksta, kas attiecas uz Portugāli, iekļauj šādu tekstu:

                                          “RO

                                          :

                                          Rumānija”.

                  5.

                  31999 L 0062: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 1999/62/EK (1999. gada 17. jūnijs) par dažu infrastruktūru lietošanas maksas noteikšanu smagajiem kravas transportlīdzekļiem (OV L 187, 20.7.1999., 42. lpp.).

                              —

                              12003 T: Akts par pievienošanās nosacījumiem un Līgumu pielāgojumiem — Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās (OV L 236, 23.9.2003., 33. lpp.),

                              —

                              32006 L 0038: Eiropas Parlamenta un Padomes 17.5.2003. Direktīva 2006/38/EK (OV L 157, 9.6.2006., 8. lpp.).

                        Direktīvas 3. panta 1. punktā starp tekstiem, kas attiecas uz Beļģiju un Čehijas Republiku, iekļauj šādu tekstu:
                  “—   Bulgārija
                  данък върху превозните средства,”;
                  un starp tekstiem, kas attiecas uz Portugāli un Slovēniju, iekļauj šādu tekstu:
                  “—   Rumānija
                  Taxa asupra mijloacelor de transport.”.

                  6.

                  32003 L 0059: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/59/EK (2003. gada 15. jūlijs) par dažu kravu vai pasažieru pārvadāšanai paredzētu autotransporta līdzekļu vadītāju sākotnējo apmācību un periodisku apmācību, par Padomes Regulas (EEK) Nr. 3820/85 un Padomes Direktīvas 91/439/EEK grozīšanu un Padomes Direktīvas 76/914/EEK atcelšanu (OV L 226, 10.9.2003., 4. lpp.), ko groza:

                              —

                              32004 L 0066: Padomes 26.4.2004. Direktīva 2004/66/EK (OV L 168, 1.5.2004., 35. lpp.).

                              a)

                              Direktīvas II pielikuma 2. punkta (c) apakšpunktā aiz vārdiem “1. pusē ir” starp Beļģijas un Čehijas Republikas tekstiem iekļauj šādus tekstus:

                                          “BG

                                          :

                                          Bulgārija”

                                    un starp tekstiem, kas attiecas uz Portugāli un Slovēniju, iekļauj šādu tekstu:

                                          “RO

                                          :

                                          Rumānija”.

                              b)

                              Direktīvas II pielikuma 2. punkta (e) apakšpunktā aiz vārdiem “1. pusē ir” starp tekstiem, kas attiecas uz Beļģiju un Čehijas Republiku, iekļauj šādu tekstu:
                              “карта за квалификация на водача”
                              un starp tekstiem, kas attiecas uz Portugāli un Slovākiju, iekļauj šādu tekstu:
                              “Cartela de pregătire profesională a conducătorului auto”.

                              c)

                              Direktīvas II pielikuma 2. punktā aiz vārdiem “2. pusē ir” (b) apakšpunkta otro teikumu aizstāj ar šādu teikumu:
                              “Ja dalībvalsts vēlas izdarīt šos ierakstus valsts valodā, kas nav iekļauta šajā valodu sarakstā: bulgāru, spāņu, čehu, dāņu, vācu, igauņu, grieķu, angļu, franču, itāļu, latviešu, lietuviešu, ungāru, maltiešu, holandiešu, poļu, portugāļu, rumāņu, slovāku, slovēņu, somu vai zviedru valoda — tad attiecīgā dalībvalsts, neskarot citus šā pielikuma noteikumus, izstrādā apliecību ar tekstu divās valodās, no kurām viena ir kāda no iepriekšminētajām valodām.”.

            B.   DZELZCEĻA TRANSPORTS
      31991 L 0440: Padomes Direktīva 91/440/EEK (1991. gada 29. jūlijs) par Kopienas dzelzceļa attīstību (OV L 237, 24.8.1991., 25. lpp.), ko groza:

                  —

                  32001 L 0012: Eiropas Parlamenta un Padomes 26.2.2001. Direktīva 2001/12/EK (OV L 75, 15.3.2001., 1. lpp.),

                  —

                  12003 T: Akts par pievienošanās nosacījumiem un Līgumu pielāgojumiem — Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās (OV L 236, 23.9.2003., 33. lpp.).

                  —

                  32004 L 0051: Eiropas Parlamenta un Padomes 29.4.2004. Direktīva 2004/51/EK (OV L 164, 30.4.2004., 164. lpp.),

            Direktīvas I pielikuma ostu sarakstā pēc tekstiem, kas attiecas uz Beļģiju, iekļauj šādu tekstu:

         “БЪЛГАРИЯ
         Варна
         Бургас
         Русе
         Лом
         Видин”;

      un pēc tekstiem, kas attiecas uz Portugāli, iekļauj šādu tekstu:

         “ROMÂNIA
         Constanţa
         Mangalia
         Midia
         Tulcea
         Galaţi
         Brăila
         Medgidia
         Olteniţa
         Giurgiu
         Zimnicea
         Calafat
         Turnu Severin
         Orşova”

      C.   PĀRVADĀJUMI PA IEKŠĒJIEM ŪDENSCEĻIEM

                  1.

                  31982 L 0714: Padomes Direktīva 82/714/EEK (1982. gada 4. oktobris), ar ko nosaka tehniskās prasības attiecībā uz iekšējo ūdensceļu kuģiem (OV L 301, 28.10.1982., 1. lpp.) un ko groza:

                              —

                              11994 N: Akts par pievienošanās nosacījumiem un Līgumu pielāgojumiem — Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanās (OV C 241, 29.8.1994., 21. lpp.),

                              —

                              12003 T: Akts par pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos — Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās (OV L 236, 23.9.2003., 33. lpp.).

                        Direktīvas I pielikumā izdara šādus grozījumus:

                              i)

                              pielikuma II NODAĻAS iedaļu “3. zona” papildina ar šādu tekstu:
                              “Bulgārijas Republika
                              Donava: no 845,650. km līdz 374,100. km”,
                              “Rumānija

                              Donava: no Serbijas un Melnkalnes un Rumānijas robežas (1075. km) līdz Sulinas atzarojuma ietekai Melnajā jūrā,
                              Donavas un Melnās jūras kanāls (garums 64,410 km): no vietas, kur tā iztek no Donavas upes, Donavas 299,300. kilometrā Černavodā (attiecīgi kanāla 64. km un 410. km) līdz Dienvidkonstantas-Agigea ostai (kanāla “0”. km),

                                 Poarta Albă-Midia Năvodari kanāls (garums 34,600 km): no vietas, kur tā iztek no Donavas un Melnās jūras kanāla 29. un 410. km Poarta Albă (attiecīgi kanāla 27. un 500. km) līdz Midia ostai (kanāla “0.” km)”;

                              ii)

                              pielikuma III NODAĻAS iedaļu “4. zona” papildina ar šādu tekstu:

                                 “Rumānija

                              Visi ūdensceļi, kas nav uzskaitīti 3. zonas iedaļā.”.

                  2.

                  31991 L 0672: Padomes Direktīva 91/672/EEK (1991. gada 16. decembris) par savstarpēju atzīšanu attiecībā uz valstu izdotām kuģu vadīšanas apliecībām kravu un pasažieru pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (OV L 373, 31.12.1991., 29. lpp.), ko groza:

                              —

                              11994 N: Akts par pievienošanās nosacījumiem un Līgumu pielāgojumiem — Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanās (OV C 241, 29.8.1994., 21. lpp.),

                              —

                              12003 T: Akts par pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos — Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās (OV L 236, 23.9.2003., 33. lpp.),

                              —

                              32003 R 1882: Eiropas Parlamenta un Padomes 29.9.2003. Regula (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.).

                              a)

                              Direktīvas I pielikumu groza šādi:

                                          i)

                                          pozīciju “A GRUPA” papildina ar šādu tekstu:
                                          “Rumānija:

                                                      —

                                                         brevet de căpitan fluvial categoria A (kuģu vadīšanas A apliecība) (saskaņā ar Būvdarbu valsts pasūtījumu, transporta un mājokļu ministra Rīkojuma Nr. 984/04.07.2001., ar ko apstiprina Nolikumu par valsts izdotām upju kuģu apkalpes apliecībām, M.Of., p. I, nr. 441/6.VIII.2001).”;

                                          ii)

                                          pozīciju “B GRUPA” papildina ar šādu tekstu:
                                          “Bulgārijas Republika

                                                      —

                                                         Свидетелство за правоспособност “Капитан вътрешно плаване” (iekšējo ūdensceļu kuģa vadītāja kvalifikācijas sertifikāts)

                                                      —

                                                         Свидетелство за правоспособност “Щурман вътрешно плаване” (iekšējo ūdensceļu kuģa sardzes virsnieka kvalifikācijas sertifikāts) (Наредба № 6 от 25.7.2003 г. на министъра на транспорта и съобщенията за компетентност на морските лица в Република България, обн. ДВ, бр.83 от 2003 г. Saskaņā ar Transporta un komunikāciju ministra Rīkojumu Nr. 6 (2003. gada 25. jūlijs) par jūrnieku kvalifikāciju Bulgārijas Republikā, DV No. 83/2003).”,

                                                “Rumānija

                                                      —

                                                         brevet de căpitan fluvial categoria B (kuģu vadīšanas B apliecība) (saskaņā ar Būvdarbu valsts pasūtījumu, transporta un mājokļu ministra Rīkojuma Nr. 984/04.07.2001., ar ko apstiprina Nolikumu par valsts izdotām upju kuģu apkalpes apliecībām, M.Of., p. I, nr. 441/6.VIII.2001).”;

                              b)

                              Direktīvas II pielikumu papildina ar šādu tekstu:
                              “Rumānija
                              Donava: no Brăila (175. km) līdz Sulinas atzarojuma ietekai Melnajā jūrā”.


title: Padomes Direktīva (1989. gada 12. jūnijs) par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31989L0391

Oficiālais Vēstnesis L 183 , 29/06/1989 Lpp. 0001 - 0008 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 5 Sējums 4 Lpp. 0146  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 5 Sējums 4 Lpp. 0146

		Padomes Direktīva(1989. gada 12. jūnijs)par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā(89/391/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 118.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1], kas izstrādāts, konsultējoties ar Darba drošības, higiēnas un veselības aizsardzības padomdevēju komiteju,sadarbībā ar Eiropas Parlamentu [2],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3],tā kā Līguma 118.a pants paredz, ka Padome ar direktīvām nosaka prasību minimumu, kas jāizpilda, lai veicinātu uzlabojumus attiecībā uz darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzību, jo īpaši darba vidē;tā kā šī direktīva neattaisno atsevišķās dalībvalstīs jau sasniegtā aizsardzības līmeņa pazemināšanu un dalībvalstis saskaņā ar Līgumu ir apņēmušās veicināt apstākļu uzlabojumus šajā jomā un saskaņot nosacījumus, saglabājot jau veiktos uzlabojumus;tā kā ir zināms, ka darba ņēmēji darba dzīves gaitā var būt pakļauti bīstamu vides faktoru ietekmei darba vietā;tā kā, izpildot Līguma 118.a pantu, šādās direktīvās jāvairās uzlikt tādus administratīvus, finanšu un juridiskus ierobežojumus, kas traucē izveidoties un attīstīties maziem un vidējiem uzņēmumiem;tā kā Komisijas paziņojums par darba drošības, higiēnas un veselības aizsardzības programmu [4] paredz pieņemt direktīvas, lai garantētu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību;tā kā 1987. gada 21. decembra rezolūcijā par darba drošību, higiēnu un veselības aizsardzību [5] Padome ir minējusi Komisijas nodomu tuvākā laikā iesniegt Padomei direktīvu par darba ņēmēju drošības un veselības nodrošinājumu darbā;tā kā 1988. gada februārī Eiropas Parlaments pēc debatēm par iekšējo tirgu un darba ņēmēju aizsardzību pieņēma četras rezolūcijas; tā kā šīs rezolūcijas īpaši mudināja Komisiju izstrādāt vispārīgu direktīvu, kas būtu pamats konkrētām direktīvām attiecībā uz jebkādu risku, kas saistīts ar drošību un veselību darbā;tā kā dalībvalstīm ir pienākums savā teritorijā veicināt darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzības uzlabojumus; tā kā pasākumi, kas aizsargā darba ņēmēju veselību un drošību darbā, dažos gadījumos palīdz saglabāt arī to personu veselību un, iespējams, drošību, kuras dzīvo kopā ar viņiem;tā kā dalībvalstu tiesību sistēmas, kas attiecas uz drošību un veselības aizsardzību darbā, stipri atšķiras un ir jāuzlabo; tā kā valsts tiesību akti šajā jomā bieži ietver tehniskas instrukcijas un/vai pašregulācijas standartus, var radīt dažādu drošības un veselības aizsardzības līmeni un pieļaut konkurenci uz drošības un veselības rēķina;tā kā nelaimes gadījumu darbā un saslimšanu ar arodslimībām joprojām ir pārāk daudz; tā kā tūlīt ir jāievieš vai jāuzlabo aizsargpasākumi, lai nodrošinātu darba ņēmēju drošību un veselību un paaugstinātu aizsardzības līmeni;tā kā, lai paaugstinātu aizsardzības līmeni, darba ņēmēji un/vai to pārstāvji jāinformē par risku, kas draud viņu drošībai un veselībai, un pasākumiem, kas vajadzīgi, lai šo risku mazinātu vai likvidētu; tā kā tiem arī jāspēj saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi ar pietiekamu līdzdalību veicināt uzraudzību pār to, ka tiek veikti vajadzīgie drošības pasākumi;tā kā starp darba devējiem un darba ņēmējiem un/vai to pārstāvjiem ar piemērotām procedūrām un līdzekļiem saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi jāattīsta informācija, dialogs un pietiekama līdzdalība darba drošības un veselības aizsardzības jautājumos;tā kā darba ņēmēju darba drošības, higiēnas un veselības aizsardzības uzlabošana ir mērķis, ko nedrīkstētu pakārtot tikai saimnieciskiem apsvērumiem;tā kā darba devējiem ir pienākums būt informētiem par jaunākajiem sasniegumiem tehnoloģijā un zinātniskiem atklājumiem attiecībā uz darba vietu ierīkojumu, rēķinoties ar briesmām, kādas pastāv viņu uzņēmumā, un attiecīgi informēt darba ņēmēju pārstāvjus, kas saskaņā ar šo direktīvu īsteno līdzdalības tiesības, lai varētu garantēt augstāku darba ņēmēju veselības un drošības aizsardzības līmeni;tā kā šī direktīva, neskarot stingrākas pašreizējās vai turpmākas Kopienas normas, attiecas uz jebkādu risku, un jo īpaši uz tādu, kas rodas, izmantojot darbā ķīmiskas, fizikālas un bioloģiskas vielas, uz kurām attiecas Direktīva 80/1107/EEK [6], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 88/642/EEK [7];tā kā, izpildot lēmumu 74/325/EEK [8], Komisija apspriežas ar Darba drošības, higiēnas un veselības aizsardzības padomdevēju komiteju, gatavodama priekšlikumus šajā jomā;tā kā vajag izveidot Komiteju, kas sastāv no dalībvalstu izvirzītiem locekļiem, lai palīdzētu Komisijai izdarīt formālus pielāgojumus atsevišķās direktīvās, kuras paredzētas šajā direktīvā,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.I IEDAĻAVISPĀRĪGI NOTEIKUMI1. pantsMērķis1. Šīs direktīvas mērķis ir ieviest pasākumus, kas veicinātu darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzības uzlabošanu.2. Tālab tajā izklāstīti galvenie principi arodriska novēršanai, drošības un veselības aizsardzībai, riska un nelaimes gadījuma faktoru likvidēšanai, informēšanai, konsultācijām, pietiekamai līdzdalībai saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi un darba ņēmēju un viņu pārstāvju apmācībai, kā arī vispārīgas pamatnorādes minēto principu īstenošanai.3. Šī direktīva nav pretrunā pašreizējiem vai turpmākiem valstu un Kopienas noteikumiem, kas ir vēl labvēlīgāki darba ņēmēju drošībai un veselības aizsardzībai.2. pantsDarbības joma1. Šī direktīva attiecas uz visām valsts un privātas darbības nozarēm (rūpniecību, lauksaimniecību, tirdzniecību, pārvaldi, pakalpojumiem, izglītību, kultūru, izklaidi u.c.).2. Šī direktīva nav piemērojama, ja tā ir nenovēršamā pretrunā dažu valsts dienestu darbības īpatnībām, piemēram, bruņotajos spēkos vai policijā, vai kādā īpašā civilās aizsardzības dienestā.Tādā gadījumā darba ņēmēju drošība un veselības aizsardzība, cik iespējams, jānodrošina, apzinoties šīs direktīvas izvirzītos mērķus.3. pantsDefinīcijasŠajā direktīvā terminiem ir šādas nozīmes:a) darba ņēmējs — katra persona, ko nodarbina kāds darba devējs, arī praktikanti un mācekļi, bet ne mājkalpotāji;b) darba devējs — katra fiziska vai juridiska persona, kas ir darba attiecībās ar darba ņēmējiem un atbild par uzņēmumu un/vai iestādi;c) darba ņēmēju pārstāvis ar īpašu atbildību par darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību — katra persona, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi ievēlēta, izraudzīta vai norīkota pārstāvēt darba ņēmējus, ja rodas problēmas ar darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā;d) profilakse — rīcība vai pasākumi, ko uzņēmumā veic vai plāno visos darba posmos, lai novērstu vai mazinātu arodrisku.4. pants1. Dalībvalstis veic visu vajadzīgo, lai nodrošinātu, ka darba devēji, darba ņēmēji un darba ņēmēju pārstāvji ievēro tiesību normas, kas vajadzīgas, lai īstenotu šo direktīvu.2. Dalībvalstis jo īpaši nodrošina pietiekamu kontroli un uzraudzību.II IEDAĻADARBA DEVĒJU PIENĀKUMI5. pantsVispārīgi noteikumi1. Darba devējam ir pienākums nodrošināt darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību visos ar darbu saistītos aspektos.2. Ja kāds darba devējs 7. panta 3. punkta sakarā iesaista kompetentus dienestus vai personas no malas, tas neatbrīvo viņu no atbildības šajā jomā.3. Darba ņēmēju pienākumi drošības un veselības aizsardzības jomā nemazina darba devēja atbildību.4. Šī direktīva neierobežo dalībvalstu tiesības atcelt vai mazināt darba devēju atbildību, ja nelaimes gadījumi notiek neparastu un neprognozējamu apstākļu dēļ, kas nav darba devēju varā, vai ārkārtēju notikumu dēļ, no kuru sekām nevar izvairīties, kaut arī pielikti visi pūliņi.Pirmajā daļā minētās izvēles tiesības dalībvalstīm nav obligāti jāizmanto.6. pantsDarba devēju galvenie pienākumi1. Līdz ar citiem pienākumiem darba devējs veic vajadzīgos darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzības pasākumus, tostarp novērš arodrisku, sagādā informāciju un rīko apmācības, kā arī nodrošina vajadzīgo organizāciju un līdzekļus.Darba devējs ātri reaģē uz vajadzību koriģēt šos pasākumus, rēķinoties ar mainīgiem apstākļiem un mērķi uzlabot situāciju.2. Darba devējs īsteno pasākumus, kas minēti 1. punkta pirmajā daļā, pamatojoties uz šādiem galvenajiem profilakses principiem:a) izvairīties no riska;b) novērtēt nenovēršamu risku;c) vērsties pret riska cēloni;d) darbu pielāgot indivīdam, īpaši darba vietu ierīkojuma, darba inventāra un darba un ražošanas metožu izvēles ziņā, tostarp domājot, kā atvieglot monotonu darbu un darbu normētā tempā un samazināt šāda darba iespaidu uz veselību;e) piemēroties tehnikas attīstībai;f) bīstamo aizstāt ar drošo vai mazāk bīstamo;g) izveidot saskanīgu vispārējas profilakses politiku, aptverot tehnoloģiju, darba organizāciju, darba apstākļus, sabiedriskās attiecības un darba vides faktoru ietekmi;h) dot priekšroku kolektīviem, nevis individuāliem drošības pasākumiem;i) pienācīgi instruēt darba ņēmējus.3. Neskarot citus šīs direktīvas noteikumus, darba devējs, ņemot vērā uzņēmuma un/vai iestādes darbības īpatnības:a) novērtē, kāds risks darba ņēmēju drošībai un veselībai rodas, inter alia, no darba inventāra izvēles, izmantojamām ķīmiskām vielām vai preparātiem un darba vietu aprīkojuma.Pēc šīs novērtēšanas un vajadzības gadījumā — profilakses pasākumiem darba un ražošanas metodēm, ko izmanto darba devējs:- jānodrošina darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzības uzlabošana,- jābūt integrētiem visos uzņēmuma un/vai iestādes darbības veidos un visos hierarhijas līmeņos;b) dodot darba ņēmējam uzdevumus, ņem vērā viņa spējas veselības aizsardzības un darba drošības ziņā;c) nodrošina, ka jaunas tehnoloģijas plānošana un ieviešana tiek apspriesta ar darba ņēmējiem un/vai viņu pārstāvjiem, ciktāl inventāra izvēle, darba apstākļi un darba vide iespaido darba ņēmēju drošību un veselību;d) veic piemērotus pasākumus, lai nodrošinātu, ka tikai tie darba ņēmēji, kas saņēmuši pietiekamas instrukcijas, var iekļūt zonās, kur ir nopietnas un īpašas briesmas.4. Ja vairākiem uzņēmumiem ir kopīga darba vieta, darba devēji, neskarot citus šīs direktīvas noteikumus, sadarbojas, īstenojot drošības, veselības aizsardzības un profesionālās higiēnas noteikumus un, ņemot vērā sava uzņēmuma darbības īpatnības, koordinē rīcību aizsardzības un arodriska profilakses jautājumos un par šo risku informē cits citu un attiecīgos darba ņēmējus un/vai darba ņēmēju pārstāvjus.5. Pasākumi, kam sakars ar darba drošību, higiēnu un veselības aizsardzību, nekādā gadījumā nedrīkst finansiāli ietekmēt darba ņēmējus.7. pantsDrošības un profilakses dienests1. Ciktāl tas nav pretrunā 5. un 6. pantā minētajiem pienākumiem, darba devējs norīko vienu vai vairākus darba ņēmējus, lai tie veiktu darbību, kas saistīta ar aizsardzību pret arodrisku un tā novēršanu uzņēmumā un/vai iestādē.2. Norīkotajiem darba ņēmējiem nedrīkst radīt neizdevīgus apstākļus viņu darbības dēļ, kas saistīta ar aizsardzību pret arodrisku un tā profilaksi.Norīkotiem darba ņēmējiem dod pietiekami daudz laika, lai tie varētu izpildīt šajā direktīvā paredzētos pienākumus.3. Ja šādus drošības un profilakses pasākumus uzņēmumā un/vai iestādē nevar organizēt kompetenta personāla trūkuma dēļ, darba devējs iesaista kompetentus dienestus vai personas no malas.4. Ja darba devējs iesaista šādus dienestus vai personas, viņš informē tos par zināmajiem faktoriem, kas iespaido vai varētu iespaidot darba ņēmēju drošību un veselību, un to rīcībā jābūt ziņām, kas minētas 10. panta 2. punktā.5. Visos gadījumos:- norīkotiem darba ņēmējiem jābūt vajadzīgajām spējām un vajadzīgajiem līdzekļiem,- dienestiem vai personām no malas, ar kurām konsultējas, jābūt vajadzīgajai prasmei un vajadzīgajiem personiskiem un profesionāliem līdzekļiem, un- norīkotiem darba ņēmējiem un dienestiem vai personām no malas, ar kurām konsultējas, jābūt pietiekamā skaitā, lai tie varētu nodarboties ar drošības un profilakses pasākumu organizēšanu, ņemot vērā uzņēmuma un/vai iestādes lielumu un/vai briesmas, kādas darba ņēmējiem draud, un darba ņēmēju izvietojumu uzņēmumā un/vai iestādē.6. Aizsardzība pret risku veselībai un drošībai, un riska profilakse, kas ir šā panta priekšmets, ir pienākums vienam vai vairākiem darba ņēmējiem, vienam vai vairākiem dienestiem, kuri ir no uzņēmuma un/vai iestādes vai no malas.Darba ņēmējiem un/vai dienestiem, kad vien vajadzīgs, jāsadarbojas.7. Atkarībā no uzņēmumu darbības un lieluma dalībvalstis var noteikt uzņēmumu kategorijas, kuros darba devējs, ja vien viņš ir kompetents, var pats uzņemties atbildību par 1. punktā minētajiem pasākumiem.8. Dalībvalstis definē 5. punktā minētās spējas un prasmi.Tās var noteikt, cik liels ir pietiekamais skaits, kas minēts 5. punktā.8. pantsPirmā palīdzība, ugunsdzēsība un darba ņēmēju evakuācija, nopietnas un tuvas briesmas1. Darba devējs:- veic vajadzīgos pirmās palīdzības, ugunsdzēsības un darba ņēmēju evakuācijas pasākumus, piemērojoties uzņēmuma un/vai iestādes darbībai un lielumam, kā arī ņemot vērā citu personu klātbūtni,- nodibina vajadzīgos sakarus ar dienestiem no malas, īpaši attiecībā uz pirmo palīdzību, neatliekamo medicīnisko palīdzību, glābšanas darbiem un ugunsdzēsību.2. Izpildot 1. punktu, darba devējs cita starpā pirmajai palīdzībai, ugunsdzēsībai un darba ņēmēju evakuācijai norīko darba ņēmējus, kas vajadzīgi, lai veiktu šādus pasākumus.Šādu darba ņēmēju skaits, viņu apmācība un viņu rīcībā esošais aprīkojums atbilst uzņēmuma un/vai iestādes lielumam un/vai specifiskām briesmām.3. Darba devējs:a) līdzko iespējams, informē visus darba ņēmējus, kas ir pakļauti vai var tikt pakļauti nopietnām un tuvām briesmām, par to, kāds ir risks un kādi drošības pasākumi ir veikti vai tiks veikti;b) veic pasākumus un sniedz norādījumus, kas ļauj darba ņēmējiem nopietnu, tuvu un nenovēršamu briesmu gadījumā pārtraukt darbu un/vai tūlīt pamest darba vietu un pārcelties drošībā;c) izņemot ārkārtējus gadījumus ar pienācīgu pamatojumu, neliek darba ņēmējiem atsākt darbu apstākļos, kad joprojām ir nopietnas un tuvas briesmas.4. Darba ņēmējiem, kas nopietnu, tuvu un nenovēršamu briesmu gadījumā atstāj darba iecirkni un/vai bīstamu zonu, nedrīkst viņu rīcības dēļ radīt neizdevīgus apstākļus, un viņiem saskaņā ar valsts tiesību akiem un/vai praksi jābūt pasargātiem no jebkādām nelabvēlīgām un neattaisnojamām sekām.5. Darba devējs nodrošina, ka visi darba ņēmēji, ja viņu pašu un/vai citu personu drošībai draud nopietnas un tuvas briesmas un ja tiešais atbildīgais nav sastopams, ir spējīgi veikt vajadzīgos pasākumus atbilstīgi savām zināšanām un viņu rīcībā esošiem tehniskiem līdzekļiem, lai izvairītos no šo briesmu radītām sekām.Viņu rīcība tiem nerada neizdevīgus apstākļus, ja vien viņi paši nav rīkojušies bezrūpīgi vai nolaidīgi.9. pantsDažādi darba devēju pienākumi1. Darba devējs:a) iepazīstas ar darba drošības un veselības riska novērtējumu, tostarp tā, ar ko saskaras darba ņēmēju grupas, kas pakļautas īpašam riskam;b) lemj, kādus aizsardzības pasākumus veikt un, ja vajadzīgs, kādus aizsarglīdzekļus lietot;c) glabā to nelaimes gadījumu darbā sarakstu, kuru dēļ kāds darba ņēmējs nav bijis derīgs darbam ilgāk par trim darba dienām;d) saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi izstrādā ziņojumus atbildīgām iestādēm par nelaimes gadījumiem darbā, kuros cietuši viņa darba ņēmēji.2. Atkarībā no uzņēmumu darbības un lieluma dalībvalstis nosaka, kādi pienākumi atbilst dažādu kategoriju uzņēmumiem attiecībā uz to dokumentu izstrādāšanu, kas paredzēti 1. punkta a) un b) apakšpunktā, un gatavojot 1. punkta c) un d) apakšpunktā paredzētos dokumentus.10. pantsDarba ņēmēju informēšana1. Darba devējs veic attiecīgus pasākumus, lai darba ņēmēji un/vai viņu pārstāvji uzņēmumā un/vai iestādē saņemtu, saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi, kas inter alia var ņemt vērā uzņēmuma un/vai iestādes lielumu, visas vajadzīgās ziņas:a) par risku, kas apdraud drošību un veselību, un par drošības un profilakses pasākumiem un darbību gan attiecībā uz uzņēmumu un/vai iestādi vispār, gan attiecībā uz katru darba iecirkni un/vai nodarbi;b) par pasākumiem, kas veikti 8. panta 2. punkta sakarā.2. Darba devējs veic attiecīgus pasākumus, lai darba devēji uzņēmumu un/vai iestāžu darba ņēmējiem, kas ir iesaistīti darbā viņa uzņēmumā un/vai iestādē no malas, saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi saņemtu pietiekamas ziņas, kas konkrētajiem darba ņēmējiem pienākas, par 1. punkta a) un b) apakšpunktā minētajiem jautājumiem.3. Darba devējs veic attiecīgus pasākumus, lai darba ņēmēji, kam ir īpašs uzdevums darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzībā, vai darba ņēmēju pārstāvji, kas īpaši atbild par darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību, savu uzdevumu veikšanai saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi varētu iepazīties:a) ar riska izvērtējumu un drošības pasākumiem, kas minēti 9. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā;b) ar sarakstu un ziņojumiem, kas minēti 9. panta 1. punkta c) un d) apakšpunktā;c) ar ziņām, kas iegūtas aizsardzības un profilakses pasākumos, inspekcijas iestādēs un iestādēs, kas atbild par drošību un veselības aizsardzību.11. pantsKonsultācijas un darba ņēmēju līdzdalība1. Darba devēji apspriežas ar darba ņēmējiem un/vai viņu pārstāvjiem un ļauj tiem piedalīties diskusijās par visiem jautājumiem, kas attiecas uz darba drošību un veselības aizsardzību.Tas paredz:- darba ņēmēju konsultēšanu,- darba ņēmēju un/vai viņu pārstāvju tiesības izteikt priekšlikumus,- pietiekamu līdzdalību saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi.2. Darba ņēmēji vai darba ņēmēju pārstāvji, kas īpaši atbild par darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību, saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi pietiekami piedalās vai arī darba devējs tos laikus konsultē jautājumos, kas skar:a) visus pasākumus, kas var būtiski iespaidot drošību un veselību;b) darba ņēmēju norīkošanu, kas minēta 7. panta 1. punktā un 8. panta 2. punktā, un darbību, kas minēta 7. panta 1. punktā;c) ziņas, kas minētas 9. panta 1. punktā un 10. pantā;d) vajadzības gadījumā kompetentu dienestu vai personu iesaistīšanu uzņēmumā un/vai iestādē no malas, kā minēts 7. panta 3. punktā;e) apmācību plānošanu un organizēšanu, kas minēta 12. pantā.3. Darba ņēmēju pārstāvjiem, kas īpaši atbild par darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību, ir tiesības prasīt, lai darba devējs veic piemērotus pasākumus, un šajā nolūkā iesniegt viņam priekšlikumus, lai mazinātu darba ņēmēju apdraudējumu un/vai likvidētu briesmu cēloņus.4. Darba ņēmējiem, kas minēti 2. punktā, un darba ņēmēju pārstāvjiem, kas minēti 2. un 3. punktā, nedrīkst radīt neizdevīgus apstākļus viņu darbības dēļ, kas minēta 2. un 3. punktā.5. Darba devējiem jādod darba ņēmēju pārstāvjiem, kas īpaši atbild par darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību, pietiekami daudz brīva laika, nesamazinot atalgojumu, un jāapgādā tie ar vajadzīgiem līdzekļiem, lai šie pārstāvji spētu īstenot savas tiesības un uzdevumus, kas izriet no šīs direktīvas.6. Darba ņēmēji un/vai viņu pārstāvji ir tiesīgi saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi vērsties pie iestādes, kas atbild par darba drošību un veselības aizsardzību, ja viņi uzskata, ka darba devēja veiktie pasākumi un izmantotie līdzekļi nav pietiekami, lai nodrošinātu drošību un veselības aizsardzību.Darba ņēmēju pārstāvjiem jādod iespēja izteikt piezīmes kompetentās iestādes inspekcijas laikā.12. pantsDarba ņēmēju apmācība1. Darba devējs gādā, lai visi darba ņēmēji saņemtu pietiekamu apmācību drošības un veselības aizsardzības jomā, jo īpaši — informāciju un instrukcijas, kas attiecas tieši uz viņa iecirkni vai nodarbi:- stājoties darbā,- ja tiek pārcelti citā darbā vai maina darbu,- ja tiek ieviests jauns inventārs vai izdarītas pārmaiņas esošajā inventārā,- ja tiek ieviesta jauna tehnoloģija.Apmācību:- koriģē, ņemot vērā jaunu vai citādu risku, un- vajadzības gadījumā periodiski atkārto.2. Darba devējs gādā, lai uzņēmumu un/vai iestāžu darba ņēmēji no malas, kuri iesaistīti darbā viņa uzņēmumā un/vai iestādē, būtu patiešām saņēmuši vajadzīgās instrukcijas par risku, kas apdraud viņu veselību un drošību šajā uzņēmumā un/vai iestādē.3. Darba ņēmēju pārstāvjiem, kam ir īpaša nozīme darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzībā, ir tiesības uz attiecīgu apmācību.4. Šā panta 1. un 3. punktā minētā apmācība nevar būt par darba ņēmēju vai darba ņēmēju pārstāvju naudu.1. punktā minētajai apmācībai jānotiek darba laikā.3. punktā minētajai apmācībai jānotiek darba laikā vai, saskaņā ar valsts praksi, uzņēmumā un/vai iestādē vai ārpus tās.III IEDAĻADARBA ŅĒMĒJU PIENĀKUMI13. pants1. Katra darba ņēmēja pienākums ir saskaņā ar viņam mācīto un darba devēja instrukcijām, cik iespējams, rūpēties pašam par savu un par to personu drošību un veselību, kuras iespaido viņa rīcība vai kļūmes darbā.2. Tādēļ darba ņēmējiem jo īpaši, saskaņā ar viņiem mācīto un darba devēja instrukcijām:a) pareizi jārīkojas ar mehānismiem, aparātiem, rīkiem, bīstamām vielām, transporta līdzekļiem un citiem ražošanas līdzekļiem;b) pareizi jāapietas ar individuāliem aizsarglīdzekļiem, kas viņiem sagādāti, un pēc lietošanas tie jānoliek vietā;c) jāatturas patvaļīgi atvienot, mainīt vai novākt drošības ierīces, ar kurām apgādāti, piemēram, mehānismi, aparāti, rīki, fabrika un ēkas, un šādas drošības ierīces jālieto pareizi;d) tūlīt jāinformē darba devējs un/vai darba ņēmēji, kas īpaši atbild par darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību, par katru situāciju darbā, kad ir pamats uzskatīt, ka drošība un veselība ir nopietni un tieši apdraudēta, un par visiem trūkumiem drošības organizācijā;e) saskaņā ar valstī esošo praksi tik ilgi jāsadarbojas ar darba devēju un/vai darba ņēmējiem, kas īpaši atbild par darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību, cik vajadzīgs, lai varētu izpildīt uzdevumus vai prasības, ko uzliek kompetentā iestāde, lai aizsargātu darba ņēmēju drošību un veselību darbā;f) saskaņā ar valstī pastāvošo praksi tik ilgi jāsadarbojas ar darba devēju un/vai darba ņēmējiem, kas īpaši atbild par darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību, cik vajadzīgs, lai darba devējs varētu nodrošināt, ka darba vide un darba apstākļi viņu darbības jomā ir droši un nerada nekādu risku drošībai un veselībai.IV IEDAĻADAŽĀDI NOTEIKUMI14. pantsMedicīniskā uzraudzība1. Pasākumus, kas nodrošina, ka darba ņēmēji saņem medicīnisko uzraudzību, kas atbilst riskam, kāds darbā apdraud viņu veselību un drošību, ievieš saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem un/vai praksi.2. Šā panta 1. punktā minētie pasākumi ir tādi, lai visi darba ņēmēji, kas vēlas, varētu regulāri saņemt medicīnisko uzraudzību.3. Medicīnisko uzraudzību var paredzēt kā daļu no valsts veselības aizsardzības sistēmas.15. pantsRiska grupasĪpaša riska grupas jāaizsargā no briesmām, kas tās tieši apdraud.16. pantsAtsevišķas direktīvas; grozījumi; vispārīga direktīvas darbības joma1. Padome, lemjot pēc Komisijas priekšlikuma, kam pamatā ir Līguma 118.a pants, pieņem atsevišķas direktīvas, inter alia, pielikumā minētajās jomās.2. Šo direktīvu un, neskarot 17. pantā minēto tehniskas pielāgošanas procedūru, atsevišķās direktīvas var grozīt Līguma 118.a panta paredzētajā kārtībā.3. Šīs direktīvas noteikumi pilnīgi attiecas uz visām jomām, ko reglamentē atsevišķās direktīvas, neskarot stingrākus un/vai īpašus noteikumus šajās atsevišķajās direktīvās.17. pantsKomiteja1. Lai atsevišķajās direktīvās, kas paredzētas 16. panta 1. daļā, veiktu tehniskus pielāgojumus, ņemot vērā:- direktīvas, kas pieņemtas tehniskas saskaņošanas un standartizācijas jomā, un/vai- tehnikas attīstību, izmaiņas starptautiskā reglamentācijā vai instrukcijās un jaunus atklājumus,Komisijai asistē komiteja, kas sastāv no dalībvalstu pārstāvjiem un ko vada Komisijas pārstāvis.2. Komisijas pārstāvis iesniedz komitejai veicamo pasākumu projektu.Komiteja sniedz atzinumu par projektu termiņā, ko priekšsēdētājs var noteikt atkarībā no jautājuma steidzamības.Atzinumu pieņem ar balsu vairākumu, kā noteikts Līguma 148. panta 2. punktā gadījumiem, kad Padomei lēmums jāpieņem pēc Komisijas priekšlikuma.Dalībvalstu pārstāvju balsīm komitejā ir tāda vērtība, kā noteikts minētajā pantā. Priekšsēdētājs nebalso.3. Komisija pieņem paredzētos pasākumus, ja tie saskan ar komitejas atzinumu.Ja paredzētie pasākumi nesaskan ar komitejas atzinumu vai nekāds atzinums nav sniegts, Komisija nekavējoties iesniedz Padomei priekšlikumu par veicamajiem pasākumiem. Padome pieņem lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu.Ja trīs mēnešus pēc vēršanās pie Padomes tā nav pieņēmusi lēmumu, ierosinātos pasākumus pieņem Komisija.18. pantsNobeiguma noteikumi1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai līdz 1992. gada 31. decembrim izpildītu šīs direktīvas prasības.Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus tos tiesību aktus, ko tās pieņēmušas vai pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.3. Reizi piecos gados dalībvalstis ziņo Komisijai par šīs direktīvas noteikumu faktisko īstenošanu, uzrādot darba devēju un darba ņēmēju viedokļus.Komisija informē Eiropas Parlamentu, Padomi, Ekonomikas un sociālo lietu komiteju un Darba drošības, higiēnas un veselības aizsardzības padomdevēju komiteju.4. Komisija regulāri iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei un Ekonomikas un sociālo lietu komitejai ziņojumu par to, kā tiek īstenota šī direktīva, ņemot vērā 1., 2. un 3. punktu.19. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 1989. gada 12. jūnijāPadomes vārdā —priekšsēdētājsM. Chaves Gonzales[1] OV C 141, 30.5.1988., 1. lpp.[2] OV C 326, 19.12.1988., 102. lpp. un OV C 158, 26.6.1989.[3] OV C 175, 4.7.1988., 22. lpp.[4] OV C 28, 3.2.1988., 3. lpp.[5] OV C 28, 3.2.1988., 1. lpp.[6] OV L 327, 3.12.1980., 8. lpp.[7] OV L 356, 24.12.1988., 74. lpp.[8] OV L 185, 9.7.1974., 15. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSJomas, kas minētas 16. panta 1. punktā:- Darba vietas- Darba inventārs- Individuālie aizsarglīdzekļi- Darbs ar monitoriem- Smagu nastu pārvietošana, riskējot savainot muguru- Pagaidu vai mobilās darbvietas- Zivkopība un zemkopība--------------------------------------------------