title: 2005 m. rugsėjo 21 d. ELPA priežiūros institucijos sprendimas Nr. 228/05/COL dėl pranešimo EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo technologijų perdavimo susitarimams gairės paskelbimo

text:
4.10.2007

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 259/1

      ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJOS SPRENDIMAS

   Nr. 228/05/COL
   2005 m. rugsėjo 21 d.
   dėl pranešimo „EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo technologijų perdavimo susitarimams gairės“ paskelbimo
   ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJA,
   ATSIŽVELGDAMA į Europos ekonominės erdvės susitarimą (1), ypač jo 53 ir 55 straipsnius,
   ATSIŽVELGDAMA į ELPA valstybių susitarimą dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo įsteigimo (2), ypač jo 5 straipsnio 2 dalies b punktą ir 25 straipsnio 1 dalį,
   PASIKONSULTAVUSI su Konkurenciją ribojančios veiklos ir dominuojančių padėčių patariamuoju komitetu ir Europos Komisija,
   KADANGI Europos Komisija priėmė pranešimą „EB sutarties 81 straipsnio taikymo technologijų perdavimo susitarimams gairės“ (3),
   KADANGI šis pranešimas taip pat yra aktualus Europos ekonominei erdvei,
   KADANGI įmonėms būtina pateikti gaires dėl EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo technologijų perdavimo susitarimams principų,
   KADANGI vienodas EEE konkurencijos taisyklių taikymas turi būti užtikrintas visoje Europos ekonominėje erdvėje,
   KADANGI pagal EEE susitarimo XIV priedo pabaigoje pateiktos dalies „Bendrosios nuostatos“ II punktą, siekiant išlaikyti vienodas konkurencijos sąlygas, Priežiūros institucija, pasikonsultavusi su Europos Komisija, turi priimti aktus, atitinkančius Europos Komisijos priimtus aktus,
   PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

               1.

               Priimti prie šio sprendimo pridedamą pranešimą „EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo technologijų perdavimo susitarimams gairės“.

               2.

               Tik anglų kalba parašyti sprendimo ir priede pateikto pranešimo tekstai yra autentiški.

               3.

               Pranešimas skelbiamas Europos Sąjungos oficialiojo leidinio EEE skyriuje ir jo EEE priede.

               4.

               ELPA šalys informuojamos, joms pateikiant sprendimo bei jo priedo kopijas.

               5.

               Europos Komisija informuojama, jai pateikiant sprendimo bei jo priedo kopijas.

      Priimta Briuselyje 2005 m. rugsėjo 21 d.

            ELPA priežiūros institucijos vardu

            Pirmininkas

         Einar M. BULL

            Kolegijos narys

         Kurt JÄGER

      (1)  Toliau – EEE susitarimas.

      (2)  Toliau – Priežiūros ir Teismo susitarimas.

      (3)  OL C 101, 2004 4 27, p. 2.

      PRIEDAS
      „ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJOS PRANEŠIMAS
      EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo technologijų perdavimo susitarimams gairės

                  A.

                  Šis pranešimas priimamas vadovaujantis Europos ekonominės erdvės susitarimo (toliau – EEE susitarimas) ir ELPA valstybių susitarimo dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo įsteigimo (toliau – Priežiūros ir Teismo susitarimas) nuostatomis.

                  B.

                  Europos Komisija (toliau – Komisija) priėmė pranešimą „EB sutarties 81 straipsnio taikymo technologijų perdavimo susitarimams gairės“ (1). Šiame neprivalomame akte nustatomi technologijų perdavimo susitarimų vertinimo pagal EB sutarties 81 straipsnį principai.

                  C.

                  ELPA priežiūros institucijos nuomone, pirmiau minėtas aktas yra svarbus EEE. Siekdama išlaikyti vienodas konkurencijos sąlygas ir užtikrinti vienodą EEE konkurencijos taisyklių taikymą visoje Europos ekonominėje erdvėje, Institucija, pasinaudodama jai Priežiūros ir Teismo susitarimo 5 straipsnio 2 dalies b punkte suteiktais įgaliojimais, priima šį pranešimą. Taikydama EEE susitarimo nuostatas konkrečiu atveju (2), Institucija ketina laikytis šiame pranešime nustatytų principų ir taisyklių.

                  D.

                  Pranešime visų pirma nustatomi technologijų perdavimo susitarimų vertinimo pagal EEE susitarimo 53 straipsnį principai ir pateikiamos jų taikymo gairės.

                  E.

                  Šis pranešimas yra taikomas tais atvejais, kai Institucija yra kompetentinga priežiūros institucija, nurodyta EEE susitarimo 56 straipsnyje.

            I.   ĮVADAS

                  1.

                  Šiose gairėse išdėstomi technologijų perdavimo susitarimų vertinimo pagal EEE susitarimo 53 straipsnį principai. Technologijų perdavimo susitarimai yra sudaromi dėl technologijų licencijavimo – pagal juos licencijos išdavėjas leidžia licencijos gavėjui gaminti prekes arba teikti paslaugas pagal licencijuotą technologiją – ir yra nustatyti EEE susitarimo XIV priedo 5 punkte nurodyto akto (Komisijos reglamentas (EB) Nr. 772/2004 (3) dėl EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalies taikymo technologijų perdavimo susitarimų kategorijoms (toliau – TTBER (4) 1 straipsnio 1 dalies b punkte.

                  2.

                  Gairių tikslas – pateikti rekomendacijas, kaip taikyti TTBER ir kaip taikyti EEE susitarimo 53 straipsnį technologijų perdavimo susitarimams, kuriems TTBER nėra taikomas. TTBER ir gairės nepanaikina galimybės licencijavimo susitarimams paraleliai taikyti EEE susitarimo 54 straipsnį (5).

                  3.

                  Šiose gairėse pateikti standartai turi būti taikomi, atsižvelgiant į kiekvienu atveju susiklosčiusias aplinkybes. Gairės neturi būti taikomos mechaniškai. Turi būti įvertinami konkretūs atvejai, gairės turi būti taikomos protingai ir lanksčiai. Pavyzdžiai pateikiami tik kaip paaiškinimai ir atspindi ne visus galimus atvejus. ELPA priežiūros institucija prižiūrės, kaip pagal naują Priežiūros ir Teismo susitarimo 4 protokolo II skyriuje nustatytą įgyvendinimo sistemą (6) taikomos TTBER nuostatos ir gairės ir priims sprendimus dėl reikalingų pakeitimų.

                  4.

                  Šios gairės nepažeidžia ELPA susitarimo 53 straipsnio ir TTBER išaiškinimų, kuriuos gali pateikti ELPA teismas, Europos Bendrijų Teisingumo Teismas ir Pirmosios instancijos teismas.

            II.   BENDRIEJI PRINCIPAI
      1.   EEE susitarimo 53 straipsnis ir intelektinės nuosavybės teisės

                  5.

                  Bendras EEE susitarimo 53 straipsnio tikslas – apsaugoti konkurenciją rinkoje, kad būtų galima padidinti vartotojų gerovę ir skatinti efektyvų išteklių paskirstymą. Pagal 53 straipsnio 1 dalį draudžiami visi įmonių susitarimai, įmonių asociacijų sprendimai ir suderinti veiksmai (7), kurie gali paveikti EEE susitarimo Susitariančiųjų Šalių (toliau – EEE valstybės) (8) tarpusavio prekybą ir kurių tikslas ar poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas (9). 53 straipsnio 3 dalyje nustatyta šios taisyklės išimtis – 53 straipsnio 1 dalyje nustatytas draudimas gali būti paskelbtas netaikytinu įmonių susitarimams, kurie padeda tobulinti prekių gamybą ir paskirstymą arba skatinti technikos ir ekonomikos pažangą, kartu sudarydami sąlygas vartotojams sąžiningai dalytis gaunama nauda, ir kurie nenustato jokių apribojimų, nebūtinų šiems tikslams pasiekti, bei nesuteikia tokioms įmonėms galimybės panaikinti konkurenciją didelei atitinkamų produktų daliai.

                  6.

                  Intelektinės nuosavybės teisės aktais išimtinės teisės suteikiamos patentų, autorių teisių, dizaino teisių, prekių ženklų ir kitų teisės aktų saugomų teisių turėtojams. Intelektinės nuosavybės savininkas pagal intelektinės nuosavybės teisės aktus turi teisę uždrausti neteisėtą jo intelektinės nuosavybės naudojimą ir, inter alia, ja disponuoti, suteikdamas licenciją trečiosioms šalims. Kai intelektinės nuosavybės teisės turėtojo produktas išleidžiamas į EEE rinką tos teisės turėtojo arba su jo sutikimu, intelektinės nuosavybės teisė yra išnaudojama visoje EEE teritorijoje, taip pat ir ELPA valstybėse – t. y. šios teisės turėtojas nebegali kontroliuoti produkto pardavimo (EEE teisės išnaudojimo principas) (10). Teisės turėtojas pagal intelektinės nuosavybės teisės aktus neturi teisės tokių produktų, kurie pagaminti pagal licencijuotą technologiją, licencijos turėtojams arba pirkėjams drausti šiuos produktus parduoti (11). EEE teisės išnaudojimo principas atitinka pagrindinę intelektinės nuosavybės teisių funkciją – suteikti teisės turėtojui galimybę uždrausti kitiems be jo sutikimo disponuoti jo intelektine nuosavybe.

                  7.

                  Tai, kad intelektinės nuosavybės teisės aktai suteikia išimtinę disponavimo teisę, nereiškia, kad intelektinės nuosavybės teisėms nėra taikomos konkurencijos teisės normos. 53 ir 54 straipsniai yra, visų pirma, taikomi susitarimams, pagal kuriuos teisės turėtojas kitai įmonei suteikia licenciją disponuoti jo intelektinės nuosavybės teisėmis (12). Tai taip pat nereiškia, kad intelektinės nuosavybės teisėms yra būdingas prieštaravimas EEE konkurencijos taisyklėms. Iš tiesų abi teisės normų grupės turi tą patį pagrindinį tikslą – skatinti vartotojų gerovę ir efektyvų išteklių paskirstymą. Inovacijos sudaro esminę ir dinamišką atviros ir konkurencingos rinkos ekonomikos dalį. Intelektinės nuosavybės teisės padeda kurti dinamišką konkurenciją – įmonės skatinamos investuoti į naujų produktų ir procesų kūrimą arba tobulinimą. Konkurencija taip pat priverčia įmones diegti naujoves. Todėl inovacijoms skatinti ir konkurencingam jų naudojimui užtikrinti yra būtinos ir intelektinės nuosavybės teisės, ir konkurencija.

                  8.

                  Vertinant licencijavimo susitarimus pagal 53 straipsnį, būtina prisiminti, kad intelektinės nuosavybės teisių kūrimas dažnai yra susijęs su didelėmis investicijomis ir kad ši veikla dažnai yra rizikinga. Tam, kad nebūtų ribojama dinamiška konkurencija ir būtų išlaikytas akstinas diegti naujoves, naujovės kūrėjui be pagrįstos priežasties neturi būti ribojama galimybė disponuoti intelektinės nuosavybės teisėmis, kurios galiausiai jam atneša naudos. Dėl šių priežasčių naujovių kūrėjams paprastai turėtų būti suteikta galimybė už sėkmingus projektus laisvai siekti atlyginimo, kuris būtų pakankamas investavimo akstinui išlaikyti bei nepavykusių projektų išlaidoms kompensuoti. Technologijų licencijavimas taip pat gali pareikalauti, kad licencijų gavėjai darytų dideles neatsiperkančias investicijas į licencijuojamą technologiją ir gamybos išteklius, kurie yra reikalingi šiai technologijai eksploatuoti. 53 straipsnio negalima taikyti neatsižvelgiant į šalių padarytas ex ante investicijas ir su jomis susijusią riziką. Atsižvelgiant į šalių patiriamą riziką ir neatsiperkančias investicijas, laikotarpiui, kuris yra reikalingas investicijoms susigrąžinti, susitarimai gali nepatekti į 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį arba tam tikrais atvejais tenkinti 53 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas.

                  9.

                  Licencijavimo susitarimams vertinti pagal 53 straipsnį taikomi analizės principai yra gana lankstūs, kad būtų galima tinkamai atsižvelgti į technologijų licencijavimo dinamikos aspektą. Nėra daroma prielaida, kad intelektinės nuosavybės teisės ir patys licencijavimo susitarimai kelia susirūpinimą dėl konkurencijos. Dauguma licencijavimo susitarimų neriboja konkurencijos ir daro konkurencijai teigiamą poveikį. Iš tiesų pats licencijavimas turi teigiamą poveikį konkurencijai, nes jis padeda platinti technologijas ir skatinti inovacijas. Be to, net konkurenciją ribojantys licencijavimo susitarimai dažnai daro konkurencijai palankų poveikį, kurį reikia vertinti pagal 53 straipsnio 3 dalį bei lyginant su neigiamu poveikiu konkurencijai (13). Todėl didžioji dauguma licencijavimo susitarimų yra suderinami su 53 straipsniu.

            2.   Bendrieji EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo principai

                  10.

                  Pagal EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį yra draudžiami susitarimai, kurių tikslas ar poveikis – konkurencijos ribojimas. 53 straipsnio 1 dalis taikoma ir tais atvejais, kai ribojama susitarimo šalių konkurencija, ir tais atvejais, kai ribojama bet kurios iš šalių ir trečiųjų šalių konkurencija.

                  11.

                  Vertinant tai, ar licencijavimo susitarimas riboja konkurenciją, būtina atsižvelgti į faktines aplinkybes, kuriomis vyktų konkurencija, jei nebūtų susitarimo, kuris turi tariamai ribojantį poveikį (14). Atliekant tokį vertinimą, būtina atsižvelgti į galimą susitarimo poveikį skirtingų technologijų konkurencijai (t. y. įmonių, naudojančių konkuruojančias technologijas, konkurencijai) ir tų pačių technologijų konkurencijai (t. y. įmonių, naudojančių tas pačias technologijas, konkurencijai) (15). Pagal 53 straipsnio 1 dalį draudžiama riboti ir skirtingų technologijų, ir tų pačių technologijų konkurenciją. Todėl būtina įvertinti, kokį poveikį susitarimas daro arba gali daryti šiems dviems konkurencijos rinkoje aspektams.

                  12.

                  Toliau pateikti du klausimai padeda geriau suprasti, kaip turi būti atliekamas šis vertinimas. Pirmasis klausimas yra dėl susitarimo poveikio skirtingų technologijų konkurencijai, antrasis – dėl susitarimo poveikio tų pačių technologijų konkurencijai. Kadangi ribojimas tuo pat metu gali turėti poveikį ir skirtingų technologijų, ir tų pačių technologijų konkurencijai, prieš darant išvadą dėl konkurencijos ribojimo pagal 53 straipsnio 1 dalį, gali reikėti išanalizuoti ribojimą atsižvelgiant į abu klausimus.

                              a)

                              Ar licencijavimo susitarimas riboja faktinę arba potencialią konkurenciją, kuri būtų vykusi, jei nebūtų buvęs sudarytas atitinkamas susitarimas? Jei taip, susitarimui gali būti taikoma 53 straipsnio 1 dalis. Atliekant šį vertinimą, būtina atsižvelgti į šalių konkurenciją ir konkurenciją su trečiosiomis šalimis. Pavyzdžiui, jeigu dvi įmonės, įsteigtos skirtingose EEE valstybėse, viena kitai suteikia konkuruojančių technologijų licencijas ir įsipareigoja neprekiauti produktais viena kitos vidaus rinkose, ribojama (potenciali) konkurencija, vykusi iki susitarimo sudarymo. Jei licencijos išdavėjas savo licencijoje nustato prievolę nenaudoti konkuruojančių technologijų ir dėl šios prievolės išstumiamos trečiosios šalies technologijos, taip pat yra ribojama faktinė arba potenciali konkurencija, kuri būtų vykusi, jeigu nebūtų buvęs sudarytas susitarimas.

                              b)

                              Ar susitarimas riboja faktinę arba potencialią konkurenciją, kuri būtų vykusi, jei susitarime nebūtų buvę nustatyti apribojimai? Jei taip, susitarimui gali būti taikoma 53 straipsnio 1 dalis. Pavyzdžiui, jei licencijos išdavėjas riboja savo licencijų gavėjų tarpusavio konkurenciją, yra ribojama (potenciali) konkurencija, kuri galėtų vykti tarp licencijų gavėjų, jeigu šių apribojimų nebūtų. Tokiems apribojimams priskiriamas vertikalusis kainos nustatymas ir licencijų gavėjams taikomi teritorinių pardavimų arba pardavimų vartotojams apribojimai. Tačiau tam tikrais atvejais tam tikriems apribojimams, jeigu jie yra objektyviai būtini, kad galėtų egzistuoti tokio tipo arba pobūdžio susitarimas, gali būti netaikoma 53 straipsnio 1 dalis (16). Tokia 53 straipsnio 1 dalies taikymo išimtis gali būti daroma tik remiantis objektyviais veiksniais, nesusijusiais su pačiomis šalimis, o ne subjektyvia šalių nuomone ir savybėmis. Klausimas keliamas ne dėl to, ar šalys, esant konkrečiai situacijai, nebūtų sutikusios sudaryti susitarimo, kuriame būtų numatyti mažesni apribojimai, bet dėl to, ar, atsižvelgdama į susitarimo pobūdį ir rinkos charakteristikas, įmonė panašiomis aplinkybėmis nebūtų sudariusi susitarimo, kuriame būtų numatyti mažesni apribojimai. Pavyzdžiui, teritoriniams apribojimams, numatytiems nekonkuruojančių šalių susitarime, 53 straipsnio 1 dalis kurį laiką gali būti netaikoma, jeigu šie apribojimai yra objektyviai būtini, kad licencijos gavėjas galėtų patekti į naują rinką. Draudimas visiems licencijų gavėjams parduoti prekes tam tikriems galutiniams vartotojams taip pat gali neriboti konkurencijos, jei toks apribojimas yra objektyviai būtinas dėl saugumo arba sveikatos apsaugos, susijusios su tam tikro produkto keliamu pavojumi. Tvirtinimas, kad, nesant apribojimo, tiekėjas būtų pasinaudojęs vertikaliąja integracija, nėra pakankamas. Sprendimai, ar pasinaudoti vertikaliąja integracija, ar nepasinaudoti, priklauso nuo daugybės įvairių ekonominių veiksnių, kurių dalis egzistuoja pačioje įmonėje.

                  13.

                  Taikant pirmiau pateiktą analizę būtina atsižvelgti į tai, kad 53 straipsnio 1 dalyje išskiriamos šios dvi susitarimų rūšys: susitarimai, kurių tikslas – konkurencijos ribojimas, ir susitarimai, kurių poveikis – konkurencijos ribojimas. Pagal 53 straipsnio 1 dalį susitarimai arba sutartiniai apribojimai draudžiami tik tuo atveju, jeigu susitarimo tikslas arba poveikis yra skirtingų technologijų ir (arba) tų pačių technologijų konkurencijos ribojimas.

                  14.

                  Apribojimai, kurių tikslas – konkurencijos ribojimas, yra tokie apribojimai, kurie riboja konkurenciją jau vien savo pobūdžiu. Tai tokie apribojimai, kurių neigiamo poveikio konkurencijai, atsižvelgiant į tikslus, kurių siekiama EEE konkurencijos taisyklėmis, tikimybė yra tokia didelė, kad pagal 53 straipsnio 1 dalį (17) nėra būtina įrodyti jokio faktinio poveikio rinkai. Be to, nėra tikimybės, kad apribojimo pagal tikslą atveju bus patenkintos 53 straipsnio 3 dalyje nustatytos sąlygos. Vertinant tai, ar susitarimo tikslas yra riboti konkurenciją, ar ne, atsižvelgiama į keletą veiksnių. Šie veiksniai – tai visų pirma susitarimo turinys ir objektyvūs tikslai. Taip pat gali reikėti atsižvelgti į aplinkybes, kuriomis šis susitarimas (turi būti) taikomas, arba faktinius šalių veiksmus ir elgesį rinkoje (18). Kitaip tariant, prieš priimant sprendimą, ar konkretus apribojimas yra griežtas konkurencijos apribojimas, gali prireikti išanalizuoti susitarimo sudarymo ir vykdymo aplinkybes. Tai, kaip iš tikrųjų vykdomas susitarimas, gali parodyti, kad tikslas apriboti konkurenciją egzistuoja net ir tuo atveju, jei susitarime formaliai nėra tokios nuostatos. Duomenys apie subjektyvius šalių ketinimus riboti konkurenciją yra aktualus veiksnys, tačiau ne privaloma sąlyga. EEE priežiūros institucijos nuomone, apribojimai, TTBER 4 straipsnyje nurodyti kaip griežti apribojimai, kalbant apie licencijavimo susitarimą, yra ribojantys jau vien pagal savo tikslą.

                  15.

                  Jeigu susitarimo tikslas nėra riboti konkurenciją, būtina išanalizuoti, ar šis susitarimas turi konkurenciją ribojantį poveikį. Būtina atsižvelgti ir į faktinį, ir į galimą poveikį (19). Kitaip tariant, turi egzistuoti tikimybė, kad susitarimas turės neigiamą poveikį konkurencijai. Kad licencijavimo susitarimai ribotų konkurenciją pagal savo poveikį, jie faktinei arba potencialiai konkurencijai turi daryti tokį poveikį, kad egzistuotų gana didelė tikimybė, jog atitinkamoje rinkoje bus neigiamai veikiama kaina, gamybos apimtis, inovacijos arba prekių ir paslaugų asortimentas ar kokybė. Tikėtinas neigiamas poveikis konkurencijai turi būti apčiuopiamas (20). Tikėtina, kad apčiuopiamas neigiamas poveikis konkurencijai atsiranda tuo atveju, kai bent viena iš šalių turi arba įgyja įtaką rinkai ir susitarimas padeda sukurti, išlaikyti ar sustiprinti tą įtaką rinkai arba šalims suteikia galimybių išnaudoti tą įtaką rinkai. Įtaka rinkai yra galimybė gana ilgą laikotarpį išlaikyti didesnes nei konkurentų kainas arba mažesnes nei konkurentų produktų gamybos apimtis, produktų kokybę ir asortimentą arba naujoves. Paprastai tuo atveju, kai įtaka rinkai pagal 53 straipsnio 1 dalį pripažįstama kaip pažeidimas, pažeidimas yra mažesnis nei tuo atveju, kai įtaka rinkai pagal EEE susitarimo 54 straipsnį pripažįstama kaip dominavimas.

                  16.

                  Analizuojant konkurencijos apribojimus pagal poveikį, paprastai reikia nustatyti atitinkamą rinką ir išanalizuoti bei įvertinti, inter alia, atitinkamų produktų ir technologijų pobūdį, šalių padėtį rinkoje, konkurentų padėtį rinkoje, pirkėjų padėtį rinkoje, tai, ar yra potencialių konkurentų, bei kliūčių patekti į rinką lygį. Tačiau kai kuriais atvejais įrodyti tai, kad yra daromas neigiamas poveikis konkurencijai, gali būti įmanoma tiesiogiai analizuojant susitarimo šalių elgesį rinkoje. Pavyzdžiui, gali būti įmanoma patvirtinti, kad dėl susitarimo padidėjo kainos.

                  17.

                  Tačiau licencijavimo susitarimai gali turėti ir didelį teigiamą poveikį konkurencijai. Iš tikrųjų dauguma licencijavimo susitarimų yra palankūs konkurencijai. Licencijavimo susitarimai, suteikiantys galimybę inovacijų kūrėjams uždirbti pajamų ir padengti bent dalį savo tyrimų ir plėtros išlaidų, gali skatinti inovacijas. Licencijavimo susitarimai taip pat skatina technologijų, kurios gali būti vertingos tuo, kad licencijos gavėjui sumažina gamybos išlaidas arba suteikia jam galimybę gaminti naujus arba tobulesnius produktus, sklaidą. Teigiamas poveikis licencijos gavėjui dažnai gali būti pasiekiamas licencijos išdavėjo technologijas derinant su licencijos gavėjo ištekliais ir technologijomis. Sujungus vienas kitą papildančius išteklius ir technologijas, galima pasiekti tokią išlaidų ir gamybos pusiausvyrą, kuri kitu atveju būtų neįmanoma. Pavyzdžiui, suderinęs tobulesnę licencijos išdavėjo technologiją ir efektyvias licencijos gavėjo gamybos ir paskirstymo priemones, licencijos gavėjas gali sumažinti gamybos išlaidas arba pasiekti geresnę gaminamų produktų kokybę. Licencijavimas gali turėti teigiamą poveikį ir konkurencijai. Jis taip pat gali pašalinti paties licencijos gavėjo technologijų plėtros ir naudojimo kliūtis. Ypač tuose sektoriuose, kuriuose vyrauja didelis patentų skaičius, licencijavimas dažnai naudojamas siekiant dizaino laisvės, kadangi jis pašalina licencijos išdavėjo pretenzijų dėl pažeidimų riziką. Jeigu licencijos išdavėjas sutinka nesinaudoti savo intelektinės nuosavybės teisėmis ir nedrausti licencijos gavėjui prekiauti produktais, susitarimas pašalina kliūtis parduoti licencijos gavėjo produktus ir bendrai skatina konkurenciją.

                  18.

                  Tais atvejais, kai licencijavimo susitarimas patenka į 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, remiantis 53 straipsnio 3 dalimi, teigiamą susitarimo poveikį konkurencijai reikia palyginti su šio susitarimo apribojimais. Jeigu patenkinamos visos keturios 53 straipsnio 3 dalyje nustatytos sąlygos, atitinkamas ribojantis licencijavimo susitarimas yra teisėtas bei vykdytinas ir dėl to nėra reikalingas joks išankstinis sprendimas (21). Griežti konkurencijos apribojimai tik išimtiniais atvejais atitinka 53 straipsnio 3 dalies sąlygas. Tokie susitarimai paprastai neatitinka (bent) pirmųjų dviejų 53 straipsnio 3 dalies sąlygų. Paprastai jie nesukuria objektyvios ekonominės naudos ar naudos vartotojams. Be to, tokio pobūdžio susitarimai paprastai neatitinka nebūtinumo kriterijaus, nustatyto trečiojoje sąlygoje. Pavyzdžiui, jeigu šalys nustato kainą, už kurią turi būti parduodami pagal licenciją gaminami produktai, tai paprastai sukelia gamybos apimčių mažėjimą, netinkamą išteklių paskirstymą ir didesnes kainas vartotojams. Nėra būtina apriboti kainą ir dėl to, kad dėl abiejų konkurentų galimybės rinktis iš dviejų technologijų būtų pasiektas galimas našumas.

            3.   Rinkos apibrėžimas

                  19.

                  ELPA priežiūros institucijos naudojamas atitinkamos rinkos apibrėžimas yra pateiktas jos rinkos apibrėžimo gairėse (22). Šiose gairėse kalbama apie tuos rinkos apibrėžimo aspektus, kurie yra ypač aktualūs technologijų licencijavimo srityje.

                  20.

                  Technologija yra išteklius, įtraukiamas į produktą arba gamybos procesą. Todėl technologijos licencijavimas gali turėti įtakos konkurencijai tiek išteklių rinkose, tiek produktų rinkose. Pavyzdžiui, susitarimas tarp dviejų šalių, kurios prekiauja konkuruojančiais produktais ir viena kitai suteikia technologijų, susijusių su šių produktų gamyba, licencijas, gali apriboti konkurenciją atitinkamoje produktų rinkoje. Toks susitarimas taip pat gali apriboti konkurenciją technologijų rinkoje ir galbūt kitose išteklių rinkose. Todėl, vertinant licencijavimo susitarimų poveikį konkurencijai, gali tekti nustatyti atitinkamas prekių ir paslaugų rinkas (produktų rinkas) bei technologijų rinkas (23). Sąvoka „produkto rinka“, vartojama TTBER 3 straipsnyje, reiškia atitinkamas prekių ir paslaugų rinkas ir aprėpia jų geografinę ir produktų dimensijas. Kaip matyti iš TTBER 1 straipsnio 1 dalies j punkto, ši sąvoka vartojama tik todėl, kad atitinkamas prekių ir paslaugų rinkas būtų galima atskirti nuo atitinkamų technologijų rinkų.

                  21.

                  TTBER ir šios gairės nagrinėja poveikį ir galutinių, ir tarpinių produktų rinkoms. Į atitinkamo produkto rinką įeina produktai, kuriuos pirkėjai dėl šių produktų savybių, jų kainų ir numatomos paskirties laiko sukeičiamais tarpusavyje arba pakeičiančiais sutarties produktus, pagamintus pagal licencijuotą technologiją.

                  22.

                  Technologijos rinka aprėpia licencijuotą technologiją ir ją pakeičiančias technologijas, t. y. technologijas, kurias dėl jų charakteristikų, autorinių honorarų ir numatytos paskirties licencijų gavėjai laiko sukeičiamomis tarpusavyje arba pakeičiamomis licencijuota technologija. Technologijų rinkos apibrėžiamos vadovaujantis tais pačiais principais kaip ir produktų rinkos. Pradedant licencijos išdavėjo parduodama technologija, būtina nustatyti kitas technologijas, prie kurių licencijos gavėjas galėtų pereiti reaguodamas į nedidelį, bet nuolatinį susijusių kainų, t. y. autorinių honorarų, didėjimą. Alternatyvus būdas – pažvelgti į produktų, kurie pagaminti pagal licencijuotą technologiją, rinką (žr. ankstesnį punktą).

                  23.

                  Apibrėžus atitinkamas rinkas, jų dalys gali būti priskirtos įvairiems konkurencijos šaltiniams ir naudojamos santykiniam rinkos dalyvių pajėgumui nustatyti. Kalbant apie technologijų rinkas, vienas iš taikomų būdų yra apskaičiuoti rinkos dalį pagal kiekvienai technologijai tenkančią visų licencijavimo pajamų iš autorinių honorarų dalį, kuri atspindi technologijos dalį rinkoje, kurioje licencijuojamos konkuruojančios technologijos. Tačiau toks būdas dėl informacijos apie autorinius honorarus trūkumo ir panašiai dažnai gali būti įmanomas tik teoriškai, bet ne praktiškai. Alternatyvus būdas (šis būdas yra nurodytas TTBER 3 straipsnio 3 dalyje) yra apskaičiuoti technologijos rinkos dalį pagal produktų, kurie pagaminti pagal licencijuotą technologiją, pardavimą produktų vartotojų rinkose (žr. 70 punktą). Taikant šį metodą, atsižvelgiama į bendrą pardavimą atitinkamoje produkto rinkoje, nepaisant to, ar produktas pagamintas pagal licencijuojamą technologiją. Technologijų rinkų atveju tikslinga taikyti 3 straipsnio 3 dalyje nurodytą metodą – įskaičiuoti visas technologijas, kurios yra naudojamos (tik) organizacijos viduje. Paprastai šis metodas yra tikrai geras technologijos privalumų rodiklis. Pirma, pagal jį vertinama potenciali įmonių, kurios gamybai naudoja savo technologijas ir kurios, reaguodamos į mažą, bet nuolatinį licencijų kainų augimą, tikėtina, pradės licencijavimo veiklą, konkurencija. Antra, net jei nėra tikimybės, kad kitų technologijų savininkai pradės licencijavimą, licencijos išdavėjas nebūtinai turi didelę įtaką technologijų rinkai, net jei jo pajamos iš licencijavimo sudaro didelę dalį pajamų. Jeigu produkto vartotojų rinka yra konkurencinga, konkurencija šiame lygmenyje gali veiksmingai suvaržyti licencijos išdavėją. Autorinių honorarų didėjimas tiekėjų rinkoje turi įtakos licencijos gavėjo išlaidoms – šis tampa ne toks konkurencingas, praranda pardavimo galimybes. Šis aspektas taip pat būdingas technologijos rinkos daliai produkto rinkoje, todėl paprastai tai yra geras licencijos išdavėjo įtakos rinkai rodiklis. Tam tikrais atvejais, kai nėra taikomas TTBER sukurtas „saugus prieglobstis“, kad būtų galima tiksliau įvertinti licencijos išdavėjo privalumus rinkoje, jeigu įmanoma, gali prireikti taikyti abu minėtus metodus.

                  24.

                  Be to, tais atvejais, kai nėra taikomas TTBER sukurtas „saugus prieglobstis“, būtina atsižvelgti ir į tai, kad rinkos dalis ne visada yra geras prieinamų technologijų santykinių privalumų rodiklis. Todėl ELPA priežiūros institucija, inter alia, atsižvelgs į nepriklausomų technologijų, kai yra prieinamos ne tik susitarimo šalių kontroliuojamos technologijos, bet ir technologijos, vartotojui už panašią kainą galinčios pakeisti licencijuotas technologijas, skaičių (žr. 131 punktą).

                  25.

                  Kai kurie licencijavimo susitarimai gali daryti įtaką inovacijų rinkoms. Tačiau analizuodama tokį poveikį ELPA priežiūros institucija paprastai apsiribos susitarimo poveikio konkurencijai dabartinėse produkto ir technologijos rinkose analize (24). Poveikį konkurencijai tokiose rinkose gali daryti susitarimai, dėl kurių uždelsiamas tobulesnių arba naujų produktų, ateityje pakeisiančių dabartinius produktus, įdiegimas. Tokiais atvejais inovacijos yra potencialios konkurencijos šaltinis, į kurį būtina atsižvelgti vertinant susitarimo poveikį produktų ir technologijų rinkoms. Tačiau kai kuriais atvejais gali būti naudinga ir būtina taip pat apibrėžti ir inovacijų rinkas. Tai ypač naudinga tais atvejais, kai susitarimas turi įtakos inovacijai, kuria siekiama kurti naujus produktus, ir kai ankstyvuoju etapu yra įmanoma nustatyti tyrimų ir plėtros kryptis (25). Tokiais atvejais gali būti analizuojama, ar sudarius susitarimą išliks pakankamai konkuruojančių tyrimų ir plėtros polių, kad būtų išlaikyta veiksminga konkurencija.

            4.   Konkuruojančių ir nekonkuruojančių šalių skirtumai

                  26.

                  Paprastai konkuruojančių šalių susitarimai kelia didesnę riziką konkurencijai nei nekonkuruojančių šalių susitarimai. Tačiau įmonių, naudojančių tas pačias technologijas, konkurencija (tų pačių technologijų licencijų gavėjų konkurencija) yra svarbi ir papildo įmonių, naudojančių konkuruojančias technologijas, konkurenciją (skirtingų technologijų konkurencija). Pavyzdžiui, dėl tų pačių technologijų konkurencijos gali sumažėti produktų, kurie pagaminti pagal tam tikrą technologiją, kainos, o tai duos ne tik tiesioginę ir greitą naudą tų produktų vartotojams, bet ir toliau skatins įmonių, naudojančių konkuruojančias technologijas, konkurenciją. Kalbant apie licencijavimą, taip pat būtina atsižvelgti į tai, kad licencijų gavėjai prekiauja savo produktais. Jie neperparduoda kitos įmonės produktų. Dėl šios priežasties produktai labiau diferencijuojami ir tarp licencijų gavėjų vyksta didesnė konkurencija dėl kokybės nei vertikaliųjų susitarimų dėl produktų perpardavimo atveju.

                  27.

                  Siekiant nustatyti šalių konkurencinius santykius, būtina išanalizuoti, ar šalys būtų buvusios faktinės arba potencialios konkurentės, jei nebūtų buvęs sudarytas susitarimas. Jeigu, nesudarius susitarimo, šalys nebūtų buvusios faktinės arba potencialios konkurentės rinkoje, kuriai daro poveikį susitarimas, šios šalys nėra laikomos konkurentėmis.

                  28.

                  Jeigu licencijos išdavėjas ir licencijos gavėjas veikia to paties produkto arba tos pačios technologijos rinkoje ir viena iš šalių ar abi šalys nepažeidžia kitos šalies intelektinės nuosavybės teisių, laikoma, kad jie yra faktiniai konkurentai atitinkamoje rinkoje. Šalys yra laikomos faktinėmis konkurentėmis technologijos rinkoje, jeigu licencijos gavėjas licencijuoja savo technologiją, o licencijos išdavėjas į technologijos rinką patenka licencijos gavėjui suteikdamas konkuruojančios technologijos licenciją.

                  29.

                  Šalys yra laikomos potencialiomis konkurentėmis produkto rinkoje, jeigu yra tikėtina, kad jos, nesudariusios susitarimo ir nepažeisdamos kitos šalies intelektinės nuosavybės teisių, reaguodamos į nedidelį ir nuolatinį produkto kainos didėjimą, būtų skyrusios reikalingų papildomų investicijų, kad patektų į atitinkamą rinką. Tam, kad patekimas į rinką iš tiesų taptų realiu konkurencijos apribojimu, turi egzistuoti tikimybė, kad tai įvyks per trumpą laiko tarpą. Paprastai tikslinga atsižvelgti į laikotarpį nuo vienerių iki dvejų metų. Tačiau tam tikrais atvejais gali būti atsižvelgiama į ilgesnį laikotarpį. Kriterijus šiam laikotarpiui nustatyti gali būti laikotarpis, kurio reikia, kad jau į rinką patekusios įmonės suderintų savo pajėgumus. Pavyzdžiui, tikėtina, kad šalys bus laikomos potencialiomis konkurentėmis produkto rinkoje, jeigu licencijos gavėjas vienoje geografinėje rinkoje gamina produktus pagal nuosavą technologiją, o kitoje geografinėje rinkoje pradeda gaminti produktus pagal licencijuotą konkuruojančią technologiją. Tokiomis aplinkybėmis tikėtina, kad licencijos gavėjas, gamindamas produktus pagal nuosavą technologiją, būtų galėjęs patekti į antrąją geografinę rinką, jeigu jam netrukdytų objektyvūs veiksniai, tarp jų – blokuojantys patentai (žr. 32 punktą).

                  30.

                  Šalys, kurioms priklauso pakeičiamos technologijos, yra laikomos potencialiomis konkurentėmis technologijos rinkoje, jeigu konkrečiu atveju licencijos gavėjas nelicencijuoja savo technologijos, bet yra tikėtina, kad jis tai darytų, jeigu nuolat ir po truputį didėtų technologijos kaina. Tačiau taikant TTBER, į potencialią konkurenciją technologijos rinkoje nėra atsižvelgiama (66 punktas).

                  31.

                  Susitarimą sudariusios šalys gali tapti konkurentėmis, jei licencijos gavėjas sukuria ir pradeda naudoti konkuruojančią technologiją. Tokiais atvejais būtina atsižvelgti į tai, kad susitarimo sudarymo metu šalys nebuvo konkurentės ir kad susitarimas buvo sudarytas tokiomis aplinkybėmis. Todėl ELPA priežiūros institucija daugiausia dėmesio skirs tam, kokį poveikį susitarimas daro licencijos gavėjo galimybei naudoti nuosavą (konkuruojančią) technologiją. Griežtų apribojimų sąrašas, taikomas konkuruojančių šalių susitarimams, šiems susitarimams nebus taikomas, jeigu šalims tapus konkurentėmis į susitarimą vėliau nebus įtraukta esminių pakeitimų (žr. TTBER 4 straipsnio 3 dalį). Įmonės gali tapti konkurentėmis ir po susitarimo sudarymo, jeigu licencijos gavėjas jau veikė produkto rinkoje iki licencijos gavimo ir jeigu licencijos išdavėjas po tokios sutarties sudarymo patenka į produkto rinką naudodamasis licencijuota arba nauja technologija. Šiuo atveju griežtų apribojimų sąrašas, taikomas nekonkuruojančių šalių susitarimams, susitarimui bus taikomi ir toliau, jeigu į susitarimą vėliau nebus įtraukta esminių pakeitimų (žr. TTBER 4 straipsnio 3 dalį).

                  32.

                  Jeigu šalims priklauso technologijos, kurios turi vienpusio arba dvipusio blokavimo poveikį, laikoma, kad šalys nėra konkurentės technologijos rinkoje. Vienpusis poveikis yra tais atvejais, kai technologijos negalima naudoti nepažeidžiant kitos technologijos. Pavyzdžiui, taip yra tuo atveju, kai išduodamas patentas technologijai, kuriai yra išduotas kitas patentas, patobulinti. Tuo atveju, kai išduodamas patentas ankstesnei technologijai patobulinti, daroma prielaida, kad jo turėtojas įgyja licenciją į pagrindinį patentą. Dvipusio blokavimo poveikis egzistuoja tada, kai nė vienos technologijos negalima naudoti nepažeidžiant kitos technologijos ir kai šių technologijų turėtojai dėl to turi gauti vienas kito licencijas arba atsisakymus. Vertindama tai, ar egzistuoja blokavimo poveikis, ELPA priežiūros institucija remiasi objektyviais veiksniais, o ne subjektyvia šalių nuomone. Ypač įtikinamų blokavimo poveikio įrodymų reikalaujama tais atvejais, kai šalys siekia nebūti laikomos konkurentėmis ir yra suinteresuotos tuo, kad būtų paskelbta, jog egzistuoja blokavimo poveikis, pavyzdžiui, kai nurodomas dvipusio blokavimo poveikis yra susijęs su pakeičiamomis technologijomis. Tinkami įrodymai yra teismo sprendimai, kuriuose atsispindi draudimas ir nepriklausomų ekspertų nuomonės. Šiuo atveju Institucija ypač atidžiai analizuoja, kaip buvo parinkti ekspertai. Tačiau blokavimo poveikiui pagrįsti taip pat gali būti panaudoti ir kiti įtikinami įrodymai, tarp jų šalių ekspertų išvados, kad šalys turi arba turėjo pagrįstų ir tinkamų priežasčių manyti, kad egzistuoja arba egzistavo blokavimo poveikis.

                  33.

                  Kai kuriais atvejais taip pat galima daryti išvadą, kad, nors licencijos išdavėjas ir licencijos gavėjas ir gamina konkuruojančius produktus, jie nėra konkurentai atitinkamoje produkto ir atitinkamoje technologijos rinkoje, nes licencijuota technologija yra tokia radikali naujovė, kad dėl jos licencijos gavėjo technologija tapo pasenusi ir nekonkurencinga. Tokiais atvejais licencijos išdavėjo technologija sukuria naują rinką arba išstumia iš rinkos licencijos gavėjo technologiją. Tačiau susitarimo sudarymo metu dažnai neįmanoma padaryti tokios išvados. Tai, kad senesnė technologija paseno arba yra nekonkurencinga, paprastai paaiškėja tik praėjus tam tikram laikui, per kurį vartojai turi galimybę naudoti technologiją arba pagal šią technologiją pagamintus produktus. Pavyzdžiui, sukūrus kompaktinių plokštelių technologiją ir pradėjus rinkoje prekiauti grotuvais bei plokštelėmis, dar nebuvo akivaizdu, kad naujoji technologija pakeis ilgai grojančių plokštelių (LP) technologiją. Tai tapo akivaizdu tik po kelerių metų. Todėl, jei susitarimo sudarymo metu nebus akivaizdu, kad licencijos gavėjo technologija yra pasenusi arba nekonkurencinga, šalys bus laikomos konkurentėmis. Tačiau dėl to, kad ir 53 straipsnio 1 dalis, ir 53 straipsnio 3 dalis turi būti taikomos atsižvelgiant į faktines susitarimo sudarymo aplinkybes, vertinimui įtakos turi svarbūs faktų pasikeitimai. Todėl šalių santykių vertinimas pasikeis ir šalys bus laikomos nekonkuruojančiomis, jeigu po kurio laiko licencijos gavėjo technologija rinkoje taps pasenusi arba nekonkurencinga.

            III.   TTBER TAIKYMAS
      1.   TTBER poveikis

                  34.

                  Technologijų perdavimo susitarimams, kurie tenkina TTBER nustatytas sąlygas, taikomos bendrosios EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalyje nustatyto draudimo išimtys. Susitarimai, kuriems taikomos bendrosios išimtys, yra teisėti ir vykdytini. Tokie susitarimai gali būti uždrausti tik ateityje ir tik ELPA priežiūros institucijai arba ELPA konkurencijos institucijai panaikinus bendrąją išimtį. Nacionaliniai teismai, sprendžiantys privačius ginčus, vadovaudamiesi 53 straipsniu, negali uždrausti susitarimų, kuriems taikomos bendrosios išimtys.

                  35.

                  Bendrosios išimtys, taikomos tam tikroms technologijų perdavimo susitarimų grupėms, yra grindžiamos prielaida, kad tokie susitarimai, kiek juos reglamentuoja 53 straipsnio 1 dalis, atitinka keturias 53 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas. Todėl daroma prielaida, kad susitarimai suteikia ekonominės naudos, kad juose numatyti apribojimai yra neišvengiamai būtini šiai naudai gauti, kad rinkų, kurioms daro poveikį šie susitarimai, vartotojai turi galimybę sąžiningai pasidalyti nauda ir kad sudarydamos susitarimus atitinkamos įmonės nesinaudoja galimybe panaikinti didelę atitinkamų produktų dalies konkurenciją. TTBER nustatytų rinkos dalies ribų (3 straipsnis), griežtų apribojimų (4 straipsnis) ir neleistinų apribojimų (5 straipsnis) tikslas – užtikrinti, kad bendrosios išimtys būtų taikomos tik ribojantiems susitarimams, kurie pagrįstai gali būti vertinami kaip atitinkantys 53 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas.

                  36.

                  Kaip nurodyta toliau esančiame IV skyriuje, daugeliui licencijavimo susitarimų 53 straipsnio 1 dalis nėra taikoma dėl to, kad šie susitarimai visai neriboja konkurencijos, arba dėl to, kad konkurencija ribojama nežymiai (26). Tais atvejais, kai dėl kurios nors priežasties tokiems susitarimams bus taikomas TTBER, nebūtina nustatyti, ar jiems taikoma 53 straipsnio 1 dalis (27).

                  37.

                  Kai bendroji išimtis nėra taikoma, svarbu išanalizuoti, ar konkrečiu atveju susitarimui taikoma 53 straipsnio 1 dalis ir, jei taip, ar tenkinamos 53 straipsnio 3 dalyje nustatytos sąlygos. Nėra daroma prielaida, kad technologijos perdavimo susitarimams, kuriems nėra taikoma bendroji išimtis, taikomos 53 straipsnio 1 dalies nuostatos arba kad jie netenkina 53 straipsnio 3 dalies sąlygų. Faktas, kad šalių rinkos dalys yra didesnės nei nustatytosios TTBER 3 straipsnyje, ypač nėra pakankamas pagrindas daryti išvadai, kad susitarimui yra taikoma 53 straipsnio 1 dalis. Tikėtiną susitarimo poveikį būtina vertinti atskirai. Tik tais atvejais, kai susitarimuose yra griežtų konkurencijos apribojimų, galima daryti prielaidą, kad pagal 53 straipsnį jie yra draudžiami.

            2.   TTBER taikymo apimtis ir trukmė
      2.1.   Dviejų šalių susitarimai

                  38.

                  Pagal TTBER 2 straipsnio 1 dalį šis teisės aktas yra taikomas technologijų perdavimo susitarimams tarp „dviejų įmonių“. TTBER nėra taikomas technologijų perdavimo susitarimams tarp daugiau nei dviejų įmonių. Atskiriant dvišalius ir daugiašalius įmonių susitarimus, svarbiausias kriterijus yra tai, ar atitinkamą susitarimą sudaro daugiau nei dvi įmonės.

                  39.

                  Dviejų įmonių sudaryti susitarimai patenka į TTBER taikymo sritį net tuo atveju, jei susitarime nustatomos sąlygos daugiau nei vienam prekybos lygmeniui. Pavyzdžiui, TTBER taikomas licencijavimo susitarimui, kuris sudaromas ne tik dėl gamybos etapo, bet ir dėl platinimo etapo ir kuriame nustatomos prievolės, kurias licencijos gavėjas turi arba gali nustatyti pagal licenciją pagamintų produktų perpardavėjams.

                  40.

                  Daugiau nei dviejų įmonių sudaryti susitarimai dažnai kelia tokius pat klausimus kaip ir to paties pobūdžio dviejų įmonių sudaryti licencijavimo susitarimai. Atskirai vertindama licencijavimo susitarimus, kurių pobūdis yra toks pat kaip ir susitarimų, kuriems taikoma bendroji išimtis, tačiau kurie yra sudaromi tarp daugiau nei dviejų įmonių, ELPA priežiūros institucija pagal analogiją taikys TTBER nustatytus principus.

            2.2.   Susitarimai dėl sutarties produktų gamybos

                  41.

                  Iš 2 straipsnio matyti, jog tam, kad licencijavimo susitarimams būtų taikomas TTBER, šie susitarimai turi būti sudaromi dėl „sutarties produktų gamybos“, t. y. produktų, pagamintų pagal arba naudojant licencijuotą technologiją. Kitaip tariant, tam, kad būtų taikomas TTBER, licencijos gavėjui turi būti leidžiama gaminti prekes arba teikti paslaugas pagal licencijuotą technologiją. TTBER netaikomas technologiniams susivienijimams. Technologinio susivienijimo sąvoka apibūdina susitarimus, pagal kuriuos dvi arba daugiau šalių susitaria sujungti atitinkamas technologijas ir licencijuoti jų paketą. Į technologinio susivienijimo sąvoką taip pat įeina susitarimai, pagal kuriuos dvi arba daugiau įmonių susitaria suteikti licenciją trečiajai šaliai ir leisti jai licencijuoti technologijų paketą. Technologiniai susivienijimai yra aptariami toliau esančio IV skyriaus 4 dalyje.

                  42.

                  TTBER taikomas licencijavimo susitarimams dėl sutarties produktų gamybos, pagal kuriuos licencijos gavėjui taip pat leidžiama sublicencijuoti technologiją trečiajai šaliai, tačiau tik tuo atveju, kai pagrindinis susitarimo dalykas yra sutarties produktų gamyba. Ir atvirkščiai, TTBER netaikomas susitarimams, kurių pagrindinis tikslas – sublicencijavimas. Tačiau ELPA priežiūros institucija TTBER nustatytus principus ir šias gaires pagal analogiją taikys tokiems „pagrindiniams licencijavimo“ susitarimams, sudaromiems tarp licencijos išdavėjo ir licencijos gavėjo. TTBER yra taikomas licencijos gavėjo ir sublicencijos gavėjo susitarimams.

                  43.

                  Į sąvoką „sutarties produktai“ įeina prekės ir paslaugos, gaminamos arba teikiamos pagal licencijuotą technologiją. Taip yra tais atvejais, kai licencijuota technologija yra naudojama gamybos procese ir kai ji pati yra įdiegiama į produktą. Šiose gairėse sąvoka „produktai, pagaminti pagal licencijuotą technologiją“, nurodo abi situacijas. TTBER taikomas visais atvejais, kai technologija yra licencijuojama prekėms gaminti ir paslaugoms teikti. Šiuo atveju pakanka to, kad licencijos išdavėjas įsipareigoja licencijos gavėjui nesinaudoti savo intelektinės nuosavybės teisėmis. Iš tikrųjų grynosios patentinės licencijos esmę sudaro teisė veikti neviršijant išimtinės patento suteiktos teisės. Tai reiškia, kad TTBER taip pat taikomas vadinamiesiems nesinaudojimo teisėmis susitarimams ir atsiskaitymo susitarimams, pagal kuriuos licencijos išdavėjas leidžia licencijos gavėjui vykdyti gamybą pagal tą patentą.

                  44.

                  TTBER taikomas „subrangai“, kai licencijos išdavėjas technologijos licenciją suteikia licencijos gavėjui, kuris įsipareigoja gaminti pagal šią licenciją tam tikrus produktus vien tik licencijos išdavėjui. Subrangos atveju licencijos išdavėjas taip pat gali suteikti įrangą, kuri turi būti naudojama susitarime nurodytoms prekėms gaminti ir paslaugoms teikti. Tam, kad tokiai subrangai būtų taikomas TTBER, pagrindinis susitarimo dalykas turi būti licencijuota, o ne suteikta įranga. Subrangai taip pat taikomas ELPA priežiūros institucijos pranešimas dėl tam tikrų subrangos susitarimų vertinimo pagal EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį (28). Pagal šį pranešimą, kuris yra taikomas ir toliau, subrangos susitarimams, pagal kuriuos subrangovas įsipareigoja gaminti tam tikrus produktus išimtinai rangovui, 53 straipsnio 1 dalis paprastai nėra taikoma. Tačiau 53 straipsnis gali būti taikomas kitiems apribojimams, kurie nustatomi subrangovui kaip prievolė nevykdyti tyrimų ar plėtros savo paties iniciatyva ir jais nesinaudoti (29).

                  45.

                  Tuo atveju, kai sutarties produktas yra nurodytas, TTBER taip pat taikomas susitarimams, pagal kuriuos licencijos gavėjas turi vykdyti plėtrą, nors produktas arba procesas dar nėra parengtas komerciniam naudojimui. Net jeigu reikalingas papildomas darbas ir investicijos, susitarimo dalykas yra sutartyje nurodyto produkto gamyba. Kita vertus, TTBER ir gairės nėra taikomi susitarimams, pagal kuriuos technologijos licencija suteikiama tam, kad licencijos gavėjas galėtų tęsti tyrimus ir plėtrą įvairiose srityse. Pavyzdžiui, TTBER ir gairės netaikomi tais atvejais, kai licencija suteikiama technologinių tyrimų priemonei, naudojamai tolesnių tyrimų procese. TTBER ir gairės yra grindžiami prielaida, kad tarp licencijuotos technologijos ir nurodyto sutarties produkto egzistuoja tiesioginė sąsaja. Tais atvejais, kai tokios sąsajos nėra, pagrindinis susitarimo dalykas yra tyrimai ir plėtra, o ne konkretaus produkto pateikimas į rinką; tokiu atveju TTBER ir gairių analitinis modelis gali būti netaikytinas. Dėl tų pačių priežasčių TTBER ir gairės nėra taikomi tyrimų ir plėtros sublicencijavimui, jei licencijos gavėjas įsipareigoja vykdyti tyrimus ir plėtrą licencijuotos technologijos srityje ir licencijos išdavėjui perduoti patobulintą technologijos paketą. Pagrindinis tokio susitarimo dalykas yra tyrimų ir plėtros paslaugų teikimas, siekiant patobulinti technologiją, o ne prekių gamyba ir paslaugų teikimas pagal licencijuotą technologiją.

            2.3.   Technologijų perdavimo susitarimų esmė

                  46.

                  TTBER ir šios gairės taikomi technologijų perdavimo susitarimams. Pagal TTBER 1 straipsnio 1 dalies b ir h punktus sąvoka „technologija“ aprėpia patentus, patentų paraiškas, pagalbinius modelius, pagalbinių modelių paraiškas, dizaino teises, augalų augintojų teises, puslaidininkių produktų topografijas, papildomuosius medicinos produktų apsaugos sertifikatus ar kitus produktus, kuriems gali būti išduodami tokie papildomieji medicinos produktų apsaugos sertifikatai, programinės įrangos autorių teises, gamybinę, prekybinę ar mokslinę patirtį (know-how). Licencijuota technologija turėtų suteikti licencijos gavėjui galimybę (naudojant kitus išteklius arba jų nenaudojant) gaminti sutarties produktus.

                  47.

                  Gamybinė, prekybinė ar mokslinė patirtis (know-how) apibūdinta 1 straipsnio 1 dalies i punkte. Tai paketas nepatentuotos praktinės informacijos, gautos patirtimi ir bandymais, kuri yra slapta, svarbi ir apibrėžta. „Slapta“ reiškia tai, kad ši gamybinė, prekybinė ar mokslinė patirtis (know-how) nėra visuotinai žinoma arba lengvai prieinama. „Svarbi“ reiškia tai, kad dėl gamybinės, prekybinės ar mokslinės patirties (know-how) gauta informacija yra svarbi ir naudinga sutarties produktams, kuriems yra taikomas licencijavimo susitarimas, gaminti arba procesui, kuriam yra taikomas licencijavimo susitarimas, taikyti. Kitaip tariant, informacija turi būti iš tiesų svarbi sutarties produktų gamybai arba turi palengvinti gamybą. Tai, kad licencijuota gamybinė, prekybinė ar mokslinė patirtis (know-how) yra susijusi su produktu, o ne su procesu, reiškia, kad gamybinė, prekybinė ar mokslinė patirtis (know-how) yra naudinga sutarties produkto gamybai. Ši sąlyga netenkinama, kai sutarties produktas gali būti gaminamas pagal laisvai prieinamą technologiją. Tačiau pagal šią sąlygą nėra reikalaujama, kad sutarties produkto vertė būtų didesnė nei produktų, pagamintų pagal laisvai prieinamą technologiją, vertė. Kalbant apie proceso technologijas, ši sąlyga reiškia, kad gamybinė, prekybinė ar mokslinė patirtis (know-how) yra naudinga dėl to, kad susitarimo sudarymo metu galima pagrįstai tikėtis, kad bus galima labai pagerinti licencijos gavėjo konkurencinę padėtį, pavyzdžiui, sumažinti jo gamybos išlaidas. „Apibrėžta“ reiškia tai, kad yra galimybė patikrinti, ar licencijuota gamybinė, prekybinė ar mokslinė patirtis (know-how) atitinka slaptumo ir svarbumo kriterijus. Ši sąlyga tenkinama tuo atveju, kai licencijuota gamybinė, prekybinė ar mokslinė patirtis (know-how) yra aprašyta vadovuose arba išdėstyta kita rašytine forma. Tačiau kai kuriais atvejais gali būti neįmanoma to padaryti dėl pagrįstų priežasčių. Licencijuotą gamybinę, prekybinę ar mokslinę patirtį (know-how) gali sudaryti praktinės licencijos išdavėjo darbuotojų žinios. Pavyzdžiui, licencijos išdavėjo darbuotojai gali turėti slaptų ir svarbių žinių apie tam tikrą gamybos procesą, kurios perduodamos licencijos gavėjui apmokant savo darbuotojus. Tokiais atvejais susitarime pakanka nurodyti bendrą gamybinės, prekybinės ar mokslinės patirties (know-how) pobūdį ir darbuotojus, kurie dalyvavo ar dalyvaus perduodant šią patirtį licencijos gavėjui.

                  48.

                  Sąvoka „perdavimas“ reiškia, kad technologija turi pereiti iš vienos įmonės į kitą. Toks perdavimas paprastai atliekamas suteikiant licenciją, pagal kurią licencijos išdavėjas už autorinį honorarą suteikia licencijos gavėjui teisę naudoti jo technologiją. Perdavimas taip pat gali būti atliekamas suteikiant sublicenciją, pagal kurią licencijos gavėjas, gavęs licencijos išdavėjo leidimą, trečiosioms šalims (sublicencijų gavėjams) suteikia licencijas naudoti technologiją.

                  49.

                  TTBER taikomas tik susitarimams, kurių pagrindinis dalykas yra technologijų perdavimas (jo sąvoka apibrėžta šiame teisės akte), o ne prekių ir paslaugų pirkimas arba kito pobūdžio intelektinės nuosavybės licencijavimas. Susitarimams, kurių nuostatos numato produktų pardavimą ir pirkimą, TTBER yra taikomas tik tuo atveju, jeigu tos nuostatos nėra pagrindinis sutarties dalykas ir jeigu jos yra tiesiogiai susijusios su licencijuotos technologijos taikymu. Taip gali būti tada, kai susiję produktai yra įranga arba procesas, specialiai skirti tam, kad būtų galima efektyviai naudoti licencijuotą technologiją. Kita vertus, jeigu produktas yra tik dar vienas išteklius, naudojamas galutiniam produktui gaminti, būtina nuodugniai išanalizuoti, ar licencijuota technologija yra pagrindinis susitarimo dalykas. Pavyzdžiui, tais atvejais, kai licencijos gavėjas jau gamina galutinį produktą pagal kitą technologiją, gavęs licenciją, jis gali gerokai patobulinti savo gamybos procesą, viršyti produkto, gauto iš licencijos išdavėjo, vertę. Reikalavimas, kad susiję produktai būtų susiję su licencijuota technologija, reiškia, kad TTBER nėra taikomas produktų, kurie nėra susiję su produktais, pagamintais pagal licencijuotą technologiją, pirkimui. Pavyzdžiui, taip gali būti tada, kai susijusio produkto neketinama naudoti kartu su licencijuotu produktu, bet minėtas produktas yra susijęs su veikla kitoje produkto rinkoje.

                  50.

                  TTBER taikomas kito pobūdžio intelektinės nuosavybės, pavyzdžiui, prekių ženklų ir autorių teisių (ne programinės įrangos), licencijavimui tik tokiu atveju, jei intelektinė nuosavybė yra tiesiogiai susijusi su licencijuotos technologijos naudojimu ir nėra pagrindinis sutarties dalykas. Ši sąlyga užtikrina tai, kad susitarimams dėl kito pobūdžio intelektinės nuosavybės teisių bendroji išimtis būtų taikoma tik tokiu atveju, jei kitos intelektinės nuosavybės teisės suteikia licencijos gavėjui galimybę geriau išnaudoti licencijuotą technologiją. Pavyzdžiui, licencijos išdavėjas gali leisti licencijos gavėjui ant produktų, pagamintų pagal licencijuotą technologiją, naudoti jo prekės ženklą. Prekės ženklo licencija gali suteikti galimybę licencijos gavėjui geriau panaudoti licencijuotą technologiją, nes vartotojai galės iš karto susieti produktą ir licencijuotos technologijos šiam produktui suteikiamas savybes. Licencijos gavėjo prievolė naudoti licencijos išdavėjo prekių ženklą taip pat skatina technologijos sklaidą, nes licencijos išdavėjas gali nurodyti, kad jis yra atitinkamos technologijos autorius. Tačiau TTBER netaikomas, jei licencijuotos technologijos vertė licencijos gavėjui yra nedidelė, nes šis naudoja identišką arba labai panašią technologiją, ir pagrindinis susitarimo dalykas yra prekės ženklas (30).

                  51.

                  Autorių teisių licencijavimas saugomam darbui dauginti ir platinti, t. y. gaminti kopijas, skirtas perparduoti, prilyginamas technologijos licencijavimui. Kadangi tokie licencijos susitarimai yra susiję su produktų gamyba ir pardavimu naudojantis intelektinės nuosavybės teise, laikoma, kad jų pobūdis prilyginamas technologijų perdavimo susitarimams ir jie paprastai kelia panašius klausimus. Nors TTBER netaikomas kitoms nei programinės įrangos autorių teisėms, ELPA priežiūros institucija, vertindama tokį autorių teisių licencijavimą pagal EEE susitarimo 53 straipsnį, paprastai taiko TTBER nustatytus principus ir šias gaires.

                  52.

                  Kita vertus, manoma, kad teisių į atlikimą ir kitų su autorių teisėmis susijusių teisių licencijavimas kelia specifinių klausimų ir tokio licencijavimo vertinimas pagal šiose gairėse nustatytus principus gali būti nepagrįstas. Tuo atveju, kai teisės yra susijusios su atlikimu, vertę kuria ne produkto kopijų gamyba ir pardavimas, bet kiekvienas saugomo kūrinio atlikimas. Atlikimo formos gali būti įvairios: saugomos medžiagos, pavyzdžiui, filmų, muzikos kūrinių ar sporto renginių, atlikimas, rodymas ar nuoma. Taikant 53 straipsnį, būtina atsižvelgti į kūrinio specifiką ir į tai, kaip šis kūrinys naudojamas (31). Pavyzdžiui, perpardavimo apribojimai gali kelti mažiau rūpesčių dėl konkurencijos, tačiau ypatingų rūpesčių gali kilti tuo atveju, kai licencijų išdavėjai reikalauja, kad licencijų gavėjai vienam iš licencijų išdavėjų suteiktas palankesnes sąlygas taikytų visiems licencijų išdavėjams. Todėl ELPA priežiūros institucija TTBER ir šių gairių kitų teisių licencijavimui pagal analogijos principą netaiko.

                  53.

                  ELPA priežiūros institucija taip pat netaiko TTBER ir šiose gairėse nustatytų principų ir prekių ženklų licencijavimui. Prekių ženklų licencijos dažnai suteikiamos prekėms ir paslaugoms platinti ir perparduoti. Dažnai licencijos yra labiau susijusios su platinimo susitarimais, o ne su technologijos licencijavimu. Kai prekės ženklo licencija yra tiesiogiai susijusi su prekių ir paslaugų naudojimu, pardavimu arba perpardavimu ir nėra pagrindinis susitarimo dalykas, licencijavimo susitarimui taikomas EEE susitarimo XIV priedo 2 punkte nurodytas aktas (Reglamentas (EB) Nr. 2790/1999) dėl EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalies taikymo vertikaliųjų susitarimų ir suderintų veiksmų grupėms (toliau – Bendrosios vertikaliosios išimties reglamentas) (32).

            2.4.   Trukmė

                  54.

                  Atsižvelgiant į TTBER taikymo trukmę, bendroji išimtis taikoma tol, kol licencijuotos nuosavybės teisė nepanaikinama, nepasibaigia arba nepaskelbiama negaliojančia. Kalbant apie gamybinę, prekybinę ar mokslinę patirtį (know-how), bendroji išimtis taikoma tol, kol licencijuojama gamybinė, prekybinė ar mokslinė patirtis (know-how) išlieka slapta, išskyrus tuos atvejus, kai gamybinė, prekybinė ar mokslinė patirtis (know-how) dėl licencijos gavėjo veiksmų tampa viešai žinoma, – šiuo atveju išimtis taikoma susitarimo galiojimo laikotarpiu (žr. TTBER 2 straipsnį).

                  55.

                  Bendroji išimtis taikoma kiekvienai licencijuotos nuosavybės teisei, kuriai taikomas susitarimas, ir nustoja būti taikoma pasibaigus paskutinei intelektinės nuosavybės teisei, kuri pagal TTBER yra „technologija“ (žr. aukščiau), jai tapus negaliojančia arba vieša.

            2.5.   Ryšys su kitomis bendrosiomis išimtimis

                  56.

                  TTBER taikomas dviejų įmonių susitarimams dėl technologijos licencijavimo sutarties produktams gaminti. Tačiau technologija gali būti ir kitokio pobūdžio susitarimų dalykas. Be to, produktai, pagaminti pagal licencijuotą technologiją, vėliau parduodami rinkoje. Todėl būtina išanalizuoti TTBER sąsają su EEE susitarimo XIV priedo 6 punkte nurodytu aktu (Reglamentas (EB) Nr. 2658/2000) dėl EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalies taikymo specializacijos susitarimų grupėms (33) (toliau – Bendrosios specializacijos išimties reglamentas), EEE susitarimo XIV priedo 7 punkte nurodytu aktu (Reglamentas (EB) Nr. 2659/2000) dėl EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalies taikymo mokslinių tyrimų ir technologijų plėtros susitarimų grupėms (34) (toliau – Bendrosios tyrimų ir plėtros išimties reglamentas) bei vertikaliąja bendrąja išimtimi (35).

            2.5.1.   Specializacijos bei mokslinių tyrimų ir technologijų plėtros susitarimams taikomos bendrosios išimtys

                  57.

                  Pagal Bendrosios specializacijos išimties teisės akto 1 straipsnio 1 dalies c punktą šis teisės aktas taikomas, inter alia, bendros gamybos susitarimams, pagal kuriuos dvi ar daugiau įmonių susitaria bendrai gaminti tam tikrus produktus. Šis aktas taikomas nuostatoms dėl intelektinės nuosavybės teisių perdavimo arba naudojimo, jeigu jos nėra pagrindinis susitarimo dalykas, tačiau yra tiesiogiai su juo susijusios ir būtinos jam įgyvendinti.

                  58.

                  Jeigu įmonės įsteigia bendrą gamybos įmonę ir šiai bendrai įmonei suteikia licenciją savo produktus gaminti pagal technologiją, tokiam licencijavimui taikomas ne TTBER, bet Bendrosios specializacijos išimties reglamentas. Taigi, bendros gamybos įmonės veikla paprastai yra vertinama atsižvelgiant į Bendrosios specializacijos išimties reglamento nuostatas. Tačiau jeigu bendra įmonė licencijuoja technologiją trečiosioms šalims, ši veikla nėra susijusi su bendros įmonės vykdoma gamyba ir minėtas reglamentas nėra taikomas. Tokie licencijavimo susitarimai sujungia šalių technologijas, sudaro technologinius susivienijimus, kurie aptariami toliau esančio IV skyriaus 4 dalyje.

                  59.

                  Bendrosios tyrimų ir plėtros išimties reglamentas taikomas susitarimams, pagal kuriuos dvi arba daugiau įmonių susitaria kartu vykdyti tyrimus ir plėtrą ir kartu naudotis jų rezultatais. Pagal 2 straipsnio 11 dalį tyrimai ir plėtra vykdomi ir jų rezultatai naudojami bendrai, kai su tuo susijusį darbą atlieka bendra darbo grupė, organizacija arba įmonė, jis bendrai patikimas trečiajai šaliai arba paskirstomas tarp šalių pagal specializaciją tyrimų, plėtros, gamybos ir platinimo, įskaitant licencijavimą, srityje.

                  60.

                  Tai reiškia, kad Bendrosios tyrimų ir plėtros išimties reglamentas taikomas tuo atveju, kai šalys suteikia licenciją viena kitai ir kai pagal mokslinių tyrimų ir technologijų plėtros susitarimą šalys suteikia licenciją bendram subjektui. Tokiuose susitarimuose šalys taip pat gali nustatyti mokslinių tyrimų ir technologijų plėtros susitarimų įgyvendinimo rezultatų licencijavimo trečiosioms šalims sąlygas. Tačiau, kadangi trečioji šalis – licencijos gavėja – nėra mokslinių tyrimų ir technologijų plėtros susitarimo šalis, atskiram licenciniam susitarimui, sudaromam su trečiąja šalimi, Bendrosios tyrimų ir plėtros išimties reglamentas nėra taikomas. Bendroji išimtis pagal TTBER tokiems licencijavimo susitarimams yra taikoma tuo atveju, kai jie atitinka šiame reglamente nustatytas sąlygas.

            2.5.2.   Vertikaliesiems susitarimams taikoma bendroji išimtis

                  61.

                  Bendrosios vertikaliosios išimties reglamentas taikomas susitarimams, kurie sudaromi tarp dviejų ar daugiau įmonių, kurių kiekviena, įgyvendindama susitarimą, veikia skirtingose gamybos arba platinimo grandyse, laikydamasi sąlygų, kuriomis šalys gali pirkti, parduoti arba perparduoti tam tikras prekes arba paslaugas. Taigi, šis reglamentas taikomas tiekimo ir platinimo susitarimams.

                  62.

                  Atsižvelgiant į tai, kad TTBER taikomas tik dviejų šalių susitarimams ir kad licencijos gavėjas, parduodamas produktus, pagamintus pagal licencijuotą technologiją, pagal Bendrosios vertikaliosios išimties reglamentą yra traktuojamas kaip tiekėjas, šios dvi bendrosios išimtys yra glaudžiai susijusios. Licencijos išdavėjo ir licencijos gavėjo susitarimui yra taikomas TTBER, o susitarimams, sudaromiems tarp licencijos gavėjo ir pirkėjų, yra taikomas Bendrosios vertikaliosios išimties reglamentas bei Vertikaliųjų apribojimų gairės (36).

                  63.

                  Bendroji išimtis pagal TTBER taip pat taikoma licencijos išdavėjo ir licencijos gavėjo susitarimams, kai susitarime licencijos gavėjui nustatomos prievolės dėl jo prekybos produktais, pagamintais pagal licencijuotą technologiją, būdo. Visų pirma licencijos gavėjas gali būti įpareigotas sukurti tam tikrą platinimo – pavyzdžiui, išimtinio arba atrankinio, – sistemą. Tačiau tam, kad tokioms prievolėms įvykdyti sudaromiems platinimo susitarimams būtų taikoma bendroji išimtis, jie turi atitikti Bendrosios vertikaliosios išimties reglamento nuostatas. Pavyzdžiui, pagal specialias taisykles licencijos išdavėjas gali įpareigoti licencijos gavėją sukurti išimtinio platinimo sistemą. Tačiau pagal Bendrosios vertikaliosios išimties reglamento 4 straipsnio b dalį platintojams turi būti palikta galimybė laisvai vykdyti pasyvų pardavimą kitų išimtinių platintojų teritorijose.

                  64.

                  Be to, platintojams paprastai turi būti palikta galimybė laisvai vykdyti ir aktyvų, ir pasyvų pardavimą teritorijose, kuriose įgyvendinama licencijų gavėjų, savo produktus gaminančių pagal licencijuotą technologiją, platinimo sistema. Taip yra todėl, kad pagal Bendrosios vertikaliosios išimties reglamentą kiekvienas licencijos gavėjas yra atskiras tiekėjas. Tačiau priežastys, kuriomis remiantis taikoma šiame reglamente nustatyta bendroji išimtis, taip pat gali galioti ir tais atvejais, kai produktus, pagamintus pagal licencijuotą technologiją, licencijų gavėjai parduoda naudodami bendrą licencijos išdavėjui priklausantį prekės ženklą. Kai produktai, pagaminti pagal licencijuotą technologiją, parduodami naudojant bendrą prekės pavadinimą, tie patys apribojimai dėl tų pačių efektyvumo priežasčių gali būti taikomi ir licencijų gavėjų platinimo sistemoms, ir vienai vertikaliajai platinimo sistemai. Jei Bendrosios vertikaliosios išimties reglamento reikalavimai vykdomi pagal analogiją, nėra tikėtina, kad tokiais atvejais ELPA priežiūros institucija keltų klausimą dėl apribojimų. Tam, kad egzistuotų bendras prekės pavadinimas, produktai turi būti parduodami ir jų rinkodara turi būti vykdoma naudojant bendrą prekės ženklą, kuris dominuoja kaip informaciją apie kokybę ir kitą aktualią informaciją vartotojui suteikiantis ženklas. Nepakanka, kad produktas būtų ženklinamas tik licencijų gavėjų prekių ženklais, jis turi būti ženklinamas ir licencijos išdavėjo prekės ženklu, nurodančiu, kad licencijos išdavėjas yra licencijuotos technologijos autorius.

            3.   Bendrąja išimtimi sukurtas „saugus prieglobstis“

                  65.

                  Pagal TTBER 3 straipsnį ribojančių susitarimų bendroji išimtis priklauso nuo rinkos dalies – bendroji išimtis taikoma tik tiems susitarimams, kurie, nors ir riboja konkurenciją, gali būti vertinami kaip atitinkantys EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalies sąlygas. Jeigu rinkos dalies riba yra viršijama, reikalingas atskiras vertinimas. Jeigu rinkos dalis viršija nustatytą ribą, dar negalima daryti prielaidos, kad susitarimui taikoma 53 straipsnio 1 dalis arba kad susitarimas neatitinka 53 straipsnio 3 dalyje nustatytų sąlygų. Jeigu nėra griežtų apribojimų, būtina atlikti rinkos analizę.

                  66.

                  Rinkos dalies riba, pagal kurią taikomas TTBER „saugus prieglobstis“, priklauso nuo to, ar sudaromas konkuruojančių šalių susitarimas, ar sudaromas nekonkuruojančių šalių susitarimas. Pagal TTBER įmonės yra konkurentės atitinkamoje technologijos rinkoje, jeigu jos išduoda konkuruojančių technologijų licencijas. Taikant rinkos dalies ribą arba griežtų apribojimų sąrašą, nėra atsižvelgiama į potencialią konkurenciją technologijos rinkoje. Tais atvejais, kai netaikomas TTBER „saugus prieglobstis“, yra atsižvelgiama į potencialią konkurenciją technologijos rinkoje, tačiau tai nereiškia, kad turi būti taikomas griežtų apribojimų sąrašas, susijęs su konkuruojančių šalių susitarimais (žr. 31 punktą).

                  67.

                  Įmonės konkuruoja atitinkamoje produkto rinkoje, jei jos abi veikia toje (tose) pačioje (pačiose) produkto ir geografinėje (-ėse) rinkoje (-ose), kurioje (kuriose) parduodami produktai, pagaminti pagal licencijuotą technologiją (faktiniai konkurentai). Įmonės taip pat yra laikomos konkurentėmis, jeigu galima pagrįstai tikėtis, kad jos skirs reikalingų papildomų investicijų arba patirs kitų kintančių išlaidų, kad, reaguodamos į mažą, bet nuolatinį santykinių kainų didėjimą, per gana trumpą laikotarpį patektų į atitinkamą (atitinkamas) produkto ir geografinę (-es) rinką (-as) (37) (potencialūs konkurentai).

                  68.

                  Pagal 66 ir 67 punktus dvi įmonės nėra konkurentės pagal TTBER, jeigu licencijos išdavėjas nėra nei faktinis, nei potencialus produktų atitinkamai rinkai tiekėjas, o jau veikiantis produkto rinkoje licencijos gavėjas nelicencijuoja konkuruojančios technologijos net tuo atveju, jeigu jam priklauso konkuruojanti technologija ir jis gamyboje naudoja tą technologiją. Tačiau šalys tampa konkurentėmis, jeigu licencijos gavėjas po kurio laiko pradeda licencijuoti savo technologiją arba licencijos išdavėjas tampa faktiniu arba potencialiu produktų atitinkamai rinkai tiekėju. Tokiu atveju griežtų apribojimų sąrašas, susijęs su nekonkuruojančių šalių susitarimais, ir toliau bus taikomas susitarimui, jeigu susitarimas vėliau nebus iš esmės pakeistas (žr. TTBER 4 straipsnio 3 dalį ir 31 punktą).

                  69.

                  Kai sudaromi konkuruojančių šalių susitarimai, rinkos dalies riba yra 20 %, o kai sudaromi nekonkuruojančių šalių susitarimai – 30 % (žr. TTBER 3 straipsnio 1 ir 2 dalis). Kai licencijavimo susitarimą sudarančios įmonės nėra konkurentės, išimtis susitarimui taikoma tuo atveju, jeigu nė vienos šalies rinkos dalis atitinkamoje technologijos ir produkto rinkoje neviršija 30 %. Kai licencijavimo susitarimą sudaro konkuruojančios įmonės, išimtis susitarimui taikoma tuo atveju, jeigu bendra šalių rinkos dalis technologijos ir produkto rinkose neviršija 20 %. Rinkos dalies ribos taikomos ir technologijos rinkoms, ir produkto, pagaminto pagal licencijuotą technologiją, rinkoms. Jeigu taikoma rinkos dalies riba atitinkamoje rinkoje yra viršijama, susitarimui, susijusiam su šia rinka, bendroji išimtis nėra taikoma. Pavyzdžiui, jeigu licencijavimo susitarimas yra susijęs su dviem atskiromis produkto rinkomis arba dviem atskiromis geografinėmis rinkomis, bendroji išimtis vienai rinkai gali būti taikoma, kitai – ne.

                  70.

                  Kalbant apie technologijų rinkas, pagal TTBER 3 straipsnio 3 dalį licencijos išdavėjo rinkos dalis turi būti apskaičiuojama pagal licencijos išdavėjo ir visų jo produktų, pagamintų pagal licencijuotą technologiją, licencijų gavėjų kiekvienoje rinkoje atskirai pasiektą pardavimo apimtį (38). Jeigu šalys konkuruoja technologijos rinkoje, produktų, pagamintų pagal paties licencijos gavėjo technologiją, pardavimo apimtis sumuojama su produktų, pagamintų pagal licencijuotą technologiją, apimtimi. Naujų technologijų, kuriomis dar nebuvo prekiaujama, atveju rinkos dalis yra lygi nuliui. Prasidėjus pardavimui, technologijos rinkos dalis ims didėti.

                  71.

                  Kalbant apie produktų rinkas, licencijos gavėjo rinkos dalis turi būti apskaičiuojama pagal licencijos gavėjo produktų, pagamintų pagal licencijos išdavėjo technologiją, ir konkuruojančių produktų pardavimo apimtį, t. y. bendrą licencijos gavėjo pardavimo atitinkamoje produkto rinkoje apimtį. Jeigu licencijos išdavėjas taip pat yra ir produktų į atitinkamą rinką tiekėjas, būtina atsižvelgti ir į licencijos išdavėjo pardavimo atitinkamoje produkto rinkoje apimtį. Tačiau apskaičiuojant licencijos gavėjo ir (arba) licencijos išdavėjo rinkos dalis produkto rinkose, į kitų licencijų gavėjų pardavimus neatsižvelgiama.

                  72.

                  Rinkos dalys turėtų būti apskaičiuojamos pagal pardavimo vertės duomenis, jei tokių duomenų yra. Šie duomenys technologijos privalumus paprastai parodo tiksliau nei duomenys dėl apimties. Tačiau tais atvejais, kai su verte susijusių duomenų nėra, gali būti taikomos prognozės, pagrįstos kita patikima rinkos informacija, įskaitant duomenis apie pardavimo rinkoje apimtis.

                  73.

                  Pirmiau aptarti principai gali būti paaiškinti šiais pavyzdžiais:
                  Licencijos išdavimas nekonkuruojančioms šalims

                        1 pavyzdysA bendrovė specializuojasi biotechnologinių produktų ir metodų kūrimo srityje ir yra sukūrusi naują produktą Xeran. Ji nėra Xeran gamintoja, nes tam neturi nei gamybos, nei platinimo infrastruktūros. B bendrovė yra viena iš konkuruojančių produktų gamintojų, produktus gaminanti pagal laisvai prieinamas nepatentuotas technologijas. Pirmaisiais metais B bendrovės produktų, pagamintų pagal laisvai prieinamas nepatentuotas technologijas, pardavimo apimtis sudarė 25 mln. EUR. Antraisiais metais A bendrovė išdavė B bendrovei Xeran gamybos licenciją. Produktų, pagamintų pagal laisvai prieinamas technologijas, pardavimo apimtis sudarė 15 mln. EUR, Xeran pardavimo apimtis – 15 mln. EUR. Trečiaisiais ir vėlesniais metais B bendrovė gamino ir prekiavo tik Xeran. Pardavimo apimtis kasmet sudarė 40 mln. EUR. Be to, antraisiais metais A bendrovė suteikė licenciją ir C bendrovei. Iki tol C bendrovė nebuvo aktyvi šios rinkos dalyvė. C bendrovė gamina ir prekiauja tik Xeran. Jos pardavimo apimtis antraisiais metais sudarė 10 mln. EUR, trečiaisiais ir vėlesniais metais – po 15 mln. EUR. Nustatyta, kad bendra Xeran ir jo pakaitinių produktų pardavimo apimtis rinkoje, kurioje aktyviai dalyvauja B ir C bendrovės, sudarė 200 mln. EUR.Antraisiais metais, kai buvo sudarytas licencijavimo susitarimas, A bendrovės rinkos dalis technologijos rinkoje sudarė 0 %, nes jos rinkos dalis turi būti skaičiuojama pagal praėjusių metų bendrą Xeran pardavimo apimtį. Trečiaisiais metais A bendrovės rinkos dalis technologijos rinkoje sudarė 12,5 %. Šis skaičius rodo B ir C bendrovių praėjusiais (antraisiais) metais pasiektą Xeran pardavimo apimtį. Ketvirtaisiais ir vėlesniais metais A bendrovės rinkos dalis technologijos rinkoje sudarė 27,5 %. Šis skaičius rodo B ir C bendrovių ankstesniais metais pasiektą Xeran pardavimo apimtį.Antraisiais metais B bendrovės rinkos dalis produkto rinkoje sudarė 12,5 %. Šis skaičius rodo B bendrovės pirmaisiais metais pasiektą pardavimo apimtį (25 mln. EUR). Trečiaisiais metais B bendrovės rinkos dalis sudarė 15 %, nes jos pardavimo apimtis antraisiais metais padidėjo iki 30 mln. EUR. Ketvirtaisiais ir vėlesniais metais B bendrovės rinkos dalis sudarė 20 %, nes jos pardavimo apimtis kasmet sudarė 40 mln. EUR. C bendrovės rinkos dalis produkto rinkoje pirmaisiais metais buvo 0 %, antraisiais metais – 2, 5 %, trečiaisiais ir vėlesniais metais – 7,5 %.Kadangi licencijavimo susitarimai buvo sudaryti tarp nekonkuruojančių bendrovių, o A, B ir C bendrovių rinkos dalys kiekvienais metais sudarė mažiau kaip 30 %, susitarimai patenka į TTBER „saugaus prieglobsčio“ taikymo sritį.

                        2 pavyzdysSituacija yra tokia pat, kaip ir nurodytoji pirmajame pavyzdyje, tačiau šiuo atveju B ir C bendrovės veikia skirtingose geografinėse rinkose. Įvertinta, kad bendra Xeran ir jo pakaitinių produktų pardavimo kiekvienoje geografinėje rinkoje apimtis kasmet sudaro po 100 mln. EUR.Šiuo atveju A bendrovės rinkos dalis technologijos rinkoje turi būti skaičiuojama taip, kad būtų atskirai suskaičiuota rinkos dalis kiekvienoje iš dviejų geografinių rinkų. Toje rinkoje, kurioje veikia B bendrovė, A bendrovės rinkos dalis priklauso nuo B bendrovės pasiektos Xeran pardavimo apimties. Kadangi šiame pavyzdyje daroma prielaida, kad bendra rinkos vertė yra 100 mln. EUR, t. y. pusė pirmajame pavyzdyje nurodytos rinkos vertės, A bendrovės rinkos dalis antraisiais metais buvo 0 %, trečiaisiais metais – 15 %, vėlesniais metais – 40 %. B bendrovės rinkos dalis antraisiais metais buvo 25 %, trečiaisiais metais – 30 %, vėlesniais metais – 40 %. Antraisiais ir trečiaisiais metais nei A bendrovės, nei B bendrovės rinkos dalys neviršijo 30 % ribos. Tačiau nuo ketvirtųjų metų ši riba viršijama. Tai reiškia, kad pagal TTBER 8 straipsnio 2 dalį, pasibaigus šeštiesiems metams, A ir B bendrovių licencijavimo susitarimas nebepatenka į „saugaus prieglobsčio“ taikymo sritį ir turi būti vertinamas atskirai.Toje rinkoje, kurioje aktyviai dalyvauja C bendrovė, A bendrovės rinkos dalis priklauso nuo C bendrovės pasiektos Xeran pardavimo apimties. Todėl A bendrovės rinkos dalis technologijos rinkoje pagal C bendrovės ankstesniais metais pasiektą pardavimo apimtį antraisiais metais buvo 0 %, trečiaisiais metais – 10 %, vėlesniais metais – 15 %. C bendrovės rinkos dalis produkto rinkoje yra tokia pati: antraisiais metais – 0 %, trečiaisiais metais – 10 %, vėlesniais metais – 15 %. Todėl A ir C bendrovių licencijavimo susitarimas visą laiką patenka į „saugaus prieglobsčio“ taikymo sritį.

                  Licencijos išdavimas konkuruojančioms šalims

                        3 pavyzdysA ir B bendrovės veikia toje pačioje atitinkamoje produkto rinkoje ir tam tikro cheminio produkto geografinėje rinkoje. Joms taip pat priklauso skirtingų technologijų, naudojamų tam produktui gaminti, patentai. Pirmaisiais metais A ir B bendrovės pasirašė licencijavimo susitarimą, pagal kurį viena kitai suteikė licencijas naudoti atitinkamas savo technologijas. Pirmaisiais metais, kai A ir B bendrovės gamyboje naudojo tik nuosavas technologijas, A bendrovės to produkto pardavimo apimtis sudarė 15 mln. EUR, B bendrovės – 20 mln. EUR. Antraisiais metais abi bendrovės naudojo ir savo, ir kitos bendrovės technologiją. Nuo tų metų A bendrovės produkto, pagaminto pagal pačios bendrovės technologiją, pardavimo apimtis sudarė 10 mln. EUR, pagal B bendrovės technologiją – 10 mln. EUR. B bendrovės produkto, pagaminto pagal nuosavą technologiją, apimtis nuo antrųjų metų sudarė 15 mln. EUR, pagal A bendrovės technologiją – 10 mln. EUR. Nustatyta, kad bendra metinė to produkto ir jo pakaitinių produktų pardavimo apimtis kasmet sudaro 100 mln. EUR.Norint įvertinti licencijavimo susitarimą pagal TTBER, turi būti apskaičiuotos A ir B bendrovių rinkos dalys ir technologijos, ir produkto rinkose. A bendrovės rinkos dalis technologijos rinkoje priklauso nuo to, kokia buvo produkto, pagaminto A ir B bendrovėse pagal A bendrovės technologiją, pardavimo praėjusiais metais apimtis. Todėl antraisiais metais A bendrovės rinkos dalis technologijos rinkoje sudarė 15 %. Šis skaičius rodo pačios bendrovės pasiektą pardavimo apimtį, o ji pirmaisiais metais sudarė 15 mln. EUR. Nuo trečiųjų metų A bendrovės rinkos dalis technologijos rinkoje sudarė 20 %. Šis skaičius rodo produkto, pagaminto A ir B bendrovėse pagal A bendrovės technologiją, pardavimo apimtį, o ji sudarė 20 mln. EUR (kiekviena bendrovė – po 10 mln. EUR). Ir antraisiais metais B bendrovės rinkos dalis technologijos rinkoje sudarė 20 %, vėlesniais metais – 25 %.A ir B bendrovių rinkos dalys produkto rinkoje priklauso nuo atitinkamos produkto pardavimo apimties ankstesniais metais, nepaisant to, pagal kokią technologiją buvo pagamintas produktas. Antraisiais metais A bendrovės rinkos dalis produkto rinkoje sudarė 15 %, vėlesniais metais – 20 %. B bendrovės rinkos dalis produkto rinkoje antraisiais metais sudarė 20 %, vėlesniais metais – 25 %.Kadangi susitarimas sudarytas tarp konkuruojančių šalių, tam, kad jis patektų į „saugaus prieglobsčio“ taikymo sritį, bendra šalių rinkos dalis ir technologijos, ir produkto rinkose turi neviršyti 20 %. Akivaizdu, kad šiuo atveju yra ne taip. Bendra rinkos dalis technologijos rinkoje ir produkto rinkoje antraisiais metais sudarė 35 %, vėlesniais metais – 45 %. Todėl šis konkuruojančių šalių susitarimas turės būti vertinamas atskirai.

            4.   Griežti konkurencijos apribojimai, kuriems yra taikoma bendroji išimtis
      4.1.   Bendrieji principai

                  74.

                  TTBER 4 straipsnyje pateikiamas griežtų konkurencijos apribojimų sąrašas. Apribojimai priskiriami griežtiems konkurencijos apribojimams pagal savo pobūdį ir patirtį. Patirtis rodo, kad tokie apribojimai beveik visada turi neigiamą poveikį konkurencijai. Atsižvelgiant į Bendrijos teismų praktiką (39), toks apribojimas gali kilti dėl aiškaus susitarimo tikslo arba dėl aplinkybių konkrečiu atveju (žr. 14 punktą).

                  75.

                  Kai technologijų perdavimo susitarime yra griežtų konkurencijos apribojimų, pagal TTBER 4 straipsnio 1 ir 2 dalis bendroji išimtis netaikoma visam susitarimui. Pagal TTBER griežti apribojimai negali būti atskirti nuo kitų susitarimo nuostatų. Be to, ELPA priežiūros institucija mano, kad pagal atskirą vertinimą griežti konkurencijos apribojimai tik išimtiniais atvejais gali atitikti keturias EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas (žr. 18 punktą).

                  76.

                  TTBER 4 straipsnyje išskiriami konkuruojančių šalių susitarimai ir nekonkuruojančių šalių susitarimai.

            4.2.   Konkuruojančių šalių susitarimai

                  77.

                  4 straipsnio 1 dalyje išvardyti griežti apribojimai, taikomi konkuruojančių šalių licencijavimui. Pagal TTBER 4 straipsnio 1 dalį TTBER nėra taikomas susitarimams, kurių tikslas – tiesiogiai ar netiesiogiai, atskirai arba kartu su kitais šalių valdomais veiksniais:

                              a)

                              apriboti šalies galimybę nustatyti savo kainas parduodant produktus trečiosioms šalims;

                              b)

                              apriboti produkcijos kiekį, išskyrus sutarties produktų produkcijos kiekio apribojimus, nustatytus licencijai neabipusiame susitarime arba tik vienam iš licencijų gavėjų abipusiame susitarime;

                              c)

                              pasidalinti rinką ar pirkėjus, išskyrus:

                                          i)

                                          licencijos gavėjo (-ų) įsipareigojimą gaminti naudojant licencijuotą technologiją tik vienai ar daugiau techninių paskirčių arba vienoje ar daugiau produkto rinkų;

                                          ii)

                                          licencijos išdavėjo ir (arba) gavėjo įsipareigojimą neabipusiame susitarime negaminti naudojant licencijuotą technologiją vienai ar daugiau techninių paskirčių arba vienoje ar daugiau produkto rinkų, arba vienoje ar daugiau išskirtinių teritorijų, skirtų kitai šaliai;

                                          iii)

                                          licencijos išdavėjo įsipareigojimą nesuteikti technologijos licencijos kitam licencijos gavėjui konkrečioje teritorijoje;

                                          iv)

                                          neabipusiame susitarime nustatytą licencijos išdavėjo ir (arba) licencijos suteikėjo aktyvios ir (arba) pasyvios prekybos apribojimą išskirtinėje teritorijoje ar išskirtinei pirkėjų grupei, skirtoms kitai šaliai;

                                          v)

                                          neabipusiame susitarime nustatytą licencijos gavėjo aktyvios prekybos apribojimą išskirtinėje teritorijoje ar išskirtinei pirkėjų grupei, kurias licencijos išdavėjas priskyrė kitam licencijos gavėjui, jei pastarasis nebuvo licencijos suteikėjo konkurentas sudarant nuosavą licenciją;

                                          vi)

                                          licencijos gavėjo įsipareigojimą gaminti sutarties produktus tik nuosavam vartojimui, jei licencijos gavėjui neuždrausta aktyviai ir pasyviai prekiauti sutarties produktais kaip jo nuosavų produktų atsarginėmis dalimis;

                                          vii)

                                          licencijos gavėjo įsipareigojimą neabipusiame susitarime gaminti sutarties produktus tik konkrečiam pirkėjui, jei licencija buvo išduota siekiant sudaryti tam pirkėjui alternatyvų tiekimo šaltinį;

                              d)

                              apriboti licencijos gavėjo galimybę naudoti nuosavą technologiją arba apriboti kurios nors iš susitarimo šalių galimybę vykdyti tyrimus ir plėtrą, nebent toks apribojimas neišvengiamas, kad būtų apsaugota nuo licencijuotos gamybinės, prekybinės ar mokslinės patirties (know-how) atskleidimo trečiosioms šalims.

                  78.

                  Kai kurių griežtų apribojimų atveju TTBER išskiriami abipusiai ir neabipusiai susitarimai. Griežtų apribojimų sąrašas yra griežtesnis tuo atveju, kai tarp konkuruojančių šalių sudaromi abipusiai susitarimai, nei tuo atveju, kai susitarimai yra neabipusiai. Abipusiai susitarimai – tai susitarimai, pagal kuriuos šalys suteikia abipuses licencijas. Abipusiai susitarimai yra ir tada, kai licencijuotos technologijos yra konkuruojančios technologijos arba jos naudojamos konkuruojantiems produktams gaminti. Neabipusis susitarimas yra susitarimas, pagal kurį tik viena šalis suteikia technologijos licenciją kitai šaliai. Neabipusis susitarimas yra ir tais atvejais, kai šalys išduoda abipuses licencijas ir licencijuotos technologijos yra nekonkuruojančios technologijos ir negali būti naudojamos konkuruojantiems produktams gaminti. Susitarimas nėra abipusis vien dėl to, kad susitarime yra atsakomojo suteikimo įsipareigojimas, arba dėl to, kad licencijos gavėjas suteikia licenciją patobulinti licencijuotą technologiją. Jei po kurio laiko neabipusis susitarimas tampa abipusiu, kadangi tos pačios šalys suteikia antrą licenciją, joms gali tekti patikslinti pirmąją licenciją, kad susitarime neliktų griežto apribojimo. Vertindama konkretų atvejį, ELPA priežiūros institucija atsižvelgs į tai, kiek laiko praėjo nuo pirmosios ir antrosios licencijų išdavimo.

                  79.

                  4 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytas griežtas konkurencijos apribojimas yra susijęs su konkuruojančių šalių susitarimais, kurių tikslas – nustatyti trečiosioms šalims parduodamų produktų, įskaitant produktus, pagamintus pagal licencijuotą technologiją, kainas. Kainos nustatymas tarp konkuruojančių šalių yra konkurencijos apribojimas pagal tikslą. Pavyzdžiui, kaina gali būti nustatoma sudarant tiesioginį susitarimą dėl tikslios kainos arba dėl kainoraščio, kuriame numatytos didžiausios galimos nuolaidos. Nėra svarbu tai, ar susitarimas sudaromas dėl fiksuotų, ar dėl galimų mažiausių, ar dėl galimų didžiausių, ar dėl rekomenduojamų kainų. Kaina taip pat gali būti nustatoma netiesiogiai, taikant priemones, trukdančias nukrypti nuo sutarto kainos lygio, pavyzdžiui, nustatant, kad autorinis honoraras bus padidintas, jeigu produkto kaina bus mažesnė už tam tikro lygio kainą. Tačiau pati prievolė, nustatoma licencijos gavėjui, mokėti tam tikrą minimalų autorinį honorarą nėra laikoma kainos nustatymu.

                  80.

                  Tais atvejais, kai autoriniai honorarai yra skaičiuojami pagal konkretaus produkto pardavimo apimtį, autorinio honoraro dydis turi tiesioginę įtaką ribiniams produkto kaštams, todėl tiesiogiai veikia ir produkto kainą (40). Konkurentai, norėdami koordinuoti kainas produkto vartotojų rinkose, gali pasinaudoti abipuse licencija, už kurią mokami einamieji abipusiai autoriniai honorarai (41). Tačiau ELPA priežiūros institucija abipuses licencijas, kuriose numatyti abipusiai einamieji honorarai, traktuos kaip kainos nustatymą, jeigu susitarimas neturės jokio konkurencijai palankaus tikslo ir todėl nebus bona fide licencijavimo susitarimas. Tais atvejais, kai susitarimu nesukuriama jokia vertė ir todėl jis verslo požiūriu yra nepagrįstas, susitarimas yra dirbtinis ir prilyginamas karteliui.

                  81.

                  4 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytas apribojimas taip pat taikomas susitarimams, pagal kuriuos autorinis honoraras skaičiuojamas pagal visą produkto pardavimo apimtį, neatsižvelgiant į tai, ar naudojama licencijuota technologija. Tokiems susitarimams taip pat taikomas 4 straipsnio 1 dalies d punktas, pagal kurį draudžiama riboti licencijos gavėjo galimybę naudoti nuosavą technologiją (žr. 95 punktą). Paprastai tokie susitarimai riboja konkurenciją, nes dėl susitarimo padidėja licencijos gavėjo nuosavos konkuruojančios technologijos naudojimo išlaidos ir apribojama konkurencija, vykusi iki susitarimo sudarymo (42). Taip yra ir abipusių, ir neabipusių susitarimų atvejais. Tačiau išimtiniais atvejais susitarimai, pagal kuriuos autoriniai honorarai yra skaičiuojami pagal produkto pardavimo apimtį, gali atitikti EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas, jei, remiantis objektyviais veiksniais, galima daryti išvadą, kad apribojimas yra būtinas, kad galėtų vykti konkurencijai palankų poveikį darantis licencijavimas. Taip gali būti tuo atveju, kai, netaikant apribojimo, būtų neįmanoma arba nepagrįstai sudėtinga apskaičiuoti ir kontroliuoti licencijos gavėjo mokėtiną autorinį honorarą, pavyzdžiui, dėl to, kad licencijos išdavėjo technologija galutiniame produkte nepalieka jokių akivaizdžių pėdsakų ir negalima taikyti alternatyvių kontrolės metodų.

                  82.

                  4 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytas apribojimas yra susijęs su abipusiu šalių produkcijos apribojimu. Produkcijos apribojimas – tai šalies gamybos ir pardavimo galimos apimties apribojimas. 4 straipsnio 1 dalies b punktas nėra taikomas licencijos gavėjo produkcijos apribojimams, nustatytiems neabipusiame susitarime, arba vieno iš licencijų gavėjų produkcijos apribojimams, nustatytiems abipusiame susitarime, jeigu tas produkcijos apribojimas yra susijęs tik su produktais, pagamintais pagal licencijuotą technologiją. Taigi 4 straipsnio 1 dalies b punkte kaip griežti apribojimai nurodomi abipusiai šalių produkcijos apribojimai ir licencijos išdavėjo produkcijos apribojimai, susiję su jo nuosava technologija. Kai konkuruojančios šalys susitaria taikyti abipusius produkcijos apribojimus, susitarimo tikslas ir tikėtinas poveikis bus produkcijos rinkoje sumažinimas. Tas pats pasakytina dėl susitarimų, kurie mažina šalių akstiną plėtoti produkcijos gamybą, pavyzdžiui, kai šalys įpareigoja viena kitą mokėti už tai, kad viršijamas tam tikras produkcijos lygis.

                  83.

                  Neabipusiai apribojimai palankiau traktuojami todėl, kad vienpusis apribojimas nebūtinai nulemia mažesnį produkcijos kiekį rinkoje, be to, rizika, kad susitarimas nėra bona fide licencinis susitarimas, yra mažesnė tuo atveju, kai apribojimas nėra abipusis. Jeigu licencijos gavėjas nori priimti vienašališką apribojimą, tikėtina, kad, siekiant didesnio rezultatų efektyvumo, susitarimas padės realiai sujungti viena kitą papildančias technologijas arba sujungti tobulesnę licencijos išdavėjo technologiją ir licencijos gavėjo gamybos išteklius. Gali būti, kad abipusiame susitarime numatytas vienam iš licencijų gavėjų taikomas produkcijos apribojimas rodo, kad vienos iš šalių licencijuojamos technologijos vertė yra didesnė ir gali padėti paskatinti konkurencijai palankų licencijavimą.

                  84.

                  4 straipsnio 1 dalies c punkte nustatytas griežtas konkurencijos apribojimas yra susijęs su rinkos arba pirkėjų pasidalijimu. Susitarimai, kuriais konkuruojančios šalys pasidalija rinkas ir pirkėjus, turi tikslą riboti konkurenciją. Griežtas apribojimas atsiranda tuo atveju, kai konkuruojančios šalys abipusiame susitarime numato negaminti arba nevykdyti aktyvaus ir (arba) pasyvaus pardavimo tam tikrose kitai šaliai skirtose teritorijose arba tam tikriems kitai šaliai skirtiems pirkėjams.

                  85.

                  4 straipsnio 1 dalies c punktas taikomas nepaisant to, ar licencijos gavėjui paliekama laisvė naudoti nuosavą technologiją, ar ne. Licencijos gavėjui, paruošusiam įrangą, skirtą tam tikram produktui gaminti pagal licencijos išdavėjo technologiją, gali būti brangu išlaikyti atskirą gamybos liniją, kurioje būtų naudojama kita technologija, kad būtų galima aptarnauti pirkėjus, kuriems taikomi apribojimai. Be to, atsižvelgiant į neigiamą apribojimo poveikį konkurencijai, gali būti per mažas licencijos gavėjo stimulas gamyboje naudoti nuosavą technologiją. Labai mažai tikėtina, kad tokie apribojimai būtų būtini tam, kad vyktų konkurencijai palankus licencijavimas.

                  86.

                  Pagal 4 straipsnio 1 dalies c punkto ii papunktį griežtu apribojimu nėra laikoma tai, kad licencijos išdavėjas neabipusiu susitarimu suteikia licencijos gavėjui išimtinę licenciją pagal licencijuotą technologiją gaminti produktus tam tikroje teritorijoje ir sutinka pats toje teritorijoje negaminti sutarties produktų arba tiekti sutarties produktus iš tos teritorijos. Neatsižvelgiant į teritorijos dydį, tokioms išimtinėms licencijoms yra taikoma bendroji išimtis. Jeigu licencija yra pasaulinio masto, išimtis rodo, kad licencijos išdavėjas nusprendė neiti į rinką arba nelikti rinkoje. Bendroji išimtis taip pat taikoma tais atvejais, kai licencija suteikiama vienai ar kelioms techninėms paskirtims arba vienoje ar keliose produktų rinkose. Susitarimų, kuriems taikomas 4 straipsnio 1 dalies c punkto ii papunktis, tikslas gali būti suteikti licencijos gavėjui akstiną investuoti į licencijuotą technologiją ir ją plėtoti. Todėl susitarimo tikslas nebūtinai bus pasidalyti rinkas.

                  87.

                  Pagal 4 straipsnio 1 dalies c punkto iv papunktį bendroji išimtis dėl tos pačios priežasties taikoma ir neabipusiams susitarimams, pagal kuriuos šalys susitaria nevykdyti aktyvaus arba pasyvaus pardavimo (43) išskirtinėje kitai šaliai skirtoje teritorijoje arba išskirtinėms kitai šaliai skirtoms pirkėjų grupėms.

                  88.

                  Pagal 4 straipsnio 1 dalies c punkto iii papunktį griežtu apribojimu taip pat nelaikoma tai, kad licencijos išdavėjas paskiria licencijos gavėją savo vieninteliu licencijos gavėju tam tikroje teritorijoje. Tai reiškia, kad toje teritorijoje trečiosioms šalims nebus suteikiama licencija gaminti produktus pagal licencijos išdavėjo technologiją. Tokios vienintelės licencijos atveju bendroji išimtis taikoma neatsižvelgiant į tai, ar susitarimas yra abipusis, ar ne, jeigu šis susitarimas neturi įtakos šalių galimybei atitinkamose teritorijose visapusiškai naudoti nuosavas technologijas.

                  89.

                  Pagal 4 straipsnio 1 dalies c punkto v papunktį griežtiems apribojimams nepriskiriami ir į bendrąją išimtį įtraukiami neabipusiame susitarime nustatyti licencijos gavėjo aktyvaus pardavimo apribojimai, neviršijantys nustatytos rinkos dalies ribos, toje teritorijoje arba tai pirkėjų grupei, kurias licencijos išdavėjas priskyrė kitam licencijos gavėjui, tačiau tik tuo atveju, jei saugomas licencijos gavėjas susitarimo sudarymo metu nebuvo licencijos išdavėjo konkurentas. Tokių apribojimų priskyrimas griežtiems apribojimams yra nepagrįstas. Gali būti, kad, licencijos išdavėjui leidus nustatyti toje rinkoje neveikusiam licencijos gavėjui apsaugą nuo licencijų gavėjų, kurie yra licencijos išdavėjo konkurentai ir dėl to yra užėmę tvirtą poziciją rinkoje, aktyvaus pardavimo, tokie apribojimai paskatintų licencijos gavėjus efektyviau naudoti licencijuotą technologiją. Kita vertus, jeigu licencijų gavėjai susitaria tarpusavyje nevykdyti nei aktyvaus, nei pasyvaus pardavimo tam tikrose teritorijose arba tam tikroms pirkėjų grupėms, susitarimas prilyginamas licencijų gavėjų karteliui. Atsižvelgiant į tai, kad tokie susitarimai nėra susiję su technologijų perdavimu, jiems nėra taikomas TTBER.

                  90.

                  Pagal 4 straipsnio 1 dalies c punkto i papunktį apribojimai, nustatyti konkuruojančių šalių susitarimuose, pagal kuriuos licencija suteikiama tik vienoje ar keliose produkto rinkose arba vienai ar kelioms techninėms paskirtims (44), nėra griežti apribojimai. Tokiems apribojimams taikoma bendroji išimtis, jei apribojimai neviršija 20 % rinkos dalies, neatsižvelgiant į tai, ar susitarimas yra abipusis, ar ne. Tačiau bendroji išimtis taikoma tuo atveju, kai paskirties apribojimai neperžengia licencijuotos technologijos naudojimo srities ribų. Taip pat taikoma sąlyga neriboti licencijų gavėjų galimybės naudoti nuosavą technologiją (žr. 4 straipsnio 1 dalies d punktą). Jeigu apribojama licencijų gavėjų galimybė naudoti nuosavą technologiją, susitarimas prilyginamas rinkos pasidalijimui.

                  91.

                  Bendroji išimtis taikoma neatsižvelgiant į tai, ar paskirties apribojimas yra simetrinis, ar asimetrinis. Asimetrinis paskirties apribojimas, nustatytas abipusiame susitarime, reiškia, kad abiem šalims leidžiama naudoti atitinkamas jų licencijuojamas technologijas tik skirtingai (-oms) paskirčiai (-ims). Jeigu nėra ribojama šalių galimybė naudoti nuosavas technologijas, nėra laikoma, kad dėl susitarimo šalys yra priverstos nebevykdyti arba nepradėti vykdyti veiklos tose srityse, kurioms taikoma kitos šalies licencija. Net jei licencijų gavėjai paruošia įrangą licencijuotai technologijai naudoti pagal licencijuotą paskirtį, poveikio ištekliams, kurie yra naudojami ne pagal licenciją vykdomai gamybai, gali nebūti. Šiuo atveju svarbu tai, kad apribojimas yra susijęs su atskiromis produkto rinkomis arba paskirtimis, o ne pirkėjais, skirstomais pagal teritorijas arba grupes ir perkančiais tai pačiai produkto rinkai arba tai pačiai techninei paskirčiai priklausančius produktus. Manoma, kad rinkos pasidalijimo rizika yra gerokai didesnė antruoju atveju (žr. 85 punktą). Be to, paskirties apribojimai gali būti reikalingi tam, kad būtų galima skatinti teigiamą poveikį konkurencijai darantį licencijavimą (žr. 182 punktą).

                  92.

                  4 straipsnio 1 dalies c punkto vi papunktyje numatoma dar viena išimtis – naudojimo apribojimas, t. y. reikalavimas, kad licencijos gavėjas gali gaminti produktus pagal licencijuotą technologiją tik nuosavam vartojimui. Kai sutarties produktas yra komponentas, licencijos gavėjas gali gaminti tą produktą tik tam, kad jį įkomponuotų į kitus produktus, ir negali šių komponentų parduoti kitiems gamintojams. Tačiau licencijos gavėjas turi turėti galimybę prekiauti komponentais kaip savo paties produktų atsarginėmis dalimis, todėl turi turėti galimybę juos tiekti trečiosioms šalims, kurios teikia šių produktų garantinio aptarnavimo paslaugas. Tokie riboto naudojimo apribojimai gali būti reikalingi technologijos sklaidai, ypač tarp konkuruojančių šalių, skatinti ir jiems yra taikoma bendroji išimtis. Šie apribojimai taip pat aptariami IV skyriaus 2.5 dalyje.

                  93.

                  Galiausiai pagal 4 straipsnio 1 dalies c punkto vii papunktį griežtu apribojimu nėra laikomas neabipusiame susitarime numatytas licencijos gavėjo įsipareigojimas gaminti sutarties produktus tik konkrečiam pirkėjui, kad tam pirkėjui būtų sudarytas alternatyvus tiekimo šaltinis. Taigi 4 straipsnio 1 dalies c punkto vii papunktis taikomas nustatant sąlygą, kad licencija gali sudaryti alternatyvų tiekimo šaltinį tam konkrečiam pirkėjui. Tačiau jame nėra sąlygos, kad gali būti suteikta tik viena tokia licencija. 4 straipsnio 1 dalies c punkto vii papunktis taip pat yra taikomas tais atvejais, kai tiekimo konkrečiam pirkėjui licencija suteikiama daugiau nei vienai įmonei. Jeigu licencija suteikiama tik turint tikslą vykdyti tiekimą konkrečiam pirkėjui, galimybė, kad tokiais susitarimais bus pasidalijamos rinkos, yra nedidelė. Tokiomis aplinkybėmis ypač negalima daryti prielaidos, kad minėtas susitarimas privers licencijos gavėją nutraukti nuosavos technologijos naudojimą.

                  94.

                  Griežtas konkurencijos apribojimas, nustatytas 4 straipsnio 1 dalies d punkte, visų pirma yra susijęs su šalių galimybės vykdyti tyrimus ir plėtrą apribojimais. Abi šalys turi turėti nevaržomą galimybę vykdyti nepriklausomus tyrimus ir plėtrą. Ši taisyklė yra taikoma neatsižvelgiant į tai, ar apribojimas galioja tai sričiai, kuriai taikoma licencija, ar kitoms sritims. Tačiau tas faktas, kad šalys sutinka ateityje teikti viena kitai savo atitinkamų technologijų patobulinimus, dar nereiškia nepriklausomų tyrimų ir plėtros apribojimo. Tokių susitarimų poveikis konkurencijai kiekvienu konkrečiu atveju turi būti vertinamas pagal aplinkybes. 4 straipsnio 1 dalies d punktas taip pat nėra taikomas šalies galimybių kartu su trečiosiomis šalimis vykdyti tyrimus ir plėtrą apribojimui, nebent toks apribojimas yra būtinas siekiant apsaugoti nuo atskleidimo licencijos išdavėjo gamybinę, prekybinę ar mokslinę patirtį (know-how). Tam, kad būtų taikoma išimtis, apribojimai, nustatyti siekiant apsaugoti nuo atskleidimo licencijos davėjo gamybinę, prekybinę ar mokslinę patirtį (know-how), turi būti būtini tokiai apsaugai ir adekvatūs. Pavyzdžiui, jei susitarime nurodomi konkretūs licencijos gavėjo darbuotojai, kurie turi būti apmokyti ir turi būti atsakingi už licencijuotos gamybinės, prekybinės ar mokslinės patirties (know-how) naudojimą, gali pakakti įpareigoti licencijos gavėją neleisti tokiems darbuotojams dalyvauti tyrimuose ir plėtroje, kurie vykdomi kartu su trečiosiomis šalimis. Gali būti taikomos ir kitos apsaugos priemonės.

                  95.

                  Pagal 4 straipsnio 1 dalies d punktą negali būti ribojama licencijos gavėjo galimybė naudoti nuosavą konkuruojančią technologiją, jeigu tai darydamas jis nesinaudoja technologija, kurios licenciją jam suteikė licencijos davėjas. Licencijos gavėjui negali būti nustatomi su jo nuosava technologija susiję apribojimai dėl to, kokioje vietoje jis gamina ir parduoda produktus, kiek produktų gamina ar parduoda ir už kokią kainą parduoda šiuos produktus. Už produktus, pagamintus pagal nuosavą technologiją, jis taip pat neprivalo mokėti autorinio honoraro (žr. 81 punktą). Be to, negali būti ribojama licencijos gavėjo galimybė licencijuoti nuosavą technologiją trečiosioms šalims. Kai licencijos gavėjui nustatomi apribojimai, susiję su jo nuosavos technologijos naudojimu arba tyrimų ir plėtros vykdymu, sumažinamas licencijos gavėjo technologijos konkurencingumas. Dėl to sumažėja konkurencija esamose produkto ir technologijos rinkose ir mažinamas licencijos gavėjo akstinas investuoti į savo technologijos plėtrą ir tobulinimą.

            4.3.   Nekonkuruojančių šalių susitarimai

                  96.

                  4 straipsnio 2 dalyje išvardijami griežti apribojimai, galiojantys tuo atveju, kai licencijavimo veiklą vykdo nekonkuruojančios šalys. Remiantis šia nuostata, TTBER nėra taikomas susitarimams, kurių tikslas – tiesiogiai ar netiesiogiai, atskirai ar kartu su kitais šalių valdomais veiksniais:

                              a)

                              apriboti šalies galimybę nustatyti savo kainas parduodant produktus trečiosioms šalims, neuždraudžiant nustatyti didžiausiąją pardavimo kainą arba rekomenduojamą pardavimo kainą, jei tai nesąlygoja fiksuotos arba mažiausiosios pardavimo kainos dėl bet kurios iš šalių spaudimo ar lengvatų;

                              b)

                              apriboti teritoriją, kurioje, ir pirkėjus, kuriems licencijos gavėjas gali pasyviai parduoti sutarties produktus, išskyrus:

                                          i)

                                          pasyvios prekybos išskirtinėje teritorijoje arba išskirtinei pirkėjų grupei, skirtų licencijos išdavėjui, apribojimą;

                                          ii)

                                          pasyvios prekybos išskirtinėje teritorijoje arba išskirtinei pirkėjų grupei, licencijos išdavėjo skirtų kitam licencijos gavėjui per pirmuosius dvejus metus, kuriais tas kitas licencijos gavėjas pardavinėja sutarties produktus toje teritorijoje ar tai pirkėjų grupei, apribojimą;

                                          iii)

                                          įsipareigojimą gaminti sutarties produktus tik nuosavam naudojimui, jei licencijos gavėjui neuždrausta aktyviai ir pasyviai prekiauti sutarties produktais kaip atsarginėmis dalimis jo nuosaviems produktams;

                                          iv)

                                          įsipareigojimą gaminti sutarties produktus tik konkrečiam pirkėjui, jei licencija buvo suteikta siekiant sudaryti tam pirkėjui alternatyvų tiekimo šaltinį;

                                          v)

                                          pardavimo galutiniams vartotojams apribojimą, kai licencija veikia didmeninės prekybos lygiu;

                                          vi)

                                          pardavimo neįgaliotiems platintojams apribojimą selektyvios platinimo sistemos nariams;

                              c)

                              apriboti aktyvų ir pasyvų licencijos gavėjo, kuris yra selektyvios platinimo sistemos narys ir veikia didmenos lygiu, pardavimą galutiniams vartotojams, nepanaikinant galimybės uždrausti sistemos nariui veikti iš neįgaliotos įmonės vietos.

                  97.

                  Griežtas konkurencijos apribojimas, nustatytas 4 straipsnio 2 dalies a punkte, yra susijęs su kainų nustatymu parduodant produktus trečiosioms šalims. Tiksliau tariant, ši nuostata taikoma apribojimams, kurių tikslas – tiesiogiai ar netiesiogiai nustatyti fiksuotą arba galimą mažiausią pardavimo kainą ar fiksuotą arba galimą mažiausią kainos lygį, kurio turi laikytis licencijos išdavėjas arba licencijos gavėjas, parduodami produktus trečiosioms šalims. Susitarimų, kuriuose pardavimo kaina nustatoma tiesiogiai, atveju apribojimas yra labai aiškus. Tačiau pardavimo kaina gali būti nustatoma ir netiesioginėmis priemonėmis. Tokių priemonių pavyzdžiai – susitarimai, kuriais nustatoma marža ir didžiausia galima nuolaida, pardavimo kaina susiejama su konkurentų pardavimo kaina, numatomi nuo nustatytos kainos dydžio laikymosi priklausantys grasinimai, bauginimai, įspėjimai, baudos, sutarties nutraukimo galimybė. Tiesioginės arba netiesioginės kainos nustatymo priemonės gali būti dar efektyvesnės, jei jos bus suderintos su priemonėmis, skirtomis kainos mažinimo atvejams nustatyti, pavyzdžiui, jeigu bus įdiegta kainų stebėsenos sistema arba licencijų gavėjams bus nustatyta pareiga pranešti apie kainos svyravimus. Taip pat ir dėl tiesioginio arba netiesioginio kainos nustatymo – jis gali būti dar efektyvesnis, jei bus suderintas su priemonėmis, mažinančiomis licencijos gavėjo akstiną mažinti pardavimo kainą, pavyzdžiui, jeigu licencijos išdavėjas nustatys licencijos gavėjui pareigą laikytis pirkėjui palankiausių sąlygų principo, t. y. nustatys pareigą palankesnes sąlygas taikyti visiems pirkėjams, jei tokios sąlygos buvo suteiktos vienam pirkėjui. Tos pačios priemonės gali būti taikomos ir tada, kai galimas didžiausias arba rekomenduojamas kainas norima taikyti kaip fiksuotas arba mažiausias galimas pardavimo kainas. Tačiau tai, kad licencijos išdavėjas pateikia licencijos gavėjui rekomenduojamų kainų sąrašą arba nustato galimą didžiausią kainą, dar nereiškia, kad nustatomos fiksuotos arba galimos mažiausios pardavimo kainos.

                  98.

                  4 straipsnio 2 dalies b punkte nustatoma, kad susitarimai arba suderinti veiksmai, kurių tikslas – tiesiogiai arba netiesiogiai apriboti licencijos gavėjo produktų, pagamintų pagal licencijuotą technologiją, pasyvų pardavimą yra griežtas konkurencijos apribojimas (45). Licencijos gavėjo pasyvaus pardavimo apribojimas gali būti tiesioginių prievolių rezultatas, pavyzdžiui, prievolės neparduoti produktų tam tikriems pirkėjams arba pirkėjams tam tikrose teritorijose, arba prievolės šių pirkėjų užsakymus perduoti kitiems licencijų gavėjams rezultatas. Apribojimo priežastis taip pat gali būti netiesioginės priemonės, kurių tikslas – skatinti licencijos gavėją nevykdyti tokių pardavimų, pavyzdžiui, finansinis akstinas ir stebėsenos sistemos įdiegimas faktinei licencijuotų produktų paskirties vietai nustatyti. Kiekybiniai apribojimai gali netiesiogiai riboti pasyvų pardavimą. ELPA priežiūros institucija nedarys prielaidos, kad tokį tikslą turi patys kiekybiniai apribojimai. Tačiau kitaip yra tais atvejais, kai kiekybiniai apribojimai yra taikomi pagrindiniam rinkos padalijimo susitarimui įgyvendinti. Minėto susitarimo požymiai yra tokie: laikui bėgant atliekamos kiekybinės korekcijos, siekiant patenkinti tik vietinę paklausą; kiekybinių apribojimų derinimas su prievole parduoti minimalų produktų kiekį toje teritorijoje; minimalaus autorinio honoraro prievolės, susietos su pardavimu teritorijoje; autorinio honoraro dydžio diferencijavimas, atsižvelgiant į atskirų licencijų gavėjų parduodamų produktų paskirties vietą; produktų paskirties vietos stebėsena. Bendras griežtas apribojimas, susijęs su licencijų gavėjų pasyviu pardavimu, turi keletą išimčių, kurios aptariamos toliau.

                  99.

                  4 straipsnio 2 dalies b punktas nėra taikomas licencijos išdavėjo pardavimo apribojimams. Jeigu rinkos dalis neviršija 30 %, bendroji išimtis taikoma visiems licencijos išdavėjo pardavimo apribojimams. Ta pati taisyklė, išskyrus 105 ir 106 punktuose pateiktas pastabas dėl aktyvaus pardavimo, taikoma licencijos gavėjo aktyviam pardavimui. Bendroji aktyvaus pardavimo išimtis grindžiama prielaida, kad tokie apribojimai, kartu spręsdami „atskalūno“ ir „sulaikymo“ problemas, skatina investicijas, ne kainomis grindžiamą konkurenciją ir licencijų gavėjų paslaugų gerinimą. Tai, kad apribojamas aktyvus pardavimas tarp licencijų gavėjų teritorijų arba pirkėjų grupių, nereiškia, kad saugomam licencijos gavėjui buvo suteikta išskirtinė teritorija arba išskirtinė pirkėjų grupė. Bendroji išimtis taip pat taikoma aktyvaus pardavimo apribojimams, kai tam tikrai teritorijai arba pirkėjų grupei paskiriamas daugiau nei vienas licencijos gavėjas. Gali būti, kad tais atvejais, kai licencijos gavėjas galės būti tikras, kad aktyvaus pardavimo srityje jis susidurs tik su nedidelės toje teritorijoje veikiančių licencijų gavėjų grupės konkurencija, o ne ir su už tos teritorijos ribų veikiančių licencijų gavėjų konkurencija, bus skatinamos efektyvios investicijos.

                  100.

                  Licencijų gavėjų aktyvaus ir pasyvaus pardavimo licencijų išdavėjams skirtoje išskirtinėje teritorijoje arba išskirtinei pirkėjų grupei apribojimai nėra griežti konkurencijos apribojimai (žr. 4 straipsnio 2 dalies b punkto i papunktį). Iš tikrųjų jiems yra taikoma bendroji išimtis. Daroma prielaida, kad tol, kol neviršijama rinkos dalies riba, tokie konkurencijos apribojimai skatina konkurencijai palankų poveikį turinčią technologijos sklaidą ir tokios technologijos integraciją į licencijos gavėjo gamybos išteklius. Tam, kad licencijos išdavėjui būtų skirta teritorija arba pirkėjų grupė, nėra reikalaujama, kad licencijos išdavėjas gamintų produktus pagal licencijuotą technologiją faktiškai toje teritorijoje arba tai pirkėjų grupei. Licencijos išdavėjas gali rezervuoti teritoriją arba pirkėjų grupę, kad galėtų jomis naudotis vėliau.

                  101.

                  Licencijų gavėjų pasyvaus pardavimo kitam licencijos gavėjui skirtoje išskirtinėje teritorijoje arba išskirtinei pirkėjų grupei apribojimams bendroji išimtis taikoma dvejus metus nuo tos dienos, kai saugomas licencijos gavėjas pirmą kartą parduoda produktus, pagamintus pagal licencijuotą technologiją, toje išskirtinėje teritorijoje arba išskirtinei pirkėjų grupei (žr. 4 straipsnio 2 dalies b punkto ii papunktį). Norint pradėti ir plėtoti veiklą naujoje teritorijoje, licencijų gavėjams dažnai prireikia daug investuoti į gamybos išteklius ir pardavimo rėmimą. Todėl gali būti, kad naujas licencijos gavėjas susiduria su didele rizika, ypač dėl to, kad pardavimo rėmimo išlaidos ir investicijos į išteklius, reikalingus gaminant produktus pagal tam tikrą technologiją, dažnai neatsiperka, t. y. jeigu licencijos gavėjas pasitraukia iš rinkos, šių investicijų neįmanoma susigrąžinti. Tokiomis aplinkybėmis dažnai būna taip, kad licencijų gavėjai nesudaro licencijavimo susitarimo, jeigu tam tikrą laikotarpį netaikoma apsauga nuo (aktyvaus ir) pasyvaus kitų licencijų gavėjų pardavimo toje teritorijoje. Todėl dažnai licencijų gavėjų pasyvaus pardavimo kito licencijos gavėjo išskirtinėje teritorijoje apribojimams EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalis nėra taikoma iki dvejų metų, skaičiuojant nuo tos dienos, kai produktą, pagamintą pagal licencijuotą technologiją, atitinkamas licencijos gavėjas pirmą kartą pateikė į išskirtinės teritorijos rinką. Tačiau bendroji išimtis tokiems apribojimams taikoma tiek, kiek tam tikrais atvejais jiems yra taikoma 53 straipsnio 1 dalis. Pasibaigus minėtam dvejų metų laikotarpiui, licencijų gavėjų pasyvaus pardavimo apribojimai tampa griežtais apribojimais. Tokiems apribojimams dažniausiai taikoma 53 straipsnio 1 dalis ir nėra tikėtina, kad šie apribojimai atitiktų 53 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas. Ypač mažai tikėtina, kad, siekiant efektyvumo, būtų būtini pasyvaus pardavimo apribojimai (46).

                  102.

                  Pagal 4 straipsnio 2 dalies b punkto iii papunktį bendroji išimtis taikoma apribojimui, pagal kurį licencijos gavėjas produktus pagal licencijuotą technologiją privalo gaminti tik savo paties (ribotam) naudojimui. Kai sutartyje numatytas produktas yra komponentas, licencijos gavėjui gali būti nustatoma pareiga tą produktą naudoti tik tam, kad jį įkomponuotų į savo produktus, ir neparduoti šio produkto kitiems gamintojams. Tačiau licencijos gavėjas turi turėti galimybę vykdyti aktyvų ir pasyvų tų produktų, kaip savo paties produktų atsarginių dalių, pardavimą, todėl turi turėti galimybę juos tiekti trečiosioms šalims, teikiančioms šių produktų garantinio aptarnavimo paslaugas. Naudojimo apribojimai taip pat aptariami toliau esančioje IV skyriaus 2.5 dalyje.

                  103.

                  Kaip ir konkuruojančių šalių susitarimų atveju (žr. 93 punktą), bendroji išimtis taikoma ir susitarimams, pagal kuriuos licencijos gavėjas privalo gaminti sutarties produktus tik konkrečiam pirkėjui, kad sudarytų tam pirkėjui alternatyvų tiekimo šaltinį (žr. 4 straipsnio 2 dalies b punkto iv papunktį). Nėra tikimybės, kad 53 straipsnio 1 dalis būtų taikoma nekonkuruojančių šalių susitarimams.

                  104.

                  Pagal 4 straipsnio 2 dalies b punkto v papunktį bendroji išimtis taikoma licencijos gavėjo įsipareigojimui neparduoti produktų galutiniams vartotojams, t. y. parduoti produktus mažmenine prekyba užsiimantiems prekiautojams. Toks įsipareigojimas licencijos išdavėjui suteikia galimybę pavesti licencijos gavėjui atlikti didmeninio platinimo funkciją. Tokiu atveju 53 straipsnio 1 dalis paprastai nėra taikoma (47).

                  105.

                  Galiausiai pagal 4 straipsnio 2 dalies b punkto vi papunktį bendroji išimtis taikoma licencijos gavėjo pardavimo neįgaliotiems platintojams draudimo apribojimui. Dėl šios išimties licencijos išdavėjas gali nustatyti licencijos gavėjui pareigą būti selektyvios platinimo sistemos dalimi. Remiantis 4 straipsnio 2 dalies c punktu, tokiu atveju licencijos gavėjui privalo būti leidžiama vykdyti aktyvų ir pasyvų pardavimą galutiniams vartotojams, nepanaikinant galimybės licencijos gavėjui pavesti tik didmeninės prekybos funkciją, kaip nustatyta 4 straipsnio 2 dalies b punkto v papunktyje (žr. prieš tai esantį punktą).

                  106.

                  Primenama, kad (žr. 39 punktą) bendroji išimtis taikoma licencijavimo susitarimams, pagal kuriuos licencijos išdavėjas nustato prievolę, kurią licencijos gavėjas privalo arba gali nustatyti savo pirkėjams, įskaitant platintojus. Tačiau šios prievolės privalo atitikti konkurencijos taisykles, taikomas tiekimo ir platinimo susitarimams. Kadangi TTBER yra taikomas tik dviejų šalių susitarimams, susitarimams, kuriuos licencijos gavėjas, siekdamas įgyvendinti tokias prievoles, sudaro su savo pirkėjais, TTBER nėra taikomas. Tokiems susitarimams bendroji išimtis taikoma tik tada, kai šie susitarimai atitinka Bendrosios vertikaliosios išimties reglamento nuostatas (žr. 2.5.2 dalį).

            5.   Neleistini apribojimai

                  107.

                  TTBER 5 straipsnyje yra išvardyti keturi apribojimai, kuriems netaikoma bendroji išimtis, todėl turi būti atskirai vertinamas jų neigiamas ir teigiamas poveikis konkurencijai. Jeigu licencijavimo susitarime yra numatytas bet kuris iš šiame straipsnyje nurodytų apribojimų, tai pagal 5 straipsnį likusiajai susitarimo daliai nedraudžiama taikyti bendrosios išimties. Bendroji išimtis netaikoma tik konkrečiam apribojimui, o tai reiškia, kad jis turi būti vertinamas atskirai. Atitinkamai 5 straipsnyje nurodytiems apribojimams yra taikomas atskyrimo principas.

                  108.

                  5 straipsnio 1 dalyje numatoma, kad bendroji išimtis netaikoma nė vienam iš šių trijų įsipareigojimų:

                              a)

                              bet kokiam tiesioginiam ar netiesioginiam įpareigojimui licencijos gavėjui suteikti licencijos išdavėjui ar jo paskirtai trečiajai šaliai išskirtinę licenciją jo paties padarytiems atskiriamiems patobulinimams ar jo paties sugalvotai naujai licencijuotos technologijos paskirčiai;

                              b)

                              bet kokiam tiesioginiam ar netiesioginiam įpareigojimui licencijos gavėjui perduoti licencijos išdavėjui ar jo paskirtai trečiajai šaliai visas ar dalį teisių į jo paties padarytus atskiriamus patobulinimus ar jo paties sugalvotą naują licencijuotos technologijos paskirtį;

                              c)

                              bet kokiam tiesioginiam ar netiesioginiam įpareigojimui licencijos gavėjui neprieštarauti intelektinės nuosavybės teisių, kurias licencijos suteikėjas turi bendroje rinkoje, galiojimui, nepažeidžiant galimybės numatyti technologijų perdavimo susitarimo nutraukimą tuomet, jei licencijos gavėjas prieštarauja vienos ar daugiau intelektinės nuosavybės teisių galiojimui.

                        5 straipsnio 1 dalies a, b ir c punktų tikslas – užtikrinti, kad susitarimams nebūtų taikoma bendroji išimtis, kuri gali sumažinti licencijų gavėjų akstiną diegti naujoves.

                  109.

                  5 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose kalbama apie išimtinį atsakomąjį suteikimą arba atskiriamų licencijuotos technologijos patobulinimų perdavimą licencijos išdavėjui. Patobulinimas yra atskiriamas, jeigu jį galima naudoti nepažeidžiant technologijos licencijos. Tikėtina, kad įsipareigojimas suteikti licencijos išdavėjui išimtinę licenciją į atskiriamus licencijuotos technologijos patobulinimus arba perduoti tokius patobulinimus licencijos išdavėjui sumažins licencijos gavėjo akstiną diegti naujoves, nes toks įsipareigojimas trukdo licencijos gavėjui naudoti savo patobulinimus, taip pat išduoti jų licencijas trečiosioms šalims. Taip yra ir tuo atveju, kai atskiriamo patobulinimo paskirtis yra tokia pat kaip ir licencijuotos technologijos, ir tuo atveju, kai licencijos gavėjas sugalvoja naują licencijuotos technologijos paskirtį. Pagal 5 straipsnio 1 dalies a ir b punktus tokiems įsipareigojimams bendroji išimtis nėra taikoma. Tačiau bendroji išimtis yra taikoma neišimtiniams atsakomojo suteikimo įsipareigojimams, susijusiems su atskiriamais patobulinimais, net ir tais atvejais, kai atsakomojo suteikimo įsipareigojimas nėra abipusis, t. y. nustatomas tik licencijos gavėjui, ir kai pagal susitarimą licencijos išdavėjas turi teisę perduoti atskiriamus patobulinimus kitiems licencijų gavėjams. Neabipusis atsakomojo suteikimo įsipareigojimas gali skatinti inovacijas ir naujos technologijos sklaidą, nes licencijos išdavėjui suteikia galimybę laisvai spręsti, ar licencijų gavėjams perduoti savo paties atliktus patobulinimus ir, jeigu taip, kokia apimtimi. Perdavimo sąlyga taip pat gali skatinti technologijos sklaidą, nes kiekvienas licencijos gavėjas susitarimo sudarymo metu žino, kad jam bus taikomos tokios pat sąlygos, susijusios su technologija, kurią jis naudoja gamyboje, kaip ir kitiems licencijų gavėjams. Pagal EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį išimtinis atsakomasis suteikimas ir įsipareigojimai perduoti neatskiriamus patobulinimus neriboja konkurencijos, nes licencijos gavėjas negali naudoti neatskiriamų patobulinimų be licencijos išdavėjo leidimo.

                  110.

                  5 straipsnio 1 dalies a ir b punktų taikymas nepriklauso nuo to, ar licencijos išdavėjas sumoka už įsigyjamą patobulinimą arba gautą išimtinę licenciją. Tačiau tai, kad toks užmokestis egzistuoja, ir jo dydis gali būti aktualūs, atliekant atskirą vertinimą pagal 53 straipsnį. Kai atsakomasis suteikimas yra apmokamas, mažai tikėtina, kad įsipareigojimas mažins licencijos gavėjo akstiną diegti naujoves. Vertinant išimtinio atsakomojo suteikimo atvejus, kurie nepatenka į bendrosios išimties taikymo sritį, yra svarbi ir licencijos išdavėjo padėtis technologijos rinkoje. Kuo tvirtesnė licencijos išdavėjo padėtis rinkoje, tuo labiau tikėtina, kad išimtinio atsakomojo suteikimo įsipareigojimai turės ribojantį poveikį konkurencijai inovacijų srityje. Kuo tvirtesnė licencijos išdavėjo technologijos padėtis rinkoje, tuo labiau tikėtina, kad licencijos gavėjas bus svarbus inovacijų ir ateityje vyksiančios konkurencijos skatintojas. Neigiamas atsakomojo suteikimo įsipareigojimų poveikis gali padidėti ir tuo atveju, jei egzistuos paralelūs licencijavimo susitarimų, numatančių tokius įsipareigojimus, tinklai. Kai esamas technologijas kontroliuoja nedidelis licencijų išdavėjų, kurie licencijų gavėjams nustato išimtinio atsakomojo suteikimo prievolę, skaičius, neigiamo poveikio konkurencijai rizika yra didesnė nei tuo atveju, kai yra tam tikras skaičius technologijų, iš kurių tik kelios yra licencijuojamos pagal išimtinio atsakomojo suteikimo sąlygas.

                  111.

                  Abipusės konkuruojančių šalių licencijos atveju neigiamo poveikio inovacijoms rizika yra didesnė tada, kai abi šalys turi ne tik atsakomojo suteikimo įsipareigojimą, bet ir įsipareigojimą suteikti viena kitai nuosavos technologijos patobulinimus. Jeigu konkuruojančios šalys turės dalintis visais patobulinimais, tai joms gali sutrukdyti įgyti konkurencinį pranašumą prieš kitą šalį (t. p. žr. 208 punktą). Tačiau tais atvejais, kai licencijos tikslas yra leisti šalims plėtoti atitinkamas technologijas ir kai licencija neverčia jų naudoti tos pačios technologinės bazės savo produktų dizainui kurti, nėra tikėtina, kad vienai šaliai bus trukdoma įgyti konkurencinį pranašumą prieš kitą šalį. Taip bus tuo atveju, kai licencijos tikslas yra sukurti dizaino laisvę, o ne patobulinti licencijos gavėjo technologinę bazę.

                  112.

                  5 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytas neleistinas apribojimas yra susijęs su neprieštaravimo reikalavimais, t. y. įsipareigojimais neprieštarauti licencijos išdavėjo intelektinės nuosavybės teisėtumui. Neprieštaravimo reikalavimams bendroji išimtis nėra taikoma todėl, kad licencijų gavėjai paprastai patys gali geriausiai nustatyti, ar intelektinės nuosavybės teisė yra galiojanti, ar ne. Siekiant užtikrinti, kad konkurencija nebūtų iškreipta, ir laikantis pagrindinių intelektinės nuosavybės apsaugos principų turėtų būti panaikintos negaliojančios intelektinės nuosavybės teisės. Negaliojančios intelektinės nuosavybės teisės stabdo, o ne skatina inovacijas. 53 straipsnio 1 dalis neprieštaravimo reikalavimams gali būti taikoma tuo atveju, kai licencijuota technologija yra vertinga ir dėl to įmonės, kurios negali jos naudoti arba gali ją naudoti tik už autorinį honorarą, susiduria su konkurencinėmis kliūtimis (48). Tokiu atveju nėra tikėtina, kad bus įvykdytos 53 straipsnio 3 dalyje nustatytos sąlygos (49). Tačiau ELPA priežiūros institucija palankai vertina neprieštaravimo reikalavimus, susijusius su gamybine, prekybine ar moksline patirtimi (know-how), kurią vieną kartą atskleidus, gali būti neįmanoma arba labai sunku ją susigrąžinti. Tokiais atvejais licencijos gavėjo įsipareigojimas nekelti prieštaravimų dėl licencijuotos gamybinės, prekybinės ar mokslinės patirties (know-how) skatina naujos technologijos sklaidą, ypač dėl to, kad silpnesnę padėtį užimantys licencijų išdavėjai gali teikti licencijas tvirtesnę padėtį užimantiems licencijų gavėjams nesibaimindami, kad, licencijos gavėjui įdiegus gamybinę, prekybinę ar mokslinę patirtį (know-how), jiems bus reiškiami prieštaravimai.

                  113.

                  TTBER yra taikomas licencijos išdavėjo galimybei nutraukti licencijavimo susitarimą, jeigu yra prieštaraujama licencijuotai technologijai. Atitinkamai licencijos išdavėjas nėra verčiamas bendradarbiauti su licencijos gavėju, kuris prieštarauja pačiai licencijavimo susitarimo esmei. Tai reiškia, kad, nutraukus licencijavimo susitarimą, licencijos gavėjas technologiją, dėl kurios buvo reiškiami prieštaravimai, toliau naudoja savo rizika. Tačiau 5 straipsnio 1 dalies c punktas užtikrina, kad TTBER nebūtų taikomas sutarties įsipareigojimams, pagal kuriuos licencijos gavėjas negali reikšti prieštaravimų dėl licencijuotos technologijos. Tai leistų licencijos išdavėjui kelti bylą licencijos gavėjui dėl sutarties nesilaikymo, todėl ir toliau būtų mažinamas licencijos gavėjo akstinas reikšti prieštaravimus dėl licencijos išdavėjo technologijos. Todėl ši nuostata užtikrina, kad licencijos gavėjo padėtis būtų tokia pat kaip ir trečiųjų šalių.

                  114.

                  Kai sudaromi nekonkuruojančių šalių susitarimai, pagal 5 straipsnio 2 dalį bendroji išimtis netaikoma jokiam tiesioginiam ar netiesioginiam įpareigojimui, ribojančiam licencijos gavėjo galimybę naudoti nuosavą technologiją arba kitų susitarimo šalių galimybę vykdyti tyrimus ir plėtrą, nebent toks apribojimas yra neišvengiamas, kad būtų apsisaugota nuo licencijuotos gamybinės, prekybinės ar mokslinės patirties (know-how) atskleidimo trečiosioms šalims. Šios nuostatos turinys yra analogiškas 94 ir 95 punktuose aptariamam 4 straipsnio, susijusio su griežtais apribojimais, 1 dalies d punktui, taikomam konkuruojančių šalių susitarimams. Tačiau tais atvejais, kai sudaromi nekonkuruojančių šalių susitarimai, negalima traktuoti, kad tokie apribojimai paprastai turi neigiamą poveikį konkurencijai ar kad 53 straipsnio 3 dalyje nustatytos sąlygos paprastai yra netenkinamos (50). Tokiu atveju reikalingas atskiras vertinimas.

                  115.

                  Tuo atveju, kai sudaromi nekonkuruojančių šalių susitarimai, licencijos gavėjas paprastai neturi konkuruojančios technologijos. Tačiau gali būti atvejų, kai, taikant bendrąją išimtį, šalys yra laikomos nekonkuruojančiomis šalimis nepaisant to, kad licencijos gavėjas turi konkuruojančią technologiją. Taip yra tuo atveju, kai licencijos gavėjas turi konkuruojančią technologiją, tačiau jos nelicencijuoja ir licencijos išdavėjas nėra faktinis ar potencialus tiekėjas produkto rinkoje. Tokiomis aplinkybėmis taikant bendrąją išimtį laikoma, kad šalys nekonkuruoja nei technologijos rinkoje, nei produkto rinkoje (51). Tokiais atvejais svarbu užtikrinti, kad nebūtų ribojama licencijos gavėjo galimybė naudoti ir toliau plėtoti nuosavą technologiją. Ši technologija rinkoje sukelia konkurencinį spaudimą, kuris turėtų būti išsaugotas. Tokiais atvejais licencijos gavėjo galimybės naudoti nuosavą technologiją arba vykdyti tyrimus ir plėtrą apribojimas paprastai vertinamas kaip konkurencijos apribojimas ir neatitinka 53 straipsnio 3 dalyje nustatytų sąlygų. Pavyzdžiui, licencijos gavėjo įsipareigojimas mokėti autorinį honorarą ne tik už produktus, pagamintus pagal licencijuotą technologiją, bet ir už produktus, pagamintus pagal nuosavą technologiją, paprastai riboja licencijos gavėjo galimybę naudoti nuosavą technologiją, todėl nepatenka į bendrosios išimties taikymo sritį.

                  116.

                  Tais atvejais, kai licencijos gavėjas neturi konkuruojančios technologijos arba daugiau jos neplėtoja, šalių galimybės vykdyti tyrimus ir plėtrą apribojimas gali riboti konkurenciją, jei egzistuoja tik kelios technologijos. Tokiu atveju šalis gali būti svarbus (potencialus) inovacijų rinkoje šaltinis, ypač tais atvejais, kai šalys turi reikiamų išteklių ir įgūdžių tolesniems tyrimams ir plėtrai vykdyti. Tokiu atveju nėra tikėtina, kad bus tenkinamos 53 straipsnio 3 dalyje nustatytos sąlygos. Kitais atvejais, kai egzistuoja keletas technologijų ir kai šalys neturi reikiamų išteklių ar įgūdžių, gali būti, kad tyrimų ir plėtros apribojimas nepateks į 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, nes nebus apčiuopiamo ribojančio poveikio, arba tenkins 53 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas. Apribojimas gali skatinti naujos technologijos sklaidą, nes licencijos išdavėjas bus tikras, kad licencija nesukurs naujo konkurento, o licencijos gavėjas bus skatinamas pagrindinį dėmesį skirti licencijuotos technologijos naudojimui ir plėtojimui. Be to, 53 straipsnio 1 dalis yra taikoma tik tais atvejais, kai susitarimas mažina licencijos gavėjo akstiną tobulinti ir naudoti nuosavą technologiją. Pavyzdžiui, taip greičiausiai nebus tuo atveju, kai, licencijos gavėjui pradėjus gamyboje naudoti nuosavą konkuruojančią technologiją, licencijos išdavėjas turi teisę nutraukti licencijavimo susitarimą. Tokia teisė nesumažina licencijos gavėjo akstino diegti naujoves, nes susitarimą galima nutraukti tik tada, kai sukuriama komerciškai lanksti technologija ir pagal ją pagaminti produktai yra paruošti pateikti į rinką.

            6.   Panaikinimas ir TTBER netaikymas
      6.1.   Panaikinimo procedūra

                  117.

                  Pagal TTBER 6 straipsnį ELPA priežiūros institucija ir ELPA valstybių konkurencijos tarnybos kai kuriems susitarimams, kurie netenkina EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalyje nustatytų sąlygų, gali panaikinti bendrosios išimties lengvatą. ELPA valstybių konkurencijos tarnybos gali panaikinti bendrosios išimties lengvatą tik tais atvejais, kai atitinkama geografinė rinka yra ne didesnė nei atitinkama ELPA valstybė.

                  118.

                  Tam, kad būtų galima taikyti išimties taisyklę, turi būti tenkinamos keturios 53 straipsnio 3 dalyje nustatytos sąlygos, kurios turi būti taikomos visos kartu (52). Todėl bendroji išimtis gali būti panaikinta, jei tam tikras susitarimas netenkina vienos arba kelių iš šių keturių sąlygų.

                  119.

                  Kai taikoma panaikinimo procedūra, šią procedūrą vykdančiai institucijai tenka pareiga įrodyti, kad susitarimas patenka į 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį ir kad susitarimas netenkina visų keturių 53 straipsnio 3 dalyje nustatytų sąlygų. Atsižvelgiant į tai, kad panaikinimas reiškia, jog atitinkamas susitarimas riboja konkurenciją, kaip tai nustatyta 53 straipsnio 1 dalyje, ir netenkina 53 straipsnio 3 dalyje nustatytų sąlygų, remiantis Priežiūros ir Teismo susitarimo 4 protokolo II skyriaus 5, 7 arba 9 straipsniais, kartu su panaikinimu būtinai priimamas neigiamas sprendimas.

                  120.

                  Pagal 6 straipsnį lengvata gali būti panaikinta ypač tomis aplinkybėmis, kai:

                              1)

                              apribojamas trečiųjų šalių technologijų patekimas į rinką, pavyzdžiui, panašių ribojančių susitarimų, draudžiančių licencijų gavėjams naudotis trečiųjų šalių technologijomis, lygiagrečių tinklų kumuliaciniu poveikiu;

                              2)

                              apribojamas potencialių licencijų gavėjų patekimas į rinką, pavyzdžiui, panašių ribojančių susitarimų, draudžiančių licencijų išdavėjams išduoti licencijas kitiems licencijų gavėjams, lygiagrečių tinklų kumuliaciniu poveikiu;

                              3)

                              be jokios objektyvios priežasties šalys nenaudoja licencijuotos technologijos.

                  121.

                  TTBER 4 ir 5 straipsnių, kuriuose pateikiamas griežtų konkurencijos apribojimų ir neleistinų apribojimų sąrašas, tikslas – užtikrinti, kad susitarimai, kuriems taikoma bendroji išimtis, nemažintų akstino diegti inovacijas, nevilkintų technologijų sklaidos ir nepagrįstai neribotų licencijos išdavėjo ir licencijos gavėjo konkurencijos arba licencijų gavėjų konkurencijos. Tačiau sudarant griežtų apribojimų ir neleistinų apribojimų sąrašą neatsižvelgta į visus galimo licencijavimo susitarimų poveikio atvejus. Taikant bendrąją išimtį, ypač neatsižvelgiama į licencijavimo susitarimuose nustatytų panašių apribojimų tinklų kumuliacinį poveikį. Licencijavimo susitarimai gali išstumti trečiąsias šalis tiek licencijos išdavėjo, tiek licencijos gavėjo lygiu. Kiti licencijų išdavėjai gali būti išstumiami dėl licencijavimo susitarimų, kuriais licencijų gavėjams draudžiama naudoti konkuruojančias technologijas, dėl ko kiti (potencialūs) licencijų išdavėjai negali vykdyti savo veiklos, tinklų kumuliacinio poveikio. Licencijų išdavėjų išstūmimas atsiranda tais atvejais, kai dauguma rinkoje veikiančių įmonių, kurios galėtų (efektyviai) gauti konkuruojančią licenciją, to negali padaryti dėl ribojančių susitarimų poveikio ir kai potencialūs licencijų gavėjai susiduria su palyginti didelėmis patekimo į rinką kliūtimis. Kiti licencijų gavėjai gali būti išstumiami dėl licencijavimo susitarimų, pagal kuriuos licencijų išdavėjams draudžiama išduoti licencijas kitiems licencijų gavėjams, dėl ko potencialūs licencijų gavėjai netenka galimybės naudotis reikalinga technologija, kumuliacinio poveikio. Veiklos ribojimo klausimas išsamiau analizuojamas IV skyriaus 2.7 dalyje. Be to, tikėtina, kad ELPA priežiūros institucija panaikins bendrosios išimties taikymo lengvatą tais atvejais, kai daugelis konkuruojančių technologijų licencijų išdavėjų atskiruose susitarimuose nustatys savo licencijų gavėjų įsipareigojimą šiems licencijų išdavėjams suteikti palankesnes su kitais licencijų išdavėjais sutartas sąlygas.

                  122.

                  Taip pat tikėtina, kad ELPA priežiūros institucija panaikins bendrosios išimties lengvatą tais atvejais, kai šalys nenaudos licencijuotos technologijos, nebent tai darytų dėl pagrįstos priežasties. Jei šalys nenaudoja licencijuotos technologijos, iš tikrųjų nevyksta joks efektyvumo skatinimas, dingsta pats bendrosios išimties pagrindas. Tačiau naudojimas nebūtinai reiškia išteklių integravimą. Naudojimas taip pat vyksta tada, kai licencija jos gavėjui suteikia dizaino laisvę, suteikdama galimybę naudoti nuosavą technologiją nepatiriant rizikos, kad licencijos išdavėjas pateiks ieškinį dėl teisių pažeidimo. Jei licencijas išduoda konkuruojančios šalys, tai, kad šalys nenaudoja licencijuotos technologijos, gali reikšti, kad už susitarimo slypi kartelis. Dėl šių priežasčių Institucija itin atidžiai nagrinės technologijos nenaudojimo atvejus.

            6.2.   Bendrosios išimties netaikymas

                  123.

                  Speciali TTBER netaikymo ELPA valstybėse procedūra yra nustatyta TTBER 7 straipsnio 2 dalyje. Ši procedūra taip pat nustatyta EEE susitarime. Kadangi Komisija, priimdama EB valstybėms narėms skirtą reglamentą, gali nutraukti TTBER taikymą, pagal TTBER 7 straipsnio 2 dalį ELPA priežiūros institucija gali paskelbti rekomendaciją, kad TTBER netaikomas tais atvejais, kai lygiagretūs panašių susitarimų tinklai aprėpia daugiau kaip 50 % atitinkamos ELPA valstybių rinkos. Rekomendacija skiriama ELPA valstybei arba ELPA valstybėms, kurioje arba kuriose yra atitinkama rinka. ELPA priežiūros institucijai priėmus rekomendaciją pagal 7 straipsnį, ELPA valstybės per tris mėnesius turi pranešti Institucijai, ar priima šią rekomendaciją. Jeigu ELPA valstybė nieko nepraneša, tai suprantama kaip rekomendacijos priėmimas. Jeigu ELPA valstybė rekomendaciją priima arba galima suprasti, kad priėmė, toji ELPA valstybė rekomendaciją turi įgyvendinti per tris mėnesius nuo jos priėmimo (53).

                  124.

                  Kadangi tuo atveju, kai ELPA priežiūros institucija, remdamasi 6 straipsniu, panaikina TTBER lengvatą, pagal Priežiūros ir Teismo susitarimo 4 protokolo II skyriaus 7 arba 9 straipsnį yra priimamas sprendimas, tai tais atvejais, kai, remiantis Institucijos rekomendacija ir ELPA valstybių sutikimu, pagal TTBER 7 straipsnį nutraukiamas bendrosios išimties taikymas, TTBER lengvata yra panaikinama tik atitinkamiems apribojimams ir rinkoms ir atnaujinamas visapusiškas EEE susitarimo 53 straipsnio 1 ir 3 dalių taikymas. Konkrečioje rinkoje panaikinus bendrąją išimtį, taikomą susitarimams, kuriuose yra numatyta tam tikrų apribojimų, kriterijai, nustatyti atitinkamuose ELPA teismo ir Bendrijos teismų sprendimuose bei Institucijos pranešimuose ir ankstesniuose sprendimuose, taps 53 straipsnio taikymo tam tikriems susitarimams gairėmis. Prireikus Institucija dėl konkretaus atvejo priims sprendimą, kuriame bus nurodytos gairės visoms atitinkamoje rinkoje veikiančioms įmonėms.

                  125.

                  Apskaičiuojant 50 % rinkos dalį, būtina atsižvelgti į kiekvieną licencijavimo susitarimų, kuriais nustatomi panašų poveikį rinkai turintys apribojimai arba apribojimų grupės, tinklą.

                  126.

                  TTBER 7 straipsnis nenustato ELPA priežiūros institucijai pareigos veikti, jei yra viršijama 50 % rinkos dalis. Paprastai yra tikslinga netaikyti lengvatos, jei yra tikimybė, kad priėjimas prie atitinkamos rinkos arba konkurencija joje yra apčiuopiamai ribojami. Svarstydama, ar taikyti 7 straipsnį, Institucija svarstys, ar lengvatos panaikinimas tam tikrais atvejais būtų tinkamesnė priemonė. Tai gali ypač priklausyti nuo konkuruojančių įmonių, prisidedančių prie kumuliacinio poveikio rinkai, skaičiaus arba ELPA valstybėse paveiktų geografinių rinkų skaičiaus.

                  127.

                  Bet kokioje rekomendacijoje, priimtoje pagal 7 straipsnį, turi būti aiškiai nurodyta jos taikymo sritis. Tai reiškia, pirma, kad ELPA priežiūros institucija turi nustatyti atitinkamas produkto ir geografinę rinkas, ir antra, kad ji turi nurodyti, kokiam licencijavimo apribojimui daugiau nebus taikomas TTBER. Kalbant apie pastarąjį aspektą, Institucija gali moduliuoti savo rekomendacijos taikymo sritį, atsižvelgdama į konkurencijai aktualų klausimą, kurį ji ketina spręsti. Pavyzdžiui, nors nustatant 50 % rinkos dalį atsižvelgiama į visus lygiagrečiųjų susitarimų nekonkuruoti tinklus, Institucija savo rekomendaciją gali skirti tik nekonkuravimo įsipareigojimams, kurių trukmė viršija tam tikrą laikotarpį. Taigi trumpesnį laikotarpį galiojantys ar mažesnį ribojantį poveikį turintys susitarimai gali būti neįtraukti, nes tokiems apribojimams būdingas mažesnis išstūmimo poveikis. Prireikus Institucija taip pat gali teikti rekomendacijas, nurodydama, kokia konkrečios rinkos dalis gali būti vertinama kaip nepakankama, kad būtų reikšmingas atskiros įmonės indėlis į kumuliacinį poveikį. Paprastai jeigu produktų, pagamintų pagal tam tikro licencijos išdavėjo licencijuotą technologiją, rinkos dalis neviršija 5 %, susitarimo arba susitarimų, susijusio arba susijusių su ta technologija, tinklas nėra vertinamas kaip reikšmingai prisidedantis prie kumuliacinio išstūmimo poveikio (54).

                  128.

                  Pereinamasis TTBER taikymo panaikinimo laikotarpis, kuris negali būti trumpesnis nei šeši mėnesiai ir kurį ELPA priežiūros institucija turės nustatyti rekomendacijoje, pagal 7 straipsnio 2 dalį turėtų suteikti galimybę suinteresuotosioms įmonėms pakeisti savo susitarimus atsižvelgiant į tai, kad nebebus taikomas TTBER. Institucijos nuomone, pereinamasis laikotarpis turėtų būti skaičiuojamas nuo ELPA valstybės institucijos nacionalinių įgyvendinimo priemonių priėmimo dienos.

                  129.

                  Rekomendacija ir nacionalinės įgyvendinimo priemonės, kuriomis panaikinamas TTBER taikymas, bendrosios išimties taikymo atitinkamiems susitarimams būklei neturės įtakos iki nacionalinių įgyvendinimo priemonių įsigaliojimo.

            IV.   EEE SUSITARIMO 53 STRAIPSNIO 1 IR 3 DALIŲ TAIKYMAS, NESUSIJĘS SU BENDROSIOS IŠIMTIES TAIKYMU
      1.   Bendrieji analizės principai

                  130.

                  Susitarimai, kurie nepatenka į bendrosios išimties taikymo sritį, pavyzdžiui, dėl to, kad viršijama rinkos dalies riba arba susitarimą sudaro daugiau nei dvi šalys, vertinami atskirai. Susitarimai, kurie pagal EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį neriboja konkurencijos arba kurie tenkina 53 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas, galioja ir yra vykdomi. Primenama, kad nėra daroma prielaida, jog susitarimai, kurie nepatenka į bendrosios išimties taikymo sritį, yra negaliojantys, jei juose nėra griežtų konkurencijos apribojimų, t. y. nėra daroma prielaida, kad 53 straipsnio 1 dalis yra taikoma tik dėl to, kad viršijama rinkos dalies riba. Reikalingas atskiras vertinimas, atliekamas vadovaujantis šiose gairėse nurodytais principais.

                  131.

                  Siekdama užtikrinti prognozių, kai netaikomas TTBER, patikimumą ir tai, kad išsami analizė būtų atliekama tik tais atvejais, kurie konkurencijos požiūriu gali kelti tikrai aktualių klausimų, ELPA priežiūros institucija mano, kad tais atvejais, kai nėra griežtų apribojimų, nėra tikimybės, kad bus pažeistas 53 straipsnis, jeigu, be susitarimo šalių kontroliuojamų technologijų, yra dar keturios arba daugiau nepriklausomai kontroliuojamų technologijų, kurias už panašią kainą vartotojui galima naudoti vietoje licencijuotos technologijos. Vertinant tai, ar technologijos tinkamai pakeičia viena kitą, būtina atsižvelgti į santykinius atitinkamos technologijos komercinius privalumus. Technologijos sukuriamas konkurencinis spaudimas yra nedidelis, jeigu ši technologija nėra komerciškai lanksti licencijuotos technologijos alternatyva. Pavyzdžiui, jeigu dėl tinklo poveikio rinkai vartotojai daug mieliau renkasi produktus, pagamintus pagal licencijuotą technologiją, kitos rinkoje jau esančios technologijos arba technologijos, kurios, tikėtina, per gana trumpą laikotarpį bus pateiktos į rinką, gali nebūti reali alternatyva, todėl sukels tik nedidelį konkurencinį spaudimą. Tai, kad susitarimas nepatenka į šiame punkte aptariamo „saugaus prieglobsčio“ taikymo sritį, nereiškia, kad susitarimas patenka į 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį ir, jei taip, kad netenkinamos 53 straipsnio 3 dalyje nustatytos sąlygos. Kalbant apie su rinkos dalimi susijusį TTBER sukuriamą „saugų prieglobstį“, šis papildomas „saugus prieglobstis“ tik sukuria neigiamą prielaidą, kad pagal 53 straipsnį susitarimas nėra draudžiamas. Kai „saugus prieglobstis“ nėra taikomas, reikalingas atskiras susitarimo vertinimas, atliekamas vadovaujantis šiose gairėse nurodytais principais.

            1.1.   Aktualūs veiksniai

                  132.

                  Taikant EEE susitarimo 53 straipsnį konkretiems atvejams, reikia atsižvelgti į tai, kaip analizuojamoje rinkoje veikia konkurencija. Šiuo aspektu ypač aktualūs tokie veiksniai:

                              a)

                              susitarimo pobūdis;

                              b)

                              šalių padėtis rinkoje;

                              c)

                              konkurentų padėtis rinkoje;

                              d)

                              licencijuotų produktų pirkėjų padėtis rinkoje;

                              e)

                              patekimo į rinką kliūtys;

                              f)

                              rinkos branda ir

                              g)

                              kiti veiksniai.

                        Konkrečių veiksnių svarba atskirais atvejais gali skirtis ir priklauso nuo visų kitų veiksnių. Pavyzdžiui, didelė šalių rinkos dalis paprastai yra geras įtakos rinkai rodiklis, tačiau, jei patekimo į rinką kliūtys yra nedidelės, šis rodiklis gali neatspindėti įtakos rinkai. Todėl neįmanoma priimti griežtų konkrečių veiksnių svarbą nustatančių taisyklių.

                  133.

                  Technologijų perdavimo susitarimai gali būti įvairios struktūros ir formos. Todėl svarbu išanalizuoti susitarimo pobūdį, atsižvelgiant į šalių konkurencinius santykius ir į susitarime nustatytus apribojimus. Antruoju atveju būtina vertinti ne tik susitarime tiesiogiai nustatytas sąlygas. Tai, kad egzistuoja netiesioginiai apribojimai, galima suprasti iš to, kaip šalys įgyvendina susitarimą ir su kokiomis paskatomis susiduria.

                  134.

                  Šalių padėtis rinkoje rodo, kokią įtaką rinkai, jei tokia yra, turi licencijos išdavėjas, licencijos gavėjas arba šios abi šalys. Tikėtina, kad kuo didesnė rinkos dalis, tuo didesnė įtaka rinkai. Taip yra ypač tais atvejais, kai rinkos dalis atspindi kainų pranašumus arba kitus konkurencinius pranašumus prieš konkurentus. Šie konkurenciniai pranašumai gali būti įgyti, pavyzdžiui, dėl to, kad šalis pirmoji pateko į rinką, kad jai priklauso itin svarbūs patentai arba pažangesnė technologija.

                  135.

                  Analizuojant šalių konkurencinius santykius, kartais būtina atlikti išsamesnę analizę, nei aptartoji II skyriaus 3 dalyje dėl rinkos apibrėžimo arba II skyriaus 4 dalyje dėl konkuruojančių ir nekonkuruojančių šalių atskyrimo. Net ir tais atvejais, kai licencijos išdavėjas nėra faktinis arba potencialus tiekėjas produkto rinkoje, o licencijos gavėjas nėra faktinis arba potencialus konkurentas technologijos rinkoje, atliekant analizę, yra svarbu tai, ar licencijos gavėjas turi konkuruojančių technologijų, kurios nėra licencijuojamos. Jeigu licencijos gavėjo padėtis produkto rinkoje yra tvirta, susitarimas, pagal kurį jam išduodama išskirtinė konkuruojančios technologijos licencija, gali daug stipriau apriboti konkurenciją nei tuo atveju, jei licencijos išdavėjas nesuteiktų išskirtinės licencijos arba suteiktų šią licenciją kitoms įmonėms.

                  136.

                  Norint įvertinti konkurentų padėtį rinkoje, taip pat atsižvelgiama į rinkos dalis ir galimus konkurencinius pranašumus ir kliūtis. Kuo tvirtesnė faktinių konkurentų padėtis ir kuo didesnis jų skaičius, tuo mažesnė rizika, kad šalys galės atskirai naudotis įtaka rinkai. Tačiau jei konkurentų skaičius yra gana mažas ir jų padėtis rinkoje (dydis, kainos, tyrimų ir plėtros potencialas, t. t.) gana panaši, tokia rinkos struktūra gali padidinti vienijimosi riziką.

                  137.

                  Pirkėjų padėtis rinkoje rodo, ar vienas arba keli pirkėjai daro pirkėjo įtaką. Pirmasis pirkėjo įtakos rodiklis yra pirkėjo rinkos dalis pirkimo rinkoje. Ši dalis rodo, kiek galimiems tiekėjams svarbi pirkėjo perkamų produktų paklausa. Kiti rodikliai atspindi pirkėjo padėtį savo perpardavimo rinkoje, įskaitant savo pardavimo taškų geografinio paplitimo charakteristikas, savo prekių vardų įvaizdį tarp galutinių vartotojų. Tam tikromis aplinkybėmis pirkėjo įtaka gali užkirsti kelią licencijos išdavėjo ir (arba) licencijos gavėjo galimybei pasinaudoti įtaka rinkai ir taip išspręsti konkurencijos problemą, kuri kitu atveju būtų egzistavusi. Taip yra ypač tais atvejais, kai tvirtą padėtį užimantys pirkėjai turi galimybių ir akstiną siekti, kad, vykstant nedideliam, bet nuolatiniam santykinių kainų didėjimui, į rinką patektų nauji tiekėjai. Jeigu tvirtą padėtį užimantys pirkėjai vien tik reikalauja, kad tiekėjai jiems užtikrintų palankias sąlygas, arba kainų didėjimo naštą perkelia savo vartotojams, šie pirkėjai neužima tokios padėties, kad galėtų užkirsti kelią licencijos gavėjo galimybei pasinaudoti savo įtaka produkto rinkoje, todėl jų padėtis negali išspręsti konkurencijos toje rinkoje problemos (55).

                  138.

                  Patekimo į rinką kliūtys yra vertinamos pagal tai, kiek tai rinkai priklausančios įmonės, nepritraukdamos naujo rinkos dalyvio, gali kelti savo kainas ir viršyti jų konkurencinį lygį. Jeigu nėra kliūčių patekti į rinką, didinti kainas dėl lengvo ir greito patekimo į rinką taps nepelninga. Jeigu per vienerius ar dvejus metus galima efektyviai patekti į rinką, ir užkirsti kelią jos įtakai arba sumažinant šią įtaką, paprastai sakoma, kad patekimo į rinką kliūtys yra nedidelės. Patekimo į rinką kliūtis gali sukurti įvairūs veiksniai, pavyzdžiui, masto ekonomika, vyriausybės norminiai teisės aktai, ypač kai jais suteikiamos išimtinės teisės, valstybės pagalba, importo tarifai, intelektinės nuosavybės teisės, išteklių turėjimas, kai jų tiekimas yra ribotas, pavyzdžiui, dėl gamtinių išteklių ribotumo, esminė infrastruktūra, privalumas, įgytas dėl pirmesnio patekimo į rinką, arba dėl tam tikrą laikotarpį vykdytos efektyvios reklamos pasiektas vartotojų lojalumas prekių vardui. Įmonių sudaryti ribojantys susitarimai taip pat gali tapti patekimo į rinką kliūtimi, apsunkinančia patekimą į rinką ir ribojančia (potencialių) konkurentų veiklą. Patekimo į rinką kliūtys gali egzistuoti visais tyrimų ir plėtros, gamybos ir platinimo procesų etapais. Tai, ar kai kurie šių veiksnių turėtų būti traktuojami kaip kliūtys patekti į rinką, ypač priklauso nuo to, ar jie yra susiję su neatsiperkančiomis išlaidomis. Neatsiperkančios išlaidos yra tokios išlaidos, kurių turi būti neišvengiamai patiriama siekiant patekti į rinką ir joje veikti, tačiau pasitraukus iš rinkos jos nėra susigrąžinamos. Kuo didesnės neatsiperkančios išlaidos, tuo potencialūs nauji rinkos dalyviai turi geriau įvertinti patekimo į rinką riziką ir tuo realesnę grėsmę kelia tai, kad esami rinkos dalyviai atsispirs konkurencijai, nes dėl neatsiperkančių išlaidų jiems yra brangu pasitraukti iš rinkos. Siekiant patekti į rinką, paprastai patiriama didelių ar mažų neatsiperkančių išlaidų. Todėl faktinė konkurencija paprastai yra veiksmingesnė ir svarbesnė vertinant konkretų atvejį nei potenciali konkurencija.

                  139.

                  Brandi rinka yra tokia rinka, kuri veikia jau kurį laiką, kurioje naudojamos technologijos yra gerai žinomos ir plačiai paplitusios, kuri stipriai nesikeičia ir kurioje paklausa yra gana stabili arba mažėjanti. Tikėtina, kad konkurencijos apribojimai tokiai rinkai gali turėti didesnį neigiamą poveikį nei dinamiškoms rinkoms.

                  140.

                  Vertinant konkrečius apribojimus, gali tekti atsižvelgti ir į kitus veiksnius. Tokie veiksniai – tai kumuliacinis poveikis, t. y. panašių susitarimų egzistavimas rinkoje, susitarimų galiojimo trukmė, reglamentuojama aplinka ir elgesys, kuris gali rodyti, kad esama vienijimuisi būdingo kainų dominavimo arba jam sudaromos sąlygos, iš anksto skelbiami kainos pokyčiai ir diskusijos dėl „teisingos“ kainos, kainų nesikeitimas, reaguojant į pajėgumų perteklių, diskriminacinės kainos ir anksčiau vykęs vienijimasis.

            1.2.   Neigiamas ribojančių licencijavimo susitarimų poveikis

                  141.

                  Neigiamas poveikis konkurencijai rinkoje, kurį gali sukelti ribojantys technologijų perdavimo susitarimai, daromas esant šiems veiksniams:

                              1)

                              technologijos rinkoje veikiančių įmonių konkurencijos, susijusios su skirtingomis technologijomis, arba produktų, pagamintų pagal atitinkamas technologijas, sumažėjimas rinkoje, taip pat sąlygų tiesioginiam ar netiesioginiam vienijimuisi sudarymas;

                              2)

                              konkurentų išstūmimas, didinant kainas, ribojant galimybę naudotis pagrindiniais ištekliais arba kitaip didinant patekimo į rinką kliūtis, ir

                              3)

                              įmonių, kurios gamina produktus pagal tą pačią technologiją, konkurencijos, susijusios su tomis pačiomis technologijomis, sumažėjimas.

                  142.

                  Technologijų perdavimo susitarimai gali sumažinti skirtingų technologijų konkurenciją, t. y. įmonių, kurios išduoda pakeičiamų technologijų licencijas arba gamyboje naudoja pakeičiamas technologijas, konkurenciją. Taip yra ypač tais atvejais, kai nustatomi abipusiai įsipareigojimai, pavyzdžiui, kai konkurentai perduoda vienas kitam konkuruojančias technologijas ir nustato abipusį įsipareigojimą ateityje vienas kitam teikti savo atitinkamų technologijų patobulinimus ir kai toks susitarimas konkurentui trukdo įgyti technologinį pranašumą prieš kitą šalį arba yra ribojama šalių konkurencija inovacijų srityje (t. p. žr. 208 punktą).

                  143.

                  Licencijavimas tarp konkuruojančių šalių taip pat gali sudaryti sąlygas vienytis. Vienijimosi rizika ypač didelė koncentruotose rinkose. Vienijimuisi reikia, kad suinteresuotos įmonės turėtų panašią bendrų interesų ir koordinavimo mechanizmo funkcionavimo viziją. Tam, kad vienijimasis būtų veiksmingas, įmonės taip pat turi stebėti viena kitos elgesį rinkoje, turi būti taikomos pakankamos priemonės, kad būtų galima užtikrinti, jog egzistuos akstinas nenukrypti nuo bendros rinkos politikos, o kliūtys patekti į rinką turi būti tokios didelės, kad apribotų kitų šalių patekimą į rinką arba plėtrą. Susitarimai, didindami rinkos skaidrumą, kontroliuodami tam tikrą elgesį, didindami kliūtis patekti į rinką, gali sudaryti sąlygas vienytis. Ypač palankias sąlygas vienytis gali sudaryti licencijavimo susitarimai, kurie lemia didelį kainų bendrumą, nes labiau tikėtina, kad įmonės, kurios nustato panašias kainas, turės panašią koordinavimo sąlygų viziją (56).

                  144.

                  Jei licencijavimo susitarimai sukuria kliūtis konkurentams patekti į rinką ir joje plėtoti savo veiklą, jie taip pat gali turėti įtakos skirtingų technologijų konkurencijai. Tokį išstūmimo poveikį gali lemti apribojimai, dėl kurių licencijų gavėjai negali gauti trečiųjų šalių licencijų arba kuriais mažinamas jų akstinas tai daryti. Pavyzdžiui, trečiųjų šalių veikla gali būti ribojama, kai licencijų išdavėjai licencijų gavėjams nustato tokį įsipareigojimą nekonkuruoti, kad trečiosios šalys gali bendradarbiauti su nepakankamu licencijų gavėjų skaičiumi, ir kai licencijų gavėjams yra sunku patekti į rinką. Pakeičiančių technologijų tiekėjų veikla taip pat gali būti ribojama, kai didelę įtaką rinkai turintis licencijos išdavėjas susieja įvairias technologijos dalis ir licencijuoja jas kaip paketą, nors tam tikram produktui gaminti svarbi tik tam tikra viena šio paketo dalis.

                  145.

                  Licencijavimo susitarimai taip pat gali mažinti tų pačių technologijų konkurenciją, t. y. įmonių, kurios gamyboje naudoja tą pačią technologiją, konkurenciją. Susitarimas, pagal kurį licencijų gavėjams nustatomi teritoriniai apribojimai, neleidžiantys vykdyti prekybos vienas kito teritorijoje, mažina licencijų gavėjų konkurenciją. Jei licencijavimo susitarimai sudaro sąlygas licencijų gavėjams vienytis, šie susitarimai taip pat gali mažinti tų pačių technologijų konkurenciją. Be to, licencijavimo susitarimai, kurie mažina tų pačių technologijų konkurenciją, gali sudaryti sąlygas vienytis konkuruojančių technologijų savininkams arba, padidindami kliūtis patekti į rinką, sumažinti skirtingų technologijų konkurenciją.

            1.3.   Teigiamas ribojančių susitarimų poveikis ir tokio poveikio analizės principai

                  146.

                  Net ir ribojantys susitarimai dažniausiai turi teigiamą poveikį konkurencijai, nes jie taip pat skatina efektyvumą, kuris gali nusverti neigiamą poveikį. Šis vertinimas atliekamas pagal EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalį, kurioje numatyta 53 straipsnio 1 dalies taikymo išimtis. Tam, kad ši išimtis būtų taikoma, licencijavimo susitarimas turi teikti objektyvią ekonominę naudą, konkurencijos apribojimas turi būti būtinas siekiant veiksmingų rezultatų, vartotojai turi gauti sąžiningą sukurtos naudos dalį, susitarimas neturi suteikti įmonėms galimybės panaikinti konkurenciją didelei atitinkamų produktų daliai.

                  147.

                  Ribojančių susitarimų vertinimas pagal 53 straipsnio 3 dalį atliekamas atsižvelgiant į faktines šių susitarimų sudarymo aplinkybes (57) ir į aplinkybes konkrečiu momentu. Atliekant vertinimą, didelę įtaką turi esminis faktų pasikeitimas. 53 straipsnio 3 dalyje numatyta išimtis taikoma tol, kol yra tenkinamos visos keturios sąlygos, ir nustoja būti taikoma, kai šios sąlygos netenkinamos (58). Tačiau, taikant 53 straipsnio 3 dalį pagal šiuos principus, būtina atsižvelgti į pradines neatsipirkusias bet kurios šalies investicijas bei reikalingą laikotarpį ir suvaržymus, kuriuos reikia įveikti, kad būtų padarytos ir susigrąžintos efektyvumą skatinančios investicijos. 53 straipsnio negalima taikyti, neatsižvelgiant į ex ante investicijas ir su jomis susijusią riziką. Atsižvelgiant į riziką, su kuria susiduria šalys, bei neatsipirkusias investicijas, kurių reikėjo susitarimui įgyvendinti, susitarimas gali arba nepatekti į 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, arba tuo laikotarpiu, kuris yra reikalingas investicijai susigrąžinti, tenkinti 53 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas.

                  148.

                  Pagal pirmąją 53 straipsnio 3 dalies sąlygą reikalaujama įvertinti, kokią objektyvią naudą, kalbant apie efektyvumą, teikia susitarimas. Šiuo aspektu licencijavimo susitarimai gali sujungti viena kitą papildančias technologijas bei kitus išteklius, o tai suteikia galimybę pateikti į rinką naujus ar tobulesnius produktus arba pigiau gaminti dabar pateikiamus produktus. Nekalbant apie griežtus kartelių apribojimus, licencijavimas dažnai yra vykdomas todėl, kad licencijos išdavėjui yra naudingiau licencijuoti technologiją, nei ją naudoti pačiam, ypač tais atvejais, kai licencijos gavėjas jau turi galimybę naudotis reikalingais gamybos ištekliais. Suteikdamas licencijos gavėjui galimybę naudoti naujas arba tobulesnes technologijas, susitarimas suteikia galimybę naudotis technologija, kurią galima sujungti su šiais ištekliais. Kitas licencijavimo, galinčio skatinti efektyvumą, pavyzdys – licencijos gavėjas jau turi technologiją ir šią technologiją gali efektyviai sujungti su licencijos išdavėjo technologija. Sujungęs šias abi technologijas, licencijos gavėjas gali įgyti galimybę pasiekti tokį išlaidų ir gamybos apimties balansą, kuris kitu atveju būtų neįmanomas. Licencijavimo susitarimai, kaip ir vertikalieji platinimo susitarimai, platinimo metu gali padidinti rezultatų efektyvumą. Rezultatų efektyvumas gali pasireikšti kaip išlaidų taupymas arba vertingų paslaugų pirkėjams teikimas. Teigiamas vertikaliųjų susitarimų poveikis yra aptartas Vertikaliųjų apribojimų gairėse (59). Dar vienas galimo rezultatų efektyvumo pavyzdys yra susitarimai, pagal kuriuos technologijos savininkai sudaro technologijos paketą ir jį licencijuoja trečiosioms šalims. Tokio susivienijimo susitarimai gali ypač sumažinti sandorio išlaidas, nes licencijų gavėjai neturi sudaryti atskirų licencijavimo susitarimų su kiekvienu licencijos išdavėju. Konkurencijai teigiamą poveikį darantis licencijavimas taip pat gali būti vykdomas tada, kai norima užtikrinti dizaino laisvę. Sektoriuose, kuriuose egzistuoja didelis intelektinės nuosavybės teisių skaičius ir kuriuose atskiri produktai gali pažeisti tam tikras esamas ir būsimas turtines teises, licencijavimo susitarimai, pagal kuriuos šalys susitaria nesinaudoti viena prieš kitą savo turtinėmis teisėmis, dažnai turi teigiamą poveikį konkurencijai, nes šie susitarimai suteikia galimybę šalims plėtoti savo technologijas, nepatiriant pretenzijų dėl jų teisių pažeidimo rizikos.

                  149.

                  Taikydama būtinumo kriterijų, nustatytą 53 straipsnio 3 dalyje, ELPA priežiūros institucija ypač analizuos, ar konkretūs apribojimai suteikia galimybę tam tikrą veiklą vykdyti efektyviau, nei ją būtų galima vykdyti, jeigu nebūtų atitinkamo apribojimo. Atliekant šį vertinimą, būtina atsižvelgti į rinkos sąlygas ir aplinkybes, su kuriomis šalys susiduria. Įmonės, norinčios pasinaudoti 53 straipsnio 3 dalies teikiama lengvata, neprivalo svarstyti hipotetinių ir teorinių alternatyvų. Tačiau jos turi paaiškinti ir įrodyti, kodėl būtų ne tokios efektyvios tariamai realios ir kur kas mažiau ribojančios alternatyvos. Jeigu alternatyvos, kuri atrodo esanti komerciškai mažiau reali ir mažiau ribojanti, taikymas lemtų reikšmingą efektyvumo sumažėjimą, analizuojamas apribojimas vertinamas kaip būtinas. Kai kuriais atvejais taip pat gali prireikti išanalizuoti, ar pats susitarimas yra būtinas efektyvumui pasiekti. Taip, pavyzdžiui, gali būti technologinių susivienijimų, į kuriuos įeina viena kitą papildančios, tačiau neesminės technologijos, atvejais (60). Tokiu atveju būtina analizuoti, kiek toks integravimas lemia efektyvumą konkrečiu atveju arba ar, labai nesumažinus efektyvumo, į susivienijimą galėtų įeiti tik tos technologijos, kurių negalima pakeisti kitomis technologijomis. Paprasto licencijavimo tarp šalių atveju paprastai nėra būtina atlikti platesnės nei konkretaus apribojimo būtinumo analizės. Licencijavimo susitarimui mažiau ribojančios alternatyvos paprastai nėra.

                  150.

                  Sąlyga, kad pirkėjai turi gauti sąžiningą naudos dalį, reiškia, kad pagal licenciją gaminamų produktų pirkėjams turi būti atlyginamas bent neigiamas susitarimo poveikis (61). Tai reiškia, kad gaunama nauda turi kompensuoti tikėtiną susitarimo neigiamą poveikį kainoms, produkcijai ir kitiems svarbiems veiksniams. Tai galima padaryti keičiant suinteresuotų įmonių išlaidų struktūrą, suteikiant joms akstiną mažinti kainas, arba suteikiant pirkėjams galimybę pasinaudoti naujais arba patobulintais produktais, kurie kompensuotų bet kokį tikėtiną kainos padidėjimą (62).

                  151.

                  Pagal paskutiniąją 53 straipsnio 3 dalies sąlygą, kad susitarimas neturi suteikti galimybės panaikinti konkurenciją didelei atitinkamų produktų daliai, preziumuojama likusio konkurencinio spaudimo rinkoje ir susitarimo poveikio tokiems konkurencijos šaltiniams analizė. Taikant paskutiniąją 53 straipsnio 3 dalies sąlygą, būtina atsižvelgti į 53 straipsnio 3 dalies ir 54 straipsnio ryšį. 53 straipsnio 3 dalies taikymas negali prieštarauti EEE susitarimo 54 straipsnio taikymui (63). Be to, kadangi ir 53, ir 54 straipsnių tikslas – išlaikyti efektyvią konkurenciją rinkoje, siekiant nuoseklumo reikalaujama, kad 53 straipsnio 3 dalis būtų aiškinama kaip draudžianti taikyti išimtį ribojantiems susitarimams, kurie suteikia galimybę piktnaudžiauti dominuojančia padėtimi (64).

                  152.

                  Tai, kad susitarimas labai sumažina vieną konkurencijos aspektą, nebūtinai reiškia, kad yra panaikinama konkurencija, kaip tai numatyta 53 straipsnio 3 dalyje. Pavyzdžiui, technologinis susivienijimas gali nulemti pramoninį standartą, todėl susiklostys tokia situacija, kai konkurencija, susijusi su tuo technologiniu formatu bus labai nedidelė. Pagrindiniams rinkos dalyviams pradėjus taikyti tam tikrą standartą, tinklo poveikis gali labai apsunkinti alternatyvių formatų išlikimo galimybes. Tačiau tai nereiškia, kad de facto pramoninio standarto sukūrimas visais atvejais panaikina konkurenciją, kaip tai numatoma 53 straipsnio 3 dalyje. Taikant šį standartą, tiekėjai gali konkuruoti kainomis, produkto kokybe ir savybėmis. Tačiau siekiant, kad susitarimas atitiktų 53 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas, būtina užtikrinti, kad susitarimas nepagrįstai neribotų konkurencijos ir nepagrįstai neribotų būsimų inovacijų.

            2.   EEE susitarimo 53 straipsnio taikymas įvairiems licencijavimo apribojimų tipams

                  153.

                  Šiame skyriuje aptariami įvairūs apribojimai, kurie paprastai įtraukiami į licencijavimo susitarimus. Atsižvelgiant į jų paplitimą, naudinga pateikti informaciją, kaip jie vertinami, kai nepatenka į TTBER „saugaus prieglobsčio“ taikymo sritį. Apribojimai, kurie jau buvo aptarti ankstesnėse šių gairių dalyse, ypač III skyriaus 4 ir 5 dalyse, šiame skyriuje aptariami labai glaustai.

                  154.

                  Šiame skyriuje aptariami ir nekonkuruojančių šalių susitarimai, ir konkuruojančių šalių susitarimai. Antruoju atveju prireikus išskiriami abipusiai ir neabipusiai susitarimai. Taip neskirstoma, jei yra sudaryti nekonkuruojančių šalių susitarimai. Jeigu įmonės nėra nei faktinės, nei potencialios konkurentės atitinkamoje technologijos rinkoje, kalbant apie produktus, pagamintus pagal licencijuotą technologiją, abipusė licencija jokiais praktiniais aspektais nesiskiria nuo dviejų atskirų licencijų. Susitarimai, pagal kuriuos šalys sudaro technologijos paketą, kuris vėliau licencijuojamas trečiosioms šalims, reiškia technologinį susivienijimą, aptariamą 4 dalyje.

                  155.

                  Šiame skyriuje nėra aptariami įsipareigojimai pagal licencijavimo susitarimus, kurie pagal 53 straipsnio 1 dalį paprastai neriboja konkurencijos. Minėti įsipareigojimai yra tokie (tačiau tuo neapsiribojant):

                              a)

                              konfidencialumo įsipareigojimai;

                              b)

                              licencijų gavėjų įsipareigojimai neišduoti sublicencijų;

                              c)

                              įsipareigojimai pasibaigus susitarimo galiojimo laikotarpiui nenaudoti licencijuotos technologijos, jeigu ši technologija ir toliau yra teisėta ir galiojanti;

                              d)

                              įsipareigojimai padėti licencijos išdavėjui įgyvendinti licencijuotas intelektinės nuosavybės teises;

                              e)

                              įsipareigojimai mokėti minimalų autorinį honorarą arba pagal licencijuotą technologiją gaminti minimalų produktų kiekį;

                              f)

                              įsipareigojimai ant produkto naudoti licencijos išdavėjo prekės ženklą arba nurodyti licencijos išdavėjo pavadinimą.

            2.1.   Įsipareigojimas mokėti autorinį honorarą

                  156.

                  Licencijavimo susitarimo šalys paprastai yra laisvos nustatyti licencijos gavėjo mokėtiną autorinį honorarą ir honoraro mokėjimo būdą nevaržomos EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalies. Šis principas taikomas ir konkuruojančių šalių, ir nekonkuruojančių šalių susitarimams. Pavyzdžiui, autoriniai honorarai gali būti mokami kaip vienkartinis mokėjimas, kaip procentinė pardavimo kainos dalis arba kaip fiksuota suma už kiekvieną produktą, pagamintą pagal licencijuotą technologiją. Tais atvejais, kai licencijuota technologija yra susijusi su ištekliumi, kuris įkomponuojamas į galutinį produktą, paprastai konkurencijos neriboja tai, kad autoriniai honorarai yra skaičiuojami pagal galutinio produkto, jeigu jis pagamintas pagal licencijuotą technologiją, kainą. Programinės įrangos licencijavimo atveju autoriniai honorarai, priklausantys nuo vartotojų skaičiaus, ir autoriniai honorarai, skaičiuojami už kiekvieną kompiuterį, paprastai atitinka 53 straipsnio 1 dalies nuostatas.

                  157.

                  Primenama, kad konkuruojančių šalių licencijavimo susitarimų atveju autorinio honoraro mokėjimo įsipareigojimai tam tikromis aplinkybėmis gali prilygti kainos nustatymui, kuris yra traktuojamas kaip griežtas apribojimas (žr. 4 straipsnio 1 dalies a punktą). Pagal 4 straipsnio 1 dalies a punktą atvejai, kai konkuruojančios šalys numato abipusius einamuosius autorinius honorarus ir kai licencija yra dirbtinė, nes jos tikslas – neleisti integruoti viena kitą papildančių technologijų arba siekti kito teigiamo poveikio konkurencijai, yra priskiriami griežtiems apribojimams. Pagal 4 straipsnio 1 dalies a ir d punktus griežtiems apribojimams taip pat priskiriami atvejai, kai autoriniai honorarai nustatomi už produktus, pagamintus tik pagal licencijos gavėjo nuosavą technologiją.

                  158.

                  Kitų tipų konkuruojančių šalių susitarimams dėl autorinio honoraro, net jeigu jie riboja konkurenciją, taikoma bendroji išimtis, jei neviršijama 20 % rinkos dalies riba. Jeigu netaikomas bendrosios išimties sukurtas „saugus prieglobstis“, 53 straipsnio 1 dalis gali būti taikoma tais atvejais, kai konkuruojančios šalys išduoda abipuses licencijas ir numato einamuosius autorinius honorarus, kurie yra aiškiai neproporcingi, palyginti su licencijos rinkos verte, ir kai tokie autoriniai honorarai daro didelę įtaką rinkos kainoms. Vertinant tai, ar autoriniai honorarai yra neproporcingi, verta atsižvelgti į produkto rinkoje kitų licencijų gavėjų mokamus honorarus už tas pačias technologijas ar jas pakeičiančias technologijas. Tokiais atvejais nėra tikėtina, kad bus patenkintos 53 straipsnio 3 dalyje nustatytos sąlygos. 53 straipsnio 1 dalis taip pat gali būti taikoma, kai, didėjant produkcijos kiekiui, didėja abipusiai einamieji autoriniai honorarai, nustatyti už produkto vienetą. Jeigu šalys turi didelę įtaką rinkai, tokie autoriniai honorarai gali riboti produkciją.

                  159.

                  Nepaisant to, kad bendroji išimtis taikoma tik iki to laiko, kol galioja ir yra taikoma technologija, nepažeisdamos 53 straipsnio 1 dalies, šalys paprastai gali susitarti pratęsti įsipareigojimus dėl autorinių honorarų ir juos taikyti ilgiau, nei galioja intelektinės nuosavybės teisės. Pasibaigus šių teisių galiojimo laikotarpiui, trečiosios šalys gali teisėtai naudoti atitinkamą technologiją ir konkuruoti su susitarimo šalimis. Tokia faktinė ir potenciali konkurencija paprastai bus pakankama norint užtikrinti, kad atitinkamas įsipareigojimas neturėtų apčiuopiamo neigiamo poveikio konkurencijai.

                  160.

                  Nekonkuruojančių šalių susitarimų atveju bendroji išimtis taikoma susitarimams, pagal kuriuos autorinių honorarų apskaičiavimo pagrindas yra produktai, pagaminti pagal licencijuotą technologiją, ir produktai, pagaminti pagal trečiųjų šalių licencijuotą technologiją. Tokie susitarimai gali padėti įvertinti autorinius honorarus. Tačiau jie gali turėti ir išstūmimo poveikį, nes gali didėti trečiųjų šalių išteklių naudojimo išlaidos, todėl jie gali turėti tokį pat poveikį kaip įsipareigojimas nekonkuruoti. Jeigu autoriniai honorarai mokami ne tik už produktus, pagamintus pagal licencijuotą technologiją, bet ir už produktus, pagamintus pagal trečiųjų šalių technologiją, autoriniai honorarai padidina antrųjų produktų savikainą ir sumažina trečiųjų šalių technologijų paklausą. Todėl tais atvejais, kai netaikoma bendroji išimtis, būtina analizuoti, ar apribojimas daro išstūmimo poveikį. Šiuo tikslu reikėtų taikyti 2.7 dalyje nurodytus principus. Jeigu susitarimai daro apčiuopiamą išstūmimo poveikį, jie patenka į 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį ir nėra tikėtina, kad patenkins 53 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas, nebent nebūtų jokio kito įmanomo autorinių honorarų apskaičiavimo ir stebėsenos būdo.

            2.2.   Išimtinis licencijavimas ir pardavimo ribojimas

                  161.

                  Atsižvelgiant į šių gairių tikslus, reikia atskirti gamybos konkrečioje teritorijoje apribojimus (išimtines ir vieninteles licencijas) ir produktų, pagamintų pagal licencijuotą technologiją, pardavimo konkrečioje teritorijoje ir konkrečiai pirkėjų grupei apribojimus (pardavimo apribojimai).

            2.2.1.   Išimtinės ir vienintelės licencijos

                  162.

                  Laikoma, kad licencija yra išimtinė, jeigu jos gavėjas yra vienintelis subjektas, kuriam leidžiama konkrečioje teritorijoje gaminti produktus pagal licencijuotą technologiją. Todėl licencijos išdavėjas įsipareigoja pats negaminti produktų ir toje teritorijoje neišduoti licencijos kitam subjektui. Tokia teritorija gali būti visas pasaulis. Jeigu licencijos išdavėjas įsipareigoja tik konkrečioje teritorijoje neišduoti licencijų trečiosioms šalims, licencija yra vienintelė licencija. Dažnai išimtinės ar vienintelės licencijos yra susijusios su pardavimų apribojimais, kuriais apribojamos vietos, kuriose šalys gali parduoti produktus, pagamintus pagal licencijuotą technologiją.

                  163.

                  Abipusis išimtinis licencijavimas tarp konkuruojančių šalių patenka į 4 straipsnio 1 dalies c punkto taikymo sritį. Pagal šį punktą rinkos pasidalijimas tarp konkuruojančių šalių yra griežtas apribojimas. Abipusėms vienintelėms konkuruojančių šalių licencijoms taikoma bendroji išimtis, jei neviršijama 20 % rinkos dalis. Pagal tokį susitarimą šalys tarpusavyje susitaria nelicencijuoti savo konkuruojančių technologijų trečiosioms šalims. Tais atvejais, kai šalys turi didelę įtaką rinkai, tokie susitarimai gali sudaryti sąlygas vienytis, užtikrindami, kad šalys yra vieninteliai produkcijos, pagamintos pagal licencijuotą technologiją, šaltiniai.

                  164.

                  Neabipusiams konkuruojančių šalių susitarimams yra taikoma bendroji išimtis, jei neviršijama 20 % rinkos dalies riba. Jeigu rinkos dalies riba yra viršijama, būtina išanalizuoti, kokį galimą neigiamą poveikį konkurencijai gali turėti toks išimtinis licencijavimas. Jei išimtinė licencija yra pasaulinio masto, tai reiškia, kad licencijos išdavėjas pasitraukia iš rinkos. Tais atvejais, kai išimtis suteikiama tik tam tikroje teritorijoje, pavyzdžiui, EEE valstybėje, susitarimas rodo, kad licencijos išdavėjas negamina prekių ir neteikia paslaugų toje teritorijoje. Taikant EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį, ypač būtina vertinti licencijos išdavėjo įtaką konkurencijai. Jeigu licencijos išdavėjo įtaka produkto rinkai yra ribota arba jam trūksta gebėjimų efektyviai naudoti technologiją licencijos gavėjo teritorijoje, nėra tikėtina, kad susitarimas pateks į 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Kitaip yra tuo atveju, kai licencijos išdavėjas ir licencijos gavėjas tik konkuruoja technologijos rinkoje ir licencijos išdavėjas, pavyzdžiui, yra tyrimų institutas arba smulki tyrimus atliekanti įmonė, stokojanti gamybos ir platinimo išteklių, kad efektyviai pateiktų į rinką produktus, pagamintus pagal licencijuotą technologiją. Tokiais atvejais nėra tikėtina, kad bus pažeista 53 straipsnio 1 dalis.

                  165.

                  Tikėtina, kad išimtinis licencijavimas tarp nekonkuruojančių šalių, kiek jis patenka į 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį (65), patenkins 53 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas. Teisė išduoti išimtinę licenciją paprastai yra būtina, siekiant paskatinti licencijos gavėją investuoti į licencijuotą technologiją ir laiku pateikti produktus į rinką, ypač tais atvejais, kai licencijos gavėjas turi skirti dideles investicijas tolesnei licencijuotos technologijos plėtrai. Išimties draudimas, licencijos gavėjui pasiekus licencijuotos technologijos komercinę sėkmę, atimtų iš licencijos gavėjo galimybę naudotis savo sėkmės rezultatais ir pakenktų konkurencijai, technologijų ir inovacijų sklaidai. Todėl ELPA priežiūros institucija, neatsižvelgdama į licencijos teritoriją, tik išimtiniais atvejais draudžia nekonkuruojančių šalių susitarimuose numatyti išimtinį licencijavimą.

                  166.

                  Pagrindinė situacija, kai gali būti tikslinga intervencija, yra tokia situacija, kai dominuojantis licencijos gavėjas įgyja išimtinę licenciją į vieną ar kelias konkuruojančias technologijas. Tikėtina, kad tokie susitarimai pateks į 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, ir nėra tikėtina, kad jie tenkins 53 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas, tačiau tik tuo atveju, kai patekti į rinką yra sunku ir kai licencijuota technologija yra realus konkurencijos rinkoje šaltinis. Tokiomis aplinkybėmis išimtinė licencija gali riboti trečiųjų šalių licencijų gavėjų veiklą ir licencijos gavėjui suteikti galimybę išsaugoti įtaką rinkai.

                  167.

                  Susitarimai, pagal kuriuos dvi ar daugiau šalių viena kitai išduoda abipuses licencijas ir įsipareigoja nelicencijuoti trečiųjų šalių, kelia ypatingą susirūpinimą tais atvejais, kai technologijų paketas, kurį sudaro abipusės licencijos, de facto sukuria pramoninį standartą, kuris trečiosioms šalims turi būti prieinamas tam, kad jos galėtų efektyviai konkuruoti rinkoje. Tokiais atvejais susitarimas sukuria uždarą, tik šalims skirtą standartą. ELPA priežiūros institucija tokius susitarimus vertins vadovaudamasi tais pačiais principais, kurie taikomi technologiniams susivienijimams (žr. 4 dalį). Paprastai reikalaujama, kad technologijos, kuriomis grindžiamas standartas, būtų licencijuojamos trečiosioms šalims vienodomis, pagrįstomis ir nediskriminuojančiomis sąlygomis. Jeigu susitarimo šalys produkto rinkoje konkuruoja su trečiosiomis šalimis esamoje produkto rinkoje ir susitarimas yra susijęs su ta produkto rinka, tikėtina, kad uždaras standartas turės reikšmingą išskyrimo poveikį. Tokio neigiamo poveikio konkurencijai galima išvengti tik tuo atveju, jeigu licencijos išduodamos ir trečiosioms šalims.

            2.2.2.   Pardavimo apribojimai

                  168.

                  Kalbant apie apribojimus, taip pat svarbu atskirti licencijavimą tarp konkuruojančių šalių ir licencijavimą tarp nekonkuruojančių šalių.

                  169.

                  Vienos arba abiejų šalių aktyvaus ir pasyvaus pardavimo apribojimai, nustatyti abipusiame konkuruojančių šalių susitarime, pagal 4 straipsnio 1 dalies c punktą yra griežti apribojimai. Bet kurios iš šalių pardavimo apribojimams, nustatytiems abipusiame konkuruojančių šalių susitarime, taikoma EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalis ir nėra tikėtina, kad jie tenkintų 53 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas. Tokie apribojimai paprastai yra vertinami kaip rinkos pasidalijimas, nes jie atitinkamai šaliai neleidžia vykdyti aktyvaus ir pasyvaus pardavimo teritorijose ir pirkėjų grupėms, kurias, nesant susitarimo, šalis faktiškai aptarnavo arba galėjo realiai aptarnauti.

                  170.

                  Tuo atveju, kai sudaromas neabipusis konkuruojančių šalių susitarimas, bendroji išimtis taikoma licencijos gavėjo arba licencijos išdavėjo aktyvaus ir pasyvaus pardavimo kitai šaliai skirtoje išskirtinėje teritorijoje arba kitai šaliai skirtai išskirtinei pirkėjų grupei apribojimams (žr. 4 straipsnio 1 dalies c punkto iv papunktį). Jeigu viena arba abi šalys turi didelę įtaką rinkai, 53 straipsnio 1 dalis licencijos išdavėjo ir licencijos gavėjo pardavimo apribojimams yra taikoma tada, kai viršijama 20 % rinkos dalies riba. Tačiau tokie apribojimai gali būti būtini vertingoms technologijoms skleisti, todėl jie tenkina 53 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas. Taip gali būti tuo atveju, kai licencijos išdavėjo rinkos padėtis teritorijoje, kurioje jis pats naudoja tą technologiją, yra palyginti silpna. Tokiomis aplinkybėmis aktyvaus pardavimo apribojimai gali būti ypač būtini, siekiant licencijos išdavėją paskatinti išduoti licencijas. Jeigu nebūtų apribojimo, licencijos išdavėjas susidurtų su aktyvios konkurencijos pagrindinėje jo veiklos srityje rizika. Taip pat ir licencijos išdavėjo aktyvaus pardavimo apribojimai gali būti būtini ypač tais atvejais, kai licencijos gavėjo rinkos padėtis jam skirtoje teritorijoje yra palyginti silpna ir jis turi daryti dideles investicijas, kad galėtų efektyviai naudoti licencijuotą technologiją.

                  171.

                  Bendroji išimtis taip pat taikoma aktyvaus pardavimo kitam licencijos gavėjui, kuris licencijavimo susitarimo su licencijos išdavėju sudarymo metu nebuvo licencijos išdavėjo konkurentas, apribojimams skirtoje teritorijoje arba skirtai pirkėjų grupei, tačiau tik tuo atveju, kai atitinkamų šalių susitarimas yra neabipusis. Jei šalys turi didelę įtaką rinkai, tikėtina, kad, viršijus rinkos dalies ribą, bus taikoma 53 straipsnio 1 dalis. Tačiau tikėtina, kad apribojimas, kaip numatyta 53 straipsnio 3 dalyje, bus būtinas tam tikrą laikotarpį, kuris yra reikalingas saugomam licencijos gavėjui įsiskverbti į rinką ir skirtoje teritorijoje arba skirtos pirkėjų grupės atžvilgiu įsitvirtinti rinkoje. Tokia apsauga nuo aktyvaus pardavimo suteikia galimybę licencijos gavėjui išvengti asimetriškumo, su kuriuo jis susiduria dėl to, kad kai kurie licencijų gavėjai konkuruoja su licencijos išdavėju ir jau yra įsitvirtinę rinkoje. Licencijų gavėjų pasyvaus pardavimo kitam licencijos gavėjui skirtoje teritorijoje arba skirtai pirkėjų grupei apribojimai pagal TTBER 4 straipsnio 1 dalies c punktą yra griežti apribojimai.

                  172.

                  Kai susitarimus sudaro nekonkuruojančios šalys, bendroji išimtis licencijos išdavėjo ir licencijos gavėjo pardavimo apribojimams taikoma tol, kol neviršijama 30 % rinkos dalies riba. Jei yra viršijama rinkos dalies riba, 53 straipsnio 1 dalis gali būti netaikoma licencijų gavėjų aktyvaus ir pasyvaus pardavimo licencijos išdavėjui skirtoje teritorijoje arba skirtai pirkėjų grupei apribojimams, jei, remiantis objektyviais veiksniais, galima daryti išvadą, kad, nesant pardavimo apribojimų, licencijavimas nevyktų. Paprastai yra manoma, kad technologijos savininkas negali tiesiogiai konkuruoti su savimi nuosava technologija. Kitais atvejais 53 straipsnio 1 dalis licencijų gavėjų pardavimo apribojimams gali būti taikoma ir tada, kai licencijos išdavėjas pats turi didelę įtaką rinkai, ir tada, kai egzistuoja panašių licencijų išdavėjų, kurie visi kartu užima tvirtą poziciją rinkoje, sudarytų susitarimų kumuliacinis poveikis.

                  173.

                  Tikėtina, kad tais atvejais, kai licencijos išdavėjui taikomiems pardavimo apribojimams bus taikoma 53 straipsnio 1 dalis, jie tenkins 53 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas, nebent rinkoje nebūtų realių alternatyvų licencijos išdavėjo technologijai arba tokių alternatyvių technologijų licencijas išduotų trečiosios šalys. Tikėtina, kad tokie apribojimai, ypač aktyvaus pardavimo apribojimai, bus būtini, kaip tai numatyta 53 straipsnio 3 dalyje, siekiant paskatinti licencijos gavėją investuoti į produktų, pagamintų pagal licencijuotą technologiją, gamybą, rinkodarą ir pardavimą. Tikėtina, kad licencijos gavėjo akstinas investuoti gerokai sumažėtų, jei licencijos gavėjas susidurtų su tiesiogine licencijos išdavėjo, kurio produkcijos kaštai dėl mokamų autorinių honorarų nepadidėjo, konkurencija. Tai gali nulemti mažesnį nei optimalų investavimo lygį.

                  174.

                  Kalbant apie licencijų gavėjų pardavimo apribojimus, numatytus nekonkuruojančių šalių susitarimuose, pagal TTBER bendroji išimtis yra taikoma aktyvaus pardavimo tarp teritorijų arba pirkėjų grupių apribojimams. Kai viršijama rinkos dalies riba, aktyvaus pardavimo tarp licencijų gavėjų teritorijų ir pirkėjų grupių apribojimai riboja tų pačių technologijų konkurenciją, todėl tikėtina, kad 53 straipsnio 1 dalis jiems bus taikoma, jeigu konkretus licencijos gavėjas turi didelę įtaką rinkai. Tačiau tokie apribojimai gali tenkinti 53 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas, jeigu jie yra būtini, kad būtų užkirstas kelias nemokamai naudotis ištekliais ir kad licencijos gavėjas būtų skatinamas daryti investicijas, reikalingas efektyviam licencijuotos technologijos naudojimui savo teritorijoje, bei skatinti licencijuoto produkto pardavimą. Jei pasyvaus pardavimo apribojimai trunka ilgiau nei dvejus metus nuo tos dienos, kai besinaudojantis apribojimais licencijos gavėjas į savo išskirtinės teritorijos rinką pirmą kartą pateikė produktą, pagamintą pagal licencijuotą technologiją, šie apribojimai patenka į griežtų apribojimų sąrašą, pateiktą 4 straipsnio 2 dalies b punkte (žr. 101 punktą). Nėra tikėtina, kad pasyvaus pardavimo apribojimai, taikomi ilgiau nei dvejus metus, tenkintų 53 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas.

            2.3.   Produkcijos apribojimai

                  175.

                  Abipusiai produkcijos apribojimai, nustatyti konkuruojančių šalių licencijavimo susitarimuose, yra griežti apribojimai, kuriems taikomas TTBER 4 straipsnio 1 dalies b punktas (žr. 82 punktą). 4 straipsnio 1 dalies b punktas nėra taikomas produkcijos apribojimams, nustatomiems neabipusiame susitarime licencijos gavėjui arba nustatomas abipusiame susitarime vienam iš licencijų gavėjų. Tokiems apribojimams bendroji išimtis taikoma tol, kol neviršijama 20 % rinkos dalies riba. Jeigu tokia rinkos dalies riba yra viršijama, licencijos gavėjui nustatyti produkcijos apribojimai gali riboti konkurenciją tuo atveju, kai šalys turi didelę įtaką rinkai. Tačiau tikėtina, kad tais atvejais, kai licencijos išdavėjo technologija yra daug geresnė nei licencijos gavėjo technologija ir produkcijos apribojimas labai viršija licencijos gavėjo produkcijos apimtį, buvusią iki susitarimo sudarymo, bus taikoma EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalis. Tokiu atveju produkcijos apribojimo poveikis bus nedidelis net ir toms rinkoms, kuriose paklausa didėja. Taikant 53 straipsnio 3 dalį, taip pat būtina atsižvelgti į tai, kad tokie apribojimai gali būti būtini, siekiant paskatinti licencijos išdavėją kaip galima plačiau skleisti savo technologiją. Pavyzdžiui, licencijos išdavėjas gali nenorėti išduoti licencijų savo konkurentams, jei negalės išduoti licencijų tik konkrečius pajėgumus turinčiai gamybos sričiai (vietos licencija). Jeigu licencijavimo susitarimas lemia realų vienas kitą papildančių išteklių sujungimą, licencijos išdavėjui nustatyti produkcijos apribojimai gali tenkinti 53 straipsnio 3 dalies sąlygas. Tačiau nėra tikėtina, kad taip bus, jei šalys turės didelę įtaką rinkai.

                  176.

                  Nekonkuruojančių šalių licencijavimo susitarimuose nustatytiems produkcijos apribojimams bendroji išimtis taikoma tol, kol neviršijama 30 % rinkos dalies riba. Pagrindinė neigiamo poveikio konkurencijai rizika, kurią kelia nekonkuruojančių šalių licencijavimo susitarimuose nustatyti produkcijos apribojimai, yra licencijų gavėjų konkurencijos, susijusios su tomis pačiomis technologijomis, mažėjimas. Tokio neigiamo poveikio konkurencijai reikšmė priklauso nuo licencijos išdavėjo ir licencijų gavėjų padėties rinkoje bei to, kiek produkcijos ribojimas trukdo licencijos gavėjui patenkinti produktų, pagamintų pagal licencijuotą technologiją, paklausą.

                  177.

                  Jeigu produkcijos apribojimai yra susiję su išskirtinėmis teritorijomis arba išskirtinėmis pirkėjų grupėmis, ribojantis poveikis padidėja. Kai egzistuoja šie du apribojimų tipai, labiau tikėtina, kad susitarimas sudarytas siekiant pasidalyti rinkas.

                  178.

                  Skatindami technologijos sklaidą, nekonkuruojančių šalių susitarimuose licencijos gavėjui nustatyti produkcijos apribojimai taip pat gali turėti teigiamą poveikį konkurencijai. Licencijos išdavėjas, kaip technologijos tiekėjas, paprastai turėtų turėti galimybę laisvai nustatyti produkcijos kiekį, kurį licencijos gavėjas gali pagaminti pagal licencijuotą technologiją. Jeigu licencijos išdavėjas negalėtų licencijos gavėjui laisvai nustatyti produkcijos kiekio, dalis licencijavimo susitarimų visų pirma iš viso nebūtų sudaryti, o tai turėtų neigiamą poveikį naujos technologijos sklaidai, ypač tais atvejais, kai licencijos išdavėjas taip pat yra ir gamintojas, nes tokiu atveju licencijos gavėjo produkcija gali vėl patekti į licencijos išdavėjo pagrindinės veiklos sritį ir taip daryti tiesioginę įtaką jo veiklai. Kita vertus, mažai tikėtina, kad produkcijos apribojimai yra būtini, siekiant užtikrinti licencijos išdavėjo technologijos sklaidą, jeigu šie apribojimai taikomi kartu su licencijos gavėjo pardavimo apribojimais, kurie licencijos gavėjui draudžia vykdyti pardavimą licencijos išdavėjui skirtoje teritorijoje arba tam tikrai pirkėjų grupei.

            2.4.   Paskirties apribojimai

                  179.

                  Paskirties apribojimo atveju licencija yra išduodama vienai arba kelioms techninėms paskirtims arba vienai ar kelioms produkto rinkoms. Daugeliu atvejų ta pati technologija gali būti naudojama skirtingiems produktams gaminti arba taikoma produktams, priklausantiems skirtingoms produktų rinkoms. Pavyzdžiui, nauja liejimo technologija gali būti naudojama plastikiniams buteliams ir plastikinėms taurėms gaminti – abu šie produktai priklauso skirtingoms produktų rinkoms, tačiau viena produkto rinka gali apimti keletą techninių paskirčių. Pavyzdžiui, naujo variklio technologija gali būti naudojama ir keturių, ir šešių cilindrų varikliams. Taip pat ir technologija, skirta mikroschemoms gaminti, gali būti naudojama mikroschemoms, turinčioms iki keturių procesorių, ir mikroschemoms, turinčioms daugiau procesorių, gaminti. Licencija, pagal kurią licencijuotą technologiją galima naudoti tik, tarkime, keturių cilindrų varikliams ir mikroschemoms, turinčioms iki keturių procesorių, yra techninės paskirties apribojimas.

                  180.

                  Atsižvelgiant į tai, kad paskirties apribojimams yra taikoma bendroji išimtis ir kad tam tikri pirkėjų apribojimai pagal TTBER 4 straipsnio 1 dalies c punktą ir 4 straipsnio 2 dalies b punktą yra griežti apribojimai, svarbu atskirti šių dviejų kategorijų apribojimus. Kalbant apie pirkėjų apribojimą, daroma prielaida, kad yra nustatytos tam tikros pirkėjų grupės ir kad yra ribojama šalių prekyba tokioms nustatytoms grupėms. Tai, kad paskirties apribojimas gali sutapti su tam tikromis pirkėjų grupėmis, nereiškia, kad šis apribojimas yra priskirtinas pirkėjų apribojimams. Pavyzdžiui, tai, kad kai kurie pirkėjai perka daugiausia arba vien tik mikroschemas, turinčias daugiau nei keturis procesorius, nereiškia, kad licencija, išduota tik mikroschemoms, turinčioms iki keturių procesorių, yra pirkėjų apribojimas. Tačiau paskirties apribojimas turi būti nustatytas objektyviai, remiantis nustatyta ir prasminga licencijuoto produkto technine charakteristika.

                  181.

                  Kai taikomas paskirties apribojimas, licencijos gavėjas gali naudoti licencijuotą technologiją tik vienai ar kelioms konkrečioms paskirtims, neribojant licencijos išdavėjo galimybės naudoti licencijuotą technologiją. Be to, kaip ir teritorinių apribojimų atveju, šios paskirtys licencijos gavėjui gali būti suteiktos pagal išimtinę arba vienintelę licenciją. Paskirties apribojimai kartu su išimtine ar vienintele licencija taip pat apriboja licencijos išdavėjo galimybę naudoti nuosavą technologiją, neleisdami naudoti šios technologijos pačiam, taip pat išduoti jos licencijos kitiems. Vienintelės licencijos atveju draudžiama tik išduoti licencijas trečiosioms šalims. Paskirties apribojimai kartu su išimtinėmis ir vienintelėmis licencijomis yra vertinami taip pat, kaip išimtinės ir vienintelės licencijos, aptartos 2.2.1 dalyje. Ypač licencijavimo tarp konkuruojančių šalių atveju tai reiškia, kad abipusis išimtinis licencijavimas yra griežtas apribojimas pagal 4 straipsnio 1 dalies c punktą.

                  182.

                  Paskirties apribojimai, skatindami licencijos išdavėją licencijuoti savo technologiją kitai paskirčiai ne pagrindinėje jo veiklos srityje, gali turėti teigiamą poveikį konkurencijai. Jeigu licencijos išdavėjas negalėtų uždrausti licencijų gavėjams veikti tose srityse, kuriose jis pats naudoja technologiją, arba tose srityse, kuriose technologija dar nėra įsitvirtinusi, tikėtina, kad sumažėtų licencijos išdavėjo akstinas išduoti licencijas arba licencijos išdavėjas būtų priverstas didinti autorinį honorarą. Taip pat reikia atsižvelgti į tai, kad tam tikruose sektoriuose licencijavimas dažnai vykdomas siekiant užtikrinti dizaino laisvę ir užkirsti kelią ieškiniams dėl teisių pažeidimo. Laikydamasis licencijos sąlygų, licencijos gavėjas gali plėtoti nuosavą technologiją nebijodamas, kad licencijos išdavėjas jam pateiks ieškinį dėl teisių pažeidimo.

                  183.

                  Faktinių arba potencialių konkurentų susitarimuose licencijų gavėjams nustatytiems paskirties apribojimams bendroji išimtis yra taikoma tol, kol neviršijama 20 % rinkos dalies riba. Taikant tokius apribojimus, pagrindinis konkurencijai svarbus klausimas yra rizika, kad licencijos gavėjas praras konkurencingumą toje srityje, kuriai licencija nėra taikoma. Ši rizika didesnė konkuruojančių šalių abipusio licencijavimo atveju, kai susitarime yra numatyti asimetriniai paskirties apribojimai. Paskirties apribojimas yra asimetrinis, kai vienai šaliai leidžiama naudoti licencijuotą technologiją vienoje produkto rinkoje arba pagal vieną techninę paskirtį, o kitai šaliai leidžiama naudoti kitą licencijuotą technologiją kitoje produkto rinkoje arba pagal kitą techninę paskirtį. Susirūpinimas dėl konkurencijos gali kilti ypač tuo atveju, kai licencijos gavėjo gamybos infrastruktūra parengta taip, kad galėtų būti naudojama licencijuota technologija, taip pat kai infrastruktūra naudojama produktams, kurių paskirtis nėra licencijuota, gaminti pagal nuosavą technologiją. Jeigu tikėtina, kad susitarimas privers licencijos gavėją mažinti produkcijos, kurios paskirtis nėra licencijuota, apimtį, tikėtina, kad susitarimui bus taikoma EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalis. Nėra tikėtina, kad 53 straipsnio 1 dalis būtų taikoma simetriniams paskirties apribojimams, t. y. susitarimams, pagal kuriuos šalys gauna licenciją naudoti viena kitos technologijas pagal tą (tas) pačią (-ias) paskirtį (-is). Nėra tikėtina, kad tokie susitarimai apribos konkurenciją, vykusią iki susitarimo sudarymo. Taip pat nėra tikėtina, kad 53 straipsnio 1 dalis būtų taikoma susitarimams, kurie tik suteikia galimybę licencijos gavėjui plėtoti ir naudoti pagal licenciją nuosavą technologiją nesibaiminant, kad licencijos išdavėjas pateiks ieškinį dėl teisių pažeidimo. Tokiomis aplinkybėmis patys paskirties apribojimai neriboja konkurencijos, kuri egzistavo iki susitarimo sudarymo. Iki susitarimo sudarymo licencijos gavėjas taip pat susidurdavo su rizika, kad bus pateikti su nelicencijuota paskirtimi susiję ieškiniai dėl teisių pažeidimo. Tačiau, jeigu licencijos gavėjas be pagrįstos su verslu susijusios priežasties nutraukia savo veiklą nelicencijuotoje srityje arba ją sumažina, tai gali rodyti, kad egzistuoja bendras rinkos pasidalijimo susitarimas, kuris pagal TTBER 4 straipsnio 1 dalies c punktą yra prilyginamas griežtam apribojimui.

                  184.

                  Nekonkuruojančių šalių susitarimuose licencijos gavėjui ir licencijos išdavėjui nustatytiems paskirties apribojimams bendroji išimtis taikoma tol, kol neviršijama 30 % rinkos dalies riba. Nekonkuruojančių šalių susitarimuose nustatyti paskirties apribojimai, pagal kuriuos licencijos išdavėjas prisiskiria vieną arba kelias produkto rinkas arba technines paskirtis, paprastai neriboja konkurencijos arba efektyvumo skatinimo. Tokie susitarimai skatina naujos technologijos sklaidą, suteikdami licencijos išdavėjui akstiną išduoti technologijos naudojimo tose srityse, kuriose jis pats nenori naudoti technologijos, licencijas. Jeigu licencijos išdavėjas negalėtų sutrukdyti licencijų gavėjams veikti tose srityse, kuriose licencijos išdavėjas pats naudoja technologiją, tikėtina, kad tai mažintų licencijos išdavėjo akstiną išduoti licencijas.

                  185.

                  Pagal nekonkuruojančių šalių susitarimus licencijos išdavėjas paprastai turi teisę skirtingiems licencijų gavėjams išduoti vieninteles arba išimtines licencijas tik vienai arba kelioms paskirtims. Tokie apribojimai, kaip ir išimtinis licencijavimas, riboja licencijų gavėjų konkurenciją, susijusią su ta pačia technologija, ir yra analizuojami pagal tuos pačius principus (žr. 2.2.1 dalį).

            2.5.   Naudojimo apribojimai

                  186.

                  Naudojimo apribojimą galima apibūdinti kaip licencijos gavėjui nustatytą įsipareigojimą apriboti licencijuoto produkto gamybą ir gaminti tik tokį produkto kiekį, kuris yra reikalingas nuosaviems produktams gaminti ir nuosaviems produktams aptarnauti ir taisyti. Kitaip tariant, šis apribojimas taikomas kaip licencijos gavėjo įsipareigojimas naudoti produktus, pagamintus pagal licencijuotą technologiją, tik kaip išteklių, skirtą nuosaviems produktams gaminti; apribojimas nėra taikomas licencijuoto produkto pardavimui kitiems gamintojams, kurie jį įkomponuoja į savo produktus. Naudojimo apribojimams bendroji išimtis taikoma tol, kol neviršijamos 20 % ir 30 % rinkos dalies ribos. Jei bendroji išimtis netaikoma, būtina išanalizuoti, koks yra teigiamas ir neigiamas apribojimo poveikis konkurencijai. Šiuo aspektu būtina atskirti konkuruojančių ir nekonkuruojančių šalių susitarimus.

                  187.

                  Kalbant apie konkuruojančių šalių licencijavimo susitarimus, apribojimas, pagal kurį licencijos gavėjas gali gaminti produktus pagal licenciją tik tam, kad juos įkomponuotų į nuosavus produktus, neleidžia jam tiekti komponentų trečiosioms šalims – gamintojams. Jeigu iki susitarimo sudarymo licencijos gavėjas nebuvo faktinis arba potencialus komponentų tiekėjas kitiems gamintojams, naudojimo apribojimas nekeičia susiklosčiusios situacijos. Tokiomis aplinkybėmis apribojimas vertinamas taip, kaip nekonkuruojančių šalių susitarimų atveju. Kita vertus, jeigu licencijos gavėjas yra faktinis arba potencialus komponentų tiekėjas, būtina išanalizuoti, kokį poveikį susitarimas daro šiai veiklai. Jeigu, rengdamasis naudoti licencijos išdavėjo technologiją, licencijos gavėjas nustoja naudoti nuosavą atskirą technologiją ir nebeužsiima komponentų tiekimu, susitarimas riboja konkurenciją, vykusią iki susitarimo sudarymo. Jeigu licencijos išdavėjas turi didelę įtaką komponento rinkai, toks susitarimas jai gali padaryti didelį neigiamą poveikį.

                  188.

                  Kalbant apie nekonkuruojančių šalių licencijavimo susitarimus, yra du pagrindiniai konkurencijai keliamos rizikos veiksniai, kurie atsiranda dėl naudojimo apribojimų: a) tų pačių technologijų konkurencijos ribojimas išteklių tiekimo rinkoje ir b) galimybės tarp licencijų gavėjų taikyti arbitražą, padidinant licencijos išdavėjo galimybę licencijų gavėjams nustatyti diskriminuojančius autorinius honorarus, nebuvimas.

                  189.

                  Tačiau naudojimo apribojimai taip pat gali skatinti konkurenciją teigiamai veikiantį licencijavimą. Jeigu licencijos išdavėjas yra komponentų tiekėjas, apribojimas gali būti reikalingas tam, kad tarp nekonkuruojančių šalių būtų pradėta platinti technologija. Nesant apribojimo, licencijos išdavėjas negali išduoti licencijos arba negali to daryti už didesnius autorinius honorarus, nes priešingu atveju jis komponento rinkoje sukurtų tiesioginę konkurenciją su savimi. Tokiais atvejais naudojimo apribojimas neriboja konkurencijos arba jam yra taikoma EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalis, tačiau tik tuo atveju, kai nebus ribojama licencijos gavėjo galimybė parduoti licencijuotą produktą kaip atsargines nuosavų produktų dalis. Licencijos gavėjas turi turėti galimybę teikti paslaugas nuosavų produktų garantinio aptarnavimo rinkoje, taip pat ir nepriklausomuose aptarnavimo punktuose, kurie aptarnauja ir remontuoja jo pagamintus produktus.

                  190.

                  Jeigu licencijos išdavėjas nėra komponentų atitinkamai rinkai tiekėjas, netaikoma pirmiau paminėta su naudojimo apribojimu susijusi sąlyga. Tokiais atvejais naudojimo apribojimai gali iš esmės skatinti technologijos sklaidą, užtikrindami, kad licencijų gavėjai neparduotų produktų gamintojams, kurie konkuruoja su licencijos išdavėju kitose rinkose. Tačiau apribojimas, pagal kurį licencijos gavėjas negali parduoti produktų tam tikroms licencijos išdavėjui skirtoms pirkėjų grupėms, paprastai yra mažiau ribojanti alternatyva. Todėl tokiais atvejais naudojimo apribojimas nėra būtinas, kad būtų vykdoma technologijos sklaida.

            2.6.   Susiejimas ir sujungimas

                  191.

                  Susiejimas technologijos licencijavimo srityje vyksta tada, kai licencijos išdavėjas technologijos licenciją (susiejantis produktas) išduoda nustatydamas sąlygą, kad licencijos gavėjas gaus kitos technologijos licenciją arba pirks produktą iš licencijos išdavėjo arba kito jo nurodyto subjekto (susietas produktas). Sujungimas vyksta tada, kai dvi technologijos arba technologija ir produktas yra parduodami tik kartu kaip paketas. Tačiau abiem atvejais taikoma sąlyga, kad atitinkami produktai ir technologijos būtų skirtingi tuo aspektu, kad produktai ir technologijos, kurie yra susiejami arba sujungiami, turėtų skirtingus vartotojus. Paprastai taip nebūna tais atvejais, kai technologijos arba produktai yra privalomai susiejami taip, kad licencijuotos technologijos negalima naudoti be su ja susieto produkto arba abi paketo dalys negali būti naudojamos viena be kitos. Šiuo atveju „susiejimo“ sąvoka aprėpia ir susiejimą, ir sujungimą.

                  192.

                  TTBER 3 straipsnis, kuris riboja bendrosios išimties taikymą, atsižvelgiant į rinkos dalies ribą, užtikrina, kad susiejimui ir sujungimui bendroji išimtis nebūtų taikoma: jei susitarimus sudaro konkuruojančios šalys – kai viršijama 20 % rinkos dalies riba, jei susitarimus sudaro nekonkuruojančios šalys – kai viršijama 30 % rinkos dalies riba. Rinkos dalies ribos yra taikomos visoms atitinkamoms technologijų ar produktų rinkoms, dėl kurių sudaromas licencijavimo susitarimas, įskaitant susieto produkto rinką. Jeigu šios rinkos dalies ribos yra viršijamos, būtina įvertinti neigiamą susiejimo poveikį konkurencijai ir jį palyginti su teigiamu poveikiu konkurencijai.

                  193.

                  Pagrindinis susiejimo ribojantis poveikis – konkuruojančių susieto produkto tiekėjų išstūmimas. Susiejimas taip pat gali suteikti galimybę licencijos išdavėjui išlaikyti įtaką susiejančio produkto rinkai, nes padidinamos kliūtys patekti į rinką, kadangi nauji rinkos dalyviai gali būti priversti tuo pat metu skverbtis į kelias rinkas. Be to, susiejimas gali suteikti galimybę licencijos išdavėjui padidinti autorinius honorarus, ypač kai susiejantis produktas ir susietas produktas yra iš dalies pakeičiami ir jie abu nėra naudojami pagal nustatytą proporciją. Susiejimas neleidžia licencijos gavėjui pereiti prie tą produktą pakeičiančių išteklių, nes padidėja autorinis honoraras už susiejantį produktą. Šie su konkurencija susiję aktualūs klausimai nepriklauso nuo to, ar susitarimo šalys yra konkurentės, ar ne. Tam, kad susiejimas sukeltų tikėtiną neigiamą poveikį konkurencijai, licencijos išdavėjas turi turėti didelę įtaką susiejančio produkto rinkai, kad galėtų apriboti konkurenciją susieto produkto rinkoje. Neturėdamas įtakos susiejančio produkto rinkai, licencijos išdavėjas negali naudoti savo technologijos antikonkurenciniams tikslams susieto produkto tiekėjų veiklai apriboti. Be to, kaip ir įsipareigojimo nekonkuruoti atveju, tam, kad išstūmimo poveikis būtų apčiuopiamas, susiejimas turi būtų susijęs su tam tikra susieto produkto rinkos dalimi. Tais atvejais, kai licencijos išdavėjas turi įtakos susieto, o ne susiejančio produkto rinkai, apribojimas yra analizuojamas kaip įsipareigojimas nekonkuruoti arba kiekybinis apribojimas ir rodo, kad visos konkurencijos problemos kyla „susieto“, o ne „susiejančio produkto“ rinkoje (66).

                  194.

                  Susiejimas taip pat gali turėti teigiamą poveikį efektyvumui, pavyzdžiui, tuo atveju, kai susietas produktas yra reikalingas tam, kad licencijuotą technologiją būtų galima naudoti techniniu požiūriu tinkamu būdu, arba tam, kad būtų galima užtikrinti, kad gamyba pagal licenciją atitiktų kokybės standartus, kurių laikosi licencijos išdavėjas ir kiti licencijų gavėjai. Tokiais atvejais susiejimas paprastai neriboja konkurencijos arba jam yra taikoma EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalis. Kai licencijų gavėjai naudoja licencijos išdavėjo prekių ženklą ar pavadinimą arba kai dėl kitų priežasčių vartotojams yra aišku, kad tarp produkto, pagaminto pagal licencijuotą technologiją, ir licencijos išdavėjo egzistuoja sąsaja, licencijos išdavėjas turi teisėtą interesą užtikrinti, kad produktų kokybė būtų tokia, kad nesumažintų šio produkto technologijos vertės arba licencijos išdavėjo, kaip ūkio subjekto, reputacijos. Be to, jeigu vartotojams yra žinoma, kad licencijų gavėjai (ir licencijos išdavėjas) gamina produktus pagal tą pačią technologiją, nėra tikėtina, kad licencijų gavėjai norėtų įsigyti licenciją, jeigu ne visos šalys ją naudos techniniu požiūriu tinkamu būdu.

                  195.

                  Susiejimas gali turėti teigiamą poveikį konkurencijai ir tuo atveju, kai susietas produktas suteikia galimybę licencijos gavėjui daug efektyviau naudoti licencijuotą technologiją. Pavyzdžiui, kai licencijos išdavėjas išduoda licenciją konkrečiai proceso technologijai, šalys taip pat gali susitarti, kad licencijos gavėjas pirks iš licencijos išdavėjo katalizatorių, skirtą naudoti su licencijuota technologija ir suteikiantį galimybę technologiją naudoti efektyviau nei tuo atveju, jeigu būtų naudojami kiti katalizatoriai. Jeigu tokiais atvejais apribojimas patenka į 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, tikėtina, kad 53 straipsnio 3 dalies sąlygos bus tenkinamos net ir tais atvejais, kai bus viršytos rinkos dalies ribos.

            2.7.   Įsipareigojimas nekonkuruoti

                  196.

                  Įsipareigojimas nekonkuruoti, susijęs su technologijų licencijavimu, reiškia licencijos gavėjo įsipareigojimą nenaudoti trečiųjų šalių technologijų, kurios konkuruoja su licencijuota technologija. Įsipareigojimas nekonkuruoti, susijęs su licencijos gavėjo tiekiamu produktu arba papildoma technologija, yra aptariamas ankstesniame skyriuje, kuriame nagrinėjamas susiejimas.

                  197.

                  Pagal TTBER bendroji išimtis ir konkuruojančių šalių susitarimams, ir nekonkuruojančių šalių susitarimams taikoma tol, kol atitinkamai neviršijamos 20 % ir 30 % rinkos dalies ribos.

                  198.

                  Pagrindinė rizika konkurencijai, kurią kelia įsipareigojimai nekonkuruoti, yra trečiųjų šalių technologijų išstūmimas. Kai įsipareigojimai nekonkuruoti taikomi kumuliatyviai, jie taip pat gali sudaryti sąlygas licencijų išdavėjams vienytis. Konkuruojančių technologijų išstūmimas mažina konkurencinį spaudimą autoriniams honorarams, kuriuos nustato licencijos išdavėjas, ir, ribodamas licencijų gavėjų galimybes vienas konkuruojančias technologijas keisti kitomis konkuruojančiomis technologijomis, mažina esamų technologijų konkurenciją. Kadangi abiem atvejais problema yra išstūmimas, iš esmės ta pati analizė gali būti taikoma ir konkuruojančių šalių susitarimų, ir nekonkuruojančių šalių susitarimų atvejais. Tačiau abipusio licencijavimo tarp konkuruojančių šalių atveju, kai abi šalys susitaria nenaudoti trečiosios šalies technologijos, susitarimas gali sudaryti sąlygas šalims vienytis produkto rinkoje, taip pagrindžiant mažesnę 20 % rinkos dalį.

                  199.

                  Išstūmimas gali pasireikšti tada, kai dideliam potencialių licencijų gavėjų, susietų su vienu arba kumuliacinio poveikio atveju keliais technologijos šaltiniais, skaičiui draudžiama naudoti konkuruojančias technologijas. Išstūmimą gali sukelti susitarimai, kuriuos sudaro vienas licencijos išdavėjas, turintis didelę įtaką rinkai, arba kumuliacinis susitarimų, kuriuos sudaro keli licencijų išdavėjai, poveikis net ir tuo atveju, kai kiekvienam susitarimui arba susitarimų tinklui yra taikomas TTBER. Tačiau pastaruoju atveju nėra tikėtina, kad tol, kol nebus susieta didesnė kaip 50 % rinkos dalis, bus sukeltas stiprus kumuliacinis poveikis. Viršijus šią ribą tikėtina, kad išstūmimo poveikis bus stiprus tais atvejais, kai naujiems licencijų gavėjams bus sudarytos palyginti didelės kliūtys. Jeigu kliūtys patekti į rinką yra nedidelės, nauji licencijų gavėjai gali patekti į rinką ir naudoti komerciškai patrauklias trečiųjų šalių technologijas, taip sudarydami realią alternatyvą esamiems licencijų gavėjams. Siekiant nustatyti realias trečiųjų šalių patekimo į rinką ir plėtros galimybes, taip pat būtina atsižvelgti į tai, kokia apimtimi pagal įsipareigojimus nekonkuruoti platintojai yra susieti su licencijų gavėjais. Trečiųjų šalių technologijų įtraukimo į rinką galimybė yra reali tik tokiu atveju, jeigu šios šalys gali naudotis reikalingais gamybos ir platinimo ištekliais. Kitaip tariant, kliūčių patekti į rinką sumažinimas priklauso ne tik nuo to, ar yra licencijų gavėjų, be ir nuo jų galimybių naudotis platinimo ištekliais. Vertindama išstūmimo poveikį platinimo lygiu, ELPA priežiūros institucija taikys analizės principus, nurodytus Vertikaliųjų apribojimų gairių IV skyriaus 2.1 dalyje (67).

                  200.

                  Kai licencijos išdavėjas turi didelę įtaką rinkai, licencijų gavėjų įsipareigojimai pirkti technologiją tik iš licencijos išdavėjo gali turėti didelį išstūmimo poveikį. Kuo tvirtesnė licencijos išdavėjo padėtis rinkoje, tuo didesnė konkuruojančių technologijų išstūmimo rizika. Kad išstūmimo poveikis būtų apčiuopiamas, įsipareigojimai nekonkuruoti nebūtinai turi aprėpti reikšmingą rinkos dalį. Net jei taip ir nėra, apčiuopiamas išstūmimo poveikis gali būti tuo atveju, kai įsipareigojimai nekonkuruoti yra taikomi įmonėms, kurios yra potencialiausios konkuruojančių technologijų licencijų išdavėjos. Išstūmimo rizika yra ypač didelė, kai yra nedidelis potencialių licencijų gavėjų skaičius ir licencijavimo susitarimas sudaromas dėl technologijos, kurią licencijų gavėjai naudoja kaip išteklių savo tikslams pasiekti. Tokiais atvejais tikėtina, kad naujam licencijos išdavėjui reikės įveikti daug kliūčių, kad patektų į rinką. Išstūmimo poveikis gali būti mažiau tikėtinas tais atvejais, kai technologija yra naudojama trečiosioms šalims parduodamiems produktams gaminti. Nors tokiu atveju apribojimas taip pat suvaržo atitinkamo ištekliaus gamybos pajėgumus, jis nesuvaržo produkto, apimančio išteklius, pagamintus pagal licencijuotą technologiją, paklausos. Tam, kad patektų į rinką šiuo atveju, licencijų išdavėjai turi turėti galimybę pasinaudoti vienu arba keliais licencijų gavėjais, turinčiais tinkamų gamybos pajėgumų, ir, išskyrus tuos atvejus, kai yra tik kelios įmonės, turinčios arba galinčios įgyti išteklių, reikalingų licencijai gauti, nėra tikėtina, kad, savo licencijų gavėjams nustatydamas įsipareigojimą nekonkuruoti, licencijos išdavėjas galės sutrukdyti savo konkurentams pasinaudoti efektyviai veikiančiais licencijų gavėjais.

                  201.

                  Įsipareigojimai nekonkuruoti gali turėti teigiamą poveikį konkurencijai. Pirma, tokie įsipareigojimai gali skatinti technologijų sklaidą, sumažindami netinkamo licencijuotos technologijos, ypač gamybinės, prekybinės ar mokslinės patirties (know-how), paskirstymo riziką. Jeigu licencijos gavėjas turi teisę įsigyti licenciją iš trečiųjų šalių, kyla rizika, kad licencijuota gamybinė, prekybinė ar mokslinė patirtis (know-how) bus naudojama su konkuruojančiomis technologijomis ir ja pasinaudos konkurentai. Jei licencijos gavėjas naudoja ir konkuruojančias technologijas, tai paprastai apsunkina galimybę stebėti autorinius honorarus, todėl gali būti stabdomas licencijavimas.

                  202.

                  Antra, kai įsipareigojimai nekonkuruoti taikomi kartu su išskirtinėmis teritorijomis, jie gali būti būtini siekiant užtikrinti, kad licencijos gavėjas turėtų akstiną investuoti į licencijuotą technologiją ir ją efektyviai naudoti. Tais atvejais, kai susitarimas patenka į EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, nes turi apčiuopiamą išstūmimo poveikį, norint pasinaudoti 53 straipsnio 3 dalimi, gali tekti pasirinkti mažiau ribojančią alternatyvą, pavyzdžiui, nustatyti mažiausią galimą produkcijos apimtį arba įsipareigojimus dėl autorinių honorarų, kurie paprastai turi mažesnį išstūmimo poveikį konkuruojančioms technologijoms.

                  203.

                  Trečia, tais atvejais, kai licencijos išdavėjas įsipareigoja daryti dideles, konkrečiam klientui pritaikytas investicijas, pavyzdžiui, į mokymą ir licencijuotos technologijos pritaikymą pagal licencijos gavėjo poreikius, įsipareigojimas nekonkuruoti arba, kaip alternatyva, įsipareigojimai dėl mažiausios galimos produkcijos apimties ar mažiausio galima autorinio honoraro gali būti būtini, kad licencijos išdavėjas būtų skatinamas daryti investicijas ir išvengtų sulaikymo problemų. Tačiau paprastai licencijos išdavėjas gali nustatyti mokestį už tokias investicijas, kuris bus mokamas kaip vienkartinis mokėjimas. Tai reiškia, kad galima pasinaudoti mažiau ribojančiomis alternatyvomis.

            3.   Atsiskaitymo ir nesinaudojimo teisėmis susitarimai

                  204.

                  Licencijavimu galima pasinaudoti kaip priemone ginčams spręsti arba išvengti situacijos, kai viena šalis pasinaudoja savo intelektinės nuosavybės teisėmis, kad sutrukdytų kitai šaliai naudoti nuosavą technologiją. Kai, sudarant atsiskaitymo ir nesinaudojimo teisėmis susitarimus, išduodamos abipusės licencijos, pats licencijavimas konkurencijos neriboja, nes, pasibaigus susitarimo laikotarpiui, šalys gali naudoti savo technologijas. Tačiau atskiros tokių susitarimų sąlygos ir nuostatos gali patekti į EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Kai sudaromi atsiskaitymo susitarimai, licencijavimas yra vertinamas kaip kiti licencijavimo susitarimai. Todėl kalbant apie technologijas, kurias techniniu požiūriu galima pakeisti vieną kita, būtina įvertinti tikimybę, kad atitinkamos technologijos turi vienpusio arba dvipusio blokavimo poveikį (žr. 32 punktą). Jei yra taip, šalys nėra laikomos konkurentėmis.

                  205.

                  Bendroji išimtis taikoma tuo atveju, kai susitarime nėra griežtų konkurencijos apribojimų, nurodytų TTBER 4 straipsnyje. Griežti apribojimai, nurodyti 4 straipsnio 1 dalyje, gali būti nustatyti ypač tais atvejais, kai šalims yra aišku, jog blokavimo poveikio nėra ir todėl jos yra konkurentės. Tokiais atvejais atsiskaitymas yra tik priemonė konkurencijai, vykusiai iki susitarimo sudarymo, apriboti.

                  206.

                  Tais atvejais, kai yra tikėtina, kad, nesant licencijos, licencijos gavėjas galėtų būti išstumtas iš rinkos, susitarimas paprastai turi teigiamą poveikį konkurencijai. Apribojimai, kurie riboja konkurenciją, susijusią su tomis pačiomis technologijomis, tarp licencijos išdavėjo ir gavėjo, dažnai yra suderinami su 53 straipsniu (žr. 2 skyrių).

                  207.

                  Susitarimai, pagal kuriuos šalys išduoda viena kitai abipuses licencijas ir nustato savo technologijų naudojimo, įskaitant jų licencijavimą trečiosioms šalims, apribojimus, gali patekti į 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Jeigu šalys turi didelę įtaką rinkai ir susitarime nustatomi apribojimai, kurie akivaizdžiai viršija apribojimus, būtinus blokavimui panaikinti, tikėtina, kad susitarimas pateks į 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį net ir tuo atveju, kai yra tikėtina, kad egzistuoja abipusio blokavimo poveikis. Labiausiai tikėtina, kad 53 straipsnio 1 dalis bus taikoma tais atvejais, kai šalys dalijasi rinkas arba nustato abipusius einamuosius autorinius honorarus, kurie turi didelę įtaką rinkos kainoms.

                  208.

                  Jeigu pagal susitarimą šalys turi teisę naudoti viena kitos technologijas ir susitarimas yra taikomas būsimiems pakeitimams, būtina įvertinti susitarimo poveikį šalių akstinui diegti naujoves. Tais atvejais, kai šalys turi didelę įtaką rinkai, tikėtina, kad susitarimas pateks į 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, jei jis neleis šalims įgyti konkurencinio pranašumo viena prieš kitą. Susitarimai, kuriais panaikinamos arba stipriai sumažinamos šalių galimybės įgyti konkurencinį pranašumą viena prieš kitą, mažina akstiną diegti naujoves, todėl neigiamai veikia konkurencijos proceso esmę. Taip pat nėra tikėtina, kad tokie susitarimai tenkins 53 straipsnio 3 dalies sąlygas. Ypač nėra tikėtina, kad apribojimas pagal trečiąją 53 straipsnio 3 dalies sąlygą bus vertinamas kaip būtinas. Tam, kad būtų pasiektas susitarimo tikslas užtikrinti, kad šalys galėtų toliau naudoti nuosavas technologijas ir kita šalis neužkirstų kelio šiai galimybei, nėra būtina, kad šalys susitartų dalintis būsimomis inovacijomis. Tačiau jeigu licencijos tikslas yra leisti šalims plėtoti atitinkamas savo technologijas ir pagal ją nereikalaujama, kad šalys naudotų tuos pačius technologinius sprendimus, nėra tikėtina, kad šalys neteks galimybės įgyti konkurencinį pranašumą viena prieš kitą. Tokiais susitarimais tik sukuriama dizaino laisvė, nes panaikinama rizika, kad kita šalis ateityje galės reikšti pretenzijas dėl teisių pažeidimo.

                  209.

                  Kalbant apie atsiskaitymo ir nesinaudojimo teisėmis susitarimus, paprastai yra manoma, kad neprieštaravimo reikalavimai nepatenka į 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Tokiems susitarimams būdinga tai, kad šalys susitaria ex post neprieštarauti intelektinės nuosavybės teisėms, kurioms taikomas tas susitarimas. Iš tiesų pats susitarimo tikslas yra spręsti vykstančius ginčus ir (arba) ateityje išvengti ginčų.

            4.   Technologiniai susivienijimai

                  210.

                  Technologiniai susivienijimai yra apibrėžiami kaip susitarimai, pagal kuriuos dvi arba daugiau šalių sudaro technologijų paketą, kuris licencijuojamas ne tik susivienijimo nariams, bet ir trečiosioms šalims. Struktūros požiūriu technologiniai susivienijimai gali būti sudaromi kaip paprasti tam tikrų šalių susitarimai arba detalūs organizaciniai susitarimai, pagal kuriuos į susivienijimą įtrauktų technologijų licencijavimo organizavimas yra patikimas atskiram subjektui. Abiem atvejais susivienijimas gali suteikti galimybę licencijų gavėjams veikti rinkoje pagal atskirą licenciją.

                  211.

                  Technologiniai susivienijimai nebūtinai yra susiję su standartais, tačiau kai kuriais atvejais susivienijimą sudarančios technologijos palaiko (visapusiškai arba iš dalies) de facto arba de jure pramoninį standartą. Kai technologiniai susivienijimai palaiko pramoninį standartą, jie nebūtinai palaiko vieną standartą. Skirtingi technologiniai susivienijimai gali palaikyti konkuruojančius standartus.

                  212.

                  Nepaisant šalių skaičiaus, susitarimams, kuriais įsteigiami technologiniai susivienijimai ir kuriuose nustatomos šių susivienijimų valdymo sąlygos, nėra taikoma bendroji išimtis (žr. III skyriaus 2.2. dalį). Tokie susitarimai yra aptariami tik šiose gairėse. Susivienijimo susitarimai kelia tam tikrų klausimų, susijusių su į susivienijimą įtraukiamų technologijų atrinkimu, kurie nėra būdingi kitokio pobūdžio licencijavimui. Tačiau atskiros licencijos, kurias susivienijimas išduoda trečiosioms šalims – licencijų gavėjams, yra vertinamos kaip atskiri licencijavimo susitarimai, kuriems, jei tenkinamos TTBER nustatytos sąlygos, įskaitant TTBER 4 straipsnio, kuriame pateikiamas griežtų apribojimų sąrašas, reikalavimus, suteikiama bendroji išimtis.

                  213.

                  Technologiniai susivienijimai riboja konkurenciją. Sukūrus technologinį susivienijimą, visais atvejais į susivienijimą įtrauktos technologijos yra parduodamos kartu, o tai, kad susivienijimus sudaro vien tik arba dažniausiai viena kitą pakeičiančios technologijos, prilygsta kainų nustatymo karteliui. Be to, technologiniai susivienijimai ne tik mažina šalių konkurenciją, bet, išstumdami alternatyvias technologijas, taip pat gali stabdyti inovacijas, ypač jei šie susivienijimai palaiko pramoninį standartą arba nustato de facto pramoninį standartą. Jei egzistuoja standartas ir su juo susijęs technologinis susivienijimas, naujoms arba tobulesnėms technologijoms gali būti sunkiau patekti į rinką.

                  214.

                  Technologiniai susivienijimai, ypač mažindami sandorių išlaidas ir nustatydami kaupiamųjų autorinių honorarų ribas, taip išvengiant dvigubos maržos mokėjimo, taip pat gali turėti teigiamą poveikį konkurencijai. Sukūrus susivienijimą, įgyjama galimybė vienu metu licencijuoti į susivienijimą įeinančias technologijas. Tai ypač svarbu tiems sektoriams, kuriuose dominuoja intelektinės nuosavybės teisės ir kuriems, jeigu jie nori veikti rinkoje, būtina įsigyti daugelio licencijų išdavėjų licencijas. Tais atvejais, kai licencijų gavėjai gauna nuolatines paslaugas, susijusias su licencijuotos technologijos naudojimu, bendras licencijavimas ir aptarnavimas gali padėti dar labiau sumažinti išlaidas.

            4.1.   Į susivienijimą įtraukiamų technologijų pobūdis

                  215.

                  Konkurencijos ir technologinių susivienijimų galimybės skatinti efektyvumą rizika labai priklauso nuo technologijų, įtrauktų į technologinį susivienijimą, ryšio su į technologinį susivienijimą neįtrauktomis technologijomis. Būtina atskirti du pagrindinius dalykus: a) papildančias technologijas ir pakeičiančias technologijas, b) esmines ir neesmines technologijas.

                  216.

                  Dvi technologijos (68) yra papildančios, priešingai nei pakeičiančios technologijos, kai jos abi yra reikalingos su technologija susijusiam produktui gaminti arba procesui vykdyti. Ir atvirkščiai, technologijos yra pakeičiančios, jeigu bet kurią iš technologijų jos turėtojas gali naudoti su technologija susijusiam produktui gaminti arba procesui vykdyti. Technologija yra esminė, priešingai nei neesminė technologija, jeigu ją pakeičiančių technologijų nėra nei susivienijimo viduje, nei už jo ribų ir jeigu atitinkama technologija sudaro būtiną technologijų paketo, skirto produktui (-ams) gaminti arba procesui (-ams) vykdyti, dalį. Technologija, kurią pakeičiančių technologijų nėra, yra esminė tol, kol jai yra taikoma bent viena galiojanti intelektinės nuosavybės teisė. Esminės technologijos visada kartu yra ir papildančios technologijos.

                  217.

                  Jeigu į susivienijimą įeinančios technologijos yra pakeičiančios technologijos, tikėtina, kad autoriniai honorarai bus didesni nei kitu atveju, nes licencijų gavėjai nesinaudoja atitinkamų technologijų konkurencijos teikiama nauda. Jeigu į susivienijimą įeinančios technologijos yra papildančios technologijos, susitarimas mažina sandorio išlaidas ir gali nulemti bendrus mažesnius autorinius honorarus, nes šalys gali nustatyti bendrą autorinį honorarą už paketą, priešingai nei tuo atveju, kai autorinis honoraras nustatomas neatsižvelgiant į kitų šalių nustatytus autorinius honorarus.

                  218.

                  Skirtumas tarp papildančių ir pakeičiančių technologijų nėra visais atvejais aiškus, nes technologijos gali būti ir iš dalies papildančios, ir iš dalies pakeičiančios. Jei, sujungus abi technologijas, siekiama efektyvumo, tikėtina, kad licencijų gavėjai prašys abi technologijas vertinti kaip papildančias technologijas, net jei jos iš dalies yra pakeičiančios. Tokiais atvejais tikėtina, kad, jeigu nebūtų susivienijimo, licencijų gavėjai, siekdami papildomos ekonominės naudos, kurios suteiktų abiejų technologijų naudojimas, norėtų įgyti abiejų technologijų licencijas, nes, jeigu būtų naudojama tik viena technologija, jie negautų papildomos naudos.

                  219.

                  Jei į susivienijimą įtraukiamos pakeičiančios technologijos, tai apriboja skirtingų technologijų konkurenciją ir yra prilyginama kolektyviniam sujungimui. Be to, jei didžiausią susivienijimo dalį sudaro pakeičiančios technologijos, susitarimas prilygsta kainų nustatymui tarp konkurentų. Paprastai ELPA priežiūros institucija laikosi nuomonės, kad pagal EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį pakeičiančių technologijų įtraukimas į susivienijimą yra pažeidimas. Institucijos nuomone, nėra tikėtina, kad tuo atveju, kai didžiąją susivienijimo dalį sudaro pakeičiančios technologijos, būtų tenkinamos 53 straipsnio 3 dalies sąlygos. Atsižvelgiant į tai, kad tokios technologijos yra alternatyvios, įtraukiant į susivienijimą abi technologijas, nėra sutaupoma sandorių išlaidų. Jeigu nebūtų susivienijimo, licencijų gavėjai neprašytų abiejų technologijų licencijų. To, kad šalys gali nevaržomos atskirai išduoti savo licencijas, nepakanka. Tikėtina, kad, nenorėdamos susilpninti susivienijimo, kuris suteikia joms galimybę pasinaudoti įtaka rinkai, šalys turės mažai akstino tai daryti.

                  220.

                  Kai susivienijimą sudaro tik technologijos, kurios yra esminės ir todėl visada yra papildančios technologijos, paties susivienijimo sukūrimas, neatsižvelgiant į šalių padėtį rinkoje, nepatenka į 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Tačiau sąlygos, kuriomis išduodamos licencijos, gali patekti į 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.

                  221.

                  Kai į susivienijimą yra įtraukiami ne esminiai, bet papildantys patentai, kyla trečiųjų šalių technologijų išstūmimo rizika. Tikėtina, kad, technologiją įtraukus į susivienijimą ir licencijuojant kaip paketo dalį, licencijų gavėjai turės mažai akstino įgyti konkuruojančių technologijų licencijas, jeigu į už paketą sumokėtą autorinį honorarą taip pat įeis honoraras už pakeičiančią technologiją. Be to, kai yra įtraukiamos technologijos, kurios nėra būtinos su technologiniu susivienijimu susijusiam (-iems) produktui (-ams) gaminti arba procesui (-ams) vykdyti, licencijų gavėjai taip pat yra priversti mokėti už technologiją, kuri jiems gali nebūti reikalinga. Taigi papildančių patentų įtraukimas prilygsta kolektyviniam sujungimui. Kai susivienijimą sudaro neesminės technologijos, tikėtina, kad susitarimas pateks į 53 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, jei šio susivienijimo padėtis atitinkamoje rinkoje yra tvirta.

                  222.

                  Atsižvelgiant į tai, kad pakeičiančios ir papildančios technologijos gali būti sukurtos po susivienijimo sukūrimo, esmingumo vertinimas yra nuolatinis procesas, todėl, sukūrus susivienijimą ir atsiradus naujoms trečiųjų šalių technologijoms, technologija gali tapti neesminė. Vienas iš būdų užtikrinti, kad tokios trečiųjų šalių technologijos nebūtų išstumtos, yra iš technologinio susivienijimo pašalinti neesminėmis tapusias technologijas. Tačiau gali būti ir kitų būdų užtikrinti, kad nebūtų išstumtos trečiųjų šalių technologijos. Vertindama technologinius susivienijimus, kuriuos sudaro neesminės technologijos, t. y. technologijos, kurias pakeičiančios technologijos yra už susivienijimo ribų arba kurios nėra būtinos vienam ar keliems su susivienijimu susijusiems produktams gaminti, ELPA priežiūros institucija, atlikdama bendrą vertinimą, inter alia, atsižvelgs į šiuos veiksnius:

                              a)

                              ar neesminės technologijos įtraukiamos į susivienijimą siekiant teigiamo poveikio konkurencijai;

                              b)

                              ar licencijų išdavėjai gali laisvai išduoti atskiras atitinkamų savo technologijų licencijas. Kai susivienijimą sudaro nedidelis technologijų skaičius ir už susivienijimo ribų yra jas pakeičiančių technologijų, licencijų išdavėjai gali norėti sudaryti savo pačių technologijų paketą, kurio dalį sudarytų į susivienijimą įtrauktų technologijų dalis, dalį – trečiųjų šalių technologijų dalis;

                              c)

                              ar tais atvejais, kai į susivienijimą įtrauktos technologijos yra skirtos naudoti pagal skirtingą paskirtį ir pagal kai kurias iš šių paskirčių reikia naudoti ne visas į susivienijimą įtrauktas technologijas, susivienijimas siūlo technologijas tik kaip vieną paketą, ar jis siūlo skirtingus paketus, skirtus naudoti pagal skirtingą paskirtį. Antruoju atveju išvengiama technologijų, kurios nėra esminės konkrečiam produktui arba procesui, susiejimo su esminėmis technologijomis;

                              d)

                              ar į susivienijimą įtrauktos technologijos yra siūlomos tik kaip vienas paketas, ar licencijų gavėjai turi galimybę gauti tik dalies paketo licenciją ir mokėti atitinkamai mažesnį autorinį honorarą. Galimybė įsigyti tik dalies paketo licenciją gali sumažinti trečiųjų šalių technologijų, neįtrauktų į susivienijimą, išstūmimo riziką, ypač jei licencijos išdavėjui atitinkamai sumažinamas autorinis honoraras. Tam reikia, kad kiekvienai į susivienijimą įtrauktai technologijai būtų nustatyta bendro autorinio honoraro dalis. Kai susivienijimo ir atskirų licencijų gavėjų licencijavimo susitarimai galioja ilgai ir į susivienijimą įtrauktos technologijos palaiko de facto pramoninį standartą, taip pat būtina atsižvelgti į tai, kad susivienijimas gali neleisti patekti į rinką naujoms pakeičiančioms technologijoms. Tokiais atvejais, vertinant išstūmimo riziką, tikslinga atsižvelgti į tai, ar licencijų gavėjai, pateikdami pagrįstą pranešimą, gali atsisakyti dalies licencijos, jiems atitinkamai sumažinant autorinius honorarus.

            4.2.   Atskirų apribojimų vertinimas

                  223.

                  Šio skyriaus tikslas – aptarti tam tikrus apribojimus, kurie viena ar kita forma būdingi technologiniams susivienijimams ir kuriuos reikia vertinti, atsižvelgiant į bendras susivienijimo aplinkybes. Primenama (žr. 212 punktą), kad TTBER taikomas licencijavimo susitarimams, sudarytiems tarp susivienijimo ir trečiųjų šalių – licencijų gavėjų. Todėl šiame skyriuje aptariami tik susivienijimo kūrimo ir licencijavimo klausimai, kurie kyla dėl licencijavimo technologinių susivienijimų atveju.

                  224.

                  Juos vertindama, ELPA priežiūros institucija vadovausis šiais pagrindiniais principais:

                              1.

                              Kuo tvirtesnė susivienijimo padėtis rinkoje, tuo didesnė neigiamo poveikio konkurencijai rizika.

                              2.

                              Susivienijimai, užimantys tvirtą padėtį rinkoje, turėtų būti atviri ir nediskriminuojantys.

                              3.

                              Susivienijimai neturėtų nepagrįstai išstumti trečiųjų šalių technologijų arba riboti alternatyvių susivienijimų kūrimo galimybių.

                  225.

                  Įmonės, steigiančios technologinį susivienijimą, kuris yra suderinamas su EEE susitarimo 53 straipsniu ir visais pramoniniais standartais, kuriuos jis palaiko, paprastai gali laisvai derėtis ir nustatyti autorinius honorarus už technologijų paketą ir kiekvienai technologijai tenkančią autorinių honorarų dalį iki arba po standarto sukūrimo. Toks susitarimas yra būdingas standarto arba susivienijimo sukūrimui ir pats savaime negali būti vertinamas kaip ribojantis konkurenciją. Tam tikromis aplinkybėmis jis gali padėti pasiekti efektyvesnių rezultatų. Siekiant, kad standarto pasirinkimas vienai ar kelioms esminėms technologijoms neleistų daryti didelės įtakos rinkai, tam tikromis aplinkybėmis pasiekiamas didesnis efektyvumas, jei autoriniai honorarai yra suderami iki standarto pasirinkimo, o ne po sprendimo dėl standarto pasirinkimo priėmimo. Kita vertus, licencijų gavėjai turi turėti galimybę laisvai nustatyti produktų, kuriems išduodama licencija, kainą. Tai, kad įtrauktinas į susivienijimą technologijas parenka nepriklausomas ekspertas, gali paskatinti esamų technologijų konkurenciją.

                  226.

                  Kai susivienijimas užima dominuojančią padėtį rinkoje, autoriniai honorarai ir kitos licencijavimo sąlygos turėtų būti sąžiningos ir nediskriminuojančios, licencijos turėtų būti neišimtinės. Šie reikalavimai yra būtini, siekiant užtikrinti, kad susivienijimas būtų atviras ir vartotojų rinkose nesukeltų išstūmimo ir kitokio neigiamo poveikio konkurencijai. Tačiau šie reikalavimai nedraudžia nustatyti skirtingų autorinių honorarų už skirtingą paskirtį. Paprastai tai, kad skirtingose produktų rinkose nustatomi skirtingi autoriniai honorarai, nors produktų rinkose neturėtų būti diskriminacijos, nėra vertinama kaip konkurencijos apribojimas. Licencijų gavėjų vertinimas labiausiai neturėtų priklausyti nuo to, ar jie yra licencijų išdavėjai, ar ne. Todėl ELPA priežiūros institucija atsižvelgs į tai, ar licencijų išdavėjams taip pat nustatomi įsipareigojimai dėl autorinio honoraro.

                  227.

                  Licencijų išdavėjai ir licencijų gavėjai turi turėti galimybę laisvai plėtoti konkuruojančius produktus ir standartus, taip pat išduoti ir įgyti licencijas, nesusijusias su susivienijimu. Šie reikalavimai yra būtini, siekiant sumažinti trečiųjų šalių technologijų išstūmimo riziką ir užtikrinti, kad susivienijimas neribotų inovacijų bei neužkirstų kelio konkuruojančių technologinių sprendimų kūrimui. Jeigu susivienijimas palaiko (de facto) pramoninį standartą ir jeigu šalims yra nustatomi įsipareigojimai nekonkuruoti, susivienijimas kelia didelę riziką, kad bus neleidžiama plėtotis naujoms ir tobulesnėms technologijoms bei standartams.

                  228.

                  Atgalinio suteikimo įsipareigojimai neturėtų būti išimtiniai ir neturėtų būti taikomi tik pakeitimams, kurie yra labai svarbūs arba svarbūs naudojant į susivienijimą įtrauktą technologiją. Tai susivienijimui suteikia galimybę platinti į jį įtrauktos technologijos patobulinimus ir jais naudotis. Šalys gali teisėtai užtikrinti, kad licencijų gavėjai, turintys ar įgyjantys esminius patentus, negalėtų sustabdyti į susivienijimą įtrauktos technologijos naudojimo.

                  229.

                  Viena iš problemų, susijusių su patentų susivienijimais, yra rizika, kad šiais susivienijimais yra pridengiami neteisėti patentai. Susivienijimas didina sėkmingo prieštaravimo išlaidas (riziką), nes prieštaravimas žlunga, jeigu susivienijime yra tik vienas galiojantis patentas. Jeigu susivienijimas pridengia negaliojančius patentus, licencijų gavėjams gali tekti mokėti didesnius autorinius honorarus, taip pat tai gali stabdyti inovacijas negaliojančio patento srityje. Norint sumažinti šią riziką, bet kokia teisė nutraukti licenciją prieštaravimo atveju turi būti taikoma tik licencijos išdavėjui priklausančioms technologijoms ir negali būti taikoma kitų į susivienijimą įeinančių licencijų išdavėjams priklausančioms technologijoms.

            4.3.   Susivienijimo administracinė struktūra

                  230.

                  Technologinio susivienijimo sukūrimo, organizavimo ir valdymo būdas gali sumažinti riziką, kad šio susivienijimo tikslas arba poveikis bus apriboti konkurenciją, ir suteikti garantiją, kad susitarimas turės teigiamą poveikį konkurencijai.

                  231.

                  Jeigu visos suinteresuotosios šalys, atstovaujančios skirtingiems interesams, gali dalyvauti kuriant standartą ir susivienijimą, tikėtina, kad technologijos, įtrauktinos į susivienijimą, yra parenkamos labiau atsižvelgiant į jų kainos ir kokybės santykį nei tuo atveju, kai susivienijimą sudaro nedidelė technologijų savininkų grupė. Taip pat ir tais atvejais, kai susivienijimo nariai susideda iš skirtingiems interesams atstovaujančių asmenų, labiau tikėtina, kad licencijavimo, įskaitant autorinius honorarus, sąlygos bus atviros bei nediskriminuojančios ir licencijuojamos technologijos vertę atspindės labiau nei tuo atveju, kai susivienijimą kontroliuoja licencijos išdavėjo atstovai.

                  232.

                  Kitas svarbus veiksnys yra tai, kiek nepriklausomi ekspertai dalyvauja kuriant ir valdant susivienijimą. Pavyzdžiui, vertinimas, ar technologija yra būtina pagal standartą, kuriuo grindžiamas susivienijimas, dažnai yra sudėtingas, jam reikalinga speciali ekspertizė. Nepriklausomų ekspertų dalyvavimas atrankos procese yra ilgas procesas, kuriuo siekiama užtikrinti, kad įsipareigojimas įtraukti tik esmines technologijas būtų įgyvendintas praktikoje.

                  233.

                  ELPA priežiūros institucija atsižvelgs į tai, kaip atrenkami ekspertai ir kokias konkrečias funkcijas jie turi atlikti. Ekspertai turėtų nepriklausyti įmonėms, kurios sudarė susivienijimą. Jeigu ekspertai yra susiję su licencijų išdavėjais arba kitaip nuo jų priklauso, eksperto dalyvavimui bus teikiama ne tokia didelė reikšmė. Kad ekspertai galėtų atlikti įvairias jiems patikėtas funkcijas, jie taip pat turėtų turėti reikalingų techninių žinių. Būtent į nepriklausomų ekspertų funkcijas gali įeiti vertinimas, ar siūlomos įtraukti į susivienijimą technologijos yra teisėtos ir ar jos yra esminės.

                  234.

                  Taip pat svarbu atsižvelgti į šalių susitarimus dėl pasikeitimo slapta informacija. Oligopolinėse rinkose keitimasis slapta informacija, pavyzdžiui, dėl kainų ir produkcijos apimties, gali sudaryti sąlygas vienytis (69). Tokiais atvejais ELPA priežiūros institucija atsižvelgs į tai, kokios apsaugos priemonės užtikrinti, kad nebūtų galima keistis slapta informacija, buvo įdiegtos. Nepriklausomas ekspertas arba licencijavimo institucija šiuo atžvilgiu gali atlikti svarbų vaidmenį užtikrindami, kad produkcijos apimties ir pardavimo duomenys, kurie yra reikalingi autoriniams honorarams apskaičiuoti ir patikrinti, nebūtų atskleisti atitinkamose rinkose konkuruojančioms įmonėms.

                  235.

                  Pagaliau svarbu atsižvelgti į ginčų sprendimo mechanizmą, numatytą susivienijimo steigimo dokumentuose. Kuo labiau ginčo sprendimas yra patikimas susivienijimui ar jo nariams nepriklausančioms institucijoms arba asmenims, tuo labiau tikėtina, kad ginčo sprendimas bus objektyvus.

         (1)  OL C 101, 2004 4 27, p. 2.

         (2)  Vadovaujantis EEE susitarimo 56 straipsnio nuostatomis, kompetencija priimti sprendimus dėl konkrečių atvejų, kuriems taikomi EEE susitarimo 53 ir 54 straipsniai, yra paskirstyta tarp EEE priežiūros institucijos ir Komisijos. Sprendimą dėl kiekvieno konkretaus atvejo gali priimti tik viena iš priežiūros institucijų.

         (3)  OL L 123, 2004 4 27, p. 11.

         (4)  TTBER pakeičia EEE susitarimo XIV priedo 5 punkte nurodytą aktą (1996 m. sausio 31 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 240/96, OL L 31, 1996 2 9, p. 2) dėl EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalies taikymo tam tikroms technologijų perdavimo susitarimų grupėms.

         (5)  Žr. sprendimo sujungtose bylose C-395/96 P ir C-396/96 P, Compagnie Maritime Belge, [2000] Rink. I-1365, 130 punktą ir ELPA priežiūros institucijos EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalies taikymo gairių (dar nepaskelbtos) 106 punktą. EEE susitarimo 6 straipsnyje nustatyta, kad, nepažeidžiant tolesnės precedentų teisės plėtotės, įgyvendinant ir taikant šio Susitarimo nuostatas, jeigu jos yra iš esmės tolygios atitinkamoms Europos ekonominės bendrijos steigimo sutarties ir Europos anglių ir plieno bendrijos steigimo sutarties, bei taikant šias dvi sutartis priimtų aktų normoms, jos yra aiškinamos remiantis atitinkamais Europos Bendrijų Teisingumo Teismo sprendimais, kurie buvo priimti prieš pasirašant EEE susitarimą. Kalbant apie Teisingumo Teismo sprendimus, priimtus po EEE susitarimo pasirašymo, Priežiūros ir Teismo susitarimo 3 straipsnio 2 dalyje nurodoma, kad ELPA priežiūros institucija ir ELPA teismas turi tinkamai laikytis tuose sprendimuose nustatytų principų.

         (6)  Pagal Susitarimą, kuriuo iš dalies keičiamas 2004 m. rugsėjo 24 d. ELPA valstybių susitarimas dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo įsteigimo 4 protokolas, įsigaliojusį 2005 m. gegužės 20 d., į Priežiūros ir Teismo susitarimo 4 protokolo II skyrių perkelta daugelis ELPA ramsčiui taikomo Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 (OL L 1, 2003 1 4, p. 1) nuostatų.

         (7)  Sąvoka „susitarimas“ aprėpia suderintus veiksmus ir įmonių asociacijų sprendimus.

         (8)  Žr. ELPA priežiūros institucijos pranešimą dėl poveikio EEE valstybių tarpusavio prekybai pagal numatyto EEE susitarimo 53 ir 54 straipsnius sąvokos sampratos (dar nepaskelbtas).

         (9)  Į sąvoką „ribojimas“ įeina trukdymas konkurencijai ir konkurencijos iškraipymas.

         (10)  Šis EEE teisės išnaudojimo principas yra įtvirtintas EEE susitarimo XVII priedo 4 punkte nurodyto akto (Direktyvos 104/89/EEB, OL L 40, 1989 2 11, p. 1) EEE valstybių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti 7 straipsnio 1 dalyje, kurioje nurodoma, kad prekių ženklas nesuteikia savininkui teisės uždrausti juo ženklinti savo paties arba su jo sutikimu į teritorijos, kuriai taikomas EEE susitarimas, rinką išleistas ir tuo prekių ženklu pažymėtas prekes. Dėl teisės išnaudojimo tarptautiniu mastu ELPA teismas nurodė, kad „ELPA valstybės (…) turi pačios nuspręsti, ar jos nori įgyvendinti arba išlaikyti teisių, kurias suteikia prekių ženklai, žymintys ne EEE pagamintas prekes, išnaudojimo tarptautiniu mastu principą“, žr. bylą E-2/97 Maglite [1998], ELPA teismo pranešimo 172 psl., 25–27 p. Europos Bendrijų Teisingumo Teismas vėlesniame sprendime nurodė, kad „nacionalinės teisės normos dėl prekių ženklų teisių į tuo ženklu pažymėtus produktus, išleistus į rinką už EEE ribų savininko arba su jo leidimu, išnaudojimo prieštarauja Direktyvos 7 straipsnio 1 daliai, su pakeitimais, padarytais EEE susitarimu“, byla C-355/96, Silhouette, [1998], Rink. I-4799, 31 p.

         (11)  Kita vertus, pardavus saugomo darbo kopijas, atlikimo teisės, įskaitant nuomos teises, į tą darbą nėra išnaudojamos. Šiuo klausimu žr. bylą 158/86, Warner Brothers and Metronome Video, [1988] Rink. 2605, ir bylą C-61/97, Foreningen af danske videogramdistributører, [1998] Rink. I-5171.

         (12)  Kaip pvz., žr. sujungtas bylas 56/64 ir 58/64, Consten and Grundig, [1966] Rink. 429.

         (13)  53 straipsnio 3 dalies taikymo metodika yra nustatyta 5 išnašoje nurodytose ELPA priežiūros institucijos EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalies taikymo gairėse.

         (14)  Žr. bylą 56/65, Société Technique Minière, [1966] Rink. 337, ir bylą C-7/95 P, John Deere, [1998] Rink. I-3111, 76 punkte.

         (15)  Žr. 12 išnašoje nurodytą sprendimą byloje Consten and Grundig.

         (16)  Žr. 14 išnašoje nurodytą sprendimą byloje Société Technique Minière, ir bylą 258/78, Nungesser, [1982] Rink. 2015.

         (17)  Žr. bylą C-49/92 P, Anic Partecipazioni, [1999] Rink. I-4125, 99 p.

         (18)  Žr. sujungtas bylas 29/83 ir 30/83, CRAM and Rheinzink, [1984] Rink. 1679, 26 p., ir sujungtas bylas 96/82 ir kitos, ANSEAU-NAVEWA, [1983] Rink. 3369, 23–25 p.

         (19)  Žr. 14 išnašoje nurodytą sprendimą byloje John Deere byloje, [1998].

         (20)  Informacijos apčiuopiamumo klausimu pateikta ELPA priežiūros institucijos pranešime dėl mažos svarbos susitarimų, kurie pagal EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį apčiuopiamai neriboja konkurencijos (OL C 67, 2003 3 20, p. 20 ir EEE priedas Nr. 15, 2003 3 20, p. 11.). Pranešime apčiuopiamumas apibūdinamas neigiamai. Susitarimai, kuriems nėra taikomas pranešimo dėl de minimis reikalavimas, nebūtinai turi apčiuopiamą ribojantį poveikį. Kiekvieną atvejį reikia vertinti atskirai.

         (21)  Žr. Priežiūros ir Teismo susitarimo 4 protokolo II skyriaus 1 straipsnio 2 dalį.

         (22)  ELPA priežiūros institucijos pranešimas dėl atitinkamos rinkos apibrėžimo EEE konkurencijos teisei įgyvendinti (OL L 200, 1998 7 16, p. 48, ir EEE priedas Nr. 28, 1998 7 16, p. 3).

         (23)  Dėl šių skirtumų žr. EEE priežiūros institucijos EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo horizontaliojo bendradarbiavimo susitarimams gaires (OL C 266, 2002 10 31, p. 1, ir EEE priedą Nr. 55, 2002 10 31, p. 1).

         (24)  Žr. ankstesnėje išnašoje nurodytų Horizontaliojo bendradarbiavimo susitarimų gairių 50–52 punktus.

         (25)  Ten pat, 51 punktas.

         (26)  Žr. 20 išnašoje nurodytą pranešimą dėl mažos svarbos susitarimų.

         (27)  Pagal Priežiūros ir Teismo susitarimo 4 protokolo II skyriaus 3 straipsnio 2 dalį susitarimai, kurie turi įtakos ELPA valstybių tarpusavio prekybai, tačiau kurie nėra draudžiami pagal EEE susitarimo 53 straipsnį, pagal nacionalinę konkurencijos teisę negali būti draudžiami.

         (28)  OL L 153, 1994 6 18, p. 30, ir EEE priedas Nr. 15, 1994 6 18, p. 29.

         (29)  Žr. subrangos pranešimo 3 punktą.

         (30)  Žr. Komisijos sprendimą byloje Moosehead/Whitbread, (OL L 100, 1990 4 20, p. 32).

         (31)  Žr. bylą C 262/81, Coditel (II) [1982] Rink. 3381.

         (32)  OL L 103, 2001 4 12, p. 36, ir EEE priedas Nr. 20, 2001 4 12, p. 179.

         (33)  OJ L 52, 2001 2 22, p. 38, ir EEE priedas Nr. 9, 2001 2 22, p. 5.

         (34)  OJ L 52, 2001 2 22, p. 38, ir EEE priedas Nr. 9, 2001 2 22, p. 5.

         (35)  Žr. 32 išnašą.

         (36)  Žr. 32 išnašą, OL C 122, 2002 5 23, p. 1, ir EEE priedą Nr. 26, 2002 5 23, p. 7.

         (37)  Žr. 29 punktą.

         (38)  Tokio skaičiavimo principas yra paaiškintas 23 punkte.

         (39)  Žr. 18 išnašoje nurodytą bylą.

         (40)  Žr. 5 išnašoje nurodytą EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalies taikymo gairių 98 punktą.

         (41)  Kaip ir tais atvejais, kai viena šalis suteikia licenciją kitai šaliai ir sutinka pirkti fizinį licencijos gavėjo indėlį. Pirkimo kaina gali atlikti autorinio honoraro funkciją.

         (42)  Žr. bylą 193/83, Windsurfing International, [1986] Rink. 611, 67 punktą.

         (43)  Bendras aktyvaus ir pasyvaus pardavimo sąvokos paaiškinimas pateikiamas 36 išnašoje nurodytų Vertikaliųjų apribojimų gairių 50 punkte.

         (44)  Paskirties apribojimai išsamiau aptariami IV skyriaus 2.4 dalyje.

         (45)  Šis griežtas apribojimas taikomas licencijavimo susitarimams dėl prekybos EEE susitarimo teritorijoje. Kalbant apie susitarimus dėl eksporto už EEE ribų arba importo (reimporto) iš EEE nepriklausančių šalių, kaip pavyzdį žr. bylą C-306/96, Javico, [1998] Rink. I-1983 dėl importo (reimporto) iš Bendrijai nepriklausančių šalių.

         (46)  Žr. 16 išnašoje nurodyto sprendimo Nungesser byloje 77 punktą.

         (47)  Žr. bylą 26/76, Metro (I), [1977] Rink. 1875.

         (48)  Jeigu licencijuota technologija yra pasenusi, konkurencija neribojama. Žr. bylą 65/86, Bayer v Süllhofer, [1988] Rink. 5249.

         (49)  Dėl neprieštaravimo reikalavimų atsiskaitymo susitarimuose žr. 209 punktą.

         (50)  Žr. 14 punktą.

         (51)  Žr. 66 ir 67 punktus.

         (52)  Žr. 5 išnašoje nurodytų EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalies taikymo gairių 42 punktą.

         (53)  Tačiau iš TTBER 7 straipsnio 2 dalies matyti, kad, jeigu ELPA valstybės institucija praneša ELPA priežiūros institucijai, kad nepriima jos rekomendacijos, Institucija praneša Komisijai apie tokį atsakymą. Jeigu Komisija nesutinka su atitinkamos ELPA valstybės pozicija, taikoma EEE susitarimo 92 straipsnio 2 dalis.

         (54)  Žr. 20 išnašoje nurodyto ELPA priežiūros institucijos pranešimo dėl mažos svarbos susitarimų 8 punktą.

         (55)  Žr. sprendimo byloje T-228/97, Irish Sugar, [1999] Rink. II-2969, 101 punktą.

         (56)  Žr. 23 išnašoje nurodytų Horizontalaus bendradarbiavimo susitarimų gairių 23 punktą.

         (57)  Žr. sujungtas bylas 25/84 ir 26/84, Ford, [1985] Rink. 2725.

         (58)  Žr. Komisijos sprendimą TPS byloje (OL L 90, 1999 4 2, p. 6). Taip pat ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalyje numatytas draudimas yra taikomas tol, kol sutartis turi ribojantį tikslą arba poveikį.

         (59)  Nurodyta 36 išnašoje. Ypač žr. 115 ir tolesnius punktus.

         (60)  Šios sąvokos aptartos IV skyriaus 4.1 dalyje.

         (61)  Žr. 5 išnašoje nurodytų EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalies taikymo gairių 85 punktą.

         (62)  Ten pat, 98 ir 102 punktai.

         (63)  Žr. 5 išnašoje nurodyto sprendimo 130 punktą. Taip pat ir EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalis netrukdo taikyti EEE laisvo prekių, paslaugų, asmenų ir kapitalo judėjimo taisyklių. Šios nuostatos tam tikromis aplinkybėmis yra taikomos susitarimams, sprendimams ir suderintiems veiksmams, nurodytiems 53 straipsnio 1 dalyje; žr. sprendimo byloje C-309/99, Wouters, [2002] Rink. I-1577, 120 punktą.

         (64)  Žr. bylą T-51/89, Tetra Pak (I), [1990] Rink. II-309. Taip pat žr. 5 išnašoje nurodytų EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalies taikymo gairių 106 punktą.

         (65)  Žr. sprendimą 16 išnašoje nurodytoje byloje Nungesser.

         (66)  Taikomi analizės principai aptarti 2.7 skyriuje ir 36 išnašoje nurodytų Vertikaliųjų apribojimų gairių 138 ir tolesniuose punktuose.

         (67)  Žr. 36 išnašą.

         (68)  Sąvoka „technologija“ aprėpia ne tik patentus, bet ir patentų paraiškas bei kitas intelektinės nuosavybės teises.

         (69)  Žr. 14 išnašoje nurodytą sprendimą John Deere byloje.“