title: 2015 m. rugpjūčio 14 d. Komisijos sprendimas (ES) 2016/195 dėl priemonių SA.33083 (12/C) (ex 12/NN), kurias Italija įgyvendino siekdama (visuose sektoriuose, išskyrus žemės ūkio) dėl gaivalinių nelaimių sumažinti mokesčius bei įmokas, ir SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), kurias Italija įgyvendino siekdama (visuose sektoriuose, išskyrus žemės ūkio) dėl 2009 m. žemės drebėjimo Abrucuose sumažinti mokesčius bei įmokas (pranešta dokumentu Nr. C(2015) 5549) (Tekstas svarbus EEE)

text:
18.2.2016

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 43/1

         KOMISIJOS SPRENDIMAS (ES) 2016/195
   2015 m. rugpjūčio 14 d.
   dėl priemonių SA.33083 (12/C) (ex 12/NN), kurias Italija įgyvendino siekdama (visuose sektoriuose, išskyrus žemės ūkio) dėl gaivalinių nelaimių sumažinti mokesčius bei įmokas, ir SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), kurias Italija įgyvendino siekdama (visuose sektoriuose, išskyrus žemės ūkio) dėl 2009 m. žemės drebėjimo Abrucuose sumažinti mokesčius bei įmokas

         (pranešta dokumentu Nr. C(2015) 5549)

   (Tekstas autentiškas tik italų kalba)
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV), ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą,
   atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
   pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal minėtas nuostatas (1) ir atsižvelgdama į jų pastabas,
   kadangi:
   1.   PROCEDŪRA

      Valstybės pagalba SA.33083 (12/NN). Mokesčių bei įmokų sumažinimas, susijęs su gaivalinėmis nelaimėmis Sicilijoje, Šiaurės Italijoje ir kituose regionuose

               (1)

               2011 m. vasario 21 d. Komisija gavo Kuneo darbo teismo teisėjo prašymą (2) pateikti informaciją remiantis Komisijos pranešimu dėl nacionalinių teismų įgyvendinamos valstybės pagalbos teisės
                   (3). Prašyme teisėjas atkreipė Komisijos dėmesį į kelis 2002–2003 m. ir 2007 m. priimtus įstatymus, kuriais galimai nustatytos valstybės pagalbos priemonės (kaip antai, 90 % sumažinti mokesčiai, privalomos socialinio draudimo ir profesinės atsakomybės draudimo įmokos), susijusios su 1990 m. gruodžio 13–16 d. žemės drebėjimu rytinėje Sicilijos dalyje (Sirakūzų, Katanijos ir Ragūzos provincijose), taip pat su 1994 m. lapkričio mėn. potvyniais Šiaurės Italijoje. Teisėjas klausė Komisijos (nors ir ne tokia tvarka): i) ar apie šias priemones Italija pranešė pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį; ii) ar Komisija jas įvertino arba iii) ar atliko oficialų tyrimą ir iv) ar dėl jų buvo priimtas sprendimas arba v) jei tokio sprendimo nebuvo, kada bus priimtas susijęs sprendimas. 2011 m. kovo 21 d. Komisijos tarnybos atsakė minėtam teisėjui, kad tikriausiai Italijos valdžios institucijos apie aptariamas priemones nebuvo pranešusios ir kad Komisija dar nebuvo pradėjusi oficialaus tyrimo ar procedūros.

               (2)

               2011 m. gegužės 27 d. Komisija užregistravo priemonę numeriu SA.33083 (11/CP).

               (3)

               2011 m. liepos 25 d. Komisija išsiuntė Italijos valdžios institucijoms prašymą pateikti informaciją. Po 2011 m. rugsėjo 8 d. paraginimo Italijos valdžios institucijos atsakė 2011 m. spalio 6 d. Komisija paprašė papildomos informacijos 2011 m. spalio 14 d. raštu, į kurį Italijos valdžios institucijos atsakė 2011 m. gruodžio 7 d.

               (4)

               2012 m. birželio 19 d. raštu Komisija paprašė papildomos informacijos apie priemones, susijusias su gaivalinėmis nelaimėmis, įvykusiomis rytinėje Sicilijos dalyje ir Šiaurės Italijoje (ir apie kitas panašias priemones, susijusias su gaivalinėmis nelaimėmis, įvykusiomis Italijoje nuo 1990 m.) (4), ir pakvietė Italijos valdžios institucijas pateikti pastabas, visų pirma, dėl neteisėto šių pagalbos priemonių pobūdžio, jų faktinio pagalbos pobūdžio ir galimo jų pateisinimo, atsižvelgiant į valstybės pagalbą reglamentuojančius teisės aktus. Be to, Komisijos tarnybos informavo Italijos valdžios institucijas, jog Komisija svarsto galimybę priimti įsakymą sustabdyti pagal minėtas priemones galimai neteisėtai suteiktą pagalbą. Italija atsakė 2012 m. liepos 25 d. raštu.

               (5)

               Tuo metu Komisija 2012 m. liepos 6 d. gavo Verčelio teismo prašymą pateikti informaciją apie aptariamą procedūrą (5). Komisijos tarnybos atsakė 2012 m. liepos 20 d.

               (6)

               Kadangi apie pagalbos schemą nebuvo pranešta pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį ir ji įsigaliojo be Komisijos sprendimu priimamo leidimo, Komisijos valstybės pagalbos priemonių protokole priemonės užregistruotos kaip pagalba, apie kurią nepranešta, numeriu SA.33083 (12/NN).

               (7)

               Komisija, remdamasi pirminio vertinimo etapu surinkta informacija, nusprendė padalyti bylą, atskirdama su žemės ūkio sektoriumi susijusius aspektus. Taigi šis sprendimas netaikomas veiklos rūšims, susijusioms su Sutarties I priede nurodytų žemės ūkio produktų gamyba, perdirbimu ir prekyba, išskyrus žuvininkystės ir akvakultūros produktus.

      Valstybės pagalba SA.35083 (12/NN). Mokesčių bei įmokų sumažinimas, susijęs su 2009 m. žemės drebėjimu Abrucuose

               (8)

               2012 m. liepos 2 d. elektroniniu laišku, kurį Komisija užregistravo tą pačią dieną Nr. SA.35083 (12/N), Italijos valdžios institucijos pranešė apie sumažintų mokesčių ir įmokų forma teikiamos pagalbos priemonę, susijusią su 2009 m. žemės drebėjimu Abrucuose. Komisija jau buvo paprašiusi pateikti informaciją apie ją 2012 m. birželio 19 d. rašte dėl priemonės SA.33083 (12/NN).

               (9)

               Pranešime Italijos valdžios institucijos teigia, jog priemonės suderinamumą reikia vertinti atsižvelgiant į SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktą („pagalba gaivalinių nelaimių <…> padarytai žalai atstatyti“) arba į SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą („pagalba, teikiama tam tikrų <…> regionų <…> atsilikimui kompensuoti“), kadangi jos tikslas kompensuoti makroekonominį poveikį dėl gaivalinės nelaimės sumažėjus BVP. Visų pirma, Italijos valdžios institucijos remiasi dideliu BVP kritimu Abrucuose tarp 2008 m. ir 2009 m. (6).

               (10)

               2012 m. rugpjūčio 17 d. raštu Komisija informavo Italijos valdžios institucijas, kad laikė priemonę tariama valstybės pagalba, apie kurią nepranešta, ir kad ji bus vertinama kartu su priemone Nr. SA.33083 (12/NN).

               (11)

               Kadangi teisinis pagrindas įsigaliojo prieš gaunant Komisijos leidimą, Komisijos valstybės pagalbos priemonių protokole priemonė užregistruota kaip pagalba, apie kurią nepranešta, priskiriant Nr. SA.35083 (12/NN).

               (12)

               Komisija, remdamasi pranešime pateikta informacija, nusprendė padalyti bylą, atskirdama su žemės ūkio sektoriumi susijusius aspektus. Taigi šis sprendimas netaikomas veiklos rūšims, susijusioms su Sutarties I priede nurodytų žemės ūkio produktų gamyba, perdirbimu ir prekyba, išskyrus žuvininkystės ir akvakultūros produktus.

      Bendra procedūra valstybės pagalbos priemonėms SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) ir SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), taikoma pradėjus SESV 108 straipsnio 2 dalyje nustatytą procedūrą

               (13)

               2012 m. spalio 17 d. (7) raštu Komisija informavo Italiją apie sprendimą pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje nustatytą procedūrą dėl aptariamos priemonės. Priemonės atitinkamai užregistruotos Nr. SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) ir Nr. SA.35083 (12/C) (ex 12/NN).

               (14)

               Sprendimas pradėti procedūrą paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
                   (8), suinteresuotosios šalys pakviestos pateikti savo pastabas apie nagrinėjamą pagalbą.

               (15)

               2012 m. lapkričio 13 d. raštu Italijos valdžios institucijos paprašė pratęsti terminą pastaboms pateikti. 2012 m. lapkričio 15 d. raštu Komisija patenkino šį prašymą.

               (16)

               Italija pateikė savo pastabas 2013 m. sausio 11 d. Komisija gavo keturių trečiųjų suinteresuotųjų šalių pastabas: 2013 m. sausio 9 d. pastabos gautos iš Studio Legale Prof. Avv. Mario P. Chiti (toliau – advokatų kontora „Chiti“), 2013 m. sausio 10 d. – iš Studio Legale Avvocato Roberto Preve – Katia Gavioli (toliau – advokatų kontora „Preve-Gavioli“) ir 2013 m. sausio 11 d. – iš pramonės konfederacijos Confindustria (toliau – Confindustria). 2013 m. sausio 31 d., praėjus daugiau kaip mėnesiui nuo sprendimo pradėti procedūrą paskelbimo Oficialiajame leidinyje, Komisija gavo pastabas iš CGIL L'Akvilos skyriaus (toliau – „CGIL“).

               (17)

               2013 m. sausio 17 d. Komisija persiuntė Italijos valdžios institucijoms visas suinteresuotųjų šalių pastabas, gautas nepraėjus mėnesiui nuo sprendimo pradėti procedūrą paskelbimo Oficialiajame leidinyje, kad jos galėtų pareikšti savo nuomonę. 2013 m. kovo 11 d. Italija atsiuntė atsakymą pranešdama, kad neturi jokių komentarų trečiųjų šalių pastaboms.

               (18)

               2013 m. kovo 23 d. Komisija paprašė Italijos patikslinti savo atsiųstą informaciją. 2013 m. balandžio 24 ir 30 d. Italija atsiuntė atsakymus. 2014 m. birželio 12 d. Komisija paprašė papildomos informacijos ir 2014 m. spalio 17 d. nusiuntė paraginimą atsakyti. Italija atsakė į prašymą ir paraginimą, atsiųsdama informaciją 2014 m. birželio 20 ir 24 d., liepos 11 d., rugpjūčio 4 d. ir spalio 29 d.

         2.   PRIEMONIŲ APRAŠYMAS

      Priemonės ir teisiniai pagrindai

               (19)

               Toliau išvardytomis priemonėmis ir schemomis siekiama įmonėms, įsisteigusioms arba įsikūrusioms srityse, kuriose nuo 1990 m. įvyko gaivalinių nelaimių, sumažinti mokesčius ir privalomas socialinio draudimo įmokas (mokamas Nacionalinei socialinės apsaugos tarnybai, it. Istituto Nazionale della Previdenza Sociale, INPS) bei profesinės atsakomybės draudimo įmokas (mokamas Nacionalinei draudimo nuo nelaimingų atsitikimų darbe tarnybai, it. Istituto Nazionale di Assicurazione contro gli Infortuni sul Lavoro, INAIL), toliau bendrai vadinamas „įmokomis“.

      Pagalba, susijusi su 1990 m. žemės drebėjimu rytinėje Sicilijos dalyje

               (20)

               Po 1990 m. gruodžio 13–16 d. rytinėje Sicilijos dalyje (Sirakūzuose, Katanijoje ir Ragūzoje) įvykusio žemės drebėjimo 1990–2002 m. laikotarpiu Italijos valdžios institucijos priėmė keletą sprendimų ir įstatymų, leidžiančių visoms nuo žemės drebėjimo (9) nukentėjusioje teritorijoje įsikūrusioms įmonėms (10) sustabdyti ir atidėti mokesčių, privalomų socialinio draudimo bei profesinės atsakomybės draudimo įmokų mokėjimą arba leidžiančių juos mokėti dalimis.

               (21)

               2001 m. įstatyme (11) įtvirtinta, kad tie subjektai, kurie dar nebuvo sumokėję mokesčių ir įmokų, galėjo padengti savo skolą (t. y. įgyvendinti atitinkamus mokestinius įsipareigojimus) iki 2001 m. gruodžio 28 d. sumokėdami 15 % didesnę mokėtiną sumą.

               (22)

               Vis dėlto 2002 m. Italijoje įstatymu (12) leista tiems, kurie nebuvo sumokėję mokesčių už 1990, 1991 ir 1992 m., automatiškai padengti šią skolą sumokant tik 10 % 2003 m. kovo 16 d. mokėtinos sumos (13). Kitaip tariant 2002 m. gruodžio 27 d. įstatymu Nr. 289 Italijoje nustatyta galimybė 90 % sumažinti valstybei mokėtinus mokesčius.

               (23)

               2003 ir 2004 m. priimtais naujais įstatymais (14) ši galimybė pratęsta iki 2004 m. balandžio 16 d.

               (24)

               2005 m. įstatymu (15), susijusiu su 2002 m. įstatymu (16), nustatyta galimybė įmonėms, kurios nebuvo sumokėjusios socialinio draudimo įmokų (INPS) bei profesinės atsakomybės draudimo įmokų (INAIL) už 1990, 1991 ir 1992 m., automatiškai padengti šią skolą sumokant tik 10 % mokėtinos sumos. Šiai priemonei numatytas biudžetas siekė 52 mln. EUR (17).

               (25)

               Kitu 2007 m. priimtu įstatymu (18) mokėjimo terminas pratęstas iki 2007 m. gruodžio 31 d., tačiau reikalauta sumokėti 30 % nesumokėtos mokesčių sumos. Dar kitu taip pat 2007 m. priimtu įstatymu (19) mokėjimo terminas pratęstas iki 2008 m. birželio 30 d., sugrąžinant reikalavimą sumokėti 10 % mokėtinos sumos.

      Pagalba, susijusi su 1994 m. potvyniais Šiaurės Italijoje

               (26)

               Panašiai po 1994 m. Šiaurės Italijoje kilusių potvynių (žalą patyrė 257 Pjemonto, Lombardijos, Emilijos-Romanijos, Ligūrijos, Toskanos ir Veneto regionų savivaldybės) Italijos valdžios institucijos priėmė keletą įstatymų, leidžiančių įmonėms (20), kurios dėl potvynio patyrė didelę žalą (21), sustabdyti arba atidėti mokesčių ir įmokų mokėjimą.

               (27)

               Kaip ir po žemės drebėjimo rytinėje Sicilijos dalyje, 2003 m. (22) Italija suteikė įmonėms, nukentėjusioms nuo 1994 m. potvynių, galimybę automatiškai padengti savo skolą iki 2004 m. liepos mėn. sumokant 10 % 1995, 1996 ir 1997 m. nesumokėtų mokesčių ir įmokų sumos.

               (28)

               2007 m. (23) priimtais papildomais įstatymais nesumokėtų mokesčių ir įmokų mokėjimo terminas pratęstas iki 2008 m. kovo 31 d.

      Panašios priemonės, susijusios su kitomis gaivalinėmis nelaimėmis, įvykusiomis Italijoje 1997–2002 m.

               (29)

               Remiantis Komisijos turima informacija, pastaraisiais metais Italija nustatė tokio paties pobūdžio mokesčių sumažinimo priemones kitoms nuo gaivalinių nelaimių nukentėjusioms sritimis.

               (30)

               2006 m. Italija 50 % (24) sumažino mokesčius ir įmokas (25) įmonėms, kurių teisinė arba veiklos buveinė yra nuo 2002 m. žemės drebėjimo ir Etnos ugnikalnio išsiveržimo nukentėjusiose Katanijos provincijos (Sicilijos regionas) savivaldybėse (26).

               (31)

               2008 m. Italija 60 % sumažino mokesčius ir įmokas įmonėms, kurių teisinė arba veiklos buveinė yra nuo 1997 m. žemės drebėjimo nukentėjusiose Umbrijos ir Markės regionų savivaldybėse (27).

               (32)

               2008 m. Italija taip pat 60 % sumažino mokesčius ir įmokas įmonėms, kurių teisinė arba veiklos buveinė yra nuo 2002 m. žemės drebėjimo nukentėjusiose Molizės ir Apulijos regionų savivaldybėse (28).

               (33)

               2011 m. (29) taip pat 60 % sumažinti mokesčiai ir įmokos įmonėms, kurių teisinė arba veiklos buveinė yra nuo 2009 m. balandžio 6 d. žemės drebėjimo nukentėjusiose Abrucų regiono savivaldybėse (išsamesnė susijusi informacija pateikta tolesniame punkte).

      Su 2009 m. žemės drebėjimu Abrucuose susijusi valstybės pagalba Nr. SA.35083 (12/NN), apie kurią pranešta

               (34)

               Priemonė, apie kurią pranešė Italijos valdžios institucijos ir kurią Komisija užregistravo Nr. SA.35083 (12/NN) (žr. 8 konstatuojamąją dalį), yra susijusi su sumažintų mokesčių ir įmokų forma teikiama pagalba po 2009 m. žemės drebėjimo Abrucuose.

               (35)

               Po 2009 m. balandžio 6 d. žemės drebėjimo Abrucuose (visų pirma L'Akviloje ir daugelyje kitų savivaldybių), Italijos valdžios institucijos priėmė keletą sprendimų ir įstatymų (30), kuriais leido nuo žemės drebėjimo nukentėjusioje teritorijoje (31) įsikūrusioms įmonėms (32) sustabdyti ir atidėti mokesčių ir įmokų mokėjimą iki 2009 m. lapkričio 30 d. Šis terminas buvo pratęstas priėmus papildomus sprendimus 2010 m. birželio 30 d. (33), 2010 m. gruodžio 15 d. (34), 2011 m. spalio 31 d. (35) ir galiausiai 2011 m. gruodžio 16 d. (36).

               (36)

               2011 m. lapkričio 12 d. Italija priėmė įstatymą (37), kuriuo nuo 2012 m. sausio mėn. atnaujintas po žemės drebėjimo sustabdytų ar atidėtų mokesčių bei įmokų rinkimas, nustatant mokėjimą dalimis per 120 mėnesių laikotarpį ir kartu iki 40 % sumažinant mokėtiną sumą.

      Priemonių tikslas

               (37)

               Bendrasis minėtų pagalbos schemų (kuriomis 90 % sumažinti mokesčiai ir privalomų socialinio draudimo bei profesinės atsakomybės draudimo įmokos) tikslas paremti įmones, kurių teisinė arba veiklos buveinė yra nuo gaivalinių nelaimių nukentėjusiose srityse.

      Geografinė pagalbos apimtis

               (38)

               Visos minėtos priemonės skirtos Italijos regionams, nukentėjusiems nuo gaivalinių nelaimių, tiksliau, remiantis Italijos Vyriausybės priimtų dekretų nuostatomis, nukentėjusiems nuo žemės drebėjimų, potvynių ar ugnikalnių išsiveržimų.

               (39)

               Priemonės skirtos šioms sritims:

                           —

                           savivaldybės (38), nukentėjusios nuo žemės drebėjimo rytinėje Sicilijos dalyje (Sirakūzų, Katanijos ir Ragūzos provincijos) 1990 m. gruodžio 13–16 d. laikotarpiu,

                           —

                           Pjemonto, Lombardijos, Emilijos Romanijos, Ligūrijos, Toskanos ir Veneto savivaldybės (39), nukentėjusios nuo 1994 m. lapkričio mėn. potvynių,

                           —

                           Katanijos provincijos savivaldybės (40), nukentėjusios nuo 2002 m. žemės drebėjimo ir Etnos ugnikalnio išsiveržimo,

                           —

                           Ankonos ir Perudžos savivaldybės (41), nukentėjusios nuo 1997 m. žemės drebėjimo,

                           —

                           Kampobaso ir Fodžos savivaldybės (42), nukentėjusios nuo 2002 m. žemės drebėjimo,

                           —

                           savivaldybės (43), nukentėjusios nuo 2009 m. balandžio 6 d. žemės drebėjimo Abrucuose.

      Pagalbos gavėjai

               (40)

               Pagalbos schemos skirtos visų sektorių įmonėms, įskaitant žemės ūkio, miškininkystės, žuvininkystės ir akvakultūros sektorius (44), išskyrus su 1994 m. potvyniais Šiaurės Italijoje susijusias priemones, kurios netaikomos bankininkystės ir draudimo sektorių įmonėms.

               (41)

               Dėl Sicilijoje, Umbrijoje, Markėje, Molizėje, Apulijoje ir Abrucuose įvykusių žemės drebėjimų (ir ugnikalnių išsiveržimų) visos įmonės, kurių teisinė arba veiklos buveinė yra nuo gaivalinių nelaimių nukentėjusiose srityse (sritys nustatytos specialiais įstatymais), gali pasinaudoti pagalbos priemonėmis.

               (42)

               Šiaurės Italijoje įvykusių potvynių atveju pagalbos gavėjai yra įmonės, kurių teisinė arba veiklos buveinė yra nuo gaivalinių nelaimių nukentėjusiose srityse ir kurios gali įrodyti patyrusios „didelę žalą“ (45).

      Priemonių trukmė

               (43)

               Mokesčių ir įmokų sumažinimo priemonių pradžios data gali būti tapatinama su teisinio pagrindo įsigaliojimo data. Komisija pripažįsta, kad priemonės galėjo būti pradėtos įgyvendinti skirtingu metu, kaip numatyta įgyvendinimo aktuose, pavyzdžiui, dekretuose, kuriais įgyvendinami skirtingi teisiniai pagrindai (žr. Italijos pastabas dėl sprendimo pradėti procedūrą, pateiktas 87–94 konstatuojamosiose dalyse).

               (44)

               Komisija laikosi nuomonės, jog mokesčių ir įmokų sumažinimo priemonės įsigaliojo nuo tokių datų:

                           —

                           2003 m. sausio 1 d. (46) dėl mokesčių ir 2006 m. sausio 1 d. (47) dėl įmokų sumažinimo, susijusio su 1990 m. gruodžio 13–16 d. laikotarpiu įvykusiu žemės drebėjimu rytinėje Sicilijos dalyje (Sirakūzų, Katanijos ir Ragūzos provincijose),

                           —

                           2004 m. sausio 1 d. (48) dėl 1994 m. lapkričio mėn. potvynių Šiaurės Italijoje,

                           —

                           2007 m. sausio 1 d. (49) dėl 2002 m. žemės drebėjimo ir Etnos ugnikalnio išsiveržimo,

                           —

                           2008 m. sausio 1 d. (50) dėl 1997 m. žemės drebėjimo Umbrijoje ir Markėje,

                           —

                           2008 m. lapkričio 29 d. (51) dėl 2002 m. žemės drebėjimo Molizėje ir Apulijoje,

                           —

                           2012 m. sausio 1 d. (52) dėl 2009 m. žemės drebėjimo Abrucuose.

               (45)

               Dėl mokesčių ir įmokų sumažinimo priemonių taikymo, teisiniuose pagrinduose nurodyti atitinkami mokesčių ir įmokų mokėjimo sustabdymo laikotarpiai. Komisija atsižvelgia į tai, kad skirtingos pagalbos schemos įgyvendintos skirtingais laikotarpiais ir yra susijusios su skirtingais mokesčiais ir įmokomis. Remiantis Italijos Komisijai per oficialų tyrimą pateikta informacija (žr. Italijos pastabas dėl sprendimo pradėti procedūrą, pateiktas 87–94 konstatuojamosiose dalyse:

                           a)

                           su 1990 m. gruodžio 13–16 d. rytinėje Sicilijos dalyje (Sirakūzų, Katanijos ir Ragūzos provincijose) įvykusiu žemės drebėjimu susijusio mokesčių ir įmokų mokėjimo sustabdymo laikotarpis apima 1990, 1991 ir 1992 m.; mokesčių inspekcija nurodo 1990 m. gruodžio 13 d.–1993 m. liepos 31 d. laikotarpį, o privalomų socialinio draudimo bei profesinės atsakomybės draudimo įmokų mokėjimo sustabdymo laikotarpis pagal INPS ir INAIL trunka nuo 1990 m. gruodžio 13 d. iki 1992 m. gruodžio 31 d.;

                           b)

                           teisiniame pagrinde nurodyti su 1994 m. potvyniais Šiaurės Italijoje susiję laikotarpiai apima 1995, 1996 ir 1997 m., o remiantis mokesčių inspekcijos pateikta informacija, mokesčių mokėjimas sustabdytas 1994 m. lapkričio 4 d.–1995 m. spalio 31 d. laikotarpiu (pagal INPS įmokų mokėjimo sustabdymo laikotarpis baigiasi 1995 m. lapkričio 30 d., o pagal INAIL šis laikotarpis trunka nuo 1995 m. sausio 1 d. iki 1997 m. gruodžio 31 d.);

                           c)

                           su 1997 m. žemės drebėjimu Umbrijoje ir Markėje susijęs mokesčių ir įmokų mokėjimo sustabdymo laikotarpis trunka nuo 1996 m. rugsėjo 26 d. iki 1999 m. birželio 30 d. (tam tikriems pagalbos gavėjams – iki 1998 m. kovo 31 d.);

                           d)

                           dėl 2002 m. žemės drebėjimo Molizėje ir Apulijoje mokesčių inspekcija teigia, kad mokesčių mokėjimo sustabdymo laikotarpis prasideda 2002 m. spalio 31 d. ir baigiasi 2008 m. birželio 30 d., INPS ir INAIL nurodo 2002 m. spalio 31 d. – 2007 m. gruodžio 31 d. laikotarpį;

                           e)

                           su 2002 m. žemės drebėjimu ir Etnos ugnikalnio išsiveržimu susijęs mokesčių ir įmokų mokėjimo sustabdymo laikotarpis trunka nuo 2002 m. spalio 29 d. iki 2004 m. kovo 31 d.;

                           f)

                           su 2009 m. žemės drebėjimu Abrucuose susijęs mokesčių ir įmokų sustabdymo laikotarpis priklauso nuo pagalbos gavėjo: įmonėms, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 200 000 EUR, susijęs mokesčių ir įmokų mokėjimo sustabdymas taikomas 2009 m. balandžio 6 d.–2010 m. birželio 30 d. laikotarpiu; įmonėms, kurių metinė apyvarta yra mažesnė nei 200 000 EUR, ir atskiriems piliečiams, kurie gauna pajamas iš profesinė veiklos ar dirba savarankiškai, susijęs mokesčių ir įmokų mokėjimo sustabdymas taikomas 2009 m. balandžio 6 d.–2010 m. gruodžio 15 d. laikotarpiu.

               (46)

               Komisija pažymi, kad dėl mokesčių ir įmokų sumažinimo priemonių trukmės kiekvieno minėto teisinio pagrindo aktuose nurodytas terminas, kuriam pasibaigus nebegalima gauti pagalbos. Komisija turi duomenų, kad priemonių taikymo laikotarpis buvo pratęstas po Aukščiausiojo kasacinio teismo sprendimų, kaip nurodyta tolesniuose 49–53 konstatuojamosiose dalyse (žr. ir Italijos pastabas dėl sprendimo pradėti procedūrą, pateiktas 91–93 konstatuojamosiose dalyse).

      Tinkamos finansuoti sąnaudos

               (47)

               Nagrinėjamomis priemonėmis tinkamos finansuoti sąnaudos yra mokesčiai, socialinio draudimo įmokos (mokamos INPS) bei privalomos profesinės atsakomybės draudimo įmokos (mokamos INAIL), kurias įmonės turi sumokėti per tam tikrą laikotarpį (nustatytą kiekvienos priemonės teisinio pagrindo aktuose) po įvykusios gaivalinės nelaimės.

      Pagalbos forma ir dydis

               (48)

               Pagalba teikiama sumažintų mokesčių ir privalomų (socialinio draudimo ir profesinės atsakomybės draudimo) įmokų forma. Pagal priemones Sicilijai ir Šiaurės Italijai mokesčiai ir įmokos sumažinti 90 %, Markės, Umbrijos, Molizės, Apulijos ir Abrucų regionams – 60 % ir 50 % Katanijos provincijai. Likusi mokėtina suma gali būti sumokėta vienu kartu arba dalimis (pavyzdžiui, Abrucų regionui skirta priemone numatyta galimybė susimokėti dalimis per 120 mėnesių laikotarpį). Pagal kai kurias priemones mokant dalimis gali reikėti mokėti palūkanas.

      Aukščiausiojo kasacinio teismo sprendimai

               (49)

               Kuneo teismo prašyme pateikti informaciją (žr. šio sprendimo 1 konstatuojamąją dalį) Komisijos dėmesys atkreiptas ir į 2007 bei 2010 m. (53) Aukščiausiojo kasacinio teismo sprendimus, pagal kuriuos mokėtinų mokesčių ir įmokų suma turėtų būti sumažinta iki 10 % visiems, kurie turi teisę į pagalbą (neatsižvelgiant į tai, ar mokėtina suma jau buvo sumokėta).

               (50)

               Iš tikrųjų Aukščiausiojo kasacinio teismo teigimu, visos įmonės, tinkamos pasinaudoti priemonėmis Sicilijai ir Šiaurės Italijai, turi teisę į 90 % sumažintus mokesčius ir įmokas, nes kitaip atsirastų „nepateisinamas nevienodas vertinimas“.

               (51)

               Kasacinio teismo aiškinimą patvirtino ir Italijos valdžios institucijos savo 2011 m. gruodžio 7 d. ir 2012 m. liepos 25 d. pranešimuose. Paskutiniame savo pranešime Italijos valdžios institucijos mini dar vieną 2012 m. Aukščiausiojo kasacinio teismo sprendimą (54), kuriame paskelbtas nepriimtinu mokesčių inspekcija ieškinys, remiantis „nusistovėjusia teismų praktika“.

               (52)

               Komisijai žinoma šių sprendimų svarba daugybės įvairiuose Italijos teismuose nagrinėjamų bylų sprendimui (galimų pagalbos gavėjų pradėtos procedūros dėl skirtingų priemonių).

               (53)

               Atsižvelgiant į šiuos Aukščiausiojo kasacinio teismo sprendimus, nagrinėjamos priemonės turėtų būti taikomos atgaline data visoms įmonėms, įskaitant ir įmones, kurios laiku sumokėjo mokesčius ir įmokas (bent jau pagalbos gavėjams, kurie gali naudotis sprendimuose nagrinėjamomis rytinei Sicilijos daliai ir Šiaurės Italijai skirtomis priemonėmis). Todėl pagalbos schemų taikymo trukmė būtų neribota, jei įmonė įrodytų, jog turi teisę į pagalbą.

         3.   PAGRINDAS PRADĖTI OFICIALIĄ TYRIMO PROCEDŪRĄ

               (54)

               Komisija pradėjo SESV 108 straipsnio 2 dalyje nustatytą oficialią tyrimo procedūrą dėl nagrinėjamų priemonių (aprašytų šio sprendimo 2 dalyje), kadangi jos atrodė priskirtinos valstybės pagalbai pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Be to, Komisija, remdamasi Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999 (55) 11 straipsnio 1 dalimi, nusprendė išleisti įsakymą sustabdyti visus mokėjimus, numatytus pagal pagalbos priemones SA.33083 (12/NN) ir SA.35083 (12/NN).

               (55)

               Sprendime pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje nustatytą oficialią tyrimo procedūrą (toliau – sprendimas pradėti procedūrą) (56) aptariamos priemonės nagrinėtos atsižvelgiant į SESV 107 straipsnio 2 dalies b punkte nustatytą nukrypti leidžiančią nuostatą, pagal kurią pagalba gaivalinių nelaimių padarytai žalai atitaisyti neprieštarauja vidaus rinkai.

               (56)

               Be to, Komisija atsižvelgė į tai, kad priemonės gali patekti į SESV 107 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytų nukrypti leidžiančių nuostatų taikymo sritį.

      Pagalbos priemonių neteisėtumas

               (57)

               Sprendime pradėti procedūrą Komisija patvirtino, kad Italijos valdžios institucijos neįvykdė pareigos pranešti apie pagalbos schemas remiantis SESV 108 straipsnio 3 dalimi, kaip tai pripažino ir pačios Italijos valdžios institucijos per pirminio tyrimo etapu.

      SESV 107 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytų priemonių nagrinėjimas

               (58)

               Komisija išnagrinėjo pagalbos schemas atsižvelgdama į SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktą, kuriame teigiama, kad „pagalba gaivalinių nelaimių ar kitų ypatingų įvykių padarytai žalai atitaisyti“ neprieštarauja vidaus rinkai.

               (59)

               Vertindama pagalbos schemas, kurioms taikomas SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktas, Komisija privalo patikrinti: i) aplinkybes, susijusias su gaivalinėmis nelaimėmis, kuriomis remtasi suteikiant pagalbą, ir ii) ar tenkinamos šios sąlygos:

                           —

                           turi būti įrodyta, jog žala, už kurią suteikiama kompensacija, yra tiesioginė gaivalinės nelaimės pasekmė,

                           —

                           pagalba neturi viršyti žalos, o tik atitaisyti dėl gaivalinės nelaimės patirtą žalą.

               (60)

               Įvairiuose Italijos teisiniuose pagrinduose nustatytos sritys, nukentėjusios nuo trijų tipų gaivalinių nelaimių: žemės drebėjimų, potvynių ir ugnikalnių išsiveržimų. Kadangi, remiantis nusistovėjusia Komisijos nuomone, žemės drebėjimai, potvyniai ir ugnikalnių išsiveržimai yra gaivalinės nelaimės pagal SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktą (57), nukentėjusios įmonės po tokių įvykių iš principo gali gauti pagalbą, atitinkančią patirtos žalos dydį.

               (61)

               Vis dėlto nagrinėjamos pagalbos schemose nėra jokio žalos apibrėžimo (ar tai būtų materialinė, ar ekonominė žala) ir nenustatyta jokia pagalbos ir dėl minėtų gaivalinių nelaimių patirtos žalos sąsaja (58). Be to, atrodo, kad pagal schemą už įmonių patirtą žalą mokama kompensacija neribojama, o nustatant tinkamas finansuoti sąnaudas į dėl gaivalinės nelaimės įmonės patirtos žalos dydį neatsižvelgiama.

      Abejonės ir pagrindas pradėti procedūrą

               (62)

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, taip pat remiantis turima informacija ir tuo, kad nagrinėjamos priemonės įgyvendintos nepranešus Komisijai, šioji laikėsi nuomonės, jog jos yra neteisėta pagalba pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 1 straipsnį.

               (63)

               Be to, atlikusi pirminį vertinimą, susijusį su sprendimu pradėti procedūrą, Komisija pareiškė labai abejojanti, ar nuo 2002 m. Italijos taikomos priemonės yra suderinamos su vidaus rinka. Remiantis šiuo vertinimu nebuvo įmanoma nustatyti, ar pagalbos priemonės atitinka SESV principus, visų pirma jos 107 straipsnio 2 dalies b punktą, kuriame nustatyti pagalbos, skirtos gaivalinių nelaimių padarytai žalai atitaisyti, teikimo principai (59). Tiksliau Komisija išreiškė abejones dėl to, kad Italijos valdžios institucijų pateikta informacija gali įrodyti, jog nagrinėjamos priemonės pagal savo pobūdį ir taikymo sąlygas yra skirtos dėl gaivalinių nelaimių patirtai žalai atitaisyti.

               (64)

               Visų pirma, atsižvelgdama į aprašytas nagrinėjamų priemonių taikymo sąlygas, Komisija negalėjo daryti išvados, jog:

                           —

                           pagalbos gavėjai yra įmonės, iš tikrųjų patyrusios žalą (iš dalies išskiriant priemones Šiaurės Italijai, kuriose numatyta mažiausia žala, norint pasinaudoti pagalba, žr. 26 konstatuojamąją dalį),

                           —

                           žalą sukėlė tik minėtuose teisiniuose pagrinduose nurodytos gaivalinės nelaimės,

                           —

                           įmonei skirta pagalba tik atitaisė minėtų gaivalinių nelaimių padarytą žalą ir niekaip neviršijo kiekvieno atskiro pagalbos gavėjo patirtos žalos.

               (65)

               Be to, Komisija išreiškė abejones dėl galimybės taikyti SESV 107 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytas nukrypti leidžiančias nuostatas (60).

               (66)

               Todėl Italijos valdžios institucijų ir suinteresuotųjų trečiųjų šalių savo pastabose dėl sprendimo pradėti procedūrą prašoma pateikti visą informaciją, reikalingą visapusiškam vertinimui atlikti, ir pateikti Komisijai visus atitinkamus dokumentus.

         4.   SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS

      Advokato Mario Chiti kontoros pateiktos pastabos

               (67)

               Florencijoje įsikūrusi advokatų kontora „Chiti“ atstovauja 58 privačioms įmonėms ir viešosioms organizacijoms bei administravimo įstaigoms, įvairiai nukentėjusioms nuo 1994 m. potvynių Pjemonte. Kontora savo pastabose siekia įrodyti, jog Pjemonto atvejis skiriasi nuo kitų atvejų, kai dėl gaivalinių nelaimių suteikta pagalba.

               (68)

               Advokatų kontora, apžvelgusi su priemone susijusius faktus ir teisėkūros pokyčius, komentuoja Aukščiausiojo kasacinio teismo praktiką. Advokatų kontora teigia, jog remiantis 2007, 2010 ir 2012 m. priimtais sprendimais visos įmonės, nukentėjusios nuo Pjemonte kilusių potvynių, galėjo atgaline data padengti savo skolą sumokėdamos 10 % mokėtinos sumos arba, jeigu jau buvo sumokėjusios visą sumą, galėjo prašyti 90 % grąžinti, vadovaujantis Įstatymo Nr. 350/2003 3 straipsnio 90 dalimi. Advokatų kontora patikslina, kad iš 233 bylų dėl pagalbos nuo potvynių nukentėjusioms įmonėms, 96 bylose jau priimtas sprendimas, o didžioji dalis likusių bylų sustabdyta dėl minėto 2012 m. spalio 17 d. Komisijos vykdomojo sprendimo.

               (69)

               Advokatų kontora tvirtina, kad sprendimuose dėl pagalbos gavimo įmonės turėjo konkrečiai įrodyti patirtos žalos dydį ir priežastinį potvynio ir nurodytos žalos ryšį. Tai įrodyti buvo galima remiantis teisėjo reikalautomis ekspertizėmis, patvirtintomis ekspertizėmis arba oficialiais INPS ir INAIL dokumentais. Iš tikrųjų įmonėms teisme pripažinta tik faktiškai patirta žala, kurią jos sugebėjo įrodyti arba kurią teisėjas nustatė savo iniciatyva.

               (70)

               Be to, advokatų kontora pastebi, kad pagalbos schema, skirta 1994 m. potvynių Pjemonte pasekmėms atitaisyti, yra susijusi su „gaivaline nelaime“, todėl turėtų būti nagrinėjama atsižvelgiant į SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktą. Kad tokias priemones būtų galima laikyti suderinamomis su vidaus rinka, reikia įrodyti priežastinį pagalbos ir žalos ryšį ir tai, kad kompensacija neviršija žalos. Iš atstovaujamų klientų perspektyvos advokatų kontora teigia, kad pagalba nebuvo bendrai numatyta visoms regiono įmonėms, o tik toms, kurios atitiko tokias sąlygas:

                           a)

                           įmonės yra įsikūrusios savivaldybėse, kurios specialiais Vyriausybės dekretais priskirtos prie nukentėjusiųjų nuo potvynių. Todėl pagalbos yra atrankios, tačiau, advokatų kontoros teigimu, nepatenka į SESV 107 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Iš tikrųjų pagalbos geografinės ribos nustatytos ne remiantis politinio ir ekonominio pobūdžio vertinimais (kaip antai nedarbo ar žemas srities išsivystymo lygis), o nenumatomais ir žmogaus nekontroliuojamais įvykiais. Todėl pagalbos gavėjų nustatymas grindžiamas kriterijais, kuriems visiškai negalioja pasirinkimo laisvė. Be to, nagrinėjama pagalba neatranki, nes neiškraipo konkurencijos, atsižvelgiant į tai, kad teisės aktais siekta atitaisyti nepalankią nuo gaivalinių nelaimių nukentėjusių įmonių padėtį. Tai yra lygybės principo pasekmė;

                           b)

                           įmonės privalo įrodyti patyrusios „didelę“ žalą, kad gautų pagalbą. Ši sąlyga išskiria priemonę Pjemontui iš kitų. Iš tikrųjų gali būti kompensuota tik materialinė žala, kurios vertė viršija įstatymu nustatytą 2 mlrd. lyrų sumą ir kuri įrodyta patvirtintomis ekspertizėmis;

                           c)

                           turi būti įrodytas priežastinis įvykio ir žalos ryšys. Italijos teisėje priežastinio ryšio įrodymas yra esminė sąlyga pagalbai gauti; todėl nukentėjusios įmonės turėjo teisme įrodyti priežastinį ryšį kiekvieno įvykio atžvilgiu. Tai reiškia, kad nebuvo per didelės kompensacijos, kadangi žala turėjo būti įrodyta patvirtintų konsultantų arba susijusių institucijų techninių konsultantų, veikiančių savo iniciatyva. Be to, Italijos teisėje įtvirtintas bendrasis principas, jog sutartyje nenumatytos žalos atlyginimas (civilinio kodekso 2043 straipsnis) niekada negali būti pasipelnymo šaltinis.

               (71)

               Todėl advokatų kontora „Chiti“ prašo Komisiją priemonės Pjemontui atžvilgiu iš naujo apsvarstyti bendrąjį tvirtinimą, jog nagrinėjamos priemonės neatrodo skirtos gaivalinių nelaimių padarytai žalai atitaisyti. Advokatų kontoros teigimu, tai susiję su tuo, kad priemonė Pjemontui skiriasi nuo kitų bendrai sprendime pradėti procedūrą nagrinėjamų priemonių. Be to, teigiama, kad įmonėms suteikta pagalba suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktą, kadangi:

                           —

                           pagalba susijusi tik su tiesiogiai dėl gaivalinės nelaimės patirta žala,

                           —

                           patirta žala apibrėžta atsižvelgiant į jos dydį ir kartu svarbą susijusiai įmonei,

                           —

                           kompensacija neviršijo žalos, nes atlyginta žala tiksliai atitiko įrodytos žalos dydį,

                           —

                           nebuvo jokios sąveikos su kitokia pagalba.

               (72)

               Tuo atveju, jei pagalba būtų laikoma nesuderinama ir dėl to būtų išleistas įsakymas ją sugrąžinti, advokatų kontoros „Chiti“ teigimu, galėtų būtų taikomas Reglamento (EB) Nr. 659/1999 15 straipsnis. Taikant šią nuostatą, Komisija neturėtų nurodyti sugrąžinti pagalbą, praėjus dešimčiai metų nuo faktinio pagalbos suteikimo pagalbos gavėjui. Šiuo klausimu advokatų kontora tvirtina, kad pagalbą pradėta teikti iš karto po 1994 m. lapkričio mėn. potvynio, remiantis 1994 m. lapkričio 24 d. įstatymo galią turinčiu dekretu Nr. 646. Vėliau pagalbos nuo potvynių nukentėjusioms Pjemonto įmonėms reglamentavimas buvo tiesiog patobulintas įvairiais 2003–2007 m. laikotarpio įstatymais. Iš esmės, nors sprendime pradėti procedūrą nurodoma 2004 m. sausio 1 d. kaip pagalbos teikimo pradžia, iš tikrųjų pagalba Pjemontui teikta nuo 1994 m. lapkričio mėn.

               (73)

               Be to, gali būti taikoma Reglamento (EB) Nr. 659/1999 14 straipsnio 1 dalis, kurioje nustatyta, kad Komisija nereikalauja sugrąžinti pagalbos, jeigu tai prieštarautų bendrajam Sąjungos teisės principui. Galima remtis dviem principais: pirmiausia, teisinio saugumo principu, kuris reiškia nacionalinių teismų galutinių sprendimų laikymąsi ir panaikina bet kokią galimybę iš įmonių susigrąžinti jų gautas sumas. Nors ir pripažindama, kad res judicata principas Sąjungos teisėje nėra laikomas absoliučiu, advokatų kontoros „Chiti“ nuomone, nagrinėjamu atveju nėra susidariusios jokios konkrečios prielaidos, dėl kurių Teisingumo Teismas priėmė ankstesnius sprendimus, susijusius su aptariamu principu (61). Antra, advokatų kontora „Chiti“ remiasi teisėtų lūkesčių apsaugos principu, kadangi nuo 1994 m. pabaigos iki 2011 m. jokia nacionalinė ar Sąjungos institucija nebuvo iškėlusi klausimo dėl pagalbos teisėtumo. Todėl per visą šį laikotarpį nukentėjusios įmonės gavo pagalbą, kurios kompetentingos valdžios institucijos nelaikė valstybės pagalba. Darydama išvadą advokatų kontora „Chiti“ teigia, kad tai yra tipinė situacija, kuriai taikomas teisėtų lūkesčių apsaugos principas.

      Advokatų kontoros „Preve-Gavioli“ pateiktos pastabos

               (74)

               Advokatų kontora „Preve-Gavioli“ įsikūrusi Turine, Pjemonte. Apžvelgusi aptariamų Italijos teisės aktų pokyčius ir aplinkybes, dėl kurių pradėta Komisijos procedūra, advokatų kontora „Preve-Gavioli“ daro išvadą, jog pagalba, susijusi su nuo 1994 m. potvynių Pjemonte nukentėjusiomis įmonėmis, nėra atranki, kadangi nė vienu atveju neteikiamas pranašumas konkrečioms įmonėms, išvengiant joms sąnaudų, kurios iš principo turėtų būti padengtos iš nuosavų išteklių. Priešingai, priemonės skirtos tik tai žalai kompensuoti, kurią patyrė nuo gaivalinės nelaimės nukentėjusios įmonės. Be to, įstatymais pripažinta pagalba „nesustiprino“ pagalbos gavėjų konkurencinės padėties, gauta kompensacija jiems tiesiog leido sugrįžti į rinką vienodomis sąlygomis, palyginti su įmonėmis, kurios nepatyrė jokios žalos ir neprarado pajamų. Kitaip tariant, pagalba niekaip neiškraipo konkurencijos, priešingai, atitaiso nepalankią finansinę padėtį ir atstato nuo potvynių nukentėjusių įmonių prekybos konkurencingumą.

               (75)

               Advokatų kontora „Preve-Gavioli“ laikosi nuomonės, jog pagalba, suteikta nuo 1994 m. potvynių Pjemonte nukentėjusioms įmonėms, vargiai gali būti laikoma valstybės pagalba, kadangi tam nėra susidariusios SESV 107 straipsnio 1 dalyje reikalaujamos prielaidos. Vis dėlto, jeigu priemonės būtų priskirtos prie valstybės pagalbos, jos turėtų būti laikomos pagalba, skirta gaivalinių nelaimių padarytai žalai kompensuoti, remiantis SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktu. Todėl jos būtų suderinamos su vidaus rinka, vadovaujantis Sutartimi, apie jas nereikėtų iš anksto pranešti Komisijai ir joms nereikėtų Komisijos ex ante vertinimo.

      Pramonės konfederacijos Confindustria pateiktos pastabos

               (76)

               1910 m. įkurta Confindustria yra pagrindinė darbdavių konfederacija Italijoje. Jungia 150 000 savanoriškai įstojusių įmonių ir iš viso turi 5 500 000 narių. Remdamasi SESV 108 straipsnio 2 dalimi, Confindustria pateikė pastabas kaip suinteresuotoji šalis tiek dėl priemonės SA.33083, tiek dėl priemonės SA.35083.

               (77)

                  Confindustria išreiškia savo susirūpinimą, jog tai, kad Italija nesilaikė pareigos pranešti Sąjungai apie nagrinėjamas priemones, gali pakenkti įmonėms, kurios sąžiningai pasinaudojo priemonėmis, skirtomis gaivalinių nelaimių padarytai žalai atitaisyti.

               (78)

                  Confindustria nuomone, Komisija turėtų atsižvelgti į kai kurias bendro pobūdžio aplinkybes, susijusias su bendru kontekstu. Visų pirma, ji tvirtina, jog šios priemonės susijusios su įvykiais, kai kuriais atvejais įvykusiais prieš dvidešimt metų (kai kuriais atvejais ir dar seniau); dėl šios priežasties dabartinė sprendimų dėl valstybės pagalbos tvarka neužtikrina tinkamos trečiųjų suinteresuotųjų šalių apsaugos. Confindustria tvirtina, jog ir abejojant dėl tam tikrų nacionalinio įstatymų leidėjo priimtų priemonių suderinamumo, yra sunku gauti informaciją iš kompetentingų institucijų ir, kad dabartinėje ekonominėje situacijoje dauguma įmonių (ypač MVI) toliau susiduria su sunkiomis likvidumo problemomis. Reikalavimas šiandien sugrąžinti sumas, susijusias su lengvatomis, kuriomis pasinaudota prieš dešimtmečius, sukeltų riziką daugelio šių įmonių išlikimui. Be to, Confindustria teigia nesuprantanti, kodėl abejojama šių priemonių suderinamumu.

               (79)

                  Confindustria siūlo rasti kitokį sprendimą, kad be priežasties pavojingai nenukentėtų susijusios įmonės.

               (80)

               Pirmiausia, Confindustria laikosi nuomonės, jog kiekvienos nagrinėjamos priemonės atžvilgiu reikėtų atidžiai įvertinti, ar nesusidariusios ypatingos sąlygos, dėl kurių priemonė nebūtų laikoma pagalba ir nereikėtų jos grąžinti. Šios sąlygos susijusios su: i) dešimties metų senaties terminu; ii) teisėtų lūkesčių apsaugos principu ir iii) kitų SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte nustatytų nukrypti leidžiančių nuostatų taikymu.

               (81)

               Antra, Confindustria paprašė Komisijos savo sprendime aiškiai nurodyti, kuriais atvejais sumos, sumokėtos įmonėms kaip kompensacijos už tiesiogiai gaivalinių nelaimių padarytą žalą, gali būti laikomos suderinamomis su Sutartimi. Iš tikrųjų priemonės skirtos įmonėms, tiesiogiai nukentėjusioms nuo reiškinių, kuriuos Komisija pagal nusistovėjusią praktiką priskiria prie gaivalinių nelaimių (žemės drebėjimai, potvyniai, ugnikalnių išsiveržimai ir kt.). Be to, nagrinėjamas pagalbos priemones pagrindžiančių teisės aktų nuostatų formuluotė aiškiai nurodo, kad Italijos valdžios institucijos priėmė šias priemones, kad atlygintų gaivalinių nelaimių padarytą žalą. Taip pat Confindustria pabrėžia, kad pagalbos gavėjai yra įmonės, patyrusios faktinę gaivalinių nelaimių padarytą žalą. Nors tik kai kuriais atvejais pagalba suteikta įmonėms, patyrusioms „didelę“ žalą, tačiau ir kitais atvejais patirta žala turėtų būti pripažinta didele. Iš tikrųjų tai, kad įmonė įsikūrusi nuo gaivalinės nelaimės nukentėjusioje srityje, be abejonės lemia ekonominę žalą, neatsižvelgiant į materialinę žalą. Be to, Confindustria teigia, jog gali būti atvejų, kai pagalbos gavėjai turi dokumentus, patvirtinančius faktiškai patirtos žalos sumą, ir ji yra gerokai didesnė nei gauta kompensacija. Todėl Confindustria laikosi nuomonės, jog visos nagrinėjamos priemonės patenka į SESV 107 straipsnio 2 dalies nuostatų taikymo sritį.

               (82)

               Dėl sąlygų, į kurias atsižvelgė Komisija, Confindustria pripažįsta, kad kai kurioms nagrinėjamoms priemonėms, atrodo, trūksta formalaus tikslaus žalos apibrėžimo; tas pats pasakytina ir apie patirtos žalos sumos ir pagalbos sąsają bei proporcingumą. Vis dėlto Confindustria teigia, kad tokia sąsaja faktiškai yra: gaivalinių nelaimių atveju visos įmonės patiria žalą (bent jau ekonominę), ir siūlo taikyti supaprastintą metodą žalos dydžiui ir susijusiai pagalbai apskaičiuoti. Taikant šį metodą būtų, pavyzdžiui, galima atsižvelgti į kiekvienos įmonės gaunamas pajamas ir darbuotojų skaičių. Iš to seka, kad Confindustria nuomone, problema labiau susijusi su per didelės kompensacijos atvejais nei su priemonių suderinamumu su teisės aktais dėl valstybės pagalbos. Be to, Confindustria laikosi nuomonės, jog svarbu išvengti situacijos, kai dėl siekio išaiškinti kelis per didelės kompensacijos atvejus, nukenčia didžioji dalis įmonių, sąžiningai ir vadovaujantis įstatymais pasinaudojusių lengvatomis patirtai žalai atitaisyti. Todėl Confindustria siūlo leisti įmonėms naudotis pagalba, apie kurią ją priimant Italijos valdžios institucijos būtų turėjusios pranešti Komisijai, jeigu būtų veikusios laikydamosi Sutarties ir pareigos pranešti.

               (83)

               Apibendrinant Confindustria Komisijai siūlo:

                           a)

                           aiškiai patvirtinti, kad bet koks Komisijos sprendimas nereikš išankstinio sprendimo atskiriems suderinamos pagalbos atvejams remiantis SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktu, de minimis pagalbos reglamentavimu arba kitomis nuostatomis;

                           b)

                           suaktyvinti oficialų ir neoficialų Komisijos ir nacionalinių valdžios institucijų bendradarbiavimą su įmonėmis pagalbos gavėjomis, kad būtų sukurtas metodas ir mechanizmas, saugantis nuo per didelės kompensacijos atvejų; taip būtų galima išvengti pagalbos, suteiktos kiek leidžia reglamentas de minimis, sugrąžinimo ir pagalbos, atitinkančios pagalbos gavėjų patirtą materialinę ir ekonominę žalą, sugrąžinimo;

                           c)

                           apsvarstyti galimybę nustatyti supaprastintą metodą žalai apskaičiuoti gaivalinių nelaimių atveju.

      Italijos generalinės darbo konfederacijos (it. Confederazione Generale Italiana del Lavoro, CGIL) pateiktos pastabos

               (84)

                  Confederazione Generale Italiana del Lavoro (GGIL) yra pagrindinė Italijos profesinė organizacija, turinti maždaug 6 mln. narių. Atsakydamas į sprendimą pradėti procedūrą, L'Akvilos (Abrucai) CGIL skyrius savo pastabas pateikė pasibaigus numatytam mėnesio laikotarpiui nuo sprendimo paskelbimo. Iš principo Komisija neprivalo atsižvelgti į trečiųjų šalių pastabas, atsiųstas pasibaigus numatytam terminui, tačiau gali tai daryti išimties tvarka, kaip šiuo atveju.

               (85)

               CGIL laikosi nuomonės, jog Italijos priimto palankaus mokestinio režimo sustabdymas, reikalavimas sugrąžinti visas išmokas ir būtinybė su eksperto pagalba nustatyti patirtą žalą gali nukentėjusias įmones pašalinti iš rinkos. Tai keltų dar daugiau problemų atsižvelgiant į tai, jog kitais gaivalinių nelaimių padarytos žalos kompensavimo atvejais elgtasi kitaip. Todėl L'Akvila, nepaisant to, kad ji yra labiausiai nuo žemės drebėjimo nukentėjusioje teritorijoje, kenčia nuo iškraipytos konkurencijos, palyginti su įmonėmis konkurentėmis, kurios veikia nuo tokios nelaimės nenukentėjusioje teritorijoje. Galiausiai priemonių sustabdymas ir laipsniškumo bei tinkamų tikrinimo procedūrų nebuvimas (kurį CGIL laiko Italijos valstybės trūkumu) gali dar labiau susilpninti vietinį produktyvų sluoksnį su visomis neigiamomis pasekmėmis nedarbo rodikliui ir socialinei apsaugai.

         5.   ITALIJOS PASTABOS

               (86)

               Atsakydamos į sprendimą pradėti procedūrą, Italijos valdžios institucijos pastabas pateikė 2013 m. sausio 11 d. Komisijos tarnybos gavo šių nacionalinių valdžios institucijų ir agentūrų pastabas:

                           a)

                           Ekonomikos ir finansų ministerijos;

                           b)

                           mokesčių inspekcijos;

                           c)

                           INPS;

                           d)

                           INAIL;

                           e)

                           Civilinės apsaugos departamento (kuris vis dėlto teigia, jog neturi jokios informacijos, kurios prašoma sprendime.)

      Mokesčių ir įmokų sumažinimas kiekvienam regionui ir pagal kiekvieną priemonę ir atskirų priemonių taikymo kiekviename regione laikotarpis

               (87)

               Sprendimo pradėti procedūrą 71 punkte Komisija paprašė Italijos valdžios institucijų pateikti informaciją apie „mokesčių ir įmokų sumažinimą kiekvienam regionui ir pagal kiekvieną priemonę bei tų priemonių taikymo laikotarpį“.

               (88)

               INPS pirmiausiai pažymėjo, kad sunkumai, su kuriais susidūrė Komisija (žr. sprendimo pradėti procedūrą 2.5 skyrių), bandydama tiksliai nustatyti mokesčių ir įmokų mokėjimo sustabdymo laikotarpius, yra susiję su skirtingais laikotarpiais, kiekvienos įstaigos numatytais norminėse nuostatose. Šiuo atžvilgiu būtina atskirti privalomų socialinio draudimo ir profesinės atsakomybės draudimo įmokų (mokėtinų INPS ir INAIL) mokėjimo sustabdymo laikotarpį nuo mokesčių (mokėtinų mokesčių inspekcijai) mokėjimo sustabdymo laikotarpio. Be to, reikia atskirti mokesčių ir įmokų mokėjimo sustabdymo laikotarpį nuo mokesčių ir įmokų sumažinimo priemonių taikymo laikotarpio.

               (89)

               Dėl pagalbos schemų pradžios datos INAIL teigia, jog ši ne visada sutampa su teisės akto, kuriuo ji nustatyta, įsigaliojimo data, kaip nurodė Komisija sprendimo pradėti procedūrą 34 punkte. Iš tikrųjų mokesčių ir įmokų sumažinimo priemonės pradžios data gali būti vėlesnė (ir, pavyzdžiui, Pjemonto atveju tik priėmus sprendimus, kuriais įmonėms pripažįstamas mokesčių ir įmokų sumažinimas atgaline data). Mokesčių inspekcija sutinka su Komisijos nuomone, jog teisėti pagalbos gavėjai turi teisę naudotis mokestinėmis lengvatomis nuo teisės aktų, kuriais jos buvo nustatytos, įsigaliojimo datos.

               (90)

               INPS ir INAIL pateikė tikslius kiekvienos privalomų socialinio draudimo ir profesinės atsakomybės draudimo įmokų sumažinimo schemos taikymo laikotarpius:

                           a)

                           dėl žemės drebėjimo rytinėje Sicilijos dalyje (Sirakūzų, Katanijos ir Ragūzos provincijose) 1990 m. gruodžio 13–16 d. INPS ir INAIL parengtuose dokumentuose nurodyta, kad mokesčių ir įmokų mokėjimo sustabdymo laikotarpis truko nuo 1990 m. gruodžio 13 d. iki 1992 m. gruodžio 31 d. Mokesčių ir įmokų sumažinimas taikytas 2006 m. sausio 1 d. – rugsėjo 30 d. sumoms, mažesnėms nei 5 000 EUR (mokėtinoms vienu kartu), o nuo 2006 m. spalio 1 d. – sumoms, didesnėms nei 5 000 EUR (mokėtinoms per aštuonis kartus kas pusę metų su palūkanomis);

                           b)

                           dėl 1994 m. lapkričio mėn. potvynių Šiaurės Italijoje INPS nurodo, kad mokesčių ir įmokų mokėjimas buvo sustabdytas 1994 m. lapkričio 4 d.–1995 m. lapkričio 30 d. laikotarpiu. Nagrinėjant 1995–1997 m. laikotarpį, mokesčių ir įmokų mokėjimas tarnybai INAIL buvo sustabdytas nuo 1995 m. sausio 1 d. iki 1997 m. gruodžio 31 d. Abiem atvejais 2004 m. sausio 1 d. nurodyta kaip mokesčių ir įmokų sumažinimo taikymo pradžios data. Vis dėlto INPS šiuo atžvilgiu patikslina, kad privalomų socialinio draudimo įmokų sumažinimas taikomas tik tuomet, kai pradedami įgyvendinti susiję sprendimai, o ne automatiškai, kaip INAIL atveju;

                           c)

                           dėl 1997 m. žemės drebėjimo Umbrijos ir Markės regionuose INPS ir INAIL parengtame dokumente nurodyta, kad mokesčių ir įmokų mokėjimo sustabdymo laikotarpis truko nuo 1997 m. rugsėjo 26 d. iki 1998 m. kovo 31 d. (nuniokotų savivaldybių, nurodytų potvarkyje, gyventojams) ir nuo 1997 m. rugsėjo 26 d. iki 1999 m. birželio 30 d. (nukentėjusių savivaldybių, kurios taip pat nurodytos specialiame evakuacijos potvarkyje, gyventojams). INPS ir INAIL nurodo, kad mokesčių ir įmokų sumažinimas susijęs su 2009 m. sausio 1 d.–birželio 30 d. laikotarpiu. Mokesčių inspekcijos teigimu, priemonės taikymo pradžios data yra 2008 m. spalio 23 d., t. y. 2008 m. įstatymo galią turinčio dekreto Nr. 162 įsigaliojimo data;

                           d)

                           dėl 2002 m. žemės drebėjimo Molizės ir Apulijos regionuose INPS ir INAIL nurodė, kad mokesčių ir įmokų mokėjimas buvo sustabdytas 2002 m. spalio 31 d.–2007 m. gruodžio 31 d. laikotarpiu. Abiejose įstaigose pagalbos gavėjai galėjo pasinaudoti mokesčių ir įmokų sumažinimu 2009 m. sausio 1 d.–birželio 30 d. laikotarpiu, praplėtus priemonių, priimtų dėl 1997 m. žemės drebėjimo Umbrijos ir Markės regionuose, taikymą 2008 m. įstatymo galią turinčio dekretu Nr. 162. Mokesčių inspekcija patikslina, kad priemonės taikymo pradžios data yra 2009 m. sausio 29 d., t. y. 2008 m. įstatymo galią turinčio dekreto Nr. 185 įsigaliojimo data.;

                           e)

                           2002 m. žemės drebėjimo ir Etnos ugnikalnio išsiveržimo atveju INPS ir INAIL patikslina, kad mokesčių ir įmokų mokėjimo sustabdymo laikotarpis prasidėjo 2002 m. spalio 29 d. ir baigėsi 2004 m. kovo 31 d., o mokesčių ir įmokų sumažinimo laikotarpis truko nuo 2007 m. sausio 1 d. iki 2008 m. birželio 30 d.;

                           f)

                           dėl 2009 m. žemės drebėjimo Abrucuose mokesčių ir įmokų mokėjimo sustabdymo laikotarpis priklauso nuo pagalbos gavėjo: įmonėms, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 200 000 EUR, INPS, INAIL ir mokesčių inspekcijos pateiktame dokumente nurodytas 2009 m. balandžio 6 d.–2010 m. birželio 30 d. laikotarpis; įmonėms, kurių metinė apyvarta yra mažesnė nei 200 000 EUR ir atskiriems piliečiams, kurie gauna pajamas iš profesinės veiklos arba dirba savarankiškai, nurodytas 2009 m. balandžio 6 d.–2010 m. gruodžio 15 d. (o ne 2010 m. gruodžio 31 d., kaip nurodyta sprendimo pradėti procedūrą 36 punkto f papunktyje) laikotarpis. Mokesčių ir įmokų sumažinimas taikytas nuo 2012 m. sausio mėn., tačiau INPS ir INAIL savo pastabose teigė, jog sumažinimas taikytas tik pagalbai, suderinamai su de minimis schema, laukiant Komisijos sprendimo dėl pagalbos, viršijančios de minimis ribą.

               (91)

               Be to, sprendimo pradėti procedūrą 71 punkte Komisija prašė „patvirtinti, ar teisingas Komisijos aiškinimas, pagal kurį po paskutinių 2007, 2010 ir 2012 m. Aukščiausiojo kasacinio teismo sprendimų <…> nagrinėjamomis priemonėmis galėtų būti suteikta pagalba (be laiko apribojimų) visoms įmonėms, kurios pripažintos pagalbos gavėjomis remiantis kiekvienos priemonės teisiniu pagrindu“. Šiuo atžvilgiu Italijos valdžios institucijos pateikė dvi skirtingas nuomones.

               (92)

               INPS ir INAIL tvirtino, kad Komisijos aiškinimas neatrodo teisingas. Abu institutai laikosi nuomonės, jog nepaisant to, kad Aukščiausiojo kasacinio teismo sprendimais pagalbos taikymas galėjo būti išplėstas be laiko apribojimų visiems pagalbos gavėjams, nustatytiems konkrečiame teisiniame pagrinde, minėta teismo praktika skirta tiesiog paaiškinti, jog galima pasinaudoti pagalba dviem skirtingais būdais: tas, kas dar nesumokėjo, gali sumokėti 10 % mokėtinos sumos; tas, kas jau sumokėjo, gali atgauti 90 % sumokėtos sumos. Abu institutai tvirtina, kad toks aiškinimas susijęs su teisės aktu, nustačiusiu mokesčių ir įmokų sumažinimą. Faktiškai šios priemonės būna ius superveniens pobūdžio, dėl kurio teisėta grąžinti sumokėtą perviršį. Vis dėlto INPS ir INAIL pabrėžė, kad pirmuoju atveju (mokant 10 %) daugybėje sprendimų paneigta mokesčių mokėtojo teisė į pagalbą, nes kompensacijos prašymai pateikti praėjus įstatymu nustatytam 2007 m. liepos 31 d. terminui. Antruoju atveju (gaunant 90 % kompensaciją) teisei į kompensaciją numatytas senaties terminas, kuris, kaip įprasta, yra 10 metų nuo to momento, kai galima pasinaudoti teise (civilinio kodekso 2946 straipsnis), t. y. nuo įstatymo, kuriuo nustatyta priemonė, įsigaliojimo. Be to, kitaip nei tvirtinta sprendimo pradėti procedūrą 45 punkte, Aukščiausiojo kasacinio teismo suformuluoti principai taikyti tik konkrečioms priemonėms (Sicilijai ir Pjemontui) ir negali būti taikomi bendrai visoms kitoms gaivalinėms nelaimėms, kaip nurodė Komisija.

               (93)

               Mokesčių inspekcija tvirtino, kad Komisijos aiškinimas yra teisingas. Apskritai Italijos valdžios institucijos patikslino, kad sumokėjusiųjų visus mokesčius kompensacijos prašymas turėjo būti pateiktas per 48 mėnesius nuo mokėjimo dienos (remiantis 1973 m. rugsėjo 20 d. Respublikos Prezidento dekreto Nr. 602 38 straipsniu). Nepaisant to, naujesniuose sprendimuose Aukščiausiasis kasacinis teismas pripažino pagalbos gavėjams teisę į sumokėto perviršio kompensaciją laikantis pirmiau nurodytų įprastų senaties terminų.

               (94)

               Dėl kiekvienai priemonei ir mokesčiui ar įmokai taikomo sumažinimo procento Italija patvirtino sprendimo pradėti procedūrą 2.2 punkte nurodytus procentus.

      Su gaivalinėmis nelaimėmis susijusių pagalbos schemų sąveika

               (95)

               Sprendimo pradėti procedūrą 71 punkte Komisija Italijos valdžios institucijų prašė nurodyti, ar „yra (ar nėra) su gaivalinėmis nelaimėmis susijusių pagalbos schemų, pagal kurias pagalbos gavėjams jau teikiama pagalba, skirta aptariamos gaivalinės nelaimės padarytai žalai atitaisyti“.

               (96)

               Iš trijų pastabas atsiuntusių įstaigų tik INPS atsakė į šį klausimą. INPS pažymi, kad mokesčių ir įmokų sumažinimo priemonių vertė griežtai atitiko faktiškai INPS įmokų mokėjimo sustabdymo laikotarpiu mokėtinas sumas. Todėl priemonėmis tik procentiškai sumažintos mokėtinos grynosios (neto) įmokos. Todėl INPS atmeta galimybę, jog pagalbos sumos sudarė per didelę kompensaciją, atsižvelgiant į tinkamas finansuoti sąnaudas. Dėl pagalbos schemų, skirtų gaivalinių nelaimių padarytai žalai atitaisyti, numatytų Molizės (pagalbos schema Nr. 174a/2004) ir Abrucų (pagalbos schema Nr. 459a/2009) regionams, INPS tvirtina, kad nebuvo numatytos su darbuotojų darbo užmokesčiu susijusių sąnaudų (darbo užmokestis ir socialinės įmokos) kompensacijos. Abiejose schemose buvo numatyta atlyginti tik tiesioginę ir netiesioginę arba ekonominę žalą, atsiradusią dėl laikino veiklos sustabdymo dėl gaivalinės nelaimės arba dėl įmonės persikėlimo, kurį lėmė gaivalinė nelaimė. Kitaip yra su nagrinėjamomis pagalbos schemomis, kurios susijusios su socialinio draudimo įmokomis ir yra skirtos tik įmonėms, kurios tęsė gamybinę veiklą ir įvykus gaivalinei nelaimei, todėl turėjo mokėti įstatymuose nustatytas įmokas. Be to, Molizės ir Abrucų regionams numatytose pagalbos schemose, kurioms Komisija davė leidimą, buvo numatytos sąveikos su kitomis pagalbos priemonėmis kontrolės nuostatos, kurios užtikrino, kad nesusidarytų per didelė kompensacija.

      Atskirų pagalbos gavėjų patirtos žalos apskaičiavimas

               (97)

               Be to, sprendimo pradėti procedūrą 71 punkte Komisija klausė, „ar ir kaip apskaičiuota kiekvieno pagalbos gavėjo, įsikūrusio nuo gaivalinių nelaimių nukentėjusiose teritorijose, patirta žala ir ar ir kaip atsižvelgta į pagalbos būtinumą ir proporcingumą“.

               (98)

               Kaip ir dėl ankstesnio punkto tik INPS atsiuntė atsakymą. INPS teigia, kad pagalbos gavėjai, kurie galėjo pasinaudoti numatytu privalomų socialinių įmokų mokėjimo sustabdymu, buvo visos įmonės, įsikūrusios tam tikroje civilinės apsaugos potvarkiuose nustatytoje srityje. Vis dėlto įstatymuose, kuriais nustatytos lengvatinės priemonės, nenumatytas joks materialinės žalos ir lengvatos dydžio sąsajos patikrinimas.

      Pagalbos gavėjų pagal kiekvieną priemonę ir pagalbos sumų apskaičiavimas

               (99)

               Sprendimo pradėti procedūrą 72 punkte „Italijos valdžios institucijų taip pat prašoma nurodyti pagalbos pagal kiekvieną priemonę gavėjų skaičių ir atitinkamas sumas“.

               (100)

               2013 m. INPS, INAIL ir mokesčių inspekcija pateikė duomenis, susijusius su pagalbos gavėjų skaičiumi, bet tik INPS ir INAIL nurodė ir skirtas sumas.

      Papildoma Italijos pateikta informacija ir patikslinimai

               (101)

               Gavusi Komisijos prašymus patikslinti (žr. 18 konstatuojamąją dalį), kokius mokesčius apima priemonė, mokesčių inspekcija nurodė, kad priemonė taikoma visų rūšių mokesčiams. Be to, mokesčių inspekcija nurodė, kad sunku tiksliai apskaičiuoti pagalbos gavėjų skaičių ir bendrą pagal įvairias priemones sumažintą sumą. To priežastis – elektroninių duomenų nebuvimas, visų pirma dėl to, kad prašymai sumažinti mokesčius ir įmokas turėjo būti pristatyti popieriniu formatu, o ne per elektroninę mokesčių deklaravimo sistemą. Remiantis metinėmis mokesčių deklaracijomis galima atlikti tik su 2009 m. žemės drebėjimu Abrucuose susijusios priemonės analizę. Vis dėlto ir šiuo atveju nebūtų įmanoma tiesiogiai gauti duomenų, reikėtų nagrinėti kiekvieną atvejį atskirai. Padėtis dar sudėtingesnė dėl to, kad su sumažintomis socialinėmis įmokomis susijusiuose duomenyse nurodomos tiek darbdavio, tiek darbuotojo mokėtinos sumos. Darbuotojo mokėtinos sumos sumažinimas negalėtų būti laikomas valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, nes tai yra priemonė, skirta atskiriems asmenims, o ne įmonėms.

               (102)

               Tik 2014 m. nustačius metodiką kiekvienai su duomenų analize susijusiai įstaigai (mokesčių inspekcijai, INPS, INAIL), Italija pagaliau galėjo pateikti bendrą priemonėmis pasinaudojusių pagalbos gavėjų skaičių ir perdavė daugybę lentelių su įvairiais pagalbos gavėjais ir pagalbos sumomis. Tiksliau Italija tvirtino (savo 2014 m. rugpjūčio 4 d. rašte) nustačiusi 80 577 pagalbos gavėjus. Iš jų: i) 33 831 pagalbos gavėjui mokesčiai ir įmokos sumažintos mažiau nei 1 000 EUR; ii) 66 704 pagalbos gavėjams mokesčiai ir įmokos sumažintos mažiau nei 10 000 EUR ir iii) 75 469 pagalbos gavėjams mokesčiai ir įmokos sumažintos mažiau nei 100 000 EUR. Tik 539 įmonėms mokesčiai ir įmokos sumažintos daugiau nei 200 000 EUR.

               (103)

               Su byloje Nr. SA.33083 nagrinėjamomis priemonėmis (dėl 1990–2002 m. įvykusių gaivalinių nelaimių) susijusių pagalbos gavėjų skaičius siekė maždaug 59 500, iš kurių 23 303 nebevykdo veiklos. Su byloje Nr. SA.35083 nagrinėjamomis priemonėmis (dėl 2009 m. žemės drebėjimo Abrucuose) susijusių pagalbos gavėjų skaičius siekė maždaug 21 000, iš kurių 4 000 nebevykdo veiklos.

      Italijos pateiktos pastabos dėl dokumentų, susijusių su pagalba gaivalinių nelaimių padarytai žalai atitaisyti

               (104)

               Tame pačiame 2014 m. rugpjūčio 4 d. rašte Italija išsamiai paaiškina sunkumus, kurie kyla norint gauti dokumentus, galinčius patvirtinti: i) ar nagrinėjamomis priemonėmis pasinaudoję pagalbos gavėjai patyrė žalą dėl gaivalinės nelaimės ar jos nepatyrė; ii) ar pagalbos gavėjams buvo ar nebuvo atlyginta patirta žala ir iii) kokia tokių kompensacijų suma.

               (105)

               Italijos valdžios institucijos laikosi nuomonės, jog sprendime pradėti procedūrą tiesiogiai nereikalauta patvirtinti nagrinėjamomis priemonėmis pasinaudojusių pagalbos gavėjų patirtos žalos. Dėl šios priežasties Italijos valdžios institucijos nesurinko dokumentų, galinčių patvirtinti faktinę atskirų pagalbos gavėjų patirtą žalą. Todėl Italijos valdžios institucijos privalės ex novo pradėti specialią procedūrą, skirtą viešosioms institucijoms (siekiant patikrinti, ar suteiktos ir (arba) išmokėtos žalos kompensacijos) ir nagrinėjamomis priemonėmis pasinaudojusiems pagalbos gavėjams (siekiant patikrinti, ar jie patyrė žalą ir ar draudimo bendrovės tą žalą atlygino).

               (106)

               Tiksliau aptariamame pranešime Italija nurodo, kad:

                           a)

                           dėl konkretaus Komisijos prašymo patvirtinti atskirų pagalbos gavėjų patirtą žalą, atsižvelgiant į nagrinėjamą pagalbos priemonę, Italijos valdžios institucijos pradėjo tyrimą dėl dokumentų, galinčių patvirtinti gaivalinių nelaimių padarytą žalą ir visas viešų ar privačių struktūrų suteiktas kompensacijas;

                           b)

                           vis dėlto į šį tyrimą, kuriuo siekiama patvirtinti žalą, būtų įtraukti tik tie pagalbos gavėjai, kurie vis dar vykdo veiklą (neįtraukiant tų, kurie nutraukė savo veiklą ir nebegali iškraipyti konkurencijos rinkoje);

                           c)

                           suteikiant nagrinėjamą tariamai neteisėtą pagalbą nebuvo reikalaujama pateikti deklaraciją, patvirtinančią gaivalinės nelaimės padarytą žalą. Todėl nė viena pagalbą teikusių įstaigų (mokesčių inspekcija, INPS ir INAIL) tokių dokumentų neturi. Reikėtų pradėti naujus specialius tyrimus dėl kiekvienos nagrinėjamos priemonės kiekvienoje nukentėjusioje teritorijoje;

                           d)

                           tokie tyrimai susiję tiek su žalą patvirtinančiais dokumentais, tiek su galimai tuo pagrindu suteikta kompensacija susijusiais dokumentais. Kadangi suteikiant nagrinėjamą tariamai neteisėtą pagalbą nebuvo sąlygos patvirtinti gaivalinės nelaimės padarytą žalą, bet koks viešų ar privačių įstaigų prašymas galimai patvirtinti žalą, kad būtų suteikta kita galima kompensacija, turi būti bet kokiu atveju susietas su atitinkamu įvykiu ir įvykio laikmečiu;

                           e)

                           patvirtinti žalą bus privaloma tik tuo atveju, jei žala nėra sena ir ją dar galima patikrinti, nes priešingu atveju nebūtų įmanoma nustatyti, ar žala buvo tiesioginė, ir įžvelgti ryšio su gaivaline nelaime. Vadinasi, atskirų pažymų ar patvirtinimų, susijusių su žala ir atitinkamomis galimomis kompensacijomis, paieška yra neatsiejamai susijusi su įvykusios gaivalinės nelaimės data;

                           f)

                           galimybė gauti dokumentus, patvirtinančius patirtą žalą ir išmokėtą bei gautą kompensaciją, mažėja ir dėl to, kad Italijoje galioja pareiga apskaitos dokumentus saugoti tik tam tikrą laiką. Italijos civilinio kodekso 2220 ir 2946 straipsniuose numatyta, kad apskaitos dokumentai saugomi 10 metų (o kai kuriais atvejais ir trumpiau). Vadinasi, vykdant administracinę procedūrą, skirtą gauti minėtus dokumentus praėjus daugiau kaip 10 metų nuo gaivalinės nelaimės, nebūtų galima remtis tinkamomis teisinėmis priemonėmis, kurios užtikrintų, jog pagalbos gavėjai ir viešojo administravimo įstaigos pateiks prašomus dokumentus;

                           g)

                           išnagrinėjus nacionalinį teisinį pagrindą, susijusį su apskaitos dokumentų saugojimu, galima teigti, kad yra objektyviai neįmanoma atlikti prašomą tyrimą, siekiant patvirtinti visą gaivalinių nelaimių prieš daugiau kaip 10 metų padarytą žalą; tai taikytina visoms su nagrinėjamomis priemonėmis susijusioms gaivalinėms nelaimėms, išskyrus 2009 m. žemės drebėjimą Abrucuose, kurio atžvilgiu tas laikotarpis dar nepasibaigęs.

               (107)

               Dėl byloje Nr. SA.35083 (12/C) nagrinėjamos priemonės, susijusios su 2009 m. žemės drebėjimu Abrucuose, Italijos valdžios institucijos nurodė, jog reikės atlikti tikslų ir išsamų tyrimą, siekiant be paklaidos nustatyti pagalbos gavėjų tapatybę ir galimai neteisėtai gautos pagalbos sumą. Remiantis Italijoje iki 2014 m. surinktais duomenimis, žinoma daug individualių pagalbos gavėjų, kurie pasinaudojo schema, siekdami padengti su verslu (iš dalies ar visiškai) nesusijusius pajamų mokesčius. Iš tikrųjų iš maždaug 21 000 Italijos nustatytų pagalbos gavėjų 17 500 yra fiziniai asmenys, kurių su mokesčiais susiję duomenys apima įmonės arba savarankiško darbo pajamas bei pajamas iš kitų šaltinių. Visus į šią kategoriją patenkančius pagalbos gavėjus reikėtų kruopščiau įvertinti, siekiant nustatyti, kiek mokesčių sumažinimas, kuriuo jie pasinaudojo, turi būti laikomas valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, atsižvelgiant į tai, kad ne įmonėms skirti mokesčių sumažinimai nelaikomi valstybės pagalba.

               (108)

               Galiausiai Italija pateikė išsamią informaciją ir dokumentus apie sisteminį 2009 m. žemės drebėjimo Abrucuose poveikį regiono ekonomikai. Šiuose dokumentuose pateikti makroekonominiai duomenys ir nukentėjusios vietos infrastruktūros objektų sąrašas.

         6.   PAGALBOS PRIEMONIŲ VERTINIMAS

      Priemonėms būdingas valstybės pagalbos pobūdis

               (109)

               Sprendime pradėti procedūrą Komisija laikėsi nuomonės, jog nagrinėjamos priemonės (t. y. pagalbos schemos, kuriomis nustatytas mokesčių ir privalomų socialinio draudimo ir profesinės atsakomybės įmokų sumažinimas 90 % įmonėms, įsisteigusioms arba įsikūrusioms nuo gaivalinių nelaimių nukentėjusiose teritorijose, ir kurios numatytos šiuose teisės aktuose: 2012 m. gruodžio 27 d. įstatymo Nr. 289 su vėlesniais pakeitimais ir papildymais 9 straipsnio 17 dalyje; 2003 m. gruodžio 24 d. įstatymo Nr. 350 su vėlesniais pakeitimais ir papildymais 4 straipsnio 90 dalyje; 2005 m. gruodžio 23 d. įstatymo Nr. 266 su vėlesniais pakeitimais ir papildymais 1 straipsnio 363 dalyje; 2006 m. gruodžio 27 d. įstatymo Nr. 296 su vėlesniais pakeitimais ir papildymais 1 straipsnio 1011 dalyje; 2007 m. gruodžio 24 d. įstatymo Nr. 244 su vėlesniais pakeitimais ir papildymais 2 straipsnio 109 dalyje; 2008 m. lapkričio 29 d. įstatymo galią turinčio dekreto Nr. 185 su vėlesniais pakeitimais ir papildymais 6 straipsnio 4a ir 4b dalyse; 2011 m. lapkričio 12 d. įstatymo Nr. 183 su vėlesniais pakeitimais ir papildymais 33 straipsnio 28 dalyje; visuose kituose susijusiuose įgyvendinimo aktuose, numatytuose minėtuose įstatymuose, kaip aptarta šio sprendimo 20–36 konstatuojamosiose dalyse), atrodo, yra valstybės pagalba. Toliau Komisija išnagrinės prielaidą, jog nagrinėjamos priemonės yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.

               (110)

               Siekiant įvertinti, ar mokesčių ir įmokų sumažinimo priemonės yra pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, būtina nustatyti, ar jos palaiko tam tikras įmones, ar pranašumas suteiktas iš valstybinių išteklių ir ar nagrinėjamos priemonės gali iškraipyti konkurenciją ir daryti įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.

               (111)

               Kadangi mokesčių ir įmokų sumažinimas suteiktas tik toms įmonėms, kurios įsisteigusios geografinėse srityse (žr. 39 konstatuojamąją dalį), nukentėjusiose nuo tam tikrų gaivalinių nelaimių (žemės drebėjimų, ugnikalnių išsiveržimų ir potvynių), priemonės yra atrankios. Sumažindama mokesčius, privalomas socialinio draudimo ir profesinės atsakomybės įmokas, Italijos valstybė sumažina susijusių įmonių veiklos sąnaudas, kurias įprastomis veiklos sąlygomis jos turėtų padengti. Todėl įmonės gauna ekonominį pranašumą, kuris gali iškraipyti ar bent jau grasinti iškraipyti konkurenciją. Kadangi priemonės skirtos įmonėms, kurios tikriausiai dalyvauja valstybių narių tarpusavio prekyboje, jos gali šiai prekybai daryti poveikį.

               (112)

               Vieša parama iš valstybinių išteklių Italijos valdžios institucijoms reiškia įplaukų atsisakymą: pajamų mokesčių sumažinimas reiškia mažesnes su mokesčiais susijusias įplaukas. Taip pat dėl privalomų socialinio draudimo ir profesinės atsakomybės įmokų, mokėtinų INPS ir INAIL, sumažinimo reikia daugiau valstybinių išteklių pervesti šioms institucijoms, kad būtų kompensuotos negautos įplaukos.

               (113)

               Todėl, kaip jau preliminariai konstatuota sprendime pradėti procedūrą, visos Italijos nuo 2002 m. priimtos priemonės, kurios priskirtos prie valstybės pagalbos bylų Nr. SA.33083 (12/C) ir SA.35083 (12/C) ir kuriomis numatytas mokesčių ir privalomų socialinio draudimo bei profesinės atsakomybės įmokų sumažinimas atitinkamai 90 %, 50 % ar 60 %, yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.

               (114)

               Nagrinėjamos priemonės iš principo draudžiamos SESV 107 straipsnio 1 dalimi ir jas galima laikyti suderinamomis su vidaus rinka tik pripažinus, kad joms galioja viena iš Sutartyje nustatytų nukrypti leidžiančių nuostatų.

               (115)

               Vis dėlto Komisija laikosi nuomonės, jog (individuali) pagalba, suteikta pagal nagrinėjamas priemones, nėra valstybės pagalba, jei atitinka visas taikomame reglamente, reglamentuojančiame de minimis pagalbą, nustatytas sąlygas (62).

      Pagalbos priemonių neteisėtumas

               (116)

               Kadangi pagalbos priemonės jau įsigaliojusios, Komisija apgailestauja dėl to, kad Italijos valdžios institucijos neįvykdė savo pareigos pranešti, kaip būtų turėję padaryti vadovaudamosi SESV 108 straipsnio 3 dalimi.

      Pagalbos suderinamumo su vidaus rinka vertinimas, atsižvelgiant į suinteresuotųjų šalių pastabas

               (117)

               Priėjusi prie išvados, kad 109 konstatuojamojoje dalyje nurodytos mokesčių ir įmokų sumažinimo schemos yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, Komisija privalo nustatyti, ar pagalba gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 2 ar 3 dalį.

               (118)

               Sprendime pradėti procedūrą Komisija dėl Sutartyje numatytų nukrypti leidžiančių nuostatų taikymo laikėsi nuomonės, jog nagrinėjamai pagalbai negalima taikyti SESV 107 straipsnio 2 dalies a punkte nustatytos nukrypti leidžiančios nuostatos, kadangi tai nėra socialinio pobūdžio pagalba, ji taip pat nepatenka į 107 straipsnio 2 dalies c punkto taikymo sritį. Dėl akivaizdžių priežasčių negalima taikyti ir 107 straipsnio 3 dalies b ir d punktuose nustatytų nukrypti leidžiančių nuostatų. Per oficialią procedūrą Italija nesuabejojo šiomis išvadomis. Dėl galimo 107 straipsnio 3 dalies a ir c punktuose numatytų nukrypti leidžiančių nuostatų taikymo Komisija nurodo žiūrėti jos abejones, išreikštas sprendime pradėti procedūrą (žr. sprendimo pradėti procedūrą 3.3.2 punktą). Savo pastabose Italija nei teigė, jog pagalbai galėtų būti taikomos SESV 107 straipsnio a ir c punktuose nustatytos nukrypti leidžiančios nuostatos, nei pateikė kokios nors informacijos, kuri galėtų leisti Komisijai įvertinti nagrinėjamų schemų suderinamumą atsižvelgiant į tas nukrypti leidžiančias nuostatas oficialios tyrimo procedūros metu. Visgi Italija (ir trečiosios suinteresuotosios šalys, kurios pateikė pastabas) teigė, jog pagalba buvo skirta atitaisyti gaivalinių nelaimių padarytą žalą, todėl turėjo būti vertinama remiantis SESV 107 straipsnio 2 dalies b punkte numatyta nukrypti leidžiančia nuostata. Tai netaikytina pagal nagrinėjamas schemas suteiktai individualiai pagalbai, kuri gali būti pripažinta suderinama išnagrinėjus kiekvieną atvejį atskirai arba jai gali būti taikomas bendrosios išimties reglamentas, priimtas vadovaujantis Tarybos reglamento (EB) Nr. 994/98 1 straipsniu (63).

               (119)

               Kadangi visos priemonės iš tikrųjų skirtos įmonėms, įsisteigusioms arba vykdančioms veiklą nuo gaivalinių nelaimių nukentėjusiose srityse, Komisija įvertins, ar priemonėms galima taikyti SESV 107 straipsnio 2 dalies b punkte nustatytą nukrypti leidžiančią nuostatą, kaip pagalbai, skirtai gaivalinių nelaimių ar kitų ypatingų įvykių padarytai žalai atitaisyti.

      Priemonės kaip pagalbos, skirtos gaivalinių nelaimių padarytai žalai atitaisyti, analizė

               (120)

               Komisija išnagrinėjo aptariamas pagalbos schemas atsižvelgdama į SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktą, kuriuo nustatyta, kad vidaus rinkai neprieštarauja pagalba, skirta gaivalinių nelaimių ar kitų ypatingų įvykių padarytai žalai atitaisyti.

               (121)

               Šiuo atžvilgiu Komisija vertina, ar Italijos nurodytos gaivalinės nelaimės atitinka „gaivalinių nelaimių“ apibrėžimą pagal SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktą ir ar patenkintos šios sąlygos:

                           a)

                           turi būti įrodyta, jog žala, už kurią suteikiama kompensacija, yra tiesioginė aptariamos gaivalinės nelaimės pasekmė;

                           b)

                           pagalba neturi viršyti žalos, o tik atitaisyti pagalbos gavėjų dėl gaivalinės nelaimės patirtą žalą.

               (122)

               Italijos teisiniuose pagrinduose nustatytos sritys, nukentėjusios nuo vieno iš trijų gaivalinių nelaimių tipų: žemės drebėjimų, potvynių ar ugnikalnių išsiveržimų. Kadangi, remiantis nusistovėjusia Komisijos nuomone, žemės drebėjimai, potvyniai ir ugnikalnių išsiveržimai yra gaivalinės nelaimės pagal SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktą, kiekviena įmonė, iš tikrųjų patyrusi žalą dėl šių gaivalinių nelaimių, gali pasinaudoti pagalba, atitinkančia tai žalai atitaisyti reikalingą sumą (64).

               (123)

               Vis dėlto nagrinėjamose pagalbos schemose nėra jokio žalos apibrėžimo (ar tai materialinė, ar ekonominė žala) ir nenustatyta jokia pagalbos ir dėl minėtų gaivalinių nelaimių faktiškai patirtos žalos sąsaja (65). Be to, pagal schemas mokama kompensacija gali būti didesnė už sumą, reikalingą atitaisyti faktiškai pagalbos gavėjo patirtą žalą. Galiausiai nustatant tinkamas finansuoti sąnaudas neatsižvelgiama į tiesiogiai dėl gaivalinės nelaimės įmonės, pagalbos gavėjos, patirtos žalos dydį. Tai patvirtino ir Italijos valdžios institucijos per oficialų tyrimą (žr. INPS komentarus 98 konstatuojamojoje dalyje).

               (124)

               Komisija daro išvadą, jog pagal schemas suteikta nauda ne tik faktiškai nukentėjusioms įmonėms, bet visoms įmonėms, įsisteigusioms ar vykdančioms veiklą srityse, kurios Italijos valdžios institucijų paskelbtos „nuniokotomis“, neatsižvelgiant į tai, ar įvykus gaivalinei nelaimei jos iš tikrųjų patyrė žalą ar ne.

               (125)

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, nagrinėjamos priemonės nėra pagal savo pobūdį ir taikymo sąlygas skirtos dėl gaivalinių nelaimių patirtai žalai atitaisyti.

               (126)

               Taigi reikia konstatuoti, kad oficialaus tyrimo procedūra neišsklaidė Komisijos abejonių dėl nagrinėjamų priemonių suderinamumo su bendrąja rinka.

               (127)

               Be to, kadangi pagalbai negalima taikyti nė vienos iš SESV 107 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytų nukrypti leidžiančių nuostatų, Komisija daro išvadą, jog nagrinėjamos pagalbos schemos yra nesuderinamos su vidaus rinka.

               (128)

               Priemonių, taikytų žuvininkystės ir akvakultūros sektoriams, suderinamumas su Sąjungos teisės aktais turi būti įvertintas atsižvelgiant į gaires dėl valstybės pagalbos žuvininkystei ir akvakultūrai patikrinimo, galiojusias tuo metu, kai įsigaliojo kiekviena schema. Nuo 2001 m. šiose gairėse Komisija teikė savo aiškinimus dėl Sutarties taikymo, susijusius su valstybės pagalba žuvininkystės ir akvakultūros sektoriams.

               (129)

               Kadangi pagal šias gaires taikomos tos pačios pagrindinės nuostatos kaip ir pagalbai dėl gaivalinių nelaimių, Komisija daro išvadą, jog šio skyriaus pastabos taikomos ir pagalbai, suteiktai pagal priemones žuvininkystės ir akvakultūros sektoriams.

      Suinteresuotųjų šalių pastabos

               (130)

               Italijos valdžios institucijos ir keturios suinteresuotosios šalys (advokatų kontora „Chiti“, advokatų kontora „Preve-Gavioli“, Confindustria ir CGIL L'Akvilos skyrius) pateikė pastabas dėl Komisijos išreikštų abejonių sprendime pradėti procedūrą.

               (131)

               Visos suinteresuotosios šalys rėmėsi SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktu, kuriame nustatyta, kad pagalba, skirta gaivalinių nelaimių padarytai žalai atitaisyti, neprieštarauja vidaus rinkai. Nagrinėjamos priemonės buvo skirtos įmonėms, esančioms nuo žemės drebėjimų, potvynių ir ugnikalnių išsiveržimų nukentėjusiose srityse. Vis dėlto, kaip jau konstatuota ankstesniame skyrelyje („Pagalba, skirta gaivalinių nelaimių padarytai žalai atitaisyti“), Komisija laikosi nuomonės, jog nagrinėjamos priemonės nėra pagal savo pobūdį ir taikymo sąlygas skirtos dėl minėtų gaivalinių nelaimių patirtai žalai atitaisyti, vadovaujantis SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktu.

               (132)

               Kai kurios suinteresuotosios šalys (advokatų kontora „Chiti“, Confindustria) nurodo, kad pagal kai kurias priemones pagalba suteikta tik patikrinus kiekvienos įmonės iš tikrųjų patirtą žalą. Faktiškai negalima atmesti, kad tam tikrais atvejais pagal priemones suteikta pagalba nebuvo didesnė nei suma, reikalinga atitaisyti tiesiogiai dėl gaivalinio reiškinio pagalbos gavėjo patirtą žalą, ir kad individuali pagalba šiais atvejais galėtų būti laikoma suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktą. Vis dėlto nagrinėjamomis priemonėmis nesiekiama pagal jų pobūdį ir taikymo sąlygas išvengti bet kokios per didelės kompensacijos, atitaisant tik dėl minėtų gaivalinių nelaimių patirtą žalą. Kaip paaiškinta ankstesniame skyrelyje („Pagalba, skirta gaivalinių nelaimių padarytai žalai atitaisyti“), šių priemonių taikymo sritis yra gerokai platesnė, nes nereikalaujama tiesioginės pagalbos ir dėl atitinkamos gaivalinės nelaimės patirtos žalos sąsajos. Nereikalaujant šios sąsajos, priemonėmis teikiama kompensacija gali būti didesnė nei suma, reikalinga galimai faktiškai įmonių patirtai žalai atitaisyti. NET ir tuo atveju, kai pagalbos gavėjai privalo patvirtinti didelę žalą, kaip antai, Pjemonto atveju, teisiniuose pagrinduose nenustatytos nuostatos, kad pagalbos suma neviršytų nustatytos sumos, atitinkančios potvynių padarytą žalą. Dėl Italijos valdžios institucijų pateiktų pastabų, susijusių su 2009 m. žemės drebėjimo Abrucuose poveikiu regiono ekonomikai ir konkrečiai nuo ypač stipraus ir galingo žemės drebėjimo nukentėjusiai sričiai, Komisija dar kartą primena, kad vadovaujantis Sutartimi ir nusistovėjusia Komisijos praktika (66) būtina aiški tiesioginė žalą sukėlusio įvykio ir jai atitaisyti skirtos valstybės pagalbos sąsaja. Ši sąsaja turi būti nustatyta kiekvienos įmonės atžvilgiu, o ne iš makroekonominės perspektyvos, kaip nagrinėjamos priemonės atveju (priemonė, konkrečiai susijusi su 2009 m. žemės drebėjimu Abrucuose, apie kurią pranešta kaip valstybės pagalbą SA.35083 (12/C)).

               (133)

               Taigi reikia daryti išvadą, jog trečiųjų suinteresuotųjų šalių pastabos, pateiktos per oficialaus tyrimo procedūrą, neišsklaidė Komisijos abejonių ir kad nagrinėjamos priemonės yra su bendrąja rinka nesuderinama pagalba.

      Sprendimo pasekmės pagal nagrinėjamas priemones suteiktai pagalbai

               (134)

               Šis sprendimas turi būti taikomas nedelsiant, taip pat susigrąžinant neteisėtai suteiktą pagalbą, pripažintą nesuderinama. Komisija pastebi, kad neigiamas sprendimas dėl pagalbos schemos nepanaikina galimybės, kad tam tikri pranašumai, suteikti pagal tą pačią schemą, nėra valstybės pagalba arba yra iš dalies ar visiškai su vidaus rinka suderinama pagalba (pavyzdžiui, kai individuali pagalba suteikta asmenims, kurie nevykdo ekonominės veiklos, todėl nelaikomi įmonėmis, arba kai individuali pagalba atitinka taikomą reglamentą de minimis, arba kai individuali pagalba suteikta pagal patvirtintą pagalbos schemą arba bendrosios išimties reglamentą).

               (135)

               Italija privalo panaikinti visus pagalbos, teikiamos pagal 109 konstatuojamojoje dalyje nurodytas schemas, mokėjimus nuo šio sprendimo priėmimo dienos. Nuo šio sprendimo priėmimo dienos nė vienos iš šių schemų negalima naudoti kaip orientacinio pagrindo pagalbos teikimui ar mokėjimui ateityje.

               (136)

               Dėl individualios pagalbos, kuri pagal nagrinėjamas priemones suteikta prieš priimant sprendimą pradėti procedūrą ir įsakymą sustabdyti pagalbą (žr. 54 konstatuojamąją dalį), schema turi būti laikoma suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktą su sąlyga, kad galima nustatyti aiškią tiesioginę dėl gaivalinių nelaimių atskiros įmonės patirtos žalos ir pagal nagrinėjamas priemones suteiktos valstybės pagalbos sąsają (67). Būtina vengti per didelės kompensacijos, palyginti su atskirų įmonių patirta žala. Be to, turi būti atskaitoma bet kokia kompensacija, gauta už šią žalą iš bet kokio kito šaltinio, ir būtina vengti bet kokios pagal schemą numatytos pagalbos sąveikos su pagalba, numatyta pagal kitas priemones, tų pačių finansuoti tinkamų išlaidų atžvilgiu.

      Susigrąžinimas

               (137)

               Remiantis Sutarties nuostatomis ir nusistovėjusia Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktika, jeigu Komisija nustato, kad pagalba nesuderinama su vidaus rinka, jos kompetencijoje nuspręsti, ar atitinkama valstybė narė turi panaikinti arba pakeisti pagalbą (68). Be to, pagal nusistovėjusią Teismo praktiką, nustatant valstybei narei pareigą panaikinti valstybės pagalbą, kurią Komisija laiko nesuderinama su vidaus rinka, siekiama atkurti prieš tai buvusią padėtį (69). Šiuo atžvilgiu Teismas yra nustatęs, kad tas tikslas pasiekiamas, kai gavėjas grąžina paskyrus neteisėtą pagalbą suteiktas sumas, taigi netenka turėto pranašumo prieš savo konkurentus rinkoje ir yra atkuriama iki pagalbos mokėjimo buvusi padėtis (70).

               (138)

               Remiantis šia teismų praktika, Reglamento (EB) Nr. 659/99 14 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad „jeigu esant neteisėtai pagalbai priimami neigiami sprendimai, Komisija nusprendžia, kad suinteresuotoji valstybė turi imtis visų priemonių, kurios būtinos, kad pagalba būtų išieškota iš gavėjo“.

               (139)

               Todėl kai nustatoma, kad nagrinėjama priemonė yra neteisėta ir nesuderinama valstybės pagalba, iš principo pagalbos suma turi būti sugrąžinta, kad būtų atkurta iki pagalbos suteikimo buvusi rinkos padėtis. Vis dėlto Reglamente (EB) Nr. 659/99 numatyti nuostatų dėl išieškojimo apribojimai. Pagal 14 straipsnio 1 dalį „Komisija nereikalauja išieškoti pagalbos, jeigu tai prieštarautų bendrajam Bendrijos teisės principui“, pavyzdžiui, teisinio tikrumo ir teisėtų lūkesčių apsauga. Be to, Teisingumo Teismas pripažino ir vieną valstybės narės pareigos vykdyti jai skirtą sprendimą dėl susigrąžinimo išimtį, būtent – išskirtines aplinkybes, dėl kurių valstybei narei būtų visiškai neįmanoma tinkamai įvykdyti sprendimo (71).

               (140)

               Kadangi šiomis išimtimis per oficialųjį tyrimą rėmėsi suinteresuotosios šalys (Confindustria ir advokatų kontora „Chiti“) ir Italijos valdžios institucijos, Komisija privalo įvertinti, ar jos taikytinos šiam atvejui, siekiant nustatyti, ar būtina pradėti pagalbos susigrąžinimą.

               (141)

               Dėl teisėtų lūkesčių, kuriais remiasi Confindustria (žr. 80 konstatuojamąją dalį), Komisija primena, kad iš principo pagalbos, apie kurią nepranešta, gavėjas negali priešintis įsakymui sugrąžinti pagalbą remdamasis teisėtais lūkesčiais dėl šios pagalbos suteikimo teisėtumo (72), nes rūpestinga įmonė paprastai turi įsitikinti, kad apie pagalbą buvo pranešta (73). Be to, nagrinėjamais atvejais Komisija Italijos valdžios institucijoms ar pagalbos gavėjams nedavė jokio pagrindo, galinčio sukelti teisėtus lūkesčius (74).

               (142)

               Savo pastabose (žr. 80 konstatuojamąją dalį) Confindustria rėmėsi ir dešimties metų senaties terminu, numatytu Reglamento (EB) Nr. 659/1999 15 straipsnyje. Remiantis šiuo reglamentu, jeigu esant neteisėtai pagalbai priimami neigiami sprendimai, Komisija turi reikalauti, kad atitinkama valstybė narė imtųsi visų priemonių, būtinų, kad pagalba būtų išieškota iš gavėjo; vis dėlto Komisijos įgaliojimams išieškoti pagalbą taikomas dešimties metų senaties terminas. Bet kuri su neteisėta pagalba susijusi priemonė, kurios imasi Komisija arba jos prašymu veikianti valstybė narė, nutraukia senaties terminą. Po kiekvieno senaties termino nutraukimo laikas skaičiuojamas iš naujo. Primenama, kad apie nagrinėjamas priemones Komisija buvo informuota 2011 m. ir ėmėsi veiksmų dėl šių neteisėtų pagalbos priemonių 2011 m. liepos 25 d. nusiųsdama Italijos valdžios institucijoms skirtą prašymą pateikti informaciją. Be to, 2012 m. spalio 17 d. Komisija priėmė sprendimą pradėti oficialaus tyrimo procedūrą, o įstatymą, kuriuo nustatyta pirmoji nagrinėjama priemonė, Italija priėmė 2002 m. gruodžio 27 d. (žr. 22 konstatuojamąją dalį). Todėl pagal šiame sprendime nagrinėjamas mokesčių ir įmokų sumažinimo priemones suteiktos pagalbos sugrąžinimui senaties terminas nėra pasibaigęs remiantis Reglamento (EB) Nr. 659/1999 15 straipsniu.

               (143)

               Dėl advokatų kontoros „Chiti“ argumento (žr. 73 konstatuojamąją dalį), jog nuo 1994 m. pabaigos iki 2011 m. jokia nacionalinė ar Sąjungos institucija neabejojo pagalbos teisėtumu, Komisija pastebi, kad nagrinėjama pagalba buvo suteikta tik įsigaliojus mokesčių ir įmokų sumažinimo priemonėms. Iki tol visos įmonės privalėjo pervesti visą mokėtiną mokesčių ir įmokų sumą. Todėl įmonės pradėjo naudotis mokėtinų mokesčių ir įmokų sumažinimu tik 2003 m. Atsižvelgiant į šias aplinkybes, negalima priimti nei argumento, susijusio su senaties terminu (kuriuo rėmėsi Confindustria (žr. 142 konstatuojamąją dalį)), nei argumento, susijusio su teisėtais lūkesčiais (taip pat nurodyto Confindustria pastabose, žr. 141 konstatuojamąją dalį), kadangi tai, jog nacionalinės ar Sąjungos institucijos tiesiog nesiima veiksmų, nėra tinkamas pagrindas teisėtiems lūkesčiams. Šis suinteresuotosios šalies argumentas atmetamas remiantis nurodytuose punktuose išdėstytais samprotavimais.

               (144)

               Dėl argumento, susijusio su teisiniu tikrumu, kuriuo remiasi advokatų kontora „Chiti“ (žr. 73 konstatuojamąją dalį), nėra pagrindo šį atvejį vertinti kitaip nei Sprendimo Lucchini atvejį (75). Dėl šios priežasties Komisija laikosi nuomonės, jog nacionalinių teismų priimti vykdomieji sprendimai nereiškia, jog negalima susigrąžinti pagalbos.

      Išskirtinės aplinkybės: visiškai neįmanomas susigrąžinimas

               (145)

               Remiantis Sutarties 288 straipsniu, valstybė narė, kuriai skirtas sprendimas susigrąžinti pagalbą, privalo jį vykdyti. Kaip pirmiau nurodyta, yra viena šios pareigos išimtis, kuri galima tuo atveju, kai valstybė narė įrodo, kad yra susidariusios išskirtinės aplinkybės, dėl kurių visiškai neįmanoma tinkamai įvykdyti sprendimo.

               (146)

               Paprastai valstybės narės remiasi šia galimybe vėlesnių diskusijų su Komisija metu po to, kai priimamas sprendimas dėl susigrąžinimo (76). Vis dėlto šiuo atveju Italija dar prieš priimant sprendimą teigė, kad tam tikroms priemonėms nereikėtų taikyti susigrąžinimo, kadangi būtų visiškai neįmanoma tai įvykdyti. Kadangi Italija iškėlė šį klausimą per oficialų tyrimą, o remiantis bendruoju teisės principu, nieko negalima įpareigoti padaryti tai, kas neįmanoma, Komisija laikosi nuomonės, kad klausimą tinka aptarti šiame sprendime (77).

               (147)

               Visų pirma, reikia prisiminti, kad Teisingumo Teismas nuosekliai taikė labai siaurą „visiško negalimumo“ sąvokos aiškinimą. Visiško negalimumo susigrąžinti pagalbą sąlyga nėra tenkinama, kai valstybė narė apsiriboja pranešti Komisijai apie sprendimo vykdymo sukeliamus teisinius, politinius arba praktinius sunkumus (78). Visiškas negalimumas priimtinas tik tuo atveju, kai susigrąžinimo nuo pat pradžių objektyviai ir visiškai neįmanoma įvykdyti (79).

               (148)

               Nagrinėjamu atveju Italijos valdžios institucijos ne kartą teigė, kad apskaičiuoti tikslią susigrąžintinos nesuderinamos pagalbos sumą būtų visiškai neįmanoma. Italijos civiliniame kodekse (2200 straipsnis) ir nacionaliniuose teisės aktuose mokesčių tikslais numatyta pareiga saugoti administracinius ir apskaitos dokumentus tik dešimt metų. Atkuriant dėl gaivalinės nelaimės patirtos žalos dokumentinius įrodymus reikia remtis oficialiais dokumentais (administraciniais ir apskaitos dokumentais), sudarytais tuomet, kai reiškinys įvyko. Dėl šios priežasties nebebūtų įmanoma nustatyti, pirma, sumos, atitinkančios atskirų pagalbos gavėjų patirtą žalą, antra, sumos, kompensuotos iš kitų šaltinių (draudimo, kitų pagalbos priemonių), kurios susijusios su prieš daugiau kaip dešimt metų įvykusiais reiškiniais. Daugumos nagrinėjamų priemonių atveju jau praėjo daugiau kaip dešimt metų nuo gaivalinės nelaimės. Tai taikytina visiems reiškiniams, priskirtiems prie bylos SA.33083 (12/C), t. y. 1990 m. žemės drebėjimui rytinėje Sicilijos dalyje, 1994 m. potvyniams Šiaurės Italijoje, 1997 m. žemės drebėjimui Markės ir Umbrijos regionuose, 2002 m. žemės drebėjimui Molizės ir Apulijos regionuose bei 2002 m. žemės drebėjimui ir Etnos ugnikalnio išsiveržimams Katanijos provincijoje. Todėl Italijos teigimu, nebebus įmanoma gauti su šiais reiškiniais susijusių dokumentų, patvirtinančių žalą (ir kompensacijas).

               (149)

               Remiantis SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktu, pagalba, skirta gaivalinės nelaimės padarytai žalai atitaisyti, yra suderinama su vidaus rinka, o nesuderinama, todėl susigrąžintina, yra tik ta pagalba, kuri viršija patirtą žalą. Vis dėlto dauguma pagalbos gavėjų, kurie patyrė žalą dėl gaivalinių nelaimių, įvykusių prieš daugiau kaip 10 metų, nebeturi dokumentų, reikalingų siekiant įrodyti aplinkybę, jog patyrė žalą, ir žalos sumą, kadangi remiantis Italijos teisės aktais įmonės neprivalo saugoti administracinių ir apskaitos dokumentų ilgiau nei 10 metų. Vadinasi, nurodydama sugrąžinti pagalbos sumą, viršijančią žalą, kurią pagalbos gavėjai dar gali įrodyti, jog patyrė, valstybė narė turėtų susigrąžinti ir su vidaus rinka pagal tą patį SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktą suderinamą pagalbą, į kurią įmonės, dėl gaivalinės nelaimės patyrusios žalą, turėjo teisę.

               (150)

               Iš principo Komisija turėtų įsakyti sugrąžinti nesuderinamą pagalbą, kurią Italija suteikė pagal 109 konstatuojamojoje dalyje nurodytas priemones. Vis dėlto a) šiomis priemonėmis pasinaudoję pagalbos gavėjai yra įmonės, įsikūrusios nuo gaivalinių nelaimių nukentėjusiose srityse; b) pagalba, skirta dėl gaivalinės nelaimės patirtai žalai kompensuoti, yra teisiškai suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktą; c) dauguma gaivalinių nelaimių įvyko prieš daugiau kaip 10 metų nuo šio sprendimo datos; d) galiausiai remiantis nacionaline teise pagalbos gavėjai neprivalo saugoti administracinių dokumentų ilgiau nei 10 metų, todėl būtų neįmanoma objektyviai ir visapusiškai nustatyti tikslaus tiesiogiai dėl gaivalinės nelaimės patirtos žalos dydžio. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija pripažįsta, kad įvertinus išskirtines šiame sprendime nagrinėjamų pagalbos priemonių aplinkybes, juridiškai ir faktiškai neįmanoma gauti informacijos, kuri reikalinga susigrąžintinos nesuderinamos pagalbos tiksliai sumai apskaičiuoti. Dėl šios priežasties išleisti įsakymą dėl sugrąžinimo tokiomis sąlygomis būtų objektyviai visiškai neįmanoma.

               (151)

               Vis dėlto tai, kad neįmanoma apskaičiuoti tikslios susigrąžintinos nesuderinamos pagalbos sumos, nesusiję su įmonėmis, kurios neturėjo veiklos buveinės (pavyzdžiui, pagrindinės buveinės ar veiklos padalinio) nuo gaivalinės nelaimės nukentėjusioje srityje įvykio metu. Šiems 109 konstatuojamojoje dalyje nurodytomis priemonėmis pasinaudojusiems pagalbos gavėjams susigrąžinimas neturi būti panaikintas, kadangi jie negalėjo patirti jokios tiesioginės žalos dėl gamtinės nelaimės, todėl negalėjo turėti teisės į su vidaus rinka suderinamą pagalbą pagal SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktą. Italijos valdžios institucijos privalo patikrinti, ar buvo veiklos buveinės susijusioje srityje, remdamosi viešųjų registrų to meto, kai įvyko nelaimė, duomenimis.

               (152)

               Galiausiai Komisija laikosi nuomonės, jog atsižvelgiant į nagrinėjamų atvejų specifinį pobūdį, Italijai būtų visiškai neįmanoma susigrąžinti neteisėtai pagal nagrinėjamas priemones suteiktos pagalbos, susijusios su visomis gaivalinėmis nelaimėmis, kurios įvyko daugiau nei prieš dešimt metų nuo šio sprendimo datos, išskyrus pagalbą, suteiktą gavėjams, neturėjusiems veiklos buveinės nuo gaivalinės nelaimės nukentėjusioje srityje įvykio metu. Todėl, išskiriant pastarąją pagalbos gavėjų grupę, neverta nurodyti susigrąžinti pagalbą, susijusią su neteisėtomis ir nesuderinamomis pagalbos schemomis dėl gaivalinių nelaimių, įvykusių daugiau kaip prieš dešimt metų nuo šio sprendimo datos.

         7.   IŠVADOS

               (153)

               Komisija laikosi nuomonės, jog Italija neteisėtai įgyvendino 109 konstatuojamojoje dalyje nurodytas pagalbos priemones, pažeisdama Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalį.

               (154)

               Kadangi neįmanoma nustatyti nė vieno aptariamų priemonių suderinamumą įrodančio motyvo, jos yra nesuderinamos su vidaus rinka.

               (155)

               Remiantis Reglamento (EB) Nr. 659/1999 14 straipsniu, jeigu esant neteisėtai pagalbai priimami neigiami sprendimai, Komisija turi reikalauti, kad atitinkama valstybė narė imtųsi visų priemonių, būtinų, kad pagalba būtų išieškota iš gavėjo (80). Komisija nereikalauja išieškoti pagalbos, jeigu tai prieštarautų bendrajam Sąjungos teisės principui.

               (156)

               Atsižvelgiant į išskirtines 147–152 konstatuojamosiose dalyse nurodytas aplinkybes, neverta reikalauti susigrąžinti pagalbą, suteiktą pagal nagrinėjamas schemas atskiriems pagalbos gavėjams, įsikūrusiems srityje, nukentėjusioje nuo gaivalinės nelaimės, įvykusios prieš daugiau kaip dešimt metų nuo šio sprendimo datos, išskyrus pagalbą, suteiktą gavėjams, neturėjusiems veiklos buveinės nuo gaivalinės nelaimės nukentėjusioje srityje įvykio metu. Italija įrodė, jog būtų visiškai neįmanoma tiksliai apskaičiuoti susigrąžintinos nesuderinamos pagalbos sumą. Atskiri pagalbos gavėjai, galintys gauti pagalbą, kuri laikoma suderinama su vidaus rinka dėl SESV 107 straipsnio 2 dalies b punkte nustatytos nukrypti leidžiančios nuostatos, gali nebeturėti dokumentų, reikalingų siekiant patvirtinti gaivalinės nelaimės padarytą žalą ir įrodyti, jog gavo patirtos žalos kompensaciją (dalinę ar visišką). Vis dėlto turi būti susigrąžinta pagalba, pagal nagrinėjamas priemones suteikta atskiriems pagalbos gavėjams, neturėjusiems veiklos buveinės nuo gaivalinės nelaimės nukentėjusioje srityje įvykio metu (taip pat gaivalinių nelaimių, kurios įvyko prieš daugiau kaip dešimt metų, atveju). Italija privalo patikrinti, ar buvo veiklos buveinės susijusioje srityje, remdamasi viešųjų registrų to meto, kai įvyko nelaimė, duomenimis.

               (157)

               Todėl Komisija reikalaus Italijos imtis visų priemonių, reikalingų susigrąžinti tik nesuderinamą pagalbą, suteiktą ir išmokėtą atskiroms įmonėms pagal 109 konstatuojamojoje dalyje nurodytas priemones, išskyrus individualius atvejus, kurie atitinka sąlygas, kad būtų laikomi suderinamais su vidaus rinka dėl SESV 107 straipsnio 2 dalies b punkte nustatytos nukrypti leidžiančios nuostatos, kaip nurodyta 136 konstatuojamojoje dalyje, arba atvejus, kai individuali pagalba atitinka taikomą reglamentą de minimis, arba kai individuali pagalba suteikta pagal patvirtintą pagalbos schemą arba bendrosios išimties reglamentą, kaip nurodyta 134 konstatuojamojoje dalyje. Per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą Italija privalo įsakyti pagalbos gavėjams atlyginti minėtą neteisėtą ir nesuderinamą valstybės pagalbą.

               (158)

               Remiantis Reglamento (EB) Nr. 659/1999 14 straipsnio 2 dalimi, susigrąžintinai sumai taikomos palūkanos, apskaičiuotos vadovaujantis Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004 (81) 9 straipsniu nuo pagalbos išmokėjimo gavėjui dienos iki jos visiško susigrąžinimo dienos.

               (159)

               Komisija reikalauja Italijos atsiųsti pridėtą blanką apie susigrąžinimo eigą, sudaryti pagalbos gavėjų sąrašą ir aiškiai nurodyti priemones, kurių imtasi siekiant nedelsiant ir veiksmingai susigrąžinti pagalbą. Be to, Komisija reikalauja Italijos per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos atsiųsti visus dokumentus, įrodančius, jog pradėtos neteisėtos ir nesuderinamos pagalbos susigrąžinimo iš gavėjų procedūros (pavyzdžiui, administracinius dokumentus, aplinkraščius, išleistus įsakymus dėl susigrąžinimo ir kt.),

         PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
   1 straipsnis
   Nagrinėjamos valstybės pagalbos priemonės (2012 m. gruodžio 27 d. įstatymo Nr. 289 su vėlesniais pakeitimais ir papildymais 9 straipsnio 17 dalis; 2003 m. gruodžio 24 d. įstatymo Nr. 350 su vėlesniais pakeitimais ir papildymais 4 straipsnio 90 dalis; 2005 m. gruodžio 23 d. įstatymo Nr. 266 su vėlesniais pakeitimais ir papildymais 1 straipsnio 363 dalis; 2006 m. gruodžio 27 d. įstatymo Nr. 296 su vėlesniais pakeitimais ir papildymais 1 straipsnio 1011 dalis; 2007 m. gruodžio 24 d. įstatymo Nr. 244 su vėlesniais pakeitimais ir papildymais 2 straipsnio 109 dalis; 2008 m. lapkričio 29 d. įstatymo galią turinčio dekreto Nr. 185 su vėlesniais pakeitimais ir papildymais 6 straipsnio 4a ir 4b dalys; 2011 m. lapkričio 12 d. įstatymo Nr. 183 su vėlesniais pakeitimais ir papildymais 33 straipsnio 28 dalis; ir visi kiti susiję įgyvendinimo aktai, numatyti minėtuose įstatymuose), kuriomis sumažinami įmonių, įsikūrusių srityse, nukentėjusiose nuo gaivalinių nelaimių Italijoje nuo 1990 m., mokėtini mokesčiai ir įmokos ir kurias Italija neteisėtai įgyvendino pažeisdama Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalį, yra nesuderinamos su vidaus rinka.
   2 straipsnis
   Individuali pagalba, suteikta pagal 1 straipsnyje nurodytas priemones, nėra pagalba, jeigu suteikimo metu atitinka Reglamente (ES) Nr. 1407/2013 arba Reglamente (ES) Nr. 717/2014 numatytas sąlygas.
   3 straipsnis
   Individuali pagalba, suteikta pagal 1 straipsnyje nurodytas priemones, kuri suteikimo metu atitinka reglamente, priimtame taikant Reglamento (EB) Nr. 994/98 1 straipsnį, arba bet kurioje patvirtintoje pagalbos schemoje numatytas sąlygas, yra suderinama su vidaus rinka, jei ji neviršija tokio tipo pagalbai numatyto didžiausio pagalbos intensyvumo.
   4 straipsnis
   1.   Italija susigrąžina iš gavėjų nesuderinamą pagalbą, suteiktą pagal pagalbos schemą, nustatytą 2011 m. lapkričio 12 d. įstatymo Nr. 183 su vėlesniais pakeitimais ir papildymais 33 straipsnio 28 dalimi ir visais kitais susijusiais įgyvendinimo aktais, numatytais minėtame įstatyme.
   2.   Be to, Italija susigrąžina nesuderinamą pagalbą, suteiktą pagal kitas 1 straipsnyje nurodytas pagalbos schemas iš visų pagalbos gavėjų, kurie įvykio metu neturėjo veiklos buveinės nuo gaivalinės nelaimės nukentėjusioje srityje.
   3.   Susigrąžintoms sumoms taikomos palūkanos, kurios skaičiuojamos nuo sumų suteikimo pagalbos gavėjui datos iki faktinio susigrąžinimo.
   4.   Palūkanos apskaičiuojamos pagal Reglamento (EB) Nr. 794/2004 V skyrių ir Reglamentą (EB) Nr. 271/2008, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (EB) Nr. 794/2004.
   5.   Nuo šio sprendimo priėmimo dienos Italija nutraukia visų neišmokėtų pagalbos, teikiamos pagal 1 straipsnyje nurodytas schemas, sumų mokėjimą.
   5 straipsnis
   1.   4 straipsnyje nurodyta pagalba susigrąžinama nedelsiant ir veiksmingai.
   2.   Italija užtikrina, kad šis sprendimas būtų įgyvendintas per keturis mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos.
   6 straipsnis
   1.   Per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos Italija pateikia Komisijai tokią informaciją:

               a)

               pagal 4 straipsnį susigrąžintinos pagalbos gavėjų sąrašą ir bendrą pagalbos sumą, kiekvieno jų gautą pagal atitinkamą schemą;

               b)

               visą iš kiekvieno gavėjo susigrąžintiną sumą (pagrindinę sumą ir palūkanas);

               c)

               išsamų priemonių, kurių jau imtasi ir kurių ketinama imtis šiam sprendimui įvykdyti, aprašymą;

               d)

               dokumentus, patvirtinančius, kad pagalbos gavėjams nurodyta grąžinti pagalbą.

         2.   Italija nuolat informuoja Komisiją apie nacionalinių priemonių, kurių imtasi šiam sprendimui įgyvendinti, vykdymo eigą, kol bus baigta grąžinti 4 straipsnyje nurodyta pagalba. Komisijai pateikus prašymą, Italija nedelsdama pateikia informaciją apie priemones, kurių jau imtasi ir ketinama imtis šiam sprendimui įvykdyti, taip pat pateikia išsamią informaciją apie pagalbos sumas ir palūkanas, kurios jau susigrąžintos iš gavėjų.
   7 straipsnis
   Šis sprendimas skirtas Italijos Respublikai.

      Priimta Briuselyje 2015 m. rugpjūčio 14 d.

            Komisijos vardu

         Margrethe VESTAGER

            Komisijos narė

      (1)  Komisijos sprendimas C(2012) 7128 final (OL C 381, 2012 12 11, p. 32).

      (2)  2011 m. vasario 18 d. Kuneo teismo priimta nutartis dėl prašymo pateikti informaciją remiantis „Komisijos pranešimu dėl nacionalinių teismų įgyvendinamos valstybės pagalbos teisės“.

      (3)  OL C 85, 2009 4 9, p. 1.

      (4)  Rašte taip pat nurodomos priemonės, susijusios su žemės drebėjimais, kurie 1997 m. įvyko Umbrijoje ir Markėje, 2002 m. – Molizėje ir Apulijoje, 2009 m. – Abrucuose, bei kitos panašios Italijos priimtos priemonės.

      (5)  2012 m. birželio 19 d. Verčelio teismo posėdžio protokolas dėl prašymo pateikti informaciją apie vykstančią procedūrą SA.33083 (11/CP).

      (6)  Remiantis ISTAT duomenimis BVP nuo 26 314,5 mln. EUR 2008 m. smuko iki 25 343,2 mln. EUR 2009 m. (sumažėjo 3,7 %).

      (7)  Žr. 3 išnašą.

      (8)  Žr. 3 išnašą.

      (9)  Įskaitant pramonės, prekybos, amatų ir žemės ūkio sektorių įmones, kurios vykdė veiklą nuo žemės drebėjimo nukentėjusiose srityse.

      (10)  Susijusios savivaldybės nustatytos 1991 m. sausio 15 d. Ministrų Tarybos Pirmininko dekretu.

      (11)  2001 m. biudžeto įstatymo, iš dalies pakeisto 2011 m. rugsėjo 28 d. įstatymo galią turinčiu dekretu Nr. 355, 138 straipsnis.

      (12)  2002 m. gruodžio 27 d. įstatymo Nr. 289 9 straipsnio 17 dalis (2003 m. biudžeto įstatymas).

      (13)  Vienu mokėjimu arba dalimis, jeigu suma viršija 5 000 EUR.

      (14)  2003 m. gruodžio 24 d. įstatymo galią turinčio dekreto Nr. 355, pertvarkyto į 2004 m. vasario 27 d. įstatymą Nr. 47, 23i straipsnio 5 dalis ir 2004 m. balandžio 8 d. ministerijos dekretas.

      (15)  2005 m. gruodžio 23 d. įstatymo Nr. 266 1 straipsnio 363 dalis (2006 m. biudžeto įstatymas).

      (16)  Žr. 12 išnašą.

      (17)  2006 m. kovo 11 d. įstatymas Nr. 81, kuriuo pertvarkytas 2006 m. sausio 10 d. įstatymo galią turintis dekretas Nr. 2.

      (18)  2007 m. vasario 26 d. įstatymo Nr. 17, kuriuo pertvarkytas 2006 m. gruodžio 28 d. įstatymo galią turintis dekretas Nr. 300, 3c straipsnio 2 dalis.

      (19)  2007 m. gruodžio 31 d. įstatymo Nr. 248 36a straipsnis.

      (20)  Išskyrus bankininkystės ir draudimo sektorių įmones.

      (21)  Pagal 1995 m. sausio 21 d. įstatymo Nr. 22, kuriuo pertvarkytas 1994 m. lapkričio 24 d. įstatymo galią turintis dekretas Nr. 646, 16a straipsnį didele laikoma žala, viršijanti šeštadalį pajamų, deklaruotų už 1993 mokestinius metus, tačiau ne mažesnė nei 2 mln. lirų (maždaug 1 032,39 EUR).

      (22)  2003 m. gruodžio 24 d. įstatymo Nr. 350 4 straipsnio 90 dalis (2004 m. biudžeto įstatymas).

      (23)  2007 m. vasario 26 d. įstatymo Nr. 17, kuriuo pertvarkytas 2006 m. gruodžio 28 d. įstatymo galią turintis dekretas Nr. 300, 3c straipsnio 1 dalis. 2007 m. gruodžio 31 d. įstatymo galią turinčio dekreto Nr. 248 36a straipsnis.

      (24)  2006 m. gruodžio 27 d. įstatymo Nr. 296 (2007 m. biudžeto įstatymas) 1 straipsnio 1011 dalis, remiantis 2005 m. birželio 10 d. Ministrų Tarybos pirmininko potvarkiu Nr. 3442 dėl 2002 m. lapkričio 29 d. Ministrų Tarybos pirmininko potvarkio Nr. 3254.

      (25)  2006 m. gruodžio 27 d. įstatymo Nr. 296 1 straipsnio 1011 dalyje nurodyta „<…> visi mokesčiai ir įmokos <…> sumažinti 50 % <…>“.

      (26)  2002 m. lapkričio 29 d. Ministrų Tarybos pirmininko potvarkio Nr. 3254 5 straipsniu pirmą kartą sustabdytas „subjektų, kurių teisinė arba veiklos buveinė yra srityje“, „socialinio draudimo įmokų bei privalomojo profesinės atsakomybės draudimo nuo nelaimingų atsitikimų ir profesinių ligų įmokų mokėjimas“. 2005 m. birželio 10 d. Ministrų Tarybos pirmininko potvarkiu Nr. 3242 patvirtintas „privačių darbdavių, kurių teisinė arba veiklos buveinė yra savivaldybėse <…>“, įmokų mokėjimo sustabdymas.

      (27)  2008 m. balandžio 8 d. įstatymo galią turinčio dekreto Nr. 61, pertvarkyto į 2008 m. birželio 6 d. įstatymą Nr. 103, 2 straipsnio 1 dalis (kurio finansavimas buvo numatytas 2007 m. gruodžio 24 d. įstatymo Nr. 244 2 straipsnio 109 dalyje). 2008 m. spalio 23 d. įstatymo galią turinčio dekreto Nr. 162, pertvarkyto į 2008 m. gruodžio 22 d. įstatymą Nr. 201, 3 straipsnio 2 dalis.

      (28)  2008 m. lapkričio 29 d. įstatymo galią turinčio dekreto Nr. 185, pertvarkyto į 2009 m. sausio 28 d. įstatymą Nr. 2, 6 straipsnio 4a ir 4b dalys.

      (29)  2011 m. lapkričio 12 d. įstatymo Nr. 183 33 straipsnio 28 dalis.

      (30)  2009 m. balandžio 9 d. Ministrų Tarybos pirmininko potvarkiai Nr. 3753 ir Nr. 3754 ir 2009 m. birželio 6 d. Ministrų Tarybos pirmininko potvarkis Nr. 3780. 2009 m. balandžio 28 d. įstatymo galią turintis dekretas Nr. 39, pertvarkytas į 2009 m. birželio 24 d. įstatymą Nr. 77.

      (31)  Susijusios savivaldybės nurodytos 2009 m. balandžio 16 d. Ministrų Tarybos pirmininko dekrete Nr. 3.

      (32)  „<…> reziduojantys subjektai, žemės drebėjimo dieną turėję“ – kitur „<…> turėję buveinę mokesčių tikslais ar veiklos buveinę <…>“.

      (33)  2009 m. gruodžio 30 d. Ministrų Tarybos pirmininko potvarkis Nr. 3837.

      (34)  2010 m. gegužės 31 d. įstatymas Nr. 78 (39 straipsnis), pertvarkytas į 2010 m. liepos 30 d. įstatymą Nr. 122.

      (35)  2010 m. gruodžio 29 d. įstatymo galią turintis dekretas Nr. 225 (3 straipsnis).

      (36)  2011 m. rugpjūčio 16 d. Ministrų Tarybos pirmininko dekretas.

      (37)  2011 m. lapkričio 12 d. įstatymo Nr. 183 33 straipsnio 28 dalis (2012 m. stabilumo įstatymas).

      (38)  Nustatytos 1991 m. sausio 15 d. Ministrų Tarybos pirmininko dekretu.

      (39)  Nustatytos 1994 m. lapkričio 29 d. Ministrų Tarybos pirmininko dekretais.

      (40)  Nustatytos 2002 m. spalio 29 d. Ministrų Tarybos pirmininko dekretu.

      (41)  Nustatytos 1997 m. rugsėjo 28 d. potvarkiu Nr. 2668, 1997 m. spalio 13 d. potvarkiu Nr. 2694 ir 1997 m. lapkričio 28 d. potvarkiu Nr. 2719.

      (42)  Nustatytos 2002 m. spalio 31 d. ir 2002 m. lapkričio 8 d. Ministrų Tarybos pirmininko dekretais.

      (43)  Nustatytos 2009 m. balandžio 16 d. ir 2009 m. liepos 17 d. Ministrų Tarybos pirmininko dekretais atitinkamai Nr. 3 ir Nr. 11.

      (44)  Vis dėlto, kaip nurodyta 7 konstatuojamojoje dalyje, šis sprendimas netaikomas veiklos rūšims, susijusioms su Sutarties I priede nurodytų žemės ūkio produktų gamyba, perdirbimu ir prekyba, išskyrus žuvininkystės ir akvakultūros produktus.

      (45)  ėl „didelės žalos“ apibrėžimo žr. 26 konstatuojamąją dalį.

      (46)  2002 m. gruodžio 27 d. įstatymo Nr. 289 (2003 m. biudžeto įstatymas) įsigaliojimo data.

      (47)  2005 m. gruodžio 29 d. įstatymo Nr. 266 (2006 m. biudžeto įstatymas) 1 straipsnio 363 dalies įsigaliojimo data.

      (48)  2003 m. gruodžio 24 d. įstatymo Nr. 350 (2004 m. biudžeto įstatymas) įsigaliojimo data.

      (49)  2006 m. gruodžio 27 d. įstatymo Nr. 296 (2007 m. biudžeto įstatymas) įsigaliojimo data.

      (50)  2007 m. gruodžio 24 d. įstatymo Nr. 244 (2008 m. biudžeto įstatymas) įsigaliojimo data.

      (51)  2008 m. lapkričio 29 d. įstatymo Nr. 185 (2009 m. įstatymas dėl krizės priemonių) įsigaliojimo data.

      (52)  2011 m. lapkričio 12 d. įstatymo Nr. 183 (2012 m. stabilumo įstatymas) įsigaliojimo data, kaip nurodyta 33 straipsnio 28 dalyje ir Italijos valdžios institucijų pranešta dėl priemonės SA.35083 (12/NN).

      (53)  2007 m. spalio 1 d. Aukščiausiojo kasacinio teismo penktojo civilinių bylų skyriaus sprendimas Nr. 20641. 2010 m. gegužės 7 d. Aukščiausiojo kasacinio teismo darbo bylų skyriaus sprendimas Nr. 11133. 2010 m. gegužės 10 d. Aukščiausiojo kasacinio teismo darbo bylų skyriaus sprendimas Nr. 11247.

      (54)  2012 m. birželio 12 d. Aukščiausiojo kasacinio teismo sprendimas Nr. 9577.

      (55)  1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 659/1999, nustatantis išsamias EB Sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, 1999 3 27, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339).

      (56)  Žr. 3 išnašą.

      (57)  2014 m. birželio 17 d. Komisijos reglamentas (ES) Nr. 651/2014, kuriuo tam tikrų kategorijų pagalba skelbiama suderinama su vidaus rinka taikant Sutarties 107 ir 108 straipsnius (OL L 187, 2014 6 26, p. 1).

      (58)  Iš dalies išskiriant priemones, susijusias su 1994 m. potvyniais Italijos Šiaurėje, kuriose yra nustatyta mažiausia žala, norint pasinaudoti pagalba.

      (59)  Žr. 2004 m. birželio 29 d. Teisingumo Teismo sprendimą Graikija prieš Komisiją (C-278/00, Rink. 2004, p. I-3997, 85 punktas): „remiantis šia nuostata gali būti kompensuoti tik tiesiogiai gaivalinių nelaimių ar kitų ypatingų įvykių padaryti ekonominiai nuostoliai“ (82 punktas) ir „taip suformuluotos plataus masto nuostatos negalima laikyti pagalbos schema, skirta gaivalinių nelaimių ar kitų ypatingų įvykių padarytai žalai atitaisyti“.

      (60)  Žr. sprendimo pradėti procedūrą 3.3.2 ir 3.3.3 punktus.

      (61)  Sprendimas Ministero dell'Industria, del Commercio e dell'Artigianato prieš Lucchini SpA, C-119/05, Rink. 2007, p. I-06199 (ECLI:ES:C:2007:434).

      (62)  Taikomi reglamentai, reglamentuojantys de minimis pagalbą: 2013 m. gruodžio 18 d. Komisijos reglamentas (ES) Nr. 1407/2013 dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 ir 108 straipsnių taikymo „de minimis“ pagalbai (OL L 352, 2013 12 24, p. 1) ir 2014 m. birželio 27 d. Komisijos reglamentas (ES) Nr. 717/2014 dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 ir 108 straipsnių taikymo „de minimis“ pagalbai žuvininkystės ir akvakultūros sektoriuje (OL L 190, 2014 6 28, p. 45).

      (63)  1998 m. gegužės 7 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 994/98 dėl Europos bendrijos steigimo sutarties 92 ir 93 [dabar 87 ir 88] straipsnių taikymo kai kurioms horizontalios valstybės pagalbos rūšims (OL L 142, 1998 5 14, p. 1).

      (64)  Vadovaujantis šių sprendimų išvadomis: sprendimo Europos Komisija prieš Italijos Respubliką, C-303/09, Rink. 2011, p. I-00102* (ECLI:ES:C:2011:483); sprendimo Comitato „Venezia vuole vivere“, ir kiti prieš Europos Komisiją, sujungtos bylos C-71/09P, C-73/09P ir C-76/09P, Rink. 2011, p. I-4727 (ECLI:ES:C:2011:368); sprendimo Atzeni ir kiti prieš Regione Autonoma della Sardegna, sujungtos bylos C-346/03 ir C-529/03, Rink. 2006, p. I-1875 (ECLI:ES:C:2006:130); 2004 m. lapkričio 11 d. sprendimo Ispanija prieš Komisiją, C-73/03 (ECLI:ES:C:2004:711); sprendimo Graikijos Respublika prieš Europos Bendrijų Komisiją, C-278/00, Rink. 2004, p. I-3997 (ECLI:ES:C:2004:239); sprendimo Italijos Respublika prieš Europos Bendrijų Komisiją, C-364/90, Rink. 1993, p I-2097 (ECLI:ES:C:1993:157).

      (65)  Iš dalies išskiriant priemones, susijusias su 1994 m. potvyniais Italijos šiaurėje, kuriose yra nustatyta mažiausia žala, norint pasinaudoti pagalba.

      (66)  Žr., pavyzdžiui, 2004 m. spalio 20 d. Komisijos sprendimą 2005/315/EB dėl pagalbos schemos, kurią Italija taikė įmonėms, investavusioms į komunas, nukentėjusias per 2002 m. gamtines nelaimes (OL L 100, 2005 4 20, p. 46).

      (67)  Pavyzdžiui, tuo atveju, kai individuali pagalba suteikta įmonėms, esančioms nuo 2009 m. žemės drebėjimo Abrucuose nukentėjusioje srityje, pagalba turi būti laikoma suderinama su SESV 107 straipsnio 2 dalies b punktu, jeigu tinkamos finansuoti išlaidos apskaičiuotos vadovaujantis 2009 m. spalio 16 d. Komisijos sprendimu C(2009) 8042 dėl valstybės pagalbos Nr. 459/A2009, „Pagalba, skirta dėl 2009 m. balandžio 6 d. žemės drebėjimo Abrucuose patirtai žalai atitaisyti“ (OL C 289, 2009 11 18, p. 3).

      (68)  Sprendimas Europos Bendrijų Komisija prieš Vokietijos Federacinę Respubliką, C-70/72, Rink. 1973, p. 813, 13 p. (ECLI:ES:C:1973:87).

      (69)  Sprendimas Ispanijos Karalystė prieš Europos Bendrijų Komisiją, sujungtos bylos C-278/92, C-279/92 ir C-280/92, Rink. 1994, p. I-4103, 75 p. (ECLI:ES:C:1994:325).

      (70)  Sprendimas Belgijos Karalystė prieš Europos Bendrijų Komisiją, C-75/97, Rink. 1999, p. I-3671, 64 ir 65 punktai (ECLI:ES:C:1999:311).

      (71)  Sprendimas Europos Bendrijų Komisija prieš Ispanijos Karalystę, C-404/00, Rink. 2003, p. I-6695 (ECLI:ES:C:2003:373).

      (72)  Sprendimas Unicredito Italiano prieš Agenzia delle Entrate, C-148/04, Rink. 2005, p. I-11137, 104 p. (ECLI:ES:C:2005:774).

      (73)  Sprendimas Europos Bendrijų Komisija prieš Vokietijos Federacinę Respubliką, C-5/89, Rink. 1990, p. I-3437, 14 p. (ECLI:ES:C:1990:320).

      (74)  Sprendimas Belgijos Karalystė ir Forum 187 prieš Europos Bendrijų Komisiją, sujungtos bylos C-182/03 ir C-217/03, Rink. 2006, p. I-5479, 147 p. (ECLI:ES:C:2006:416).

      (75)  Sprendimas Ministero dell'Industria, del Commercio e dell'Artigianato prieš Lucchini SpA, C-119/05, Rink. 2007, p. I-06199 (ECLI:ES:C:2007:434).

      (76)  Sprendimas Europos Bendrijų Komisija prieš Prancūzijos Respubliką, C-214/07, Rink. 2008, p. I-8357, 13 ir 22 punktai (ECLI:ES:C:2008:619).

      (77)  2012 m. gruodžio 19 d. Komisijos sprendimas dėl valstybės pagalbos SA.20829 (C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)), Italijos įgyvendinta atleidimo nuo savivaldybių nekilnojamojo turto mokesčio schema, taikyta nekomercinių įstaigų konkretiems tikslams naudojamam nekilnojamajam turtui (OL L 166, 2013 6 18, p. 24).

      (78)  Sprendimas Europos Bendrijų Komisija prieš Ispanijos Karalystę, C-404/00, Rink. 2003, p. I-6695, 47 p. (ECLI:ES:C:2003:373).

      (79)  Sprendimas Belgijos Karalystė prieš Europos Bendrijų Komisiją („Maribel I“), C-75/97, Rink. 1999, p. I-3671, 86 p. (ECLI:ES:C:1999:311); sprendimas Europos Bendrijų Komisija prieš Prancūzijos Respubliką, C-214/07, Rink. 2008, p. I-8357, 13, 22 ir 48 p. (ECLI:ES:C:2008:619).

      (80)  Žr. 3 išnašą.

      (81)  2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 794/2004, įgyvendinantis Tarybos reglamentą (EB) Nr. 659/1999, nustatantį išsamias EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (OL L 140, 2004 4 30, p. 1).

      PRIEDAS

         Informacija apie gautos susigrąžintinos ar jau susigrąžintos pagalbos sumas

                  Pagalbos gavėjo tapatybės duomenys

                  Bendra pagalbos suma, gauta pagal schemą (1)

                  Bendra išieškotinos pagalbos suma (1)

                  (Pagrindinė suma)

                  Bendra susigrąžinta suma (1)

                  Pagrindinė suma

                  Palūkanos

         (1)  Mln. nacionaline valiuta.