title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 94/60/EK (1994. gada 20. decembris), ar ko četrpadsmito reizi groza Direktīvu 76/769/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu bīstamu vielu un preparātu tirgū laišanas un lietošanas ierobežojumiem

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31994L0060

Oficiālais Vēstnesis L 365 , 31/12/1994 Lpp. 0001 - 0009 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 13 Sējums 29 Lpp. 0273  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 13 Sējums 29 Lpp. 0273

		Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 94/60/EK(1994. gada 20. decembris),ar ko četrpadsmito reizi groza Direktīvu 76/769/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu bīstamu vielu un preparātu tirgū laišanas un lietošanas ierobežojumiemEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 100.a pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],saskaņā ar Līguma 189.b pantā minēto procedūru [3],tā kā jāpieņem iekšējā tirgus izveides pasākumi; tā kā iekšējais tirgus ir telpa bez iekšējām robežām, kurā ir nodrošināta brīva preču, pakalpojumu un kapitāla aprite un personu pārvietošanās;tā kā darbam iekšējā tirgū pakāpeniski jāuzlabo dzīves kvalitāte, veselības aizsardzība un patērētāju drošība; tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Padomes 1989. gada 9. novembra Rezolūciju par nākotnes prioritātēm patērētāju aizsardzības politikas pārskatīšanā; [4]tā kā Padome un dalībvalstu valdību pārstāvji, tiekoties Padomē, ir pieņēmuši Lēmumu 90/238/Euratom, ESCS, EEK [5], kas attiecas uz 1990. līdz 1994. gada rīcības plānu saistībā ar programmu "Eiropa pret vēzi";tā kā vielas, kas minētas Padomes Direktīvas 67/548/EEK [6] I pielikumā un tiek klasificētas kā 1. vai 2. kategorijas kancerogēnas vielas, var izraisīt vēzi; tā kā, lai uzlabotu veselības aizsardzību, šādas vielas un preparātus, kas tās satur, nedrīkst laist tirgū plašas sabiedrības lietošanai;tā kā vielas, kas minētas Direktīvas 67/548/EEK I pielikumā un tiek klasificētas kā 1. vai 2. kategorijas mutagēnas vielas, var izraisīt pārmantojamu ģenētisku bojājumu; tā kā, lai uzlabotu veselības aizsardzību, šādas vielas un preparātus, kas tās satur, nedrīkst laist tirgū plašas sabiedrības lietošanai;tā kā vielas, kas minētas Direktīvas 67/548/EEK I pielikumā un tiek klasificētas kā 1. vai 2. kategorijas reproduktīvajai funkcijai toksiskas vielas, var izraisīt pārmantojamu ģenētisku bojājumu; tā kā, lai uzlabotu veselības aizsardzību, šādas vielas un preparātus, kas tās satur, nedrīkst laist tirgū plašas sabiedrības lietošanai;tā kā pārredzamības un skaidrības labad šādas vielas jānosauc, izmantojot atzītu nomenklatūru, vislabāk IUPAC (Starptautiskā teorētiskās un lietišķās ķīmijas savienība) nomenklatūru; tā kā Direktīvas 67/548/EEK I pielikums ("Bīstamo vielu saraksts") regulāri tiek atjaunināts, to pielāgojot tehnikas attīstībai; tā kā, lai precizētu šo direktīvu, Komisija ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc tam, kad Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī publicēts šāds pielāgojums tehnikas attīstībai, Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedz priekšlikumu direktīvai, ar ko reglamentē vielas, kas no jauna klasificētas kā 1. un 2. kategorijas kancerogēnas, 1. un 2. kategorijas mutagēnas un 1. un 2. kategorijas reproduktīvajai funkcijai toksiskas vielas;tā kā minētajā Komisijas priekšlikumā ir ņemti vērā riski un priekšrocības, ko rada jaunas vielas klasifikācijā, kā arī Kopienas tiesību akti par riska analīzi;tā kā Direktīvas 67/548/EEK I pielikumā ir noteiktas katras šādas vielas maksimālās koncentrācijas robežas, un, ja šādu robežu nav, Padomes Direktīvas 88/379/EEK [7] I pielikuma VI tabulā ir noteiktas vispārējās koncentrācijas robežas, kas attiecas uz šādām vielām preparātu sastāvā;tā kā kreozots, kas definēts šīs direktīvas pielikumā, var kaitēt veselībai, jo tas satur zināmas kancerogēnas vielas; tā kā tādēļ jāierobežo kreozota lietošana koksnes apstrādē, kā arī ar kreozotu apstrādātas koksnes tirgū laišana un lietošana;tā kā daži kreozota komponenti slikti noārdās un ir kaitīgi dažiem organismiem vidē; tā kā šie komponenti var iekļūt vidē, ja tiek izmantota apstrādāta koksne;tā kā daži hlorēti šķīdinātāji apdraud veselību un tos nedrīkst vielās un preparātos laist pārdošanā plašai sabiedrībai;tā kā, ierobežojot šajā direktīvā noteikto kreozota lietošanu koksnes apstrādē, ar kreozotu apstrādātas koksnes tirgū laišanu un lietošanu, kā arī hlorētu šķīdinātāju tirgū laišanu un lietošanu, ir ņemtas vērā pašreizējās zināšanas un metodes attiecībā uz drošākām alternatīvām;tā kā iepriekšminēto vielu vai to saturošu preparātu tirgū laišanas un lietošanas ierobežojumi, kas jau ir pieņemti dažās dalībvalstīs, tieši ietekmē iekšējā tirgus izveidi un darbību; tā kā tādēļ jātuvina dalībvalstu tiesību akti šajā jomā un tādējādi jāgroza Direktīvas 76/769/EEK I pielikums [8];tā kā šī direktīva neietekmē Kopienas tiesību aktus, ar ko nosaka darba ņēmēju aizsardzības prasību minimumu, kurš ietverts Padomes Direktīvā 89/391/EEK [9] un atsevišķajās direktīvās, kuru pamatā ir minētā direktīva, jo īpaši Direktīvā 90/394/EEK [10],IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsAr šo Direktīvas 76/769/EEK I pielikumu groza, kā noteikts šīs direktīvas pielikumā.2. pants1. Dalībvalstis pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai ne vēlāk kā vienu gadu pēc šīs direktīvas pieņemšanas izpildītu tās prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Dalībvalstis šos noteikumus piemēro no 1996. gada 20. jūnija.2. Kad dalībvalstis pieņem šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādu atsauci.3. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1994. gada 20. decembrīEiropas Parlamenta vārdā –priekšsēdētājsK. HaenschPadomes vārdā –priekšsēdētājsK. Kinkel[1] OV C 157, 24.6.1992., 6. lpp.[2] OV C 332, 16.12.1992., 8. lpp.[3] Eiropas Parlamenta 1994. gada 19. janvāra Atzinums (OV C 44, 14.2.1994., 2. lpp.), Padomes 1994. gada 16. jūnija Kopējā nostāja (OV C 244, 31.8.1994., 1. lpp.) un Eiropas Parlamenta 1994. gada 26. oktobra Lēmums (OV C 323, 21.11.1994.).[4] OV C 294, 23.11.1989., 1. lpp.[5] OV L 137, 30.5.1990., 31. lpp.[6] OV 196, 16.8.1967., 1/67. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 91/632/EEK (OV L 338, 10.12.1991., 23. lpp.).[7] OV L 187, 16.7.1988., 14. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 93/18/EEK (OV L 104, 29.4.1993., 46. lpp.).[8] OV L 262, 27.9.1976., 201. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 91/659/EEK (OV L 363, 31.12.1991., 36. lpp.).[9] OV L 183, 29.6.1989., 1. lpp.[10] OV L 196, 26.7.1990., 1. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSDirektīvas 76/769/EEK I pielikumam pievieno turpmāko:"Vielas, vielu grupu vai preparāta apzīmējumsIerobežojuma nosacījumi29.Vielas, kas minētas Direktīvas 67/548/EEK I pielikumā, klasificētas kā 1. vai 2. kategorijas kancerogēnas vielas un tiek marķētas vismaz kā "Toksiska (T)" ar brīdinājumu par risku R45: "Kancerogēna viela" vai ar brīdinājumu par risku R49: "Ieelpojot var izraisīt ļaundabīgus audzējus", un tiek minētas šādi:1. kategorijas kancerogēna viela.Skat. 1. sarakstu pielikuma papildinājumā.2. kategorijas kancerogēna viela.Skat. 2. sarakstu pielikuma papildinājumā. | Nedrīkst lietot vielās un preparātos, ko laiž tirgū pārdošanai plašai sabiedrībai, ja atsevišķā koncentrācija ir vienāda vai lielāka par: Direktīvas 67/548/EEK I pielikumā noteikto koncentrāciju vaiDirektīvas 88/379/EEK I pielikuma VI tabulas 6.punktā noteikto koncentrāciju gadījumos, kad Direktīvas 67/548/EEK I pielikumā koncentrācijas robežas nav minētas.Neierobežojot citu Kopienas noteikumu īstenošanu, kas attiecas uz bīstamu vielu un preparātu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, šādu vielu un preparātu iepakojumam skaidri salasāmi un neizdzēšami jābūt marķētam šādi: "Tikai profesionāliem lietotājiem. Uzmanību! – Izvairīties no pakļaušanas iedarbībai – Pirms lietošanas iepazīties ar īpašiem norādījumiem".Atkāpjoties no iepriekšminētā, šo noteikumu nepiemēro: a)zālēm vai veterinārajām zālēm, kā noteikts Direktīvā 65/65/EEK;b)kosmētikas līdzekļiem, kā noteikts Direktīvā 76/768/EEK;c)motora degvielām, kuras ir iekļautas Direktīvā 85/210/EEK,minerāleļļas produktiem, ko paredzēts lietot par degvielu pārvietojamās vai stacionārās sadedzināšanas iekārtās,degvielām, ko pārdod slēgtās sistēmās (piemēram, šķidras gāzes flakonos);d)citām vielām un preparātiem, kas uzskaitīti šīs direktīvas I pielikumā, izņemot 30. un 31. punktā;e)mākslinieku krāsās, kas iekļautas Direktīvā 88/379/EEK; |30.Vielas, kas minētas Direktīvas 67/548/EEK I pielikumā un tiek klasificētas kā 1. vai 2. kategorijas mutagēnas vielas, un marķētas ar brīdinājumu par risku R46: "Var radīt pārmantojamus ģenētiskus defektus", un tiek minētas šādi:1. kategorijas mutagēna viela.Sk. 3. sarakstu pielikuma papildinājumā.2. kategorijas mutagēna viela.Sk. 4. sarakstu pielikuma papildinājumā. | Nedrīkst lietot vielās un preparātos, ko laiž tirgū pārdošanai plašai sabiedrībai atsevišķās koncentrācijās, kas ir vienādas vai lielākas par: Direktīvas 67/548/EEK I pielikumā norādīto koncentrāciju vaiDirektīvas 88/379/EEK I pielikuma VI tabulas 6. punktā norādīto koncentrāciju gadījumā, ja Direktīvas 67/548/EEK I pielikumā koncentrācijas robežas nav minētas.Neierobežojot citu Kopienas noteikumu īstenošanu, kas attiecas uz bīstamu vielu un preparātu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, šādu vielu un preparātu iepakojumam skaidri salasāmi un neizdzēšami jābūt marķētam šādi: "Tikai profesionāliem lietotājiem. Uzmanību! – Izvairīties no pakļaušanas iedarbībai – Pirms lietošanas iepazīties ar īpašiem norādījumiem".Atkāpjoties no iepriekšminētā, šo noteikumu nepiemēro: a)zālēm vai veterinārajām zālēm, kā noteikts Direktīvā 65/65/EEK;b)kosmētikas līdzekļiem, kā noteikts Direktīvā 76/768/EEK;c)motora degvielām, kas iekļautas Direktīvā 85/210/EEK:minerāleļļas produktiem, ko paredzēts lietot par motoru pārvietojamās vai stacionārās sadedzināšanas iekārtās,degvielām, ko pārdod slēgtās sistēmās (piemēram, šķidras gāzes flakonos);d)citām vielām un preparātiem, kas minēti šīs direktīvas I pielikumā, izņemot tā 29. un 31. punktā;e)mākslinieku krāsās, kas iekļautas Direktīvā 88/379/EEK. |31.Vielas, kas minētas Direktīvas 67/548/EEK I pielikumā, tiek klasificētas kā 1. vai 2. kategorijas reproduktīvajai funkcijai toksiskas vielas un tiek marķētas ar brīdinājumu par risku R60: "Var kaitēt reproduktīvajām spējām" un/vai R61: "Var kaitēt augļa attīstībai," un tiek minētas šādi:1. kategorijas reproduktīvajai funkcijai toksiska viela.Sk. 5. sarakstu pielikuma papildinājumā.2. kategorijas reproduktīvajai funkcijai toksiska viela.Sk. 6. sarakstu pielikuma papildinājumā. | Nedrīkst lietot vielās un preparātos, ko laiž tirgū pārdošanai plašai sabiedrībai atsevišķās koncentrācijās, kas ir vienādas vai lielākas par: Direktīvas 67/548/EEK I pielikumā norādīto koncentrāciju vaiDirektīvas 88/379/EEK I pielikuma VI tabulas 6. punktā minēto koncentrāciju gadījumā, ja Direktīvas 67/548/EEK I pielikumā koncentrācijas robežas nav minētas.Neierobežojot citu Kopienas noteikumu īstenošanu, kas attiecas uz bīstamu vielu un preparātu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, šādu vielu un preparātu iepakojumam skaidri salasāmi un neizdzēšami jābūt marķētam šādi: "Tikai profesionāliem lietotājiem. Uzmanību! – Izvairīties no pakļaušanas iedarbībai – Pirms lietošanas iepazīties ar īpašiem norādījumiem".Atkāpjoties no iepriekšminētā, šo noteikumu nepiemēro: a)zālēm vai veterinārajām zālēm, kā noteikts Direktīvā 65/65/EEK;b)kosmētikas līdzekļiem, kā noteikts Direktīvā 76/768/EEK;c)motoru degvielām, kas ir iekļautas Direktīvā 85/210/EEK,minerāleļļu produktiem, ko paredzēts lietot par degvielām pārvietojamās vai stacionārās sadedzināšanas iekārtās,degvielām, ko pārdod slēgtās sistēmās (piemēram, šķidras gāzes flakonos);d)citām vielām un preparātiem, kas minēti šīs direktīvas I pielikumā, izņemot tā 29. un 30. punktā;e)mākslinieku krāsās, kas iekļautas Direktīvā 88/379/EEK. |32.Vielas un preparāti, kas satur vienu vai vairākas šādas vielas:a)kreozotu, EINECS Nr. 232–287–5,CAS Nr. 8001–58–9,b)kreozota eļļu, EINEC Nr. 263–047–8,CAS Nr. 61789–28–4,c)destilātus (akmeņogļu darvu), naftalīna eļļas, EINECS Nr. 283–484–8,CAS Nr. 84650–04–4,d)kreozota eļļu, acenaftēna frakciju, EINECS Nr. 292–605–3,CAS Nr. 90640–84–9,e)destilātus (akmeņogļu darvu), augšējais EINECS Nr. 266–026–1, CAS Nr. 65996–91–0,f)antracēna eļļu, EINECS Nr. 292–602–7, CAS Nr. 90640–80–5,g)darvas skābes, akmeņogles, neapstrādātas, EINECS Nr. 266–019–3, CAS Nr. 65996–85–2,h)kreozotu, koka, EINECS Nr. 232–419–1,CAS Nr. 8021–39–4,j)sārmainu zemas temperatūras gudrona eļļu, EINECS Nr. 310–191–5, CAS Nr. 122384–78–5. | 32.1.Nedrīkst lietot koksnes apstrādē, ja tie satur:a)benzopirēnu koncentrācijā, kas pārsniedz 0,005 % pēc masas; vaib)ar ūdeni ekstrahējamus fenolus koncentrācijā, kas pārsniedz 3 % pēc masas, vai arī gan a), gan b) apakšpunktā minētās vielas.Turklāt šādi apstrādātu koksni nedrīkst laist tirgū.Tomēr, atkāpjoties no iepriekšminētā,i)minētās vielas un preparātus drīkst lietot koksnes apstrādē rūpnieciskās iekārtās, ja tie satur:a)benzopirēnu koncentrācijā, kas ir mazāka par 0,05 % pēc masas, unb)ar ūdeni ekstrahējamus fenolus koncentrācijā, kas ir mazāka par 3 % pēc masas.Šādas vielas un preparātus:drīkst laist tirgū tikai tādos iepakojumos, kuru tilpums ir 200 litri vai lielāks,nedrīkst pārdot plašai sabiedrībai.Neierobežojot citu Kopienas noteikumu piemērošanu, kas attiecas uz bīstamu vielu un preparātu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, šādu vielu un preparātu iepakojumu skaidri salasāmi un neizdzēšami marķē šādi: "Lietot tikai rūpnieciskās iekārtās";ii)attiecībā uz saskaņā ar i) apakšpunktu apstrādāto koksni, ko laiž tirgū pirmo reizi – atļauts tikai profesionālai un rūpnieciskai lietošanai, piemēram, uz dzelzceļiem, elektroenergoapgādē un telekomunikācijā, žogiem, kā arī ostās un ūdensceļos.Tomēr tādu koksni nedrīkst lietot:ēku iekšpusē, neatkarīgi no tā, vai dekoratīvā vai kādā citā nolūkā (dzīvojamās, darba, atpūtas telpās),tādu trauku ražošanai, kas domāti audzēšanas nolūkam, un tāda iepakojuma atkārtotai apstrādei un izgatavošanai, kurš var nonākt saskarē ar neapstrādātiem produktiem, starpproduktiem un/vai galaproduktiem, kuri paredzēti lietošanai pārtikā un/vai dzīvnieku barošanai, vai citu tādu materiālu atkārtotai apstrādei un izgatavošanai, kas šos produktus var piesārņot, kā arī jebkurai atkārtotai apstrādei,rotaļlaukumos un citās brīvdabas sabiedriskās atpūtas vietās vai citos gadījumos, kad pastāv risks, ka tāda koksne nonāks saskarē ar ādu,iii)attiecībā uz apstrādātu vecu koksni – aizliegums neattiecas uz gadījumiem, kad to laiž lietoto preču tirgū. Tomēr tādu koksni nedrīkst lietot:ēku iekšpusē, neatkarīgi no tā, vai dekoratīvā vai kādā citā nolūkā (dzīvojamās, darba, atpūtas telpās),tādu trauku ražošanai, kas domāti audzēšanas nolūkam, un tāda iepakojuma atkārtotai apstrādei un izgatavošanai, kurš var nonākt saskarē ar neapstrādātiem produktiem, starpproduktiem un/vai galaproduktiem, kuri paredzēti lietošanai pārtikā un/vai dzīvnieku barošanai, vai citu tādu materiālu atkārtotai apstrādei un izgatavošanai, kas šos produktus var piesārņot, kā arī jebkurai atkārtotai apstrādei,rotaļlaukumos un citās brīvdabas sabiedriskās atpūtas vietās. |33.Hloroforms, CAS Nr. 67–66–3.34.Tetrahlorogleklis, CAS Nr. 56–23–5.35.1,1,2–trihloretāns, CAS Nr. 79–00–5.36.1,1,2,2–tetrahloretāns, CAS Nr. 79–34–5.37.1,1,1,2–tetrahloretāns, CAS Nr. 630–20–6.38.Pentahloretāns, CAS Nr. 76–01–7.39.1,1–dihloretilēns, CAS Nr. 75–35–4.40.1,1,1–trihloretāns, CAS Nr. 71–55–6. | Vielās un preparātos, ko laiž tirgū pārdošanai plašai sabiedrībai, nedrīkst lietot 0,1 % vai lielākās koncentrācijās pēc svara. Neierobežojot citu Kopienas noteikumu piemērošanu, kas attiecas uz bīstamu vielu un preparātu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, iepakojumu ar šādām vielām un preparātiem, kas tās satur 0,1 % vai lielākās koncentrācijās, skaidri salasāmi un neizdzēšami marķē šādi: "Tikai profesionāliem lietotājiem". Atkāpjoties no iepriekšminētā, šo noteikumu nepiemēro: a)zālēm vai veterinārajām zālēm, kā noteikts Direktīvā 65/65/EEK, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 89/381/EEK;b)kosmētikas līdzekļiem, kā noteikts Direktīvā 76/768/EEK, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 89/679/EEK." |"PIELIKUMA PAPILDINĀJUMS29. punkts – Kancerogēnas vielas.1. saraksts, 1. kategorija.2–naftilamīns; β–naftilamīns | CAS Nr. 91–5999–8 |bifenil–4–ilamīns; ksenilamīns; 4–aminobifenils | CAS Nr. 92–67–1 |benzidīns; 4,4'–diaminobifenils; bifenil–4,4'–ilīndiamīns | CAS Nr. 92–87–5 |hroma trioksīds | CAS Nr. 1333–82–0 |arsēnskābe un tās sāļi | CAS Nr. — |arsēna pentoksīds; arsēna oksīds | CAS Nr. 1303–28–2 |diarsēna trioksīds; arsēna trioksīds | CAS Nr. 1327–53–3 |azbests | CAS Nr. 132207–33–1 132207–32–0 12172–73–5 77536–66–4 77536–68–6 77536–67–5 |benzols | CAS Nr. 71–43–2 |bis(hlormetil)ēteris | CAS Nr. 542–88–1 |hlormetilmetilēteris, hlordimetilēteris | CAS Nr. 107–30–2 |diniķeļa trioksīds | CAS Nr. 1314–06–3 |erionīts | CAS Nr. 12510–42–8 |niķeļa dioksīds | CAS Nr. 12035–36–8 |niķeļa monoksīds | CAS Nr. 1313–99–1 |niķeļa subsulfīds | CAS Nr. 12035–72–2 |niķeļa sulfīds | CAS Nr. 16812–54–7 |2–naftilamīna sāļi | CAS Nr. — |bifenil–4–ilamīna sāļi; ksenilamīna sāļi; 4–aminobifenila sāļi | CAS Nr. — |benzidīna sāļi | CAS Nr. — |vinilhlorīds; hloretilēns | CAS Nr. 75–01–4 |zinka hromāti, tostarp cinka kālija hromāts | CAS Nr. — |2. saraksts, 2. kategorija.1–metil–3–nitro–1–nitrozoguanidīns. | CAS Nr. 70–25–7 |1,2–dibrom–3–hlorpropāns | CAS Nr. 96–12–8 |1,2–dimetilhidrazīns | CAS Nr. 540–73–8 |1,3–butadiēns, buta–1,3–diēns | CAS Nr. 106–99–0 |1,3–dihlor–2–propanols | CAS Nr. 96–23–1 |1,3–propānsultons | CAS Nr. 1120–71–4 |3–propanolīds; 1,3–propiolaktons | CAS Nr. 57–57–8 |1,4–dihlorbut–2–ēns | CAS Nr. 764–41–0 |2–nitronaftalīns | CAS Nr. 581–89–5 |2–nitropropāns | CAS Nr. 79–46–9 |2,2'–dihlor–4,4'–metilēndianilīns; 4,4'–metilēn–bis(2–hloranilīns) | CAS Nr. 101–14–4 |2,2'–(nitrozoimino)bisetanols | CAS Nr. 1116–54–7 |3,3'–dihlorbenzidīns; 3,3'–dihlorbifenil–4,4'–ilīndiamīns | CAS Nr. 91–94–1 |3,3'–dimetoksibenzidīn”; o–dianizidīns | CAS Nr. 119–90–4 |3,3'–dimetilbenzidīns; o–tolidīns | CAS Nr. 119–93–7 |4–aminoazobenzols | CAS Nr. 60–09–3 |4–amino–3–fluorfenols | CAS Nr. 399–95–1 |4–metil–m–fenilēndiamīns | CAS Nr. 95–80–7 |4–nitrobifenils | CAS Nr. 92–93–3 |4,4'–metilēndi–o–toluidīns | CAS Nr. 838–88–0 |4,4'–diaminodifenilmetāns; 4,4'–metilēndianilīns | CAS Nr. 101–77–9 |5–nitroacenaftēns | CAS Nr. 602–87–9 |4–o–tolilazo–o–toluidīns; 4–amino–2”,3–dimetilazobenzols; granātsarkanais GBC bāze; AAT; o–aminoazotoluēns | CAS Nr. 97–56–3 |dinātrija–{5[(4'–((2,6–hidroksi–3–((2–hidroksi–5–sulfofenil)azo)fenil)azo)(1,1'–bifenil)–4–il)azo]salicilāt(4–)}kuprāts(2–); Cl Tīri brūnais 95 | CAS Nr. 16071–86–6 |kadmija oksīds | CAS Nr. 1306–19–0 |ekstrakti (nafta), smagā naftēndestilāta šķīdinātājs | CAS Nr. 64742–11–6 |ekstrakti (nafta), smagā parafīndestilāta šķīdinātājs | CAS Nr. 64742–04–7 |ekstrakti (nafta), vieglā naftēndestilāta šķīdinātājs | CAS Nr. 64742–03–6 |ekstrakti (nafta), vieglā parafīndestilāta šķīdinātājs | CAS Nr. 64742–05–8 |ekstrakti (nafta), vieglās vakuumgāzeļļas šķīdinātājs | CAS Nr. 91995–78–7 |ogļūdeņraži, C26–55–, aromātiskie | CAS Nr. 97722–04–8 |N,N–dimetilhidrazīns | CAS Nr. 57–14–7 |akrilamīds | CAS Nr. 79–06–1 |akrilnitrils, | CAS Nr. 107–13–1 |α,α,α–trihlortoluēns; benzotrihlorīds | CAS Nr. 98–07–7 |benzo[a]antracēns | CAS Nr. 56–55–3 |benzo[a]pirēns; benzo[d,e,f]hrizēns | CAS Nr. 50–32–8 |benzo[b]fluorantēns; benzo[e]acefēnantrilēns | CAS Nr. 205–99–2 |benzo[j]fluorantēns | CAS Nr. 205–82–3 |benzo[k]fluorantēns | CAS Nr. 207–08–9 |berilijs | CAS Nr. 7440–41–7 |berilija savienojumi, izņemot alumīnija berilija silicilātus | CAS Nr. — |kadmija hlorīds | CAS Nr. 10108–64–2 |kadmija sulfāts | CAS Nr. 10124–36–4 |kadmija hromāts | CAS Nr. 13765–19–0 |captafols (ISO); 1,2,3,6–tetrahidro–N–(1,1,2,2–tetrahloretiltio)ftalimīds | CAS Nr. 2425–06–1 |karbadokss (SNN); metil–3–(hinoksalīna–2–ilmetilēn)karbazāta–1,4–dioksīds; 2–(metoksikarbonilhidrazonmetil)hinoksalīna–1,4–dioksīds | CAS Nr. 6804–07–5 |hroma III hromāts; hromhromāts | CAS Nr. 24613–89–6 |diazometāns | CAS Nr. 334–88–3 |dibenz[a,h]antracēns | CAS Nr. 53–70–3 |dietilsulfāts | CAS Nr. 64–67–5 |dimetilsulfāts | CAS Nr. 77–78–1 |dimetilkarbamoila hlorīds | CAS Nr. 79–44–7 |N–nitrozodimetilamīns; dimetilnitrozamīns | CAS Nr. 62–75–9 |dimetilsulfamoilhlorīds | CAS Nr. 13360–57–1 |1–hlor–2,3–epoksipropāns; epihlorhidrīns | CAS Nr. 106–89–8 |1,2–dihloretāns; etilēndihlorīds | CAS Nr. 107–06–2 |etilēnoksīds; oksirāns | CAS Nr. 75–21–8 |etilēnimīns; aziridīns | CAS Nr. 151–56–4 |heksahlorbenzols | CAS Nr. 118–74–1 |heksametilfosfora triamīds; heksametilfosforamīds | CAS Nr. 680–31–9 |hidrazīns | CAS Nr. 302–01–2 |hidrazobenzols; 1,2–difenilhidrazīns | CAS Nr. 122–66–7 |metilakrilamidometoksiacetāts (satur <=0,1 % akrilamīdu) | CAS Nr. 77402–03–0 |metil–ONN–azoksimetilacetāts; metilazoksimetilacetāts | CAS Nr. 592–62–1 |nitrofēns (ISO); 2,4–dihlorfenil–4–nitrofenilēteris | CAS Nr. 1836–75–5 |nitrozodipropilamīns | CAS Nr. 621–64–7 |2–metoksianilīns; o–anizidīns | CAS Nr. 90–04–0 |kālija bromāts | CAS Nr. 7758–01–2 |propilēnoksīds; 1,2–epoksipropāns; metiloksirāns | CAS Nr. 75–56–9 |o–toluidīns | CAS Nr. 95–53–4 |2–metilaziridīns; propilēnimīns | CAS Nr. 75–55–8 |2,2'–dihlor–4,4'–metilēndianilīna sāļi; 4,4'–metilēn–bis(2–hloranilīna) sāļi | CAS Nr. — |3,3'–dihlorbenzidīna sāļi; 3,3'–dihlorbifenil–4,4'–ilīndiamīna sāļi | CAS Nr. — |3,3'–dimetoksibenzidīna sāļi; o–dianizidīna sāļi | CAS Nr. — |3,3'–dimetilbenzidīna sāļi; o–tolidīna sāļi | CAS Nr. — |stroncija hromāts | CAS Nr. 7789–06–2 |stirola oksīds; (epoksietil)benzols; feniloksirāns | CAS Nr. 96–09–3 |sulfallāts (ISO); 2–hloralildietilditiokarbamāts | CAS Nr. 95–06–7 |tioacetamīds | CAS Nr. 62–55–5 |uretāns (SNN); etilkarbamāts | CAS Nr. 51–79–6 |30. punkts – Mutagēnas vielas.3. saraksts, 1. kategorija.Šajā kategorijā neviena viela nav klasificēta. | |4. saraksts, 2. kategorija.1,2–dibrom–3–hlorpropāns | CAS Nr. 96–12–8 |akrilamīds | CAS Nr. 79–06–1 |benzo[a]pirēns; benzo[d,e,f]hrizēns | CAS Nr. 50–32–8 |dietilsulfāts | CAS Nr. 64–67–5 |etilēnoksīds; oksirāns | CAS Nr. 75–21–8 |etilēnimīns, aziridīns | CAS Nr. 151–56–4 |heksametilfosfora triamīds; heksametilfosforamīds | CAS Nr. 680–31–9 |metilakrilamidometoksiacetāts (satur <=0,1 % akrilamīdu) | CAS Nr. 77402–03–0 |31. punkts – Reproduktīvajai funkcijai toksiskas vielas.5. saraksts, 1. kategorija.svina heksafluorsilikāts | CAS Nr. 25808–74–6 |svina acetāts | CAS Nr. 1335–32–6 |svina alkili | CAS Nr. — |svina azīds | CAS Nr. 13424–46–9 |svina hromāts | CAS Nr. 7758–97–6 |svina savienojumi, izņemot citur šajā pielikumā norādītos | CAS Nr. — |svina diacetāts | CAS Nr. 301–04–2 |svina 2,4,6–trinitrorezorcīnoksīds; svina stifnāts | CAS Nr. 15245–44–0 |svina(II)metānsulfonāts | CAS Nr. 17570–76–2 |trisvina bis(ortofosfāts) | CAS Nr. 7446–27–7 |varfarīns; 4–hidroksi–3–(3–okso–1–fenilbutil)kumarīns | CAS Nr. 81–81–2 |6. saraksts, 2. kategorija.2–etoksietanols; etilēna glikolmonoetilēteris | CAS Nr. 110–80–5 |2–etilheksil–3,5,–bis(1,1–dimetiletil)–4–hidroksifenilmetiltioacetāts | CAS Nr. 80387–97–9 |2–metoksietanols, etilēnglikolmonometilēteris | CAS Nr. 109–86–4 |benzo[a]pirēns; benzo[d,e,f]hrizēns | CAS Nr. 50–32–8 |binapakrils (ISO); 2–sekbutil–4,6–dinitrofenil–3–metilkrotonāts | CAS Nr. 485–31–4 |N,N–dimetilformamīds; dimetilformamīds | CAS Nr. 68–12–2 |dinosebs; 6–sekbutil–2,4–dinitrofenols | CAS Nr. 88–85–7 |dinotrebs; 2–tertbutil–4,6–dinitrofenols | CAS Nr. 1420–07–1 |etilēntiourīnviela; imidazolidīna–2–tions; 2–imidazolīna–2–tiols | CAS Nr. 96–45–7 |2–etoksietilacetāt; etilglikolacetāts | CAS Nr. 111–15–9 |metil–ONN–azoksimetilacetāts; metilazoksimetilacetāts | CAS Nr. 592–62–1 |2–metoksietilacetāts; metilglikolacetāts | CAS Nr. 110–49–6 |niķeļa tetrakarbonils | CAS Nr. 13463–39–3 |nitrofēns (ISO); 2,4–dihlorfenil–4–nitrofenilēteris | CAS Nr. 1836–75–6 |dinoseba sāļi un esteri, izņemot citu šajā pielikuma papildinājumā norādītos | CAS Nr. — |dinotreba sāļi un esteri | CAS Nr. — |"--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/41/EK (2001. gada 19. jūnijs), ar kuru divdesmit pirmo reizi groza Padomes Direktīvu 76/769/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu bīstamu vielu un preparātu tirgū laišanas un lietošanas ierobežojumiem, kas attiecas uz kancerogēnām, mutagēnām vai reproduktīvajai funkcijai toksiskām vielām

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32001L0041

Oficiālais Vēstnesis L 194 , 18/07/2001 Lpp. 0036 - 0037

		Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/41/EK(2001. gada 19. jūnijs),ar kuru divdesmit pirmo reizi groza Padomes Direktīvu 76/769/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu bīstamu vielu un preparātu tirgū laišanas un lietošanas ierobežojumiem, kas attiecas uz kancerogēnām, mutagēnām vai reproduktīvajai funkcijai toksiskām vielāmEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 95. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],saskaņā ar procedūru, kas noteikta Līguma 251. pantā [3],tā kā:(1) Līguma 14. pantā ir paredzēts izveidot telpu bez iekšējām robežām, kurā nodrošina preču, personu, pakalpojumu un kapitāla brīvu apriti.(2) Ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 29. marta Lēmumu 646/96/EK ir pieņemts rīcības plāns vēža apkarošanai veselības aizsardzības darbības jomā (no 1996. gada līdz 2000. gadam) [4].(3) Lai uzlabotu veselības aizsardzību un patērētāju drošību, vielas, kas pēc klasifikācijas ir kancerogēnas, mutagēnas vai reproduktīvajai funkcijai toksiskas, un preparāti, kuros ir minētās vielas, nebūtu laižami tirgū plašas sabiedrības lietošanai.(4) Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 20. decembra Direktīvai 94/60/EK, ar ko četrpadsmito reizi groza Direktīvu 76/769/EEK [5], attiecībā uz Direktīvas 76/769/EEK [6] I pielikuma papildinājuma 29., 30. un 31. punktu ir iekļauts to vielu saraksts, kuras pēc klasifikācijas ir kancerogēnas, mutagēnas vai reproduktīvajai funkcijai toksiskas un pieder pie 1. vai 2. kategorijas. Šādas vielas un preparātus nevajadzētu laist tirgū plašas sabiedrības lietošanai.(5) Direktīvā 94/60/EK ir paredzēts, ka vēlākais sešus mēnešus pēc tam, kad ir publicēts pielāgojums tehnikas attīstībai attiecībā uz I pielikumu Padomes 1967. gada 27. jūnija Direktīvai 67/548/EEK par bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu [7], kurā ir iekļautas vielas, kas pēc klasifikācijas ir kancerogēnas, mutagēnas vai reproduktīvajai funkcijai toksiskas un pieder pie 1. vai 2. kategorijas, Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei priekšlikumu par šā saraksta papildināšanu.(6) Komisijas 1997. gada 5. decembra Direktīvā 97/69/EK, ar ko divdesmit trešo reizi tehnikas attīstībai pielāgo Direktīvu 67/548/EEK un konkrēti tās I pielikumu, kancerogēno vielu 2. kategorijā ir iekļauta vēl viena viela un Komisijas 1998. gada 18. septembra Direktīvā 98/73/EK [8], ar ko divdesmit ceturto reizi tehnikas attīstībai pielāgo Direktīvu 67/548/EEK [9], un konkrēti tās I pielikumu, kancerogēno vielu 2. kategorijā ir iekļauta vēl viena viela un attiecībā uz reproduktīvajai funkcijai toksiskām vielām 2. kategorijā ir iekļauta vēl viena viela. Šīs vielas jāiekļauj papildinājumā, kas attiecas uz Direktīvas 76/769/EEK I pielikuma 29. un 31. punktu.(7) Ir ievēroti to vielu radītie apdraudējumi un lietderība, kas ar Direktīvām 97/69/EK un 98/73/EK no jauna iekļautas kancerogēno vielu 2. kategorijā vai attiecībā uz reproduktīvajai funkcijai toksisko vielu 2. kategorijā.(8) Šo direktīvu, neskarot Kopienas tiesību aktus, ar ko noteiktas darba ņēmēju aizsardzības minimālās prasības saskaņā ar Padomes Direktīvu 89/391/EEK (1989. gada 12.jūnijs) par pasākumu ieviešanu, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā [10], un atsevišķajām direktīvām, kuras pamatojas uz minēto direktīvu, jo īpaši Padomes Direktīvu 90/394/EEK (1990. gada 28. jūnijs) par darba ņēmēju aizsardzību pret risku, kas saistīts ar kancerogēnu iedarbību darbā (sestā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē) [11],IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 76/769/EEK I pielikuma papildinājumu groza šādi.1. Ievadu papildina ar šādu R piezīmi:"R piezīme:Kā kancerogēnas neklasificē šķiedras, kuru vidējais svērtais ģeometriskais diametrs mīnus divas ģeometriskās standartkļūdas ir lielāks par 6 mikrometriem."2. Ar šīs direktīvas pielikumā iekļautajām vielām papildina vielu sarakstu papildinājumā, kas attiecas uz 29. un 31. punktu.2. pants1. Dalībvalstis pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai vēlākais līdz 2002. gada 18. jūlijam izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis uzreiz informē Komisiju.Dalībvalstis piemēro minētos aktus no 2003. gada 18. janvāra.2. Kad dalībvalstis pieņem minētos aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā nākamajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 2001. gada 19. jūnijāEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsN. FontainePadomes vārdā —priekšsēdētājsM. Winberg[1] OV C 116 E, 26.4.2000., 54. lpp.[2] OV C 140, 18.5.2000., 1. lpp.[3] Eiropas Parlamenta 2000. gada 14. novembra atzinums (vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī), Padomes 2001. gada 12. marta kopējā nostāja (OV C 142, 15.5.2001., 1. lpp.) un Eiropas Parlamenta 2001. gada 16. maija lēmums.[4] OV L 95, 16.4.1996., 9. lpp.[5] OV L 365, 31.12.1994., 1. lpp.[6] OV L 262, 27.9.1976., 201. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 1999/77/EK (OV L 207, 6.8.1999., 18. lpp.).[7] OV 196 J, 16.8.1967., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2000/33/EK (OV L 136, 8.6.2000., 90. lpp.).[8] OV L 343, 13.12.1997., 19. lpp.[9] OV L 305, 16.11.1998., 1. lpp.[10] OV L 183, 29.6.1989., 1. lpp.[11] OV L 196, 26.7.1990., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Padomes Direktīvu 1999/38/EK (OV L 138, 1.6.1999., 66. lpp.).--------------------------------------------------PIELIKUMS29. punkts — 2. kategorijas kancerogēnās vielasVielas | Indeksa Nr. | EK Nr. | CAS Nr. | Piezīmes |4–hloranilīns | 612–137–00–9 | 203–401–0 | 106–47–8 | |Ugunsizturīgās keramikas šķiedras; īpašas nozīmes šķiedras, izņemot tās, kas norādītas citur Direktīvas 67/548/EEK I pielikumā; (nejaušas orientācijas mākslīgās stikla (silikāta) šķiedras, kurās sārmu metāla oksīdu un sārmzemju metālu oksīdu (Na2O + K2O + CaO + MgO + BaO) saturs ir 18 masas % vai mazāks) | 650–017–00–8 | | | R |31. punkts — reproduktīvajai funkcijai toksiskās 2. kategorijas vielasVielas | Indeksa Nr. | EK Nr. | CAS Nr. | Piezīmes |6-(2-hloretil)-6(2–metoksietoksi)-2,5,7, 10-tetraoksa-6-silaundekāns; etacelasils | 014–014–00–X | 253–704–7 | 37894–46–5 | |--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/45/EK (2002. gada 25. jūnijs), ar ko divdesmito reizi groza Padomes Direktīvu 76/769/EEK attiecībā uz dažu bīstamu vielu un preparātu tirgū laišanas un lietošanas ierobežojumiem (hlorētie īsas virknes parafīni)

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32002L0045

Oficiālais Vēstnesis L 177 , 06/07/2002 Lpp. 0021 - 0022

		Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/45/EK(2002. gada 25. jūnijs),ar ko divdesmito reizi groza Padomes Direktīvu 76/769/EEK attiecībā uz dažu bīstamu vielu un preparātu tirgū laišanas un lietošanas ierobežojumiem (hlorētie īsas virknes parafīni)EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 95. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru [3], ievērojot Samierināšanas komitejas 2002. gada 22. aprīlī apstiprināto kopīgo dokumentu,tā kā:(1) Hlorēto īsas virknes parafīnu (SCCP) lietošanas ierobežojumi, ko dažas dalībvalstis jau ir pieņēmušas vai plānojušas, ievērojot PARCOM (Konvencija par sauszemes avotu radītā jūras piesārņojuma novēršanu) Lēmumu 95/1, tieši skar iekšējā tirgus izveidi un darbību; tāpēc jātuvina šajā jomā pieņemtie dalībvalstu tiesību akti un attiecīgi jāgroza I pielikums Padomes Direktīvai 76/769/EEK (1976. gada 27. jūlijs) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu bīstamu vielu un preparātu tirgū laišanas un lietošanas ierobežojumiem [4], ņemot vērā Kopienas riska vērtējumus un attiecīgos zinātniskos pierādījumus, ar ko pamatots PARCOM Lēmums 95/1.(2) SCCP klasificē par videi bīstamiem, jo tie ir ļoti toksiski ūdens organismiem un var ilglaicīgi kaitīgi ietekmēt ūdens vidi.(3) Komisija, saskaņā ar Padomes 1993. gada 23. marta Regulu (EEK) Nr. 793/93 par esošo vielu riska faktoru novērtējumu un kontroli [5], ir pieņēmusi ieteikumu, ar ko aicina veikt īpašus pasākumus, lai ierobežotu SCCP lietošanu, īpaši metālapstrādes šķidrumos un ādas apdares produktos, lai aizsargātu ūdens vidi.(4) Visi atlikušie hlorēto parafīnu lietojumi jāpārskata, ņemot vērā attiecīgās zinātnes atziņas, īpaši attiecībā uz izplūdēm, kas satur hlorētos parafīnus. Komisijai būtu jāiesniedz attiecīgi priekšlikumi šo lietojumu samazināšanai.(5) Toksikoloģijas, ekotoksikoloģijas un vides zinātniskā komiteja (CSTEE) 1998. gada 27. novembrī sniedza atzinumu par SCCP riskiem, kas identificēti ieteikumā.(6) Šo direktīvu piemēro, neskarot Kopienas tiesību aktus par darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darba vietās, īpaši Padomes Direktīvu 89/391/EEK (1989. gada 12. jūnijs) par pasākumu ieviešanu, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā [6], un Padomes Direktīva 98/24/EK (1998. gada 7. aprīlis) par darbinieku veselības un drošības aizsardzību pret risku, kas saistīts ar ķimikāliju izmantošanu darbā (četrpadsmitā atsevišķā direktīva saskaņā ar Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punktu) [7],IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 76/769/EEK I pielikumam pievieno šādu punktu:"42.Hloralkāni, C 10 - C 13, (hlorētie īsas virknes parafīni) | 1.Nedrīkst laist tirgū lietošanai par vielām vai citu vielu vai preparātu sastāvdaļām tādā koncentrācijā, kas pārsniedz 1 %:metālapstrādē,ādas attaukošanā.2.Līdz 2003. gada 1. janvārim sadarbībā ar dalībvalstīm un OSPAR Komisiju Eiropas Komisija pārskata visus atlikušos SCCP lietojumus, ņemot vērā visus attiecīgos jaunākos zinātniskos datus par riskiem, ko SCCP rada veselībai un videi.Par šīs pārskatīšanas rezultātu informē Eiropas Parlamentu." |2. pants1. Dalībvalstis vēlākais līdz 2003. gada 6. jūlijam pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Dalībvalstis piemēro šos noteikumus vēlākais no 2004. gada 6. janvāra.2. Kad dalībvalstis pieņem šos tiesību aktus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Luksemburgā, 2002. gada 25. jūnijāEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsP. CoxPadomes vārdā —priekšsēdētājsJ. Matas I Palou[1] OV C 337 E, 28.11.2000., 138. lpp. unOV C 213 E, 31.7.2001., 296. lpp.[2] OV C 116, 20.4.2001., 27. lpp.[3] Eiropas Parlamenta 2001. gada 1. februāra atzinums (OV C 267, 21.9.2001., 41. lpp.), Padomes 2001. gada 27. jūnija kopējā nostāja (OV C 301, 26.10.2001., 39. lpp.) un Eiropas Parlamenta 2001. gada 29. novembra lēmums (vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī). Eiropas Parlamenta 2002. gada 30. maija lēmums (vēl nav publicēts Oficiālajā Vēstnesī) un Padomes 2002. gada 21. maija lēmums.[4] OV L 262, 27.9.1976., 201. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 99/77/EK (OV L 207, 6.8.1999., 18. lpp.).[5] OV L 84, 5.4.1993., 1. lpp.[6] OV L 183, 29.6.1989., 1. lpp.[7] OV L 131, 5.5.1998., 11. lpp.--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2001/9/EK (2001. gada 12. februāris), ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 96/96/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tehniskajām apskatēmDokuments attiecas uz EEZ.

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32001L0009

Oficiālais Vēstnesis L 048 , 17/02/2001 Lpp. 0018 - 0019

		Komisijas Direktīva 2001/9/EK(2001. gada 12. februāris),ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 96/96/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tehniskajām apskatēm(dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1996. gada 20. decembra Direktīvu 96/96/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tehniskajām apskatēm [1], kas grozīta ar Direktīvu 1999/52/EK [2], un īpaši tās 8. pantu,tā kā:(1) Automašīnu degvielas programmās, kas sāktas 1992. gadā, lai analītiski pamatotu transportlīdzekļu izmešu un degvielas kvalitātes standartus 2000. gadam un turpmākajiem gadiem ar nolūku sasniegt gaisa kvalitātes mērķus, īpašu uzmanību pievēršot autotransporta izmešu samazināšanai, ir noteikts standarts mehāniskajiem transportlīdzekļiem, kurš ir viens no galvenajiem faktoriem, kas nosaka satiksmes ietekmi uz gaisa kvalitāti.(2) Direktīvā 96/96/EK ir noteikti testi, kas jāizdara periodiskās apskatēs, lai pārbaudītu, vai izmeši no transportlīdzekļiem ar benzīnmotoru un no transportlīdzekļiem ar dīzeļmotoru joprojām ir pieņemamās robežās.(3) Oglekļa oksīda koncentrācija to benzīnmotora transportlīdzekļu izmešos, kas aprīkoti ar dažām izplūdes pēcapstrādes sistēmām (Euro 1 standarts) jāpārbauda lielu un mazu motora apgriezienu režīmā.(4) Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 13. oktobra Direktīvā 98/69/EK, kas attiecas uz pasākumiem pret gaisa piesārņošanu ar mehānisko transportlīdzekļu izmešiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 70/220/EEK [3], ir prasība ar 2000. gadu ieviest bort-diagnosticēšanas (OBD) sistēmas vieglajiem benzīnmotora automobīļiem un vieglajiem komerciāliem benzīnmotora automobīļiem, lai kontrolētu transportlīdzekļa izmešu kontroles sistēmas darbību. Līdzīgi no 2003. gada prasība pēc OBD sistēmām attieksies uz jauniem dīzeļmotora transportlīdzekļiem.(5) Nākotnē tādu OBD sistēmu attīstība, kas var kontrolēt un reģistrēt transportlīdzekļu defektus ekspluatācijas laikā, samazinās atšķirību starp apskates apstākļiem un faktiskās ekspluatācijas apstākļiem.(6) Ar šo direktīvu atceļ vajadzību pārbaudīt benzīnmotora transportlīdzekļus mazu motora apgriezienu režīmā, tā vienkāršojot apskati, bet paaugstinot precizitāti ar transportlīdzekļa OBD sistēmas darbības kontroli.(7) Šajā direktīvā paredzētie pasākumi saskan ar atzinumu, ko sniegusi komiteja direktīvas par mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tehniskajām apskatēm pielāgošanai tehnikas attīstībai, kura izveidota saskaņā ar Direktīvas 96/96/EK 8. pantu,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvu 96/96/EK groza, kā noteikts šīs direktīvas pielikumā.2. pantsDalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai šīs direktīvas prasības izpildītu vēlākais vienu gadu pēc direktīvas stāšanās spēkā. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to savu tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, kuru reglamentē ar šo direktīvu.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā 20. dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2001. gada 12. februārīKomisijas vārdā —priekšsēdētāja vietnieksLoyola De Palacio[1] OV L 46, 17.2.1997., 1. lpp.[2] OV L 142, 5.6.1999., 26. lpp.[3] OV L 350, 28.12.1998., 1. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSDirektīvas 96/96/EK II pielikuma 8.2.1.iedaļas b) punkta 4) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu:"4. Pa izplūdes cauruli izvadīto izmešu robežvērtībasa) Mērījums motora tukšgaitas režīmā:maksimālā pieļaujamā CO koncentrācija izplūdes gāzēs ir tāda, kādu noteicis transportlīdzekļa ražotājs. Ja minētā informācija nav pieejama, tad maksimālā CO koncentrācija nedrīkst pārsniegt 0,5 tilp. %.b) Mērījums motora lielāko tukšgaitas apgriezienu režīmā ar vismaz 2000 apgriezieniem minūtē:maksimālā pieļaujamā CO koncentrācija izplūdes gāzēs ir tāda, kādu transportlīdzekļa ražotājs noteicis lielu motora tukšgaitas apgriezienu režīmam. Ja minētā informācija nav pieejama, tad maksimālā CO koncentrācija nedrīkst pārsniegt 0,3 tilp. %.Gaisa un degvielas attiecība, lambda/λ, = 1 ± 3 % vai saskan ar ražotāja noteikto.c) Mehāniskajiem transportlīdzekļiem, kas aprīkoti ar bort-diagnosticēšanas sistēmām saskaņā ar Direktīvu 98/69/EK, dalībvalstis alternatīvi a) punktā noteiktam testam drīkst noteikt izplūdes sistēmas darbības pareizību, attiecīgi nolasot OBD ierīces rādījumu un vienlaicīgi pārbaudot OBD sistēmas darbības pareizību."--------------------------------------------------


title: Komisijas Direktīva 2003/27/EK (2003. gada 3. aprīlis), ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 96/96/EK attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu izplūdes gāzu emisijas testēšanuDokuments attiecas uz EEZ.

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32003L0027

Oficiālais Vēstnesis L 090 , 08/04/2003 Lpp. 0041 - 0044

		Komisijas Direktīva 2003/27/EK(2003. gada 3. aprīlis),ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 96/96/EK attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu izplūdes gāzu emisijas testēšanu(Dokuments attiecas uz EEZ)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes Direktīvu 96/96/EK (1996. gada 20. decembris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tehniskajām apskatēm [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2001/11/EK [2], jo īpaši tās 7. panta 2. punktu,tā kā:(1) Automobiļu degvielas programmās, kas sāktas 1992. gadā, lai analītiski pamatotu transportlīdzekļu radīto emisiju un degvielas kvalitātes standartus 2000. gadam un turpmākajiem gadiem nolūkā sasniegt gaisa kvalitātes mērķus, īpašu uzmanību pievēršot autotransporta radītās emisijas samazināšanai, ir noteikts standarts mehāniskajiem transportlīdzekļiem, kurš ir viens no galvenajiem faktoriem, kas nosaka satiksmes ietekmi uz gaisa kvalitāti.(2) Direktīvā 96/96/EK ir noteikti testi, kas jāveic periodiskās apskatēs, lai pārbaudītu, vai emisija no transportlīdzekļiem ar benzīna motoriem un no transportlīdzekļiem ar dīzeļmotoriem joprojām ir pieņemamās robežās.(3) Komisija ir izveidojusi darba grupu, kas sastāv no Starptautiskās mehānisko transportlīdzekļu apskates komitejas (CITA) un citu attiecīgo organizāciju ekspertiem, un tās sanāksmes notika 2000. gadā. Grupa pārbaudīja iespējas labot emisijas testu robežvērtības, kas norādītas Direktīvā 96/96/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2000/30/EK (2000. gada 6. jūnijs) par Kopienā izmantotu komerciālo transportlīdzekļu tehniskām pārbaudēm uz ceļiem [3], lai noskaidrotu, vai var tikt realizēti ieguvumi vides jomā. Grupa secināja, ka pašreiz noteiktās robežvērtības ir ievērojami virs tās robežas, kuru reāli var sasniegt transportlīdzeklis ar noteikumu, ka tas ir pareizi uzturēts: tādēļ pašreizējas robežvērtības nav tik efektīvas, kādām tām vajadzētu būt, lai palīdzētu atklāt lielākos piesārņotājus, t.i., transportlīdzekļus, kuru izplūdes gāzu emisijas ir vismaz par 50 % augstākas kā tās emisijas, kuras varētu sagaidīt no pareizi uzturēta transportlīdzekļa.(4) Šajā direktīvā paredzētie pasākumi saskan ar atzinumu, ko sniegusi komiteja, kura izveidota ar Direktīvas 96/96/EK 8. pantu, lai tehnikas attīstībai pielāgotu direktīvu par mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tehniskajām apskatēm,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsDirektīvas 96/96/EK II pielikumu groza tā, kā paredzēts šīs direktīvas pielikumā.2. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai vēlākais līdz 2004. gada 1. janvārim nodrošinātu atbilstību šai direktīvai. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver norādi uz šo direktīvu vai šādu norādi pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda norāde.2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to savu tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, kuru reglamentē ar šo direktīvu.3. pantsŠī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.4. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 2003. gada 3. aprīlīKomisijas vārdā —priekšsēdētāja vietnieceLoyola De Palacio[1] OV L 46, 17.2.1997., 1. lpp.[2] OV L 48, 17.2.2001., 20. lpp.[3] OV L 203, 10.8.2000., 1. lpp.--------------------------------------------------PIELIKUMSDirektīvas 96/96/EK II pielikuma 7.10. punkta ceturto ievilkumu aizstāj ar šādu ievilkumu:"— gadījumā, ja ir iespējams, pārbaudīt, vai ātruma ierobežošanas ierīce neļauj Direktīvas 92/6/EEK 2. un 3. pantā minētajiem transportlīdzekļiem pārsniegt norādītos lielumus."Direktīvas 96/96/EK II pielikuma 8.2. punktu aizstāj ar šādu punktu:"8.2. Izplūdes gāzu emisija.8.2.1. Mehāniskie transportlīdzekļi, kas aprīkoti ar dzirksteļaizdedzes motoriem un kurus darbina ar benzīnu:a) ja izplūdes gāzu emisiju nekontrolē ar uzlabotu emisijas kontroles sistēmu, piemēram, trīskomponentu katalītisko neitralizatoru, ko kontrolē ar lambda zondi, tad veic:1. Izplūdes sistēmas vizuālo apskati, lai pārbaudītu, vai tā ir pilnīga, apmierinošā stāvoklī un tai nav noplūžu.2. Ikvienas emisijas kontroles iekārtas, kuru uzmontējis ražotājs, vizuālo apskati, lai pārbaudītu, vai tā ir pilnīga, apmierinošā stāvoklī un tai nav noplūžu.Pēc pietiekami ilgas motora sagatavošanas (ņemot vērā transportlīdzekļa ražotāja ieteikumus) oglekļa oksīda (CO) saturu izplūdes gāzēs mēra, kad motors strādā brīvgaitā (bez slodzes).Maksimālā pieļaujamā CO koncentrācija izplūdes gāzēs ir tāda, kādu noteicis transportlīdzekļa izgatavotājs. Ja šī informācija nav pieejama vai arī ja dalībvalstu kompetentās iestādes nolemj neizmantot to kā atsauci, tad CO saturs nedrīkst pārsniegt:i) transportlīdzekļiem, kas reģistrēti vai pirmoreiz nodoti ekspluatācijā laika posmā starp dienu, kad dalībvalstis noteica, ka transportlīdzekļiem jāatbilst Direktīvas 70/220/EEK [1] noteikumiem, un 1986. gada 1. oktobri: CO — 4,5 tilpuma procentus;ii) transportlīdzekļiem, kas reģistrēti vai pirmoreiz nodoti ekspluatācijā pēc 1986. gada 1. oktobra — 3,5 tilpuma procentus;b) ja izplūdes gāzu emisiju kontrolē ar uzlabotu emisijas kontroles sistēmu, piemēram, trīskomponentu katalītisko neitralizatoru, ko kontrolē ar lambda zondi, tad veic:1. Izplūdes sistēmas vizuālo apskati, lai pārbaudītu, vai tā ir pilnīga, apmierinošā stāvoklī un tai nav noplūžu.2. Ikvienas emisijas kontroles iekārtas, kuru uzmontējis ražotājs, vizuālo apskati, lai pārbaudītu, vai tā ir pilnīga, apmierinošā stāvoklī un tai nav noplūžu.3. Transportlīdzekļa emisijas kontroles sistēmas efektivitātes noteikšanu, mērot lambda vērtību un CO saturu izplūdes gāzēs saskaņā ar 4. iedaļu vai procedūrām, kuras ir ieteikuši ražotāji un kuras ir apstiprinātas tipa apstiprināšanas laikā. Katra testa gadījumā motors ir sagatavots atbilstoši transportlīdzekļa ražotāju ieteikumiem.4. Pa izplūdes cauruli izvadītās emisijas robežvērtības.Maksimālā pieļaujamā CO koncentrācija izplūdes gāzēs ir tāda, kādu noteicis transportlīdzekļa izgatavotājs. Ja šī informācija nav pieejama, tad maksimāli pieļaujamais CO saturs nedrīkst pārsniegt:i) mērījumi motoram darbojoties brīvgaitas režīmā:Maksimālais pieļaujamais CO saturs izplūdes gāzēs nedrīkst pārsniegt 0,5 tilpuma procentus un transportlīdzekļu gadījumā, kuru tips ir ticis apstiprināts atbilstoši robežvērtībām, kas minētas tabulas A vai B rindiņā, kas sniegta I pielikuma 5.3.1.4. punktā Direktīvā 70/220/EEK, kas grozīta ar Direktīvu 98/69/EK [2] vai ar tajā vēlāk izdarītajiem grozījumiem, maksimālais CO saturs nedrīkst pārsniegt 0,3 tilpuma procentus. Ja atbilstība Direktīvai 70/220/EEK, kura grozīta ar Direktīvu 98/69/EK, nav iespējama, tad iepriekš minētos noteikumus piemēro transportlīdzekļiem, kuri reģistrēti vai pirmoreiz nodoti ekspluatācijā pēc 2002. gada 1. jūlija;ii) mērījumi motoram darbojoties brīvgaitā (bez slodzes), pie motora apgriezienu skaita vismaz 2 000 min−1:CO saturs: maksimāli 0,3 tilpuma procenti, bet transportlīdzekļu gadījumā, kuru tips ir ticis apstiprināts atbilstoši robežvērtībām, kas minētas tabulas A vai B rindiņā, kas sniegta I pielikuma 5.3.1.4. punktā Direktīvā 70/220/EEK, kas grozīta ar Direktīvu 98/69/EK vai ar tajā vēlāk izdarītajiem grozījumiem, maksimālais CO saturs nedrīkst pārsniegt 0,2 tilpuma procentus. Ja atbilstība Direktīvai 70/220/EEK, kura grozīta ar Direktīvu 98/69/EK, nav iespējama, tad iepriekš minētos noteikumus piemēro transportlīdzekļiem, kuri reģistrēti vai pirmoreiz nodoti ekspluatācijā pēc 2002. gada 1. jūlija.Lambda: 1 ± 0,03 vai saskaņā ar ražotāja specifikācijām;iii) mehāniskajiem transportlīdzekļiem, kas aprīkoti ar iebūvētām diagnostikas sistēmām (OBD) atbilstoši Direktīvai 70/220/EEK (kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 98/69/EK un ar turpmākajiem grozījumiem), dalībvalstis alternatīvi i) punktā noteiktajam testam drīkst noteikt izplūdes sistēmas darbības pareizību, attiecīgi nolasot OBD ierīces rādījumu un vienlaicīgi pārbaudot OBD sistēmas darbības pareizību.8.2.2. Mehāniskie transportlīdzekļi, kas aprīkoti ar kompresijaizdedzes motoriem (dīzeļmotoru):a) izplūdes gāzu dūmainība brīvā paātrinājuma laikā (bez slodzes no brīvgaitas stāvokļa līdz atslēgšanās ātrumam) jāmēra, kad pārnesumkārbas svira atrodas neitrālā pozīcijā un kad ir ieslēgts sajūgs;b) transportlīdzekļa iepriekšēja sagatavošana:1. Transportlīdzekļus var testēt bez iepriekšējas sagatavošanas, taču drošības apsvērumu dēļ jāpārbauda, vai motors ir silts un tā mehāniskais stāvoklis ir apmierinošs.2. Izņemot d) apakšpunkta 5. daļā minēto, nevienu transportlīdzekli nenoraida, ja vien nav veikta iepriekšēja sagatavošana atbilstīgi turpmāk minētajām prasībām:i) motors ir pilnīgi silts, ja tā eļļas temperatūra, kas eļļas līmeņa dziļummēra atverē ir izmērīta ar zondi, ir vismaz 80 °C, vai arī ierastā darba temperatūrā, ja izmērītā temperatūra ir zemāka, un līdzvērtīgai jābūt motora bloka temperatūrai, kas noteikta pēc infrasarkanā starojuma līmeņa. Ja transportlīdzekļa konfigurācijas dēļ šis mērījums nav iespējams, motora normālu darba temperatūru var panākt ar citiem līdzekļiem, piemēram, darbinot motora dzesējošo ventilatoru;ii) izplūdes sistēmu iztīra, izmantojot vismaz trīs brīvā paātrinājuma ciklus vai kādu līdzvērtīgu metodi;c) testa metode:1. Ikvienas emisijas kontroles iekārtas, kuru uzmontējis ražotājs, vizuālā apskate, lai pārbaudītu, vai tā ir pilnīga, apmierinošā stāvoklī un tai nav noplūžu.2. Pirms katra brīvā paātrinājuma cikla sākšanas motoram un jebkuram uzstādītajam turbokompresoram jādarbojas brīvgaitā. Tas nozīmē, ka lieljaudas dīzeļmotoriem pēc gāzes pedāļa atlaišanas jānogaida vismaz 10 sekundes.3. Katra brīvā paātrinājuma cikla sākšanai gāzes pedālis pilnībā jānospiež ātri un vienmērīgi (ne ilgāk kā vienu sekundi), bet bez spēka, lai no augstspiediena sūkņa panāktu maksimālo padevi.4. Katra brīvā paātrinājuma cikla laikā motors pirms gāzes pedāļa atlaišanas sasniedz atslēgšanās ātrumu vai — transportlīdzekļiem ar automātisko pārnesumkārbu — ražotāja norādīto ātrumu, vai arī, ja šie dati nav pieejami, tad divas trešdaļas no atslēgšanās ātruma. To var pārbaudīt, piemēram, kontrolējot motora apgriezienu skaitu vai paredzot pietiekamu laiku starp pirmo gāzes pedāļa nospiešanu un atlaišanu, kam I pielikumā minēto 1. un 2. kategorijas transportlīdzekļu gadījumā jābūt vismaz divām sekundēm;d) robežvērtības:1. Koncentrācijas līmenis nedrīkst pārsniegt līmeni, kas norādīts uz plāksnītes, atbilstoši Direktīvai 72/306/EEK [3].2. Ja šī informācija nav pieejama vai arī ja dalībvalstu kompetentās iestādes nolemj neizmantot to kā atsauci, tad koncentrācijas līmenis nedrīkst pārsniegt to līmeni, kuru noteicis ražotājs, vai arī absorbcijas koeficienta robežvērtības, kuras ir šādas:Maksimālais absorbcijas koeficients:- dīzeļmotoriem bez turbopūtes = 2,5 m−1,- dīzeļmotoriem ar turbopūti = 3,0 m−1,- 1,5 m−1 robežvērtību piemēro turpmāk minētajiem transportlīdzekļiem, kuri ir tipa apstiprināti atbilstoši robežvērtībām, kuras norādītas:a) tabulas B rindiņā, kas sniegta I pielikuma 5.3.4.1. punktā Direktīvā 70/220/EEK, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 98/69/EK — (Mazjaudas transportlīdzekļu dīzeļmotori — Euro 4);b) tabulu B1 rindiņā, kas sniegtas I pielikuma 6.2.1. punktā Direktīvā 88/77/EEK, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 1999/96/EK [4] — (Lieljaudas transportlīdzekļu dīzeļmotori — Euro 4);c) tabulu B2 rindiņā, kas sniegtas I pielikuma 6.2.1. punktā Direktīvā 88/77/EEK, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 1999/96/EK — (Lieljaudas transportlīdzekļu dīzeļmotori — Euro 5);d) tabulu C rindiņā, kas sniegtas I pielikuma 6.2.1. punktā Direktīvā 88/77/EEK, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 1999/96/EK — (Lieljaudas transportlīdzekļi — EEV);vai robežvērtībām turpmākajos grozījumos Direktīvai 70/220/EEK, kura grozīta ar Direktīvu 98/69/EK, vai robežvērtībām turpmākajos grozījumos Direktīvai 88/77/EEK, kura grozīta ar Direktīvu 1999/96/EK, vai līdzvērtīgām robežvērtībām, ja tiek lietota tāda iekārta, kas atšķiras no tās, kura tika lietota EK tipa apstiprināšanā.Ja atbilstība I pielikuma 5.3.1.4. punktam Direktīvā 70/220/EEK, kura grozīta ar Direktīvu 98/69/EK, vai I pielikuma 6.2.1. punktam Direktīvā 88/77/EEK, kura grozīta ar Direktīvu 1999/96/EK, nav iespējama, tad iepriekš minētos noteikumus piemēro transportlīdzekļiem, kuri reģistrēti vai pirmoreiz nodoti ekspluatācijā pēc 2008. gada 1. jūlija.3. Transportlīdzekļi, kas reģistrēti vai nodoti ekspluatācijā līdz 1980. gada 1. janvārim, ir atbrīvoti no šīm prasībām.4. Transportlīdzekļus noraida tikai tad, ja vismaz pēdējo triju brīvā paātrinājuma ciklu vidējais aritmētiskais pārsniedz robežvērtību. To var aprēķināt, neievērojot mērījumus, kuri būtiski atšķiras no izmērītā vidējā vai arī no citu statistisko aprēķinu rezultāta, kurā ņem vērā mērījumu izkliedi. Dalībvalstis var ierobežot testa ciklu skaitu.5. Nevajadzīgas testēšanas novēršanai dalībvalstis, paredzot to kā izņēmumu no 8.2.2. punkta d) apakšpunkta 4. daļas noteikumiem, var noraidīt tādus transportlīdzekļus, kuru izmērītie lielumi mazāk nekā pēc trīs brīvā paātrinājuma cikliem vai pēc 8.2.2. punkta b) apakšpunkta 2. daļas ii) apakšdaļā minētajiem attīrīšanas cikliem (vai tam līdzvērtīgiem) būtiski pārsniedz robežvērtības. Lai līdzīgi novērstu nevajadzīgu testēšanu, dalībvalstis, paredzot to kā izņēmumu no 8.2.2. punkta d) apakšpunkta 4. daļas noteikumiem, apstiprina transportlīdzekļus, kuru izmērītie lielumi mazāk nekā pēc trīs brīvā paātrinājuma cikliem vai pēc 8.2.2. punkta b) apakšpunkta 2. daļas ii) apakšdaļā norādītajiem tīrīšanas cikliem ir daudz zemāki nekā robežvērtības.8.2.3. Testa aprīkojums.Transportlīdzekļa emisijas pārbauda, izmantojot iekārtas, kas paredzētas, lai precīzi noteiktu, vai robežvērtības atbilst noteiktajām vai tām, kuras norādījis ražotājs.8.2.4. Ja EK tipa apstiprināšanas laikā konstatē, ka transportlīdzekļa tips neatbilst šajā direktīvā noteiktajām robežvērtībām, dalībvalstis var noteikt augstākas robežvērtības minētā tipa transportlīdzeklim, pamatojoties uz apliecinājumu, kuru iesniedzis ražotājs. Tās tūlīt par to informē Komisiju, un tā, savukārt, informē pārējās dalībvalstis."[1] OV L 76, 9.3.1970., 1. lpp.[2] OV L 350, 28.12.1998., 1. lpp.[3] OV L 190, 20.8.1972., 1. lpp.[4] OV L 44, 16.2.2000., 1. lpp.--------------------------------------------------


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 94/19/EK (1994. gada 30. maijs) par noguldījumu garantiju sistēmām

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31994L0019

Oficiālais Vēstnesis L 135 , 31/05/1994 Lpp. 0005 - 0014 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 6 Sējums 4 Lpp. 0227  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 6 Sējums 4 Lpp. 0227

		Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 94/19/EK(1994. gada 30. maijs)par noguldījumu garantiju sistēmāmEIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 57. panta 2. punkta pirmo un trešo teikumu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1],ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2],rīkojoties saskaņā ar Līguma 189.b pantā paredzēto procedūru [3],tā kā saskaņā ar Līguma mērķiem būtu jāveicina saskaņota kredītiestāžu darbības attīstība visā Kopienā, likvidējot visus ierobežojumus tiesībām veikt uzņēmējdarbību un brīvībai sniegt pakalpojumus, vienlaikus paaugstinot banku sistēmas stabilitāti un noguldītāju aizsardzību;tā kā, likvidējot kredītiestāžu darbības ierobežojumus, uzmanība būtu jāvelta stāvoklim, kas var rasties, ja noguldījumi kādā kredītiestādē, kam ir filiāles citās dalībvalstīs, kļūst nepieejami; tā kā obligāti ir jānodrošina saskaņots minimālais noguldījumu aizsardzības līmenis visā Kopienā; tā kā vienota banku tirgus izveidē šāda noguldījumu aizsardzība ir tikpat būtiska kā piesardzības noteikumi;tā kā maksātnespējīgas kredītiestādes slēgšanas gadījumā noguldītāji jebkurā filiālē, kas atrodas kādā dalībvalstī, kurā nav kredītiestādes galvenā biroja, ir jāaizsargā ar tām pašām garantiju sistēmām kā attiecīgās kredītiestādes pārējie noguldītāji;tā kā kredītiestāžu izmaksas, kas saistītas ar dalību garantiju sistēmās, nav salīdzināmas ar izmaksām, ko izraisītu liela banku noguldījumu izņemšana ne tikai no kredītiestādēm, kas atrodas grūtībās, bet arī no stabilām iestādēm pēc tam, kad noguldītāji ir zaudējuši uzticību banku sistēmas stabilitātei;tā kā darbība, ko dalībvalstis ir veikušas, reaģējot uz Komisijas Ieteikumu 87/63/EEK (1986. gada 22. decembris) par noguldījumu garantiju sistēmas ieviešanu Kopienā [4], nav pilnībā devusi plānotos rezultātus; tā kā šāds stāvoklis var kaitēt pareizai iekšējā tirgus darbībai;tā kā Padomes Otrā direktīva 89/646/EEK (1989. gada 15. decembris) par normatīvu un administratīvu aktu koordinēšanu attiecībā uz kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu, ar ko groza Direktīvu 77/780/EEK [5] un kura stājās spēkā 1993. gada 1. janvārī, paredz vienotas atļaujas izsniegšanu vienai kredītiestādei, kā arī to, ka kredītiestādes uzraudzību veic piederības dalībvalsts iestādes;tā kā filiālei vairs nevajag atļauju katrā mītnes dalībvalstī, jo vienotā atļauja ir derīga visā Kopienā un filiāles maksātspēju uzraudzīs piederības dalībvalsts kompetentās iestādes; tā kā šādā stāvoklī ir pamatoti uz visām vienas kredītiestādes filiālēm, kas izveidotas Kopienā, attiecināt vienotu garantiju sistēmu; tā kā šī sistēma var būt tikai tā, kas pastāv konkrētajai iestāžu kategorijai attiecīgajā dalībvalstī, kurā atrodas iestādes galvenais birojs, jo īpaši tāpēc, ka pastāv saikne starp filiāles maksātspējas uzraudzību un tās dalību noguldījumu garantiju sistēmā;tā kā saskaņošana ir jāattiecina uz galvenajiem noguldījumu garantiju sistēmas elementiem, un šai sistēmai atbilstoši garantijām ļoti īsā laikā ir jānodrošina maksājumi, ko aprēķina, pamatojoties uz saskaņotu minimālo līmeni;tā kā noguldījumu garantiju sistēmai ir jāiesaistās, līdzko noguldījumi nav pieejami;tā kā būtu atbilstīgi sistēmu neattiecināt uz noguldījumiem, ko kredītiestādes nogulda savā vārdā un uz sava rēķina; tā kā tas nedrīkstētu ietekmēt garantiju sistēmas tiesības veikt visus pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai glābtu kādu kredītiestādi, kas nonākusi grūtībās;tā kā noguldījumu garantiju sistēmu saskaņošana Kopienā nerada jautājumu par tādu darbībā esošu sistēmu pastāvēšanu, kas ir paredzētas kredītiestāžu aizsardzībai, proti, nodrošinot to maksātspēju un likviditāti, lai noguldījumi šādās kredītiestādēs, tostarp to filiālēs citās dalībvalstīs, nekļūtu nepieejami;tā kā kompetentās iestādes, paredzot konkrētus nosacījumus, var uzskatīt, ka šādas alternatīvas sistēmas, kas nodrošina citādu aizsardzību, atbilst šīs direktīvas mērķiem; tā kā kompetentajām iestādēm būs jāpārbauda atbilstība minētajiem nosacījumiem;tā kā dažās dalībvalstīs ir noguldījumu aizsardzības sistēmas, par ko atbild profesionālas organizācijas, citās dalībvalstīs ir izveidotas sistēmas, ko regulē normatīvie akti, kā arī dažas sistēmas, ko — lai gan tās izveidotas, pamatojoties uz līgumiem — daļēji regulē normatīvie akti; tā kā dažādie statusi rada problēmas vienīgi attiecībā uz obligāto dalību sistēmās un izslēgšanu no tām; tā kā tāpēc ir jāveic pasākumi, lai ierobežotu sistēmu pilnvaras šajā jomā;tā kā tādu sistēmu saglabāšana Kopienā, kuras paredz lielāku noguldījumu segumu nekā saskaņotais minimums, tajā pašā teritorijā var radīt kompensācijas atšķirības un nevienādus konkurences nosacījumus attiecīgās dalībvalsts kredītiestādēm un citu dalībvalstu kredītiestāžu filiālēm; tā kā nolūkā novērst šādas nepilnības filiālēm vajadzētu būt tiesīgām pievienoties mītnes valstu sistēmām, lai tās saviem noguldītājiem varētu piedāvāt tādas pašas garantijas kā to valstu sistēmas, kur ir to atrašanās vieta; tā kā ir lietderīgi, ka pēc vairākiem gadiem Komisijai ir jāiesniedz ziņojums par to, cik daudz filiāļu ir izmantojušas šo iespēju, un par sarežģījumiem, ar ko šīs filiāles vai garantiju sistēmas ir saskārušās, īstenojot šos noteikumus; tā kā nav izslēgts, ka piederības dalībvalsts sistēmas varētu piedāvāt šādu papildu segumu saskaņā ar nosacījumiem, ko šādas sistēmas var noteikt;tā kā tādas kredītiestāžu filiāles, kas piedāvā augstāku seguma līmeni nekā tās kredītiestādes, kas ir licencētas mītnes dalībvalstīs, var radīt traucējumus tirgū; tā kā nav lietderīgi, ka garantiju sistēmu piedāvātā seguma piemērojums un līmenis kļūst par konkurences instrumentu; tā kā tāpēc vismaz sākuma periodā ir jānosaka, ka piederības dalībvalsts sistēmas seguma līmenis un piemērojums, ko piedāvā noguldītājiem filiālēs, kas atrodas citā dalībvalstī, nedrīkst pārsniegt atbilstīgās sistēmas maksimālo līmeni un darbības jomu mītnes dalībvalstī; tā kā iespējamie traucējumi tirgū būtu jāpārbauda pēc vairākiem gadiem, pamatojoties uz iegūto pieredzi un ņemot vērā attīstību banku nozarē;tā kā vispārīgā šīs direktīvas prasība ir, lai visas kredītiestādes pievienotos kādai noguldījumu garantiju sistēmai; tā kā direktīvas, kas regulē atļauju tādu kredītiestāžu darbībai, kuru galvenais birojs atrodas valstī, kas nav dalībvalsts, un jo īpaši Padomes Pirmā direktīva 77/780/EEK (1977. gada 12. decembris) par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz kredītiestāžu uzņēmējdarbības sākšanu un veikšanu [6], ļauj dalībvalstīm lemt par to, vai un ar kādiem nosacījumiem ļaut šādu kredītiestāžu filiālēm darboties to teritorijā; tā kā šādas filiāles nevarēs brīvi sniegt pakalpojumus, kā paredzēts Līguma 59. panta otrajā daļā, un izmantot tiesības veikt uzņēmējdarbību dalībvalstīs, kas nav tās, kur šīs filiāles ir reģistrētas; tā kā dalībvalstij, kas atļauj šādu filiāļu darbību, līdz ar to būtu jāizlemj, kā šīs direktīvas principus attiecināt uz šīm filiālēm atbilstīgi Direktīvas 77/780/EEK 9. panta 1. punktam, kā arī atbilstīgi vajadzībai aizsargāt noguldītājus un saglabāt finanšu sistēmas vienotību; tā kā ir būtiski, ka noguldītājiem šādās filiālēs būtu pilnībā jāapzinās garantijas noteikumi, kas viņus ietekmē;tā kā, no vienas puses, šajā direktīvā paredzētais zemākais garantijas līmenis tomēr nedrīkst atstāt pārāk lielu daļu noguldījumu bez aizsardzības gan patērētāju aizsardzības, gan finanšu sistēmas stabilitātes interesēs; tā kā, no otras puses, būtu neatbilstīgi visā Kopienā ieviest aizsardzības līmeni, kas dažkārt varētu veicināt kredītiestāžu nepareizu vadību; tā kā būtu jāņem vērā finansēšanas sistēmu izmaksas; tā kā varētu būt pamatoti noteikt saskaņotu zemāko garantijas līmeni ECU 20000; tā kā varētu būtu vajadzīgi ierobežoti pārejas pasākumi, lai sistēmas varētu atbilst šim skaitlim;tā kā dažas dalībvalstis noguldītājiem piedāvā noguldījumu segumu, kas pārsniedz šajā direktīvā noteikto saskaņoto zemāko garantijas līmeni; tā kā nešķiet lietderīgi prasīt, lai šādas sistēmas, dažas no kurām ir ieviestas tikai nesen saskaņā ar Ieteikumu 87/63/EEK, minētajā sakarā tiktu grozītas;tā kā dalībvalstīm ir jābūt iespējai garantijas, ko paredz noguldījumu garantiju sistēmas, neattiecināt uz dažām īpaši uzskaitītām noguldījumu vai noguldītāju kategorijām, ja tās neuzskata, ka minētajām ir vajadzīga īpaša aizsardzība;tā kā dažās dalībvalstīs nepieejamie noguldījumi netiek atmaksāti pilnībā, lai mudinātu noguldītājus rūpīgi vērtēt kredītiestāžu kvalitāti; tā kā šāda prakse būtu jāattiecina vienīgi uz noguldījumiem, kas ir zem zemākā saskaņotā līmeņa;tā kā ir saglabāts princips par saskaņota mazākā ierobežojuma piemērošanu noguldītājam nevis noguldījumam; tā kā tāpēc ir lietderīgi ņemt vērā tādu noguldītāju noguldījumus, kas vai nu nav norādīti kā konta turētāji, vai arī nav vienīgie konta turētāji; tā kā tāpēc ierobežojumus ir jāattiecina uz katru identificējamu noguldītāju; tā kā tas neattiecas uz kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem, uz ko attiecas īpaši aizsardzības noteikumi, kas neskar iepriekšminētos noguldījumus;tā kā informācija ir būtisks noguldītāju aizsardzības elements, un tāpēc arī uz to ir jāattiecina minimāls saistošu noteikumu skaits; tā kā nereglamentēta norāžu izmantošana par noguldījumu garantiju sistēmu summu un darbības jomu reklāmā var ietekmēt banku sistēmas stabilitāti vai noguldītāju uzticību; tā kā dalībvalstīm tāpēc būtu jānosaka noteikumi, lai ierobežotu šādas norādes;tā kā īpašos gadījumos dažās dalībvalstīs, kur nav noguldījumu garantiju sistēmas dažām kredītiestāžu kategorijām, kas piesaista ārkārtīgi mazu noguldījumu daļu, šādas sistēmas ieviešana dažkārt var būt ilgāka nekā šīs direktīvas transponēšanai noteiktais termiņš; tā kā šādos gadījumos var būt pamatotas pārejas perioda atkāpes no prasības pievienoties kādai noguldījumu garantiju sistēmai; tā kā, ja šādas kredītiestādes darbojas ārvalstīs, dalībvalstīm tomēr ir tiesības prasīt to dalību kādā no attiecīgajā dalībvalstī izveidotajām noguldījumu garantiju sistēmām;tā kā šajā direktīvā nav obligāti jāsaskaņo metodes finanšu sistēmām, kas garantē noguldījumus vai pašu kredītiestāžu aizsardzību, ar nosacījumu, ka — no vienas puses — šādu sistēmu finansēšanas izmaksas parasti sedz pašas kredītiestādes un — no otras puses — ka šādu sistēmu finansēšanas iespējām ir jābūt proporcionālām to pasīviem; tā kā tas tomēr nedrīkst kaitēt attiecīgās dalībvalsts banku sistēmas stabilitātei;tā kā šī direktīva nedrīkst radīt situāciju, kad dalībvalstis vai to kompetentās iestādes ir atbildīgas attiecībā pret noguldītājiem, ja tās ir nodrošinājušas to, ka ir ieviesta un oficiāli atzīta viena vai vairākas sistēmas, kas garantē noguldījumus vai pašas kredītiestādes, kā arī atbilstīgi šajā direktīvā paredzētajiem nosacījumiem nodrošina kompensāciju un aizsardzību noguldītājiem;tā kā noguldījumu aizsardzība ir būtiska iekšējā tirgus izveides sastāvdaļa un obligāts papildinājums kredītiestāžu uzraudzības sistēmai, pateicoties solidaritātei, ko tā rada starp visām kredītiestādēm kādā konkrētā finanšu tirgū gadījumos, kad kāda no tām pārstāj darboties,IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.1. pantsŠajā direktīvā:1. "noguldījums" ir jebkāds kredīta atlikums, ko veido kontā atlikušie līdzekļi vai īslaicīgas situācijas, kuras rada parasti banku darījumi, un ko kredītiestādei ir jāatmaksā saskaņā ar normatīvajos aktos un līgumos paredzētajiem nosacījumiem, kā arī jebkādi parādi, ko apliecina kredītiestādes izdots sertifikāts.Par noguldījumiem uzskata Apvienotās Karalistes un Īrijas building societies daļas, izņemot tās, kas veido kapitālu un uz ko attiecas 2. pants.Par noguldījumiem neuzskata obligācijas, kas atbilst nosacījumiem, kuri ietverti 22. panta 4. punktā Padomes Direktīvā 85/611/EEK (1985. gada 20. decembris) par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvu ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) [7].Aprēķinot kredīta atlikumu, dalībvalstis piemēro noteikumus par ieskaitu un pretprasībām saskaņā ar tajos normatīvajos aktos un līgumos paredzētajiem nosacījumiem, kas attiecas uz konkrēto noguldījumu;2. "kopīgs konts" ir konts, ko atver uz divu vai vairāku personu vārda vai attiecībā uz kuru divām vai vairākām personām ir tiesības ar vienas vai vairāku šo personu parakstiem rīkoties ar kontā esošajiem līdzekļiem;3. "nepieejams noguldījums" ir noguldījums, kas ir izmaksājams, bet ko kredītiestāde nav izmaksājusi atbilstīgi normatīvajos aktos un līgumos paredzētajiem nosacījumiem, kas attiecas uz šo noguldījumu, jo:i) vai nu atbilstīgās kompetentās iestādes ir konstatējušas, ka — pēc to ieskatiem — attiecīgā kredītiestāde ar tās finansiāliem apstākļiem tieši saistītu iemeslu dēļ pagaidām nespēj atmaksāt noguldījumu un ka pašlaik tai nav izredžu to izdarīt.Kompetentās iestādes to konstatē pēc iespējas ātrāk un, vēlākais, divdesmit vienu dienu pēc tam, kad pirmo reizi pārliecinājušās par to, ka kredītiestāde nav izmaksājusi noguldījumus, kas ir izmaksājami; vaiii) kāda tiesu iestāde ar kredītiestādes finansiāliem apstākļiem tieši saistītu iemeslu dēļ ir pieņēmusi lēmumu, kas liedz noguldītājiem iespēju izvirzīt prasījumus pret attiecīgo kredītiestādi, ja tas notiek pirms iepriekšminētās konstatācijas;4. "kredītiestāde" ir uzņēmums, kura darbība ir noguldījumu vai citu atmaksājamu līdzekļu pieņemšana un kredītu piešķiršana uz sava rēķina;5. "filiāle" ir darījumu vieta, kas ir kādas kredītiestādes juridiski atkarīga daļa un kas tieši veic visas vai dažas kredītiestāžu darījumu operācijas; visas filiāles, ko vienā dalībvalstī ir izveidojusi kredītiestāde, kuras galvenais birojs ir citā dalībvalstī, uzskata par vienu filiāli.2. pantsGarantiju sistēmas neatmaksā turpmāk minēto:- ievērojot 8. panta 3. punktu, noguldījumus, ko citas kredītiestādes noguldījušas savā vārdā un uz sava rēķina,- visus finanšu instrumentus, uz ko attiecas "pašu kapitāla" definīcija, kas dota Padomes Direktīvas 89/299/EEK (1989. gada 17. aprīlis) par kredītiestāžu pašu kapitālu [8] 2. pantā,- noguldījumus, kas rodas no darījumiem, kuru sakarā ir pieņemts notiesājošs spriedums krimināllietā par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, kā tā definēta 1. pantā Padomes Direktīvā 91/308/EEK (1991. gada 10. jūnijs) par to, kā novērst finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai [9].3. pants1. Katra dalībvalsts nodrošina to, ka tās teritorijā tiek ieviesta un oficiāli atzīta viena vai vairākas noguldījumu garantiju sistēmas. Izņemot gadījumus, kas ir paredzēti šā punkta otrajā daļā un 4. punktā, attiecīgajā dalībvalstī saskaņā ar Direktīvas 77/780/EEK 3. pantu licencētas kredītiestādes nedrīkst pieņemt noguldījumus, ja tās nav šādas sistēmas dalībnieces.Dalībvalsts tomēr var atbrīvot kredītiestādi no pienākuma būt kādas noguldījumu garantiju sistēmas dalībniecei, ja šī kredītiestāde ir daļa no sistēmas, kura aizsargā pašu kredītiestādi un jo īpaši nodrošina tās likviditāti un maksātspēju, tādējādi garantējot noguldītāju aizsardzību, kas ir vismaz tāda pati kā noguldījumu garantiju sistēmas nodrošinātā aizsardzība, un kura pēc kompetento iestāžu atzinuma atbilst šādiem nosacījumiem:- sistēma tiek izmantota un ir oficiāli atzīta laikā, kad tiek pieņemta šī direktīva,- sistēma ir paredzēta, lai novērstu to, ka kļūst nepieejami noguldījumi kredītiestādē, kas ir daļa no sistēmas, kā arī tās rīcībā ir šim nolūkam vajadzīgie līdzekļi,- sistēma neietver garantijas, ko kādai kredītiestādei piešķīrusi pati dalībvalsts vai tās vietējās vai reģionālās iestādes,- sistēma nodrošina to, ka noguldītājus informē saskaņā ar 9. pantā noteiktajiem noteikumiem.Tās dalībvalstis, kas izmanto šo iespēju, atbilstīgi paziņo Komisijai; konkrēti, tās informē Komisiju par visu šādu aizsardzības sistēmu iezīmēm un kredītiestādēm, ko tās sedz, kā arī par visām turpmākām izmaiņām sniegtajā informācijā. Komisija par to informē Padomdevēju komiteju banku darbības lietās.2. Ja kredītiestāde nepilda pienākumus, kādi tai ir kā noguldījumu garantiju sistēmas dalībniecei, par to paziņo kompetentajām iestādēm, kas izdeva attiecīgās kredītiestādes licenci, un sadarbībā ar garantiju sistēmu tās veic visus atbilstīgos pasākumus, tostarp piemēro sankcijas, lai nodrošinātu to, ka kredītiestāde pilda savus pienākumus.3. Ja minētie pasākumi nenodrošina to, ka kredītiestāde pilda savus pienākumus, un ja valsts likumi ļauj izslēgt sistēmas dalībnieku, tad sistēma — ar kompetentu iestāžu dotu piekrišanu — vismaz 12 mēnešus iepriekš paziņo par nodomu izslēgt kredītiestādi no dalības sistēmā. Noguldījumus, kas ir izdarīti pirms paziņojumā norādītā termiņa beigām, joprojām pilnībā sedz sistēma. Ja pēc paziņojumā norādītā termiņa beigām kredītiestāde nav izpildījusi tās pienākumus, tad garantiju sistēma — pēc tam, kad saņēmusi kompetentu iestāžu dotu piekrišanu, — var izslēgt to.4. Ja to ļauj attiecīgās valsts likumi, un ar to kompetento iestāžu dotu piekrišanu, kas izdevušas licenci, no noguldījumu garantiju sistēmas izslēgtā kredītiestāde var turpināt pieņemt noguldījumus, ja pirms izslēgšanas tā ir veikusi alternatīvas garantijas pasākumus, kas nodrošina to, ka noguldītāju aizsardzības līmenis un piemērojums ir vismaz tāds pats kā tas, ko piedāvā oficiāli atzītā sistēma.5. Ja kredītiestāde, kuru saskaņā ar 3. punktu ierosina izslēgt, nespēj veikt alternatīvus pasākumus, kas atbilst 4. punktā paredzētajiem nosacījumiem, tad kompetentās iestādes, kas izdevušas tās licenci, tūlīt atsauc to.4. pants1. Noguldījumu garantiju sistēmas, kas dalībvalstī saskaņā ar3. panta 1. punktu ir ieviestas un oficiāli atzītas, attiecas uz nogul dītājiem tajās filiālēs, ko kredītiestādes izveido citās dalībvalstīs.Līdz 1999. gada 31. decembrim ne nodrošinātā seguma līmenis, ne piemērojums, tostarp procentuālā daļa, nepārsniedz maksimālo seguma līmeni vai piemērojumu, ko mītnes dalībvalsts teritorijā piedāvā atbilstoša garantiju sistēma.Pirms minētās dienas Komisija sagatavo ziņojumu, pamatojoties uz pieredzi, kas iegūta, piemērojot šā punkta otro daļu, un apsver vajadzību turpināt šos pasākumus. Vajadzības gadījumā Komisija Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedz priekšlikumu par direktīvas izstrādi nolūkā paildzināt šo pasākumu spēkā esamību.2. Ja mītnes dalībvalsts garantiju sistēmas piedāvātā seguma līmenis vai piemērojums, tostarp procentuālā daļa, pārsniedz seguma līmeni un/vai piemērojumu, kādu piedāvā dalībvalstī, kurā kredītiestāde ir licencēta, tad mītnes dalībvalsts nodrošina to, ka tās teritorijā ir oficiāli atzīta noguldījumu garantiju sistēma, kam filiāle var brīvprātīgi pievienoties, lai papildinātu segumu, kas jau attiecas uz tās noguldītājiem sakarā ar attiecīgās filiāles dalību piederības dalībvalsts sistēmā.Sistēmai, kurai pievienojas filiāle, ir jāattiecas uz to iestāžu kategoriju, kurai filiāle pieder vai kurai tā visvairāk atbilst piederības dalībvalstī.3. Dalībvalstis nodrošina to, ka filiāles dalībai mītnes dalībvalsts sistēmā saskaņā ar 2. punktu tiek noteikti objektīvi un vispārēji piemēroti nosacījumi. Atļauja darbībai ir atkarīga no tā, vai filiāle izpilda attiecīgus dalības pienākumus, tostarp jo īpaši veic visas iemaksas un citus maksājumus. Īstenojot šo punktu, dalībvalstis ņem vērā pamatprincipus, kas izklāstīti II pielikumā.4. Ja filiāle, kam saskaņā ar 2. punktu atļauj brīvprātīgu dalību, nepilda pienākumus, kādi tai ir kā noguldījumu garantiju sistēmas dalībniecei, tad par to paziņo kompetentajām iestādēm, kas izdeva tās licenci, un sadarbībā ar garantiju sistēmu tās veic visus atbilstīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka iepriekšminētos pienākumus izpilda.Ja minētie pasākumi nenodrošina to, ka filiāle izpilda iepriekšminētos pienākumus, tad pēc attiecīgā termiņa beigām, kas norādīts vismaz 12 mēnešus iepriekš izsniegtā paziņojumā, garantiju sistēma — ar kompetento iestāžu piekrišanu, kas izdevušas licenci, — var filiāli izslēgt. Uz noguldījumiem, kas izdarīti pirms izslēgšanas līdz to izmaksas termiņam joprojām attiecas brīvprātīgā sistēma. Noguldītājus informē par papildu seguma atsaukumu.5. Līdz 1999. gada 31. decembrim Komisija ziņo par 2., 3. un 4. punkta darbību un vajadzības gadījumā ierosina to grozījumus.5. pantsGadījumos, kad licencētas kredītiestādes licenci atsauc, kā paredzēts Direktīvas 77/780/EEK 3. pantā, tad tajā esošos noguldījumus joprojām sedz garantiju sistēma.6. pants1. Dalībvalstis pārbauda to, vai tādu kredītiestāžu filiāļu segums, kuru galvenais birojs neatrodas Kopienā, ir vismaz tāds pats kā šajā direktīvā noteiktais.Ja tā nav, dalībvalstis var, ievērojot Direktīvas 77/780/EEK 9. panta 1. punktu, noteikt, ka tādas kredītiestādes filiālēm, kuras galvenais birojs atrodas ārpus Kopienas, ir jāpievienojas noguldījumu garantiju sistēmām, kas darbojas šo dalībvalstu teritorijā.2. Esošajiem un iespējamiem noguldītājiem tādas kredītiestādes filiālēs, kuras galvenais birojs atrodas ārpus Kopienas, kredītiestāde sniedz visu atbilstīgo informāciju par garantijas pasākumiem, kas attiecas uz viņu noguldījumiem.3. Šā panta 2. punktā minēto informāciju dara pieejamu tā, kā to paredz valsts likumi, tās dalībvalsts valsts valodā vai valodās, kur filiāle ir reģistrēta, un tai ir jābūt skaidrai un pilnīgai.7. pants1. Noguldījumu garantiju sistēmās ir jāparedz, ka katra noguldītāja noguldījumu kopapjomu sedz līdz ECU 20000, ja noguldījumi nav pieejami.Līdz 1999. gada 31. decembrim dalībvalstis, kurās šīs direktīvas pieņemšanas laikā nesedz noguldījumus līdz ECU 20000, var saglabāt savās garantiju sistēmās noteikto maksimālo summu, ar nosacījumu, ka šī summa nav mazāka par ECU 15000.2. Dalībvalstis var noteikt, ka garantiju var neattiecināt uz dažu kategoriju noguldītājiem vai noguldījumiem, vai arī tiem var piešķirt zemāku garantiju līmeni. Šie izņēmumi ir uzskaitīti I pielikumā.3. Šis pants neliedz saglabāt vai pieņemt noteikumus, kas noguldītājiem paredz lielāku vai pilnīgāku segumu. Proti, noguldījumu garantiju sistēmas sociālu apsvērumu dēļ var dažus noguldījumu veidus segt pilnā apjomā.4. Dalībvalstis drīkst ierobežot 1. punktā paredzēto vai 3. punktā minēto garantiju, attiecinot to uz noguldījumu noteiktu procentuālo daļu. Garantētajai procentuālajai daļai tomēr ir jābūt 90 % vai vairāk no noguldījumu kopapjoma, ja saskaņā ar garantiju izmaksājamā summa nepārsniedz 1. punktā noteikto summu.5. Komisija regulāri vismaz reizi piecos gados pārskata 1. punktā minēto summu. Vajadzības gadījumā Komisija Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedz priekšlikumu par direktīvas izstrādi, lai pielāgotu 1. punktā minēto summu, jo īpaši ņemot vērā banku nozares attīstību un Kopienas saimniecisko un monetāro stāvokli. Pirmo pārbaudi veic ne ātrāk kā piecus gadus pēc 7. panta 1. punkta otrajā daļā minētā termiņa beigām.6. Dalībvalstis nodrošina to, ka noguldītāju tiesības uz kompensāciju var tikt izmantotas, noguldītājam vēršoties pret noguldījumu garantiju sistēmu.8. pants1. Šīs direktīvas 7. panta 1., 3. un 4. punktā minētie ierobežojumi attiecas uz to noguldījumu kopapjomu, kas noguldīti vienā kredītiestādē, neatkarīgi no noguldījumu skaita, valūtas un atrašanās vietas Kopienā.2. Aprēķinot ierobežojumus, kas ir paredzēti 7. panta 1., 3. un 4. punktā, ņem vērā katra noguldītāja daļu kopīgā kontā.Ja nav īpašu noteikumu, šādu kontu starp noguldītājiem sadala vienādās daļās.Dalībvalstis var nodrošināt to, ka — aprēķinot 7. panta 1., 3. un 4. punktā paredzētos ierobežojumus — noguldījumus kontā, uz kuru ir tiesības divām vai vairāk personām kā locekļiem līgumsabiedrībā, asociācijā vai līdzīgā grupējumā, kas nav juridiska persona, var summēt un rīkoties ar tiem tāpat kā ar noguldījumiem, ko izdarījis viens noguldītājs.3. Ja noguldītājam nav neapstrīdamas tiesības uz kontā esošajām summām, tad garantija attiecas uz personu kurai ir neapstrīdamas tiesības, ar nosacījumu, ka šī persona ir identificēta vai identificējama līdz dienai, kad kompetentās iestādes veic 1. panta 3. punkta i) apakšpunktā minēto konstatāciju vai tiesu iestāde pieņem 1. panta 3. punkta ii) apakšpunktā minēto lēmumu. Ja neapstrīdamas tiesības ir vairākām personām, tad — aprēķinot 7. panta 1., 3. un 4. punktā paredzētos ierobežojumus — ņem vērā daļu, kas atbilstīgi noteikumiem par summu pārvaldību pienākas katrai no tām.Šis noteikums neattiecas uz kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem.9. pants1. Dalībvalstis nodrošina to, ka kredītiestādes esošajiem un iespējamiem noguldītājiem dara pieejamu informāciju, kas vajadzīga, lai identificētu noguldījumu garantiju sistēmu, kuras dalībniece ir kredītiestāde un tās filiāles Kopienā, vai arī visus alternatīvos pasākumus, kas ir paredzēti 3. panta 1. punkta otrajā daļā un 3. panta 4. punktā. Noguldītājus informē par noguldījumu garantiju sistēmas vai visu piemērojamo alternatīvo pasākumu noteikumiem, tostarp par garantiju sistēmas piedāvātā seguma summu un piemērojumu. Informāciju dara pieejamu tā, ka tā ir viegli saprotama.Pēc attiecīga pieprasījuma sniedz arī informāciju par kompensācijas nosacījumiem un formalitātēm, kas jāizpilda, lai iegūtu kompensāciju.2. Šā panta 1. punktā paredzēto informāciju dara pieejamu tā, kā to paredz valsts likumi, tās dalībvalsts valsts valodā vai valodās, kur filiāle ir reģistrēta.3. Dalībvalstis pieņem noteikumus, kas ierobežo 1. punktā minētās informācijas izmantojumu reklāmā, lai novērstu to, ka šāds izmantojums iespaido banku sistēmas stabilitāti vai noguldītāju drošību. Konkrēti, dalībvalstis var ierobežot šādu reklāmu ar uzziņas norādi par sistēmu, kuras dalībniece kredītiestāde ir.10. pants1. Pienācīgi pamatotus noguldītāju prasījumus par nepieejamiem noguldījumiem noguldījumu garantiju sistēmām ir jāspēj apmaksāt trīs mēnešos pēc dienas, kad kompetentās iestādes veic 1. panta 3. punkta i) apakšpunktā minēto konstatāciju vai tiesu iestāde pieņem 1. panta 3. punkta ii) apakšpunktā minēto lēmumu.2. Galēja izņēmuma apstākļos un īpašos gadījumos garantiju sistēma var vērsties kompetentās iestādēs, lai pagarinātu termiņu. Šāds pagarinājums nepārsniedz trīs mēnešus. Pēc garantiju sistēmas lūguma kompetentās iestādes var piešķirt ne vairāk kā divus turpmākus pagarinājumus, katrs no kuriem nepārsniedz trīs mēnešus.3. Garantiju sistēma nevar atsaukties uz 1. un 2. punktā noteikto termiņu, lai kādam noguldītājam, kas nav spējis savlaicīgi izvirzīt savu prasījumu par izmaksu atbilstīgi garantijai, liegtu garantijas nodrošināto kompensāciju.4. Dokumentus par nosacījumiem un formalitātēm, kas jāizpilda, lai iegūtu tiesības saņemt 1. punktā minētās izmaksas saskaņā ar garantiju, sagatavo detalizēti, kā to paredz valsts likumi, tās dalībvalsts valsts valodā vai valodās, kur atrodas garantētais noguldījums.5. Neatkarīgi no 1. un 2. punktā noteiktā termiņa, gadījumos, kad noguldītājam vai kādai personai, kam ir tiesības vai intereses attiecībā uz kontā esošajām summām, ir izvirzīta apsūdzība par vai saistībā ar nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, kā tā definēta Direktīvas 91/308/EEK 1. pantā, garantiju sistēma var atlikt visus maksājumus līdz tiesas spriedumam.11. pantsNeatkarīgi no citām tiesībām, kādas tām ir saskaņā ar attiecīgās valsts likumiem, sistēmām, kas veic maksājumus atbilstīgi garantijai, likvidācijas procedūrā saistībā ar noguldītāju tiesībām ir regresa prasījuma tiesības par summu, kas ir vienāda ar šo sistēmu veiktajiem maksājumiem.12. pantsNeatkarīgi no 3. panta, Spānijā un Grieķijā licencētās kredītiestādes, kas ir minētas III pielikumā, līdz 1999. gada 31. decembrim atbrīvo no prasības piedalīties kādā noguldījumu garantiju sistēmā.Šādas kredītiestādes skaidri brīdina esošos un iespējamos noguldītājus par faktu, ka tās nav nevienas noguldījumu garantiju sistēmas dalībnieces.Ja šajā laikā kāda no šīm kredītiestādēm nodibina vai ir nodibinājusi filiāli citā dalībvalstī, tad attiecīgā dalībvalsts var prasīt, lai šāda filiāle saskaņā ar 4. panta 2., 3. un 4. punktā paredzētajiem nosacījumiem piedalītos noguldījumu garantiju sistēmā, kas izveidota tās teritorijā.13. pantsPilnvaroto kredītiestāžu sarakstā, kas jāsastāda atbilstīgi Direktīvas 77/780/EEK 3. panta 7. punktam, Komisija norāda katras kredītiestādes statusu attiecībā uz šo direktīvu.14. pants1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai līdz 1995. gada 1. jūlijam izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.Kad dalībvalstis paredz tādus pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā veikt šādas atsauces.2. Dalībvalstis dara zināmus Komisijai galvenos valsts tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņem jomā, kuru regulē šī direktīva.15. pantsŠī direktīva stājas spēkā dienā, kad tā publicēta Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.16. pantsŠī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.Briselē, 1994. gada 30. maijāEiropas Parlamenta vārdā —priekšsēdētājsE. KlepschPadomes vārdā —priekšsēdētājsG. Romeos[1] OV C 163, 30.6.1992., 6. lpp. un OV C 178, 30.6. 1993., 14. lpp.[2] OV C 332, 16.12.1992., 13. lpp.[3] OV C 115, 26.4.1993., 96. lpp. un Eiropas Parlamenta 1994. gada 9. marta Lēmums (OV C 91, 28.3.1994.).[4] OV L 33, 4.2.1987., 16. lpp.[5] OV L 386, 30.12.1989., 1. lpp. Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 92/30/EEK (OV L 110, 28.4.1992., 52. lpp.).[6] OV L 322, 17.12.1977., 30. lpp. Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 89/646/EEK (OV L 386, 30.12.1989., 1. lpp.).[7] OV L 375, 31.12.1985., 3. lpp. Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 88/220/EEK (OV L 100, 19.4.1988., 31. lpp.).[8] OV L 124, 5.5.1989., 16. lpp. Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 92/16/EEK (OV L 75, 21.3.1992., 48. lpp.).[9] OV L 166, 28.6.1991., 77. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMS7. panta 2. punktā minēto izņēmumu saraksts1. Finanšu iestāžu noguldījumi, kā tie definēti Direktīvas 89/646/EEK 1. panta 6. punktā.2. Apdrošināšanas sabiedrību noguldījumi.3. Valdības un centrālās administrācijas iestāžu noguldījumi.4. Apgabalu, reģionu, vietējo un pilsētu pašvaldību iestāžu noguldījumi.5. Kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu noguldījumi.6. Pensiju fondu un atvaļināšanas fondu noguldījumi.7. Pašas kredītiestādes direktoru, vadītāju, personiski atbildīgu locekļu, personu, kam pieder vismaz 5 % kredītiestādes kapitāla, personu, kas atbild par kredītiestādes uzskaites dokumentu likumos noteikto revīziju veikšanu, un noguldītāju, kam ir līdzīgs statuss citās tās pašas grupas uzņēmējsabiedrībās, noguldījumi.8. Tuvu radinieku un trešo personu, kas darbojas 7. punktā minēto noguldītāju vārdā, noguldījumi.9. Citu tās pašas grupas uzņēmējsabiedrību noguldījumi.10. Noguldījumi bez klienta identifikācijas.11. Noguldījumi, kuriem noguldītājs tajā pašā kredītiestādē ir ieguvis individuāli noteiktas procentu likmes un finansiālas priekšrocības, kas sekmējušas attiecīgās kredītiestādes finanšu stāvokļa pasliktināšanos.12. Tās pašas kredītiestādes emitēti parāda vērtspapīri, kā arī saistības, ko rada tās pārvedu vekseļi un vekseļi.13. Noguldījumi valūtā, kas nav:- dalībvalstu valūta,- ECU.14. Tādu uzņēmējsabiedrību noguldījumi, kas nedrīkst sastādīt saīsinātas bilances, kā paredzēts 11. pantā Padomes 1978. gada 25. jūlija Ceturtajā direktīvā 78/660/EEK, kas, pamatojoties uz Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu, attiecas uz dažu uzņēmējsabiedrību gada pārskatiem [1].[1] OV L 222, 14.8.1978., 11. lpp.Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 90/605/EEKOV L 317, 16.11.1990., 60. lpp.--------------------------------------------------II PIELIKUMSPamatprincipiJa filiāle lūdz dalību uzņēmējas dalībvalsts sistēmā, lai nodrošinātu papildu segumu, uzņēmējas dalībvalsts sistēma kopā ar mītnes dalībvalsts sistēmu divpusēji nosaka attiecīgas normas un procedūras šīs filiāles noguldītāju kompensāciju izmaksām. Minēto procedūru un to dalības nosacījumu izstrādei, kas attiecas uz šādu filiāli (kā minēts 4. panta 2. punktā), piemēro šādus principus:a) mītnes dalībvalsts sistēma saglabā visas tiesības savu mērķi un vispārēji piemērotus noteikumus attiecināt uz kredītiestādēm, kas ir tās dalībnieces; tā var lūgt sniegt attiecīgu informāciju, un tai ir tiesības pārbaudīt šādu informāciju piederības dalībvalsts kompetentajās iestādēs;b) mītnes dalībvalsts sistēma apmierina prasījumus par papildu kompensāciju pēc tam, kad saņēmusi piederības dalībvalsts kompetento iestāžu paziņojumu, ka noguldījumi nav pieejami. Mītnes dalībvalsts sistēma saglabā visas tiesības pirms papildu kompensācijas izmaksas atbilstīgi tās standartiem un procedūrām pārbaudīt noguldītāja tiesības;c) piederības dalībvalsts un mītnes dalībvalsts sistēmas savā starpā cieši sadarbojas, lai nodrošinātu to, ka noguldītāji saņem kompensāciju savlaicīgi un paredzētā apmērā. Jo īpaši tās vienojas par to, kā kompensāciju, ko katra sistēma maksā noguldītājam, ietekmēs pretprasība, kas var izraisīt ieskaitu atbilstīgi vienai vai otrai sistēmai;d) mītnes dalībvalsts sistēmas ir tiesīgas no filiālēm ņemt samaksu par papildu segumu, nodrošinot attiecīgu pamatojumu un ņemot vērā garantiju, ko apmaksā mītnes dalībvalsts sistēma. Lai atvieglinātu samaksas ņemšanu, mītnes dalībvalsts sistēma ir tiesīga uzskatīt, ka jebkuros apstākļos tās atbildība nepārsniedz apjomu, par kādu tās piedāvātā garantija pārsniedz garantiju, ko piedāvā piederības dalībvalsts, neatkarīgi no tā, vai attiecībā uz noguldījumiem mītnes dalībvalsts teritorijā piederības dalībvalsts faktiski maksā jebkādu kompensāciju.--------------------------------------------------III PIELIKUMS12. pantā minēto kredītiestāžu sarakstsa) Īpašas Spānijas kredītiestāžu kategorijas, kuru juridiskais statuss pašlaik tiek mainīts un kas ir licencētas kā:- Entidades de Financiacion o Factoring,- Sociedades de Arrendamiento Financiero,- Sociedades de Crédito Hipotecario.b) Šādas Spānijas valsts kredītiestādes:- Banco de Crédito Agrícola, SA,- Banco Hipotecario de España, SA,- Banco de Crédito Local, SA.c) Šādi Grieķijas kredītkooperatīvi:- Lamia Credit Cooperative,- Ioannina Credit Cooperative,- Xylocastron Credit Cooperative,kā arī turpmāk uzskaitītie līdzīga veida kredītkooperatīvi, kas šīs direktīvas pieņemšanas laikā ir licencēti vai veic licences saņemšanas procedūras:- Chania Credit Cooperative,- Iraklion Credit Cooperative,- Magnissia Credit Cooperative,- Larissa Credit Cooperative,- Patras Credit Cooperative,- Thessaloniki Credit Cooperative.--------------------------------------------------