title: Komisijos sprendimas (ES) 2016/634 2016 m. sausio 21 d. dėl pagalbos priemonės Nr. SA.25338 (2014/C) (ex E 3/2008 ir ex CP 115/2004) kurią įgyvendino Nyderlandai – Valstybinių įmonių atleidimas nuo pelno mokesčio (pranešta dokumentu C(2016) 167) (Tekstas autentiškas tik olandų kalba)Tekstas svarbus EEE

text:
27.4.2016

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 113/148

         KOMISIJOS SPRENDIMAS (ES) 2016/634
   2016 m. sausio 21 d.
   dėl pagalbos priemonės Nr. SA.25338 (2014/C) (ex E 3/2008 ir ex CP 115/2004) kurią įgyvendino Nyderlandai – Valstybinių įmonių atleidimas nuo pelno mokesčio
   (pranešta dokumentu C(2016) 167)
   (Tekstas autentiškas tik olandų kalba)
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą,
   atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
   pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal minėtas nuostatas (1) ir atsižvelgdama į jų pastabas,
   kadangi:
   1.   PROCEDŪRA

               (1)

               1997 m. Komisijos departamentai pradėjo apklausą apie specialias valstybių narių valstybinėms įmonėms taikytinas mokesčių taisykles. Atsakydamos į Komisijos klausimyną Nyderlandų valdžios institucijos 1998 m. sausio 23 d. raštu pateikė informaciją apie Nyderlandų pelno mokesčio kodeksą (ol. Wet Vennootschapsbelasting 1969, toliau – 1969 m. pelno mokesčio įstatymas).

               (2)

               2004 m. liepos 2 d. Komisijos departamentai savo iniciatyva pradėjo procedūrą (registracijos numeris CP 115/2004) dėl Nyderlandų valstybinių įmonių atleidimo nuo pelno mokesčio pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymą. Komisijos departamentai 2004 m. liepos 9 d., lapkričio 22 d., 2006 m. birželio 29 d. ir 2007 m. liepos 2 d. išsiuntė prašymus pateikti informacijos. Nyderlandų valdžios institucijos į juos atsakė 2004 m. rugsėjo 3 d., 2005 m. balandžio 4 d., 2006 m. rugsėjo 26 d., gruodžio 13 d., 2007 m. sausio 22 d. ir liepos 27 d.

               (3)

               2008 m. liepos 9 d. raštu (toliau – raštas pagal 17 straipsnį) Komisijos departamentai pradėjo Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999 (2) (toliau – Procedūrų reglamentas) 17 straipsnio 2 dalyje nustatytą bendradarbiavimo procedūrą. Jie informavo Nyderlandų valdžios institucijas, kad padarė preliminarias išvadas, jog valstybinių įmonių atleidimas nuo pelno mokesčio pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymą yra nesuderinama valstybės pagalba pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) 107 straipsnio 1 dalį. Pagal Procedūrų reglamento 17 straipsnio 2 dalį jie paprašė Nyderlandų valdžios institucijų pateikti savo pastabas.

               (4)

               Po rašto pagal 17 straipsnį išsiuntimo 2010 m. rugsėjo mėn. Komisija gavo skundą dėl valstybinių įmonių atleidimo nuo pelno mokesčio pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymą. Skundas pateiktas dėl provincijos oro uosto – įmonės, įsteigtos kaip akcinė bendrovė (NV), bet jai prievolė mokėti pelno mokestį esą nebuvo taikoma. Skundo pateikėjas tvirtino, kad šio oro uosto teisinė ir faktinė padėtis panaši į aptartąją byloje dėl Šipolio oro uosto (3), todėl tą oro uostą reikėtų įtraukti į 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 7 dalyje pateiktą apmokestinamų netiesioginių valstybinių įmonių sąrašą. Komisijos departamentai skundą prijungė prie bylos, nagrinėjamos pagal bendradarbiavimo procedūrą.

         PASIŪLYMAS TAIKYTI ATITINKAMAS PRIEMONES

               (5)

               2013 m. gegužės 2 d. Komisija priėmė sprendimą, kuriame pagal Procedūrų reglamento 18 straipsnį pasiūlė taikyti atitinkamas priemones, siekiant, kad būtų panaikintas valstybinių įmonių atleidimas nuo pelno mokesčio pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 1 dalies g punktą, 3 ir 7 dalis ir taip būtų užtikrinta, kad ES teisės aktuose apibrėžtą ekonominę veiklą vykdančioms valstybinėms įmonėms būtų taikoma tokia pati apmokestinimo pelno mokesčiu tvarka, kaip privačioms įmonėms.

               (6)

               Nyderlandų valdžios institucijų paprašyta per vieną mėnesį raštu pagal Procedūrų reglamento 19 straipsnį pateikti Komisijai besąlyginį ir vienareikšmišką pritarimą pasiūlymui taikyti atitinkamas priemones.

               (7)

               2013 m. gegužės 24 d. raštu Nyderlandų valdžios institucijos informavo Komisiją, kad „gavusi parlamento patvirtinimą, Nyderlandų Vyriausybė ketina per 18 mėnesių priimti teisės aktus, kuriais užtikrintų, kad ekonominę veiklą vykdančioms valstybinėms įmonėms būtų taikoma tokia pati prievolė mokėti pelno mokestį, kaip privačioms įmonėms. Šie teisės aktai įsigalios ne vėliau kaip kitais mokestiniais metais. Praktiškai tai reiškia, kad teisės aktai įsigalios 2015 m. sausio 1 d. ir bus pradėti taikyti 2016 m. sausio 1 d.“

               (8)

               Komisija padarė išvadą, kad rašte išdėstyti teiginiai nėra besąlyginis pritarimas, nes jais išreikštas tik sąlyginis ketinimas priimti teisės aktus.

               (9)

               2014 m. kovo 11 d. rašte Komisija atkreipė dėmesį į pritarimo sąlygiškumą ir paprašė Nyderlandų valdžios institucijų per tris savaites nuo rašto gavimo informuoti Komisijos departamentus, ar Nyderlandai besąlygiškai ir vienareikšmiškai pritaria atitinkamoms priemonėms. Nyderlandai į tą raštą neatsakė.

         OFICIALIOS TYRIMO PROCEDŪROS PRADĖJIMAS

               (10)

               2014 m. liepos 9 d. raštu Komisija informavo Nyderlandus, jog dėl pagalbos priemonės nusprendė pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje nustatytą procedūrą (toliau – sprendimas pradėti procedūrą).

               (11)

               Sprendimas pradėti procedūrą paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
                   (4). Komisija pakvietė suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas dėl priemonės.

               (12)

               2014 m. liepos 27 d. Komisija leido pratęsti pradinį terminą ir Nyderlandų pastabas gavo 2014 m. rugsėjo 10 d. raštu. Komisija taip pat gavo 2014 m. rugsėjo 19 d. suinteresuotųjų šalių raštą su išdėstytomis bendromis jų pastabomis ir šias pastabas 2014 m. spalio 3 d. raštu persiuntė Nyderlandams, kad šie galėtų į jas atsakyti. Nyderlandų pastabos gautos 2014 m. lapkričio 3 d. raštu.

         ĮSTATYMAS, KURIUO MODERNIZUOTA VALSTYBINIŲ ĮMONIŲ PRIEVOLĖ MOKĖTI PELNO MOKESTĮ

               (13)

               2014 m. balandžio 14 d. Nyderlandų valdžios institucijos pradėjo viešą konsultaciją dėl pasiūlymo priimti teisės aktą, kuriuo būtų iš dalies keičiamas 1969 m. pelno mokesčio įstatymas, projekto. Pasiūlymu siekta modernizuoti valstybinių įmonių prievolę mokėti pelno mokestį, kad pagal įmonių teisės aktus ir valstybinėms, ir privačioms įmonėms būtų sukurtos vienodos veiklos sąlygos.

               (14)

               2014 m. rugsėjo 16 d. pasiūlymas dėl teisės akto pateiktas Nyderlandų parlamentui. Pirmieji rūmai patvirtino pasiūlymą 2015 m. gegužės 26 d. ir 2015 m. birželio 4 d. priimtas naujasis įstatymas Wet Modernisering Vpb-plicht overheidsondernemingen (toliau – 2015 m. pelno mokesčio įstatymas). Naujojo įstatymo tikslas – įpareigoti valstybines įmones mokėti pelno mokestį taip pat kaip privačias įmones; naujasis įstatymas pradedamas taikyti finansiniais metais, prasidedančiais 2016 m. sausio 1 d. ar vėliau. Nyderlandų valdžios institucijos Komisijai apie naująjį įstatymą pagal SESV 108 straipsnį nepranešė.

               (15)

               Tačiau 2015 m. pelno mokesčio įstatyme numatytos tam tikros išimtys.

                           a)

                           Jame atleidimas nuo pelno mokesčio tam tikroms valstybinėms įmonėms, būtent šešioms Nyderlandų valstybinius jūrų uostus valdančioms įmonėms, t. y. „Groningen Seaports NV“, „Havenbedrijf Amsterdam NV“, „Havenbedrijf Rotterdam NV“, „Havenschap Moerdijk“, „NV Port of Den Helder“ ir „Zeeland Seaports NV“, aiškiai paliekamas galioti. Įstaigos, kurių veiklos pagrindinę dalį sudaro jūrų uostų valdymas, plėtra arba eksploatavimas, nuo mokesčio taip pat atleidžiamos. Šių Nyderlandų jūrų uostų atleidimas nuo pelno mokesčio galios iki tada, iki kada nustatys Nyderlandų valdžios institucijos karališkuoju potvarkiu (5).

                           b)

                           Pagal jį nuo mokesčio atleidžiami ir mokymus arba mokslinius tyrimus vykdantys subjektai, jei atitinka tam tikras sąlygas (6).

               (16)

               2015 m. rugpjūčio 27 d. įvyko Komisijos departamentų ir Nyderlandų valdžios institucijų susitikimas. 2015 m. rugsėjo 10 d. raštu Nyderlandų valdžios institucijos paaiškino, dėl kokių priežasčių, jų nuomone, Nyderlandų valstybinių jūrų uostų įpareigojimui mokėti pelno mokestį būtų pagrįsta taikyti pereinamąjį laikotarpį.

               (17)

               Šiame sprendime nagrinėjamas ne tik valstybinių įmonių atleidimas nuo pelno mokesčio, galiojęs tuo metu, kai priimtas sprendimas pradėti oficialią tyrimo procedūrą, t. y. 2014 m. liepos 9 d., bet atsižvelgiama ir į 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 1 dalies g punkto, 3 ir 7 dalių nuostatų dėl Nyderlandų valstybinių įmonių atleidimo nuo pelno mokesčio pataisas, padarytas 2015 m. pelno mokesčio įstatymu. Šiuo sprendimu nekeičiamas jokių kitų 1969 m. pelno mokesčio įstatymo pataisų, kurių galbūt padaryta, bet kurios į šį tyrimą neįtrauktos, vertinimas. Pirmiausia, šiame sprendime nevertinamas 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 5 ir 6 straipsniuose ar kuriomis nors šio įstatymo pataisomis nustatytas atleidimas nuo mokesčio. Šis sprendimas priimamas tik dėl valstybinių įmonių atleidimo nuo pelno mokesčio pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 1, 3 ir 7 dalis (7).

         2.   PRIEMONĖS APIBŪDINIMAS

   2.1.   Nyderlandų pelno mokesčio įstatymas

               (18)

               Pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymą Nyderlandų verslo subjektai privalo mokėti pelno mokestį.

               (19)

               Pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymą, iki jo 2 straipsnio 1 dalies g punkto, 3 ir 7 dalių pataisų priėmimo naujuoju įstatymu, privačioms ir valstybinėms įmonėms taikyta skirtinga apmokestinimo tvarka. Pagal bendrą tvarką privačios įmonės privalo mokėti pelno mokestį. Privatinės teisės reglamentuojami juridiniai asmenys, įsteigiami verslui vykdyti, pavyzdžiui, akcinės bendrovės (ol. NV) ir uždarosios akcinės bendrovės (ol. BV), nuo visos pajamų sumos visais atvejais turi mokėti pelno mokestį. Fondai (ol. stichtingen) ir asociacijos (ol. verenigingen) privalo mokėti pelno mokestį tada, jei vykdo verslo veiklą (1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 1 dalies e punktas). Verslo veiklos vykdymas (ol. het drijven van een onderneming) apibrėžtas 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 4 straipsnyje – tai bet kuri veikla, kurią vykdant konkuruojama su kitomis įmonėmis.

               (20)

               2015 m. pelno mokesčio įstatymu siekiama daugumai valstybinių įmonių tam tikromis sąlygomis panaikinti atleidimą nuo pelno mokesčio. Tuo tikslu iš dalies keičiamos 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 1 dalies g punkto, 3 ir 7 dalių nuostatos, kad valstybinėms įmonėms būtų pradėta taikyti prievolė mokėti mokestį. Tačiau pagal naująsias nuostatas tam tikras sąlygas atitinkantiems jūrų uostams ir mokymus rengiančioms bei mokslinius tyrimus vykdančioms ligoninėms atleidimas nuo pelno mokesčio paliekamas galioti (žr. 15 konstatuojamąją dalį).

         2.2.   Valstybinių įmonių atleidimas nuo mokesčio pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymą

               (21)

               Valstybinėms įmonėms taikomos specialios 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 1, 3 ir 7 dalyse nustatytos pelno mokesčio taisyklės (8).

               (22)

               1969 m. pelno mokesčio įstatyme skiriamos tiesioginės valstybinės įmonės ir netiesioginės valstybinės įmonės. Tiesioginė valstybinė įmonė (ol. direct overheidsbedrijf) yra viešosios teisės reglamentuojamo juridinio asmens (ol. publiekrechtelijke rechtspersoon) dalis. Tiesioginė valstybinė įmonė, pavyzdžiui, yra savivaldybės turto plėtros agentūra arba savivaldybės atliekų surinkimo departamentas.

               (23)

               Netiesioginė valstybinė įmonė yra privatinės teisės reglamentuojama, bet valstybinės institucijos kontroliuojama, organizacija (dažniausiai akcinė bendrovė, uždaroji akcinė bendrovė arba fondas). Taip būna, kai a) vieninteliai įmonės akcininkai yra Nyderlandų valstybinės institucijos arba b) kai kitų privatinės teisės reglamentuojamų subjektų, kurių kapitalas nėra padalytas į akcijas (fondai ir asociacijos), atveju direktorius gali skirti ir atleisti tik valstybinės institucijos, o juos likvidavus, jų turtas yra perduodamas išimtinai valstybinėms institucijoms.

               (24)

               Pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 1 dalies g punktą viešosios teisės reglamentuojamiems juridiniams asmenims priklausančioms įmonėms (ol. ondernemingen van publiekrechtelijke rechtspersonen) prievolė mokėti pelno mokestį taikoma tik tada, jeigu jos įtrauktos į 2 straipsnio 3 dalyje pateiktą sąrašą. Į šį baigtinį sąrašą įtraukta:

                           a)

                           ūkiai (ol. landbouwbedrijven);

                           b)

                           pramonės įmonės (ol. nijverheidsbedrijven), nebent jos vykdo vien arba beveik vien vandens tiekimo veiklą (9);

                           c)

                           kasybos įmonės;

                           d)

                           prekybos įmonės (ol. handelsbedrijven), kurių veikla nėra susijusi vien arba beveik vien su nekilnojamuoju turtu arba su nekilnojamuoju turtu susijusiomis teisėmis (10);

                           e)

                           transporto įmonės, išskyrus įmones, kurios teikia vien arba beveik vien keleivių vežimo savivaldybėje paslaugas;

                           f)

                           statybos draugijos (ol. bouwkassen).

               (25)

               2 straipsnio 3 dalyje pateiktas įmonių sąrašas iš esmės nekeistas nuo pelno mokesčio įstatymo priėmimo 1969 m.; šiuo įstatymu perimtos nuo 1956 m. galiojusios pelno mokesčio taisyklės. Visų pirma, į jį neįtrauktos jokios paslaugas teikiančios valstybinės įmonės. Pavyzdžiui, atliekų tvarkymo, maitinimo srityje veikiančios valstybinės įmonės, savivaldybių kredito įstaigos, uostai, oro uostai ir „Holland Casino“, kazino valdantis fondas, yra atleisti nuo pelno mokesčio pagal 2 straipsnio 1 dalies g punktą (11).

               (26)

               Tiesioginės ir netiesioginės valstybinės įmonės privalo mokėti pelno mokestį tik tada, jei atitinka 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 1 dalies g punkte nustatytus kriterijus ir 2 straipsnio 3 dalį. Kitaip tariant, ir tiesioginės, ir netiesioginės valstybinės įmonės privalo mokėti pelno mokestį tik tada, jei yra įtrauktos į 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 3 dalyje pateiktą sąrašą.

               (27)

               Greta netiesioginių valstybinių įmonių, įtrauktų į 2 straipsnio 3 dalyje pateiktą sąrašą, atskirais atvejais prievolė mokėti pelno mokestį buvo taikoma ir keletui kitų netiesioginių įmonių. Baigtinis šių įmonių sąrašas pateiktas 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 7 dalyje. Į jį įtraukta:

                           a)

                           „Nederlands Meetinstituut NV“;

                           b)

                           „NV Nederlands Inkoopcentrum“ (NIC);

                           c)

                           „Stichting Exploitatie Nederlandse Staatsloterij“;

                           d)

                           „Koninklijke Nederlandse Munt NV“;

                           e)

                           įstaigos, kuriose vienas iš akcininkų yra juridinis asmuo, kuriam priklauso paskirstymo įmonė pagal Energijos paskirstymo įstatymą (ol. Wet energiedistributie), ir įstaigos, kurios kartu su tokiu juridiniu asmeniu sudaro Civilinio kodekso (ol. Burgerlijk Wetboek) 2 knygos 24b straipsnyje nurodytą grupę, jeigu įstaiga vykdo veiklą, kurią jos akcijų turinčiam juridiniam asmeniui pagal Energijos paskirstymo įstatymo 12 straipsnio 1 dalį pačiam vykdyti draudžiama, nebent įstaiga vykdo vien arba beveik vien vandens tiekimo veiklą;

                           f)

                           įstaigos, vykdančios 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 3 dalies antroje įtraukoje nurodytą pramoninę veiklą, išskyrus įstaigas, kurios vykdo vien arba beveik vien vandens tiekimo veiklą;

                           g)

                           „NOB Holding NV“;

                           h)

                           „NV Luchthaven Schiphol“;

                           i)

                           „NV KLIQ“;

                           j)

                           „NV Bank Nederlandse Gemeenten“;

                           k)

                           „Nederlandse Waterschapsbank NV“;

                           l)

                           „Fortis Bank (Nederland) NV“;

                           m)

                           „ASR Nederland NV“;

                           n)

                           „ABN AMRO Group NV“;

                           o)

                           „Nederlandse Investeringsbank voor Ontwikkelingslanden NV“;

                           p)

                           „Ultra Centrifuge Nederland NV“;

                           q)

                           „SNS REAAL NV“;

                     ir visos įstaigos, kuriose pirmiau paminėtos įmonės turi akcijų, bei įstaigos, kurių direktorius skiria ir atleidžia minėtos įmonės, išskyrus įstaigas, kurios vykdo vien arba beveik vien vandens tiekimo veiklą.

               (28)

               Šis sąrašas buvo reguliariai keičiamas, į jį įtrauktos kelios netiesioginės valstybinės įmonės. Kitu atveju prievolė mokėti pelno mokestį šioms netiesioginėms valstybinėms įmonėms nebūtų atsiradusi, nes jos neįtrauktos į 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 3 dalyje pateiktą sąrašą. Pavyzdžiui, papildomai įtrauktos šios bendrovės:

                           a)

                           „NOB Holding NV“;

                           b)

                           „Weerbureau HWS BV“ (2002 m.);

                           c)

                           „Luchthaven Schiphol NV“ (2002 m.), vadovaujantis 2001 m. liepos 3 d. Komisijos sprendimu byloje E45/2000, kuriuo pasiūlyta taikyti atitinkamas priemones;

                           d)

                           „KLIQ NV“ (2002 m.);

                           e)

                           „Bank Nederlands Gemeenten“ (2005 m.);

                           f)

                           „Nederlandse Waterschapsbank NV“ (2005 m.);

                           g)

                           „ABN AMRO Group NV“ ir „SNS REAAL NV“, po jų nacionalizavimo.

               (29)

               Netiesioginės valstybinės įmonės, kurios nėra įtrauktos į 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 7 dalyje pateiktą sąrašą ir kurioms netaikoma 2 straipsnio 3 dalis, neprivalo mokėti pelno mokesčio. Pavyzdžiui, tokios įmonės yra „De Nederlandse Bank NV“, „Havenbedrijf Rotterdam NV“, „NV Luchthaven Maastricht“, „Twinning Holding BV“, „NV Noordelijke Ontwikkelingsmaatschappij“, „NV Industriebank LIOF“, „NV Brabantse Ontwikkelingsmaatschappij“, „Ontwikkelingsmaatschappij Oost Nederland NV“ ir „Holland Casino“ (12).

         2.3.   Valstybinių įmonių atleidimas nuo mokesčio pagal 2015 m. pelno mokesčio įstatymą

               (30)

               2015 m. pelno mokesčio įstatymu iš esmės siekiama, kad valstybinėms įmonės būtų taikoma tokia pati prievolė mokėti pelno mokestį, kaip privačioms įmonėms. Visų pirma, šiuo įstatymu iš dalies keičiamas 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnis siekiant, kad viešosios teisės reglamentuojamiems juridiniams asmenims, kurie užsiima verslu, ir valstybės verslo įmonėms būtų taikoma prievolė mokėti pelno mokestį.

               (31)

               Tačiau, kaip jau paaiškinta 15 konstatuojamojoje dalyje, 2015 m. pelno mokesčio įstatyme numatytos tam tikros išimtys:

                           a)

                           2015 m. pelno mokesčio įstatymu 1969 m. pelno mokesčio įstatymas papildomas nauju 6c straipsniu. Pagal šį straipsnį kai kurie Nyderlandų valstybiniai jūrų uostai ir įstaigos, kurių veiklą daugiausia sudaro jūrų uosto valdymas, plėtra arba eksploatavimas, tiesiogiai atleidžiami nuo pelno mokesčio, jeigu atitinka tam tikras sąlygas (13);

                           b)

                           2015 m. pelno mokesčio įstatymu 1969 m. pelno mokesčio įstatymas taip pat papildytas nauju 6b straipsniu. Pagal šį straipsnį subjektai, kurie rengia mokymus arba vykdo mokslinius tyrimus, atleidžiami nuo mokesčio, jei mokymo arba mokslinių tyrimų sąnaudos dengiamos iš valstybinių išteklių, teisės aktuose nustatytų mokesčių už universitetines studijas, Aukštojo mokslo ir mokslinių tyrimų įstatymo 7 skirsnio 3 antraštinės dalies 2 dalyje nurodytų mokesčių už universitetines studijas, Mokymo ir kursų mokesčių įstatymo 3 straipsnyje nurodyto pobūdžio mokesčių už mokslą, užsienio mokesčių, kurie pagal savo pobūdį ir paskirtį prilygsta mokesčiams už universitetines studijas ir mokesčiams už mokslą, arba bendro pobūdžio institucijų, iš kurių nereikalaujama atlygio pagal sutartis, mokesčių.

         3.   SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS

               (32)

               Komisija gavo šešių suinteresuotųjų šalių, būtent šešių Nyderlandų jūrų uostų valdymo įmonių – „Groningen Seaports NV“, „Havenbedrijf Amsterdam NV“, „Havenbedrijf Rotterdam NV“, „Havenschap Moerdijk“, „Port of Den Helder NV“ ir „Zeeland Seaports NV“ (toliau – suinteresuotieji jūrų uostai) – bendrai parengtą informaciją.

               (33)

               Suinteresuotieji jūrų uostai teigia, kad sprendimas pradėti procedūrą yra neteisėtas, nes Nyderlandai besąlygiškai pritarė atitinkamoms priemonėms ir įsipareigojo per 18 mėnesių priimti teisės aktus, kuriais užtikrintų, kad valstybinėms įmonėms būtų taikoma tokia pati prievolė mokėti pelno mokestį, kaip privačioms įmonėms. Kadangi sąlyga oficialiai tyrimo procedūrai pradėti yra nepritarimas Komisijos pasiūlymui taikyti atitinkamas priemones, sprendimas pradėti procedūrą neturėjo būti priimtas. Suinteresuotieji jūrų uostai taip pat teigia, kad nenurodydama savo sprendimų priežasčių Komisija pažeidė vieną pagrindinių Sąjungos teisės principų, įtvirtintų Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalyje.

               (34)

               Pasak suinteresuotųjų jūrų uostų, Nyderlandų jūrų uostai tiesiogiai konkuruoja su kitais Europos jūrų uostais, visų pirma Hamburgo–Havro atkarpoje, kurie naudojasi įvairių formų valstybine parama. Tai, kad Komisijos tyrimai dėl Europos uostų apmokestinimo vyksta skirtingu tempu ir buvo pradėti skirtingu laiku, kelia riziką, kad valstybių narių, kuriose tyrimas yra ankstesniame etape, uostams suteikiamas konkurencinis pranašumas. Tai prieštarauja vienodo požiūrio principui ir draudimui diskriminuoti dėl tautybės. Suinteresuotieji Nyderlandų jūrų uostai teigia, jog nori laikytis valstybės pagalbos taisyklių, bet tik su griežta sąlyga, kad visiems visų Europos šalių jūrų uostams bus taikomos vienodos veiklos sąlygos.

               (35)

               Suinteresuotieji jūrų uostai teigia, kad dabartiniai Nyderlandų pelno mokesčio teisės aktai vienodai taikomi visiems Nyderlandų jūrų uostams. Todėl uostų atleidimu nuo taikytino pelno mokesčio nesuteikiamas atrankusis pranašumas, jis nėra diskriminacinis ir nacionaliniu lygmeniu neiškraipo konkurencijos.

               (36)

               Pasak suinteresuotųjų jūrų uostų, valstybinės paramos, teikiamos įvairiems Hamburgo–Havro atkarpos jūrų uostams, dydis labai skiriasi. Atleidimu nuo mokesčio Nyderlandų jūrų uostams nesukuriamos palankesnės sąlygos, tik sušvelninama ne tokia palanki padėtis, palyginti su kitais Europos jūrų uostais, ne daugiau. Todėl nei pagal šiame sprendime nagrinėjamą apmokestinimo pelno mokesčiu tvarką, nei pagal naująjį įstatymą konkurencija Europos lygmeniu nėra iškraipoma.

         4.   NYDERLANDŲ PASTABOS

               (37)

               Nyderlandai pateikė pastabas 2014 m. rugsėjo 10 d. raštu. Nyderlandų valdžios institucijos pateikė argumentus tik dėl procedūrų ir nepateikė pastabų dėl valstybės pagalbos vertinimo sprendime pradėti procedūrą esmės. Nyderlandai tvirtina, kad Nyderlandų valdžios institucijos atitinkamomis priemonėmis pritarė pagal Procedūrų reglamento 19 straipsnio 1 dalį.

               (38)

               Pasak Nyderlandų, Procedūrų reglamente nėra tiesiogiai reikalaujama, kad atitinkamoms priemonėms būtų pritarta „besąlygiškai“ ir „vienareikšmiškai“, ir neatmetama sąlyga, kad turi būti gautas parlamento patvirtinimas. Nepaisant to, ar pritarimo rašte tokia sąlyga paminėta, Vyriausybės pasiūlymą, kuriame išdėstomos atitinkamos priemonės, turi priimti parlamentas. Nyderlandų valdžios institucijos remiasi Europos Sąjungos sutarties 4 straipsnio 2 dalies nuostatomis, kuriose nurodyta, kad Europos Sąjunga gerbia pagrindines valstybių narių konstitucines struktūras.

               (39)

               Pasak Nyderlandų valdžios institucijų, Komisija galėtų daryti išvadą, kad atitinkamoms priemonėms (de facto) nepritarta, tik po to, kai Vyriausybė pateiktų įstatymo projektą parlamentui, arba jeigu parlamentas įstatymo projekto nepatvirtintų. Tik tada atsirastų pagrindas pradėti oficialią tyrimo procedūrą. Nyderlandų valdžios institucijos tvirtina, kad 2014 m. liepos 9 d. jo nebuvo.

               (40)

               Nyderlandų valdžios institucijų nuomone, Komisija oficialiai nenurodė nemananti, jog Nyderlandai savo atsakymu pritarė atitinkamoms priemonėms. Nyderlandų valdžios institucijos mano, kad 2014 m. kovo 11 d. atsiųstas Komisijos raštas nėra pagal šią procedūrą pateiktas oficialus raštas. Jį pasirašė generalinio direktoriaus pavaduotojas, raštas adresuotas Nyderlandų finansų ministerijos mokesčių generalinio direktoriaus pavaduotojui. Jis siųstas ne oficialiu nuolatinės atstovybės kanalu, bet e. paštu.

               (41)

               Iš esmės Nyderlandų valdžios institucijos pažymi, kad, jų nuomone, norimų vienodų veiklos sąlygų Europoje šiuo metu nėra. Nyderlandų valdžios institucijos taip pat pažymi, kad svarbiausias dalykas yra Nyderlandų jūrų uostų padėtis, palyginti su kaimyninių valstybių narių jūrų uostų padėtimi.

               (42)

               Nyderlandų valdžios institucijos mano, kad 2013 m. gegužės 2 d. pritarė atitinkamoms priemonėms ir vykdo reikalingus veiksmus. Todėl Nyderlandų valdžios institucijos nemato priežasčių iš esmės atsakyti į Komisijos sprendime pradėti procedūrą išdėstytą vertinimą.

               (43)

               Suinteresuotųjų šalių pastabos Nyderlandams nusiųstos 2014 m. spalio 3 d. Nyderlandų valdžios institucijos į jas atsakė 2014 m. lapkričio 3 d. raštu. Nyderlandų valdžios institucijos pritaria suinteresuotųjų jūrų uostų nuomonei, kad Nyderlandai pritarė atitinkamoms priemonėms. Nyderlandų valdžios institucijos taip pat pritaria suinteresuotųjų jūrų uostų nuomonei, jog ypač svarbu, kad Europoje uostams būtų sudarytos vienodos veiklos sąlygos. Pasak Nyderlandų valdžios institucijų, šiuo metu uostų veiklos sąlygos Europoje yra nevienodos. Nyderlandų valdžios institucijos neteikė pastabų dėl suinteresuotųjų šalių pastabų dėl valstybės pagalbos vertinimo esmės.

               (44)

               2015 m. rugsėjo 10 d. raštu Nyderlandai nurodė, kad jeigu tolesnis suinteresuotųjų jūrų uostų atleidimas nuo pelno mokesčio bus laikomas nesuderinama valstybės pagalba, būtų pagrįsta nustatyti pereinamąjį priemonės panaikinimo laikotarpį. Jos tvirtino, kad tvarkos, pagal kurią Nyderlandų valstybiniai jūrų uostai privalėtų mokėti pelno mokestį, iki 2016 m. sausio 1 d. nustatyti neįmanoma. Pereinamajam laikotarpiui pagrįsti jos pateikė tris argumentus.

               (45)

               Pirma, suinteresuotiesiems jūrų uostams būtų labai sunku parengti pradinį balansą mokesčių tikslais, tai ilgai užtruks. Apskaitos tikslais rengiamame balanse turtas ir įsipareigojimai vertinami įsigijimo savikaina, o mokesčių tikslais – tikrąja rinkos verte. Tikrosios turto ir įsipareigojimų rinkos vertės nustatymas yra sudėtingas uždavinys ir užima daug laiko. Taip yra dėl to, kad didžiąją dalį jūrų uostų turto sudaro antrinės rinkos neturintis turtas, šis turtas priklauso sudėtingai turtinių santykių sistemai, juo naudotis turi teisę įvairūs juridiniai subjektai. Vertinimo problemų gali kilti vertinant tokį turtą kaip prieplaukos, keliai, vandens keliai, geležinkeliai, dokai, specialiosios paskirties pastatai, laivų švartavimosi infrastruktūra. Uostų, kurie šiuo metu privalo mokėti pelno mokestį (smulkių valčių prieplaukų arba žvejybos uostų) negalima laikyti lyginamuoju standartu, nes jų veikla labai skiriasi nuo didesnių jūrų uostų veiklos, kurią daugiausia sudaro, pavyzdžiui, krovinių perkrovimas arba infrastruktūros valdymas.

               (46)

               Antra, Nyderlandai tvirtino, kad uostų ekonominė ir ne ekonominė veikla nėra aiškiai atskirta ir kad Komisija turėtų tuo klausimu pateikti išsamesnes gaires. Nyderlandų valdžios institucijoms ir jūrų uostams sunku nustatyti, kurią uosto veiklą reikėtų laikyti ekonomine, o kurią – ne ekonomine. Be to, nėra nuoseklios Komisijos pozicijos ir tvirtos pozicijos Europos lygmeniu, kurią uostų veiklą reikia laikyti ekonomine, o kurią – viešųjų užduočių vykdymu.

               (47)

               Trečia, Nyderlandų valdžios institucijos manė, jog ypač svarbu, kad Komisija konkuruojantiems uostams užtikrintų vienodas veiklos sąlygas. Tarp Europos jūrų uostų nevyksta sąžininga konkurencija: jie paprašė Komisijos užtikrinti, kad visiems Europos uostams arba bent jau tiems, kurie konkuruoja su Nyderlandų jūrų uostais, būtų taikoma prievolė mokėti pelno mokestį.

               (48)

               Galiausiai Nyderlandų valdžios institucijos pasiūlė karališkuoju potvarkiu nustatyti, kad Nyderlandų jūrų uostų atleidimas nuo pelno mokesčio netektų galios nuo 2017 m. sausio 1 d. Jūrų uostams prievolė mokėti pelno mokestį būtų pradėta taikyti pirmąją mokestinių metų, prasidedančių po 2017 m. sausio 1 d., dieną. Praktiškai tai reikštų, kad Nyderlandų jūrų uostai privalėtų mokėti pelno mokestį nuo 2018 m. sausio 1 d.

         5.   PAGRINDAS PRADĖTI OFICIALIĄ TYRIMO PROCEDŪRĄ

               (49)

               Ir Nyderlandų valdžios institucijos, ir suinteresuotosios trečiosios šalys teigia, kad Komisija neturėjo teisės pradėti oficialios tyrimo procedūros. Komisija su tokia nuomone nesutinka. Komisija turėjo visapusišką teisę, jei ne pareigą, pradėti oficialią tyrimo procedūrą, nes Nyderlandai nepritarė atitinkamoms priemonėms pagal Procedūrų reglamento 19 straipsnio 1 dalį ir sprendime, kuriame pasiūlyta taikyti atitinkamas priemones, pažymėtos konkurencijos problemos nebuvo iki galo pašalintos.

               (50)

               Kadangi Nyderlandų valdžios institucijos nustatė, kad jų pritarimą turi patvirtinti parlamentas, ir 2013 m. gegužės 24 d. rašte nurodė savo ketinimą, ne įsipareigojimą, rašto nebuvo galima laikyti besąlyginiu ir vienareikšmišku pritarimu pagal Procedūrų reglamento 19 straipsnio 1 dalį.

               (51)

               Procedūrų reglamento 19 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad jeigu suinteresuotoji valstybė narė nepritaria pasiūlytoms atitinkamoms priemonėms, o Komisija, atsižvelgusi į suinteresuotosios valstybės narės argumentus, vis dar mano, kad tos priemonės yra būtinos, Komisija turi pradėti oficialią tyrimo procedūrą.

               (52)

               Be to, iš siūlomo teisės akto projekto buvo aišku, kad Nyderlandai neketina atleidimo nuo pelno mokesčio panaikinti visoms valstybinėms įmonėms. Todėl Komisija matė ryškių požymių, kad Nyderlandai neužtikrins, kad įstatymas visapusiškai derėtų su valstybės pagalbos taisyklėmis.

               (53)

               Dėl Nyderlandų pateikto argumento esą Komisija tinkamai neinformavo Nyderlandų nelaikanti, kad atsakymas yra pritarimas pagal Procedūrų reglamento 19 straipsnio 1 dalį, Komisija pažymi, kad jos 2014 m. kovo 11 d. raštas nusiųstas kompetentingai nacionalinei institucijai, ta institucija jį tikrai gavo, jį Komisija ir Nyderlandų valdžios institucijos aptarė. Nyderlandai gerai žinojo apie Komisijos įvertinimą ir negali remtis vien formaliais argumentais dėl rašto adresato.

               (54)

               Komisija pradėjo oficialią tyrimo procedūrą, nes buvo susirūpinusi, kad ekonomine veikla užsiimančių valstybinių įmonių atleidimas nuo pelno mokesčio gali joms suteikti pranašumą prieš kitas įmones, kurios Nyderlanduose privalo mokėti pelno mokestį. Vertinant pagal Nyderlandų pelno mokesčio įstatymo tikslą – apmokestinti verslo įmonių pelną – valstybinių įmonių ir privačių įmonių faktinė ir teisinė padėtis yra panaši.

         6.   VALSTYBĖS PAGALBOS BUVIMAS PAGAL SESV 107 STRAIPSNIO 1 DALĮ

               (55)

               SESV 107 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su bendrąja rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.

         6.1.   Įmonės

               (56)

               Pagal nusistovėjusią teismų praktiką, „įmonės sąvoka žymimi visi ekonominę veiklą vykdantys subjektai, nepaisant subjekto teisinio statuso ir to, kaip jis finansuojamas“ (14). Kai norima nustatyti, ar subjektas yra įmonė, tai, kad subjektas nesiekia pelno, nėra lemiamas faktas (15). Ekonominė veikla – tai bet kuri veikla, kurią sudaro prekių ir paslaugų siūlymas rinkoje. Pelno nesiekiantys subjektai taip pat gali siūlyti prekes ir paslaugas rinkoje (16).

               (57)

               Nyderlandų valdžios institucijos neginčijo to, kad valstybinės įmonės, įskaitant valstybinius uostus, gali vykdyti ne tik savo įprastas valdžios institucijų pavestas užduotis, bet ir rinkoje siūlyti prekes bei paslaugas. Nyderlandų valdžios institucijos pripažino, kad valstybinės įmonės vis dažniau užsiima ekonomine veikla. Be to, suinteresuotosios trečiosios šalys tiesiogiai pripažino, kad uostų veikla per paskutiniuosius metus išsivystė į visais atžvilgiais ekonominę veiklą. Todėl ekonominę veiklą vykdančias valstybines įmones pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį galima laikyti įmonėmis.

               (58)

               Dėl mokymo institucijų arba mokslinius tyrimus vykdančių institucijų atleidimo nuo mokesčio, nustatyto pelno mokesčio įstatymo, iš dalies pakeisto 2015 m. pelno mokesčio įstatymu, 6 straipsnio b punkte, VESP komunikato (17) 26–28 dalyse nurodyta, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką „valstybinis švietimas, organizuojamas pagal nacionalinę švietimo sistemą, kurią finansuoja ir prižiūri valstybė, gali būti laikomas neekonomine veikla“. Tuo, kad atlygis – mokestis už mokslą arba registracijos mokestis – gali būti reikalaujamas, paslaugos neekonominis pobūdis nepakeičiamas. Pelno mokesčio įstatymo 6b straipsnyje aiškiai reikalaujama, kad mokymo arba mokslinio tyrimo sąnaudos būtų finansuojamos iš valstybinių išteklių arba įstatyme nustatyto mokesčio už mokslą. Todėl, atsižvelgiant į neekonominį mokymo arba mokslinių tyrimų paslaugų pobūdį, mokymo institucijos pagal SESV 107 straipsnį nėra laikomos įmonėmis.

               (59)

               Dėl mokslinių tyrimų institucijų VESP komunikato 29 dalyje nurodyta, kad universitetuose vykdomiems moksliniams tyrimams ir kitai pagrindinei mokslinių tyrimų organizacijų veiklai valstybės pagalbos taisyklės netaikomos.

         6.2.   Valstybinių išteklių naudojimas

               (60)

               Pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį priemonė turi būti kokia nors forma suteikta valstybės narės arba iš valstybinių išteklių. Mokestinių pajamų praradimas prilygsta valstybinių išteklių naudojimui fiskalinių išlaidų forma.

               (61)

               Kaip Europos Sąjungos Teisingumo Teismas konstatavo Sprendime Banco Exterior de España, priemonė, kuria valdžios institucijos tam tikras įmones atleidžia nuo mokesčio ir dėl kurios, nors pinigai iš valstybinių išteklių tiesiogiai nėra pervedami, nuo mokesčio atleisti asmenys atsiduria palankesnėje finansinėje padėtyje už kitus mokesčių mokėtojus, pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį yra skiriama „iš valstybinių išteklių“ (18).

               (62)

               Nyderlandų valdžios institucijos, atleisdamos ekonominę veiklą vykdančias valstybines įmones, įskaitant valstybinius uostus, nuo pelno mokesčio, atsisako valstybinius išteklius sudarančių pajamų. Todėl Komisija laikosi nuomonės, kad dėl Nyderlandų valstybinių įmonių atleidimo nuo pelno mokesčio pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymą prarandami valstybiniai ištekliai, vadinasi, atleidimą nuo mokesčio nustatė valstybė ir tam naudojami valstybiniai ištekliai. Analogiškai dėl tam tikriems Nyderlandų jūrų uostams pagal 2015 m. pelno mokesčio įstatymą palikto galioti atleidimo nuo pelno mokesčio prarandami valstybiniai ištekliai, vadinasi, atleidimą nuo mokesčio nustatė valstybė ir tam naudojami valstybiniai ištekliai. Nei Nyderlandų valdžios institucijos, nei suinteresuotosios trečiosios šalys to neginčijo.

         6.3.   Pranašumo buvimas

               (63)

               Be to, reikia, kad priemone jos gavėjui būtų suteikiamas finansinis pranašumas. „Pranašumo“ sąvoka apima ne tik pozityvią naudą, bet ir įvairių formų intervencines priemones, kuriomis mažinami mokesčiai, įprastais atvejais apmokami iš įmonės biudžeto (19).

               (64)

               Nyderlandų valdžios institucijos neginčijo, kad dėl toliau galiojančio tam tikrų valstybinių įmonių atleidimo nuo pelno mokesčio toms įmonėms suteikiamas ekonominis pranašumas.

               (65)

               Pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymą valstybinės įmonės iš esmės yra atleistos nuo pelno mokesčio, o privačios įmonės iš esmės privalo mokėti pelno mokestį. Todėl ekonominę veiklą vykdančios valstybinės įmonės naudojasi akivaizdžiu mokestiniu pranašumu. Komisija pažymi, kad pagal naująjį įstatymą (2015 m. pelno mokesčio įstatymą) atleidimas nuo pelno mokesčio tiesiogiai paliktas galioti tam tikriems Nyderlandų valstybiniams jūrų uostams, todėl šie jūrų uostai ir toliau naudosis mokestiniu pranašumu. Dėl atleidimo nuo mokesčio sumažėja išlaidos, kurios paprastai įtraukiamos į ekonominę veiklą vykdančios įmonės veiklos sąnaudas. Todėl juo toms valstybinėms įmonėms suteikiamas ekonominis pranašumas, palyginti su įmonėmis, kurios privalo mokėti Nyderlandų pelno mokestį ir tokio mokestinio pranašumo neturi.

         6.4.   Konkurencijos iškraipymas ir poveikis prekybai

               (66)

               Pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį tam, kad priemonė būtų laikoma valstybės pagalba, reikia, kad ji darytų įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai ir iškraipytų konkurenciją arba keltų tokią grėsmę. Šiuo atveju ekonominę veiklą vykdančios ir atleidimo nuo mokesčio kriterijus atitinkančios valstybinės įmonės gali dalyvauti Sąjungos vidaus prekyboje. Valstybiniai jūrų uostai, kurie pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymą, net ir šį įstatymą iš dalies pakeitus 2015 m. pelno mokesčio įstatymu, ir toliau atleidžiami nuo pelno mokesčio, akivaizdžiai yra valstybių narių tarpusavio prekyboje dalyvaujančios valstybinės įmonės. Taigi, 1969 m. pelno mokesčio įstatymas, pagal kurį valstybinės įmonės atleidžiamos nuo mokesčio, tikrai daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai ir iškraipo konkurenciją arba kelia tokią grėsmę. Suinteresuotiesiems jūrų uostams pagal 2015 m. pelno mokesčio įstatymą paliktas galioti atleidimas nuo pelno mokesčio taip pat daro poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai ir iškraipo konkurenciją arba kelia tokią grėsmę.

               (67)

               Pasak suinteresuotųjų jūrų uostų, nei pagal šiame sprendime nagrinėjamą apmokestinimo pelno mokesčiu tvarką, nei pagal naująjį įstatymą konkurencija Europos lygmeniu nėra iškraipoma. Suinteresuotieji jūrų uostai tvirtina, kad Hamburgo–Havro atkarpoje veikiantys jūrų uostai gauna įvairaus pobūdžio valstybinę paramą. Jų tvirtinimu, dėl tos priežasties atleidimu nuo mokesčio Nyderlandų jūrų uostams nesukuriamos palankesnės sąlygos, juo tik šiek tiek sušvelninama ne tokia palanki padėtis, palyginti su kitais Europos jūrų uostais, ne daugiau.

               (68)

               Komisija nesutinka su suinteresuotųjų trečiųjų šalių argumentu. Išvada, kad valstybės suteikta priemonė iškraipo konkurenciją arba gali kelti tokią grėsmę, daroma tada, kai dėl to gavėjo konkurencinė padėtis gali pagerėti, palyginti su kitomis įmonėmis, su kuriomis jis konkuruoja (20). Todėl pakanka to, kad naudodamasis pagalba jos gavėjas gali išsaugoti stipresnę konkurencinę padėtį, palyginti su gavėjo konkurencine padėtimi tuo atveju, jeigu pagalba nebūtų buvusi suteikta. Todėl tai, kad kai kurie jūrų uostai Europos lygmeniu gali gauti valstybės pagalbą, nereiškia, kad valstybinių įmonių apskritai ir ypač valstybinių uostų atleidimu nuo pelno mokesčio konkurencija nėra iškraipoma.

         6.5.   Atrankumas

               (69)

               Kad būtų laikoma valstybės pagalba, priemonė turi būti atranki (21) tuo aspektu, kad ja palaikomos tam tikros įmonės arba tam tikrų prekių gamyba. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką (22), materialųjį priemonės atrankumą reikia vertinti trimis etapais: pirma, reikia nustatyti bendrąją arba įprastą atitinkamoje valstybėje narėje taikomą tvarką („lyginamąją sistemą“). Antra, remiantis šia bendrąja arba įprasta apmokestinimo tvarka, reikia nustatyti, ar kuris nors aptariama mokestine priemone suteiktas pranašumas gali būti atrankus. Tam reikia įrodyti, kad priemone nukrypstama nuo įprastos tvarkos, nes pagal ją diferencijuojami ekonominės veiklos vykdytojai, kurių faktinė ir teisinė padėtis, turint galvoje atitinkama schema siekiamą tikslą, yra panaši. Trečia, jeigu nuo įprastos tvarkos nukrypstama, reikia išnagrinėti, ar taip nutinka dėl apmokestinimo sistemos pobūdžio ar bendros schemos ir ar tai galima pagrįsti apmokestinimo sistemos pobūdžiu ar bendrąja schema. Šiuo aspektu būtent valstybė narė turi įrodyti, kad skirtingą apmokestinimo tvarką tiesiogiai lemia pagrindiniai arba svarbiausi tos sistemos principai (23).

      Lyginamoji sistema

               (70)

               Šiuo atveju lyginamąja sistema reikėtų laikyti 1969 m. pelno mokesčio įstatyme nustatytą Nyderlandų apmokestinimo pelno mokesčiu sistemą. Remiantis tuo įstatymu, Nyderlanduose įsteigtos įmonės pagal įprastas taisykles nuo savo pelno turi mokėti pelno mokestį.

               (71)

               Kalbant apie suinteresuotųjų jūrų uostų atleidimą nuo pelno mokesčio pagal 2015 m. pelno mokesčio įstatymą, lyginamąja sistema taip pat reikėtų laikyti 2015 m. pelno mokesčio įstatyme nustatytą Nyderlandų apmokestinimo pelno mokesčiu sistemą. Tame įstatyme taip pat nustatyta, kad Nyderlanduose įsteigtos įmonės pagal įprastas taisykles nuo savo pelno turi mokėti pelno mokestį.

      Nukrypimas nuo lyginamosios sistemos

               (72)

               Pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymą valstybinės įmonės, skirtingai nuo privačių įmonių, nuo pelno mokesčio yra iš esmės atleistos. Valstybinės įmonės mokestį turi mokėti tik tada, jeigu yra įtrauktos į 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 3 arba 7 dalyje pateiktą sąrašą.

               (73)

               1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 3 dalyje pateiktas įmonių sąrašas nekito nuo 1956 m. Sąraše neatsižvelgiama į tai, kad nuo 1956 m. valstybinės įmonės – ir tiesioginės, ir netiesioginės – vis dažniau siūlo prekes ir paslaugas rinkoje, konkuruodamos su privačiomis įmonėmis, kurios pelno mokestį mokėti privalo. Visų pirma, tarp įmonių, įtrauktų į 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 3 dalyje pateiktą sąrašą ir privalančių mokėti pelno mokestį, ir ES teisės aktuose nustatytos „ekonominės veiklos“ sąvokos yra neatitikimų. Pagal dabartinius Nyderlandų teisės aktus nemažai ekonominę veiklą vykdančių valstybinių įmonių leidžiama atleisti nuo mokesčio, nors, turint galvoje pelno mokesčio įstatymo tikslą, šių valstybinių įmonių faktinė ir teisinė padėtis yra tokia pati, kaip privačių įmonių.

               (74)

               Tuo, kad Nyderlandų valdžios institucijos kai kuriais atskirais atvejais nusprendė nedideliam skaičiui netiesioginių valstybinių įmonių taikyti prievolę mokėti pelno mokestį, atrankus esamos apmokestinimo tvarkos pobūdis nepanaikinamas. Nyderlandų valdžios institucijos pripažįsta, jog tuo, kad tokia tvarka yra taikoma kai kuriais atskirais atvejais, negarantuojama, kad pelno mokestį privalės mokėti visos ekonominę veiklą vykdančios valstybinės įmonės. Dabartiniu įstatymu ekonominę veiklą vykdančios, bet į sąrašą neįtrauktos valstybinės įmonės yra akivaizdžiai labiau palaikomos.

               (75)

               Todėl daug įvairių ekonominę veiklą vykdančių valstybinių įmonių yra atleistos nuo pelno mokesčio. Komisija pažymi, kad net ir pagal naująjį įstatymą šis atleidimas nuo mokesčio galios, visų pirma suinteresuotiesiems jūrų uostams. Taip nukrypstama nuo bendros Nyderlanduose taikytinos pelno mokesčio sistemos ir tuo ekonominę veiklą vykdančioms valstybinėms įmonėms suteikiamas atrankusis pranašumas.

               (76)

               Pagal 2015 m. pelno mokesčio įstatymą valstybinės įmonės iš esmės privalo mokėti pelno mokestį. Tačiau pagal įstatymą tam tikri valstybiniai jūrų uostai atleidžiami nuo pelno mokesčio. Pagal 2015 m. pelno mokesčio įstatymą suinteresuotuosius jūrų uostus galima atleisti nuo mokesčio, nors, turint galvoje pelno mokesčio įstatymo tikslą – apmokestinti įmonių pelną, jų faktinė ir teisinė padėtis yra tokia pati, kaip kitų privačių ir valstybinių įmonių.

               (77)

               Nyderlandų valdžios institucijos neginčijo, kad atleidimu nuo pelno mokesčio valstybinėms įmonėms suteikiamas atrankusis pranašumas. Tačiau suinteresuotieji jūrų uostai, kurie naudojasi toliau galiojančiu atleidimu nuo pelno mokesčio, ginčija, kad turi atrankųjį pranašumą. Jie teigia, kad dabartiniai Nyderlandų pelno mokesčio teisės aktai vienodai taikomi visiems Nyderlandų jūrų uostams. Todėl uostams taikytinu atleidimu nuo pelno mokesčio atrankusis pranašumas nesuteikiamas.

               (78)

               Komisija nesutinka su šiuo argumentu. Pagal ES valstybės pagalbos teisės aktus vertinant atrankumą reikia remtis vienos valstybės narės įmonių, kurių faktinė ir teisinė padėtis, turint galvoje atitinkamo mokesčių įstatymo tikslą, yra tokia pati, vidaus palyginimu. Pelno gaunančios įmonės, kurios naudojasi atleidimu nuo pelno mokesčio, pavyzdžiui, suinteresuotieji jūrų uostai, akivaizdžiai turi atrankųjį pranašumą, palyginti su tame pačiame sektoriuje arba kituose sektoriuose veikiančiomis įmonėmis. Turint galvoje pelno mokesčio įstatymo tikslą, abiejų grupių įmonių faktinė ir teisinė padėtis yra panaši.

               (79)

               Kadangi tiesioginis apmokestinimas nėra suderintas, skirtingų valstybių narių uostų padėtis tam tikru mastu visada skirsis. Pavyzdžiui, skirtingose valstybėse narėse taikomi skirtingi pelno mokesčio tarifai. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką tolesnio atleidimo nuo mokesčių, kuris yra valstybės pagalba, taikymo valstybės narės negali grįsti tuo, kad kitose valstybėse narėse galbūt yra taikomos panašios priemonės (24).

      Pagrindimas sistemos esme

               (80)

               Kadangi Komisija mano, kad aptariamas atleidimas nuo mokesčio yra prima facie atrankus, ji, remdamasi Europos teismų praktika, turės nustatyti, ar šį atleidimą galima pagrįsti sistemos, pagal kurią jis taikomas, pobūdžiu arba bendrąja schema. Priemonę, kuri yra bendrosios mokesčių sistemos išimtis, galima pagrįsti, jeigu valstybė narė gali įrodyti, kad priemonė sukurta tiesiogiai remiantis pagrindiniais arba svarbiausiais jos mokesčių sistemos principais.

               (81)

               Tai, kad kitose valstybėse narėse valstybinės įmonės panašiai atleidžiamos nuo mokesčių, arba tai, kad Europos lygmeniu veiklos sąlygos nėra vienodos, nėra pagrindas valstybiniams jūrų uostams netaikyti Komisijos sprendimo, kuriame siūlomos atitinkamos priemonės. Pagal ES valstybės pagalbos teisės aktus, įmonėms, kurių faktinė ir teisinė padėtis panaši, turint galvoje valstybės narės mokesčių sistemos tikslą, toje valstybėje narėje turėtų galioti tokios pačios sąlygos. Taigi, pagal ES valstybės pagalbos teisės aktus atrankumas vertinamas, remiantis vienos valstybės narės sąlygų vidaus palyginimu (25). Kadangi tiesioginis apmokestinimas ES nėra suderintas, skirtingų valstybių narių uostų mokestinė padėtis tam tikru mastu visada skirsis.

               (82)

               Nyderlandų valdžios institucijos nepateikė jokių argumentų, kuriais, remdamiesi Nyderlandų pelno mokesčio sistemos esme, pagrįstų atleidimą nuo mokesčio. Komisija tokio pagrindimo taip pat negalėjo rasti. Pelno mokesčio sistemos esmė – pelno apmokestinimas. Tai, kad ekonominę veiklą vykdančios valstybinės įmonės, įskaitant valstybinius jūrų uostus, yra palaikomos labiau negu privačios įmonės, šios jos esmės neatitinka.

         6.6.   Išvada

               (83)

               Todėl Komisija daro išvadą, kad dėl valstybinių įmonių atleidimo nuo pelno mokesčio pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymą ekonominę veiklą vykdančioms valstybinėms ir privačioms įmonėms taikoma skirtinga apmokestinimo tvarka. Šią skirtingą tvarką nustatė valstybė, ji įgyvendinama naudojantis valstybiniais ištekliais. Ja šioms valstybinėms įmonėms suteikiamas atrankusis pranašumas, kurio negalima pagrįsti Nyderlandų pelno mokesčio sistemos pobūdžiu ir bendrąja schema. Be to, dėl palankesnės tvarkos iškraipoma konkurencija ir daroma įtaka valstybių narių tarpusavio prekybai. Todėl valstybinių įmonių atleidimas nuo mokesčio pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį yra valstybės pagalba (26).

               (84)

               Komisija pripažįsta, kad 2015 m. pelno mokesčio įstatymu padarytais pakeitimais atleidimas nuo pelno mokesčio daugeliui Nyderlandų valstybinių įmonių, kurios iš pradžių pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 1 dalies g punktą, 3 ir 7 dalis nebuvo apmokestinamos, nuo 2016 m. sausio 1 d. panaikintas Tačiau pagal 2015 m. pelno mokesčio įstatymą atleidimas nuo pelno mokesčio tam tikriems ekonominę veiklą vykdantiems valstybiniams jūrų uostams paliktas galioti. Šią skirtingą tvarką nustatė valstybė, ji įgyvendinama naudojantis valstybiniais ištekliais. Ja šioms valstybinėms įmonėms suteikiamas atrankusis pranašumas, kurio negalima pagrįsti Nyderlandų pelno mokesčio sistemos pobūdžiu ir bendrąja schema. Be to, palankesne tvarka iškraipoma konkurencija ir daroma įtaka valstybių narių tarpusavio prekybai. Todėl suinteresuotųjų jūrų uostų atleidimas nuo mokesčio pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį yra valstybės pagalba.

         7.   SUDERINAMUMAS

   7.1.   SESV 107 straipsnio 2 ir 3 dalys

               (85)

               Kadangi nagrinėjama schema pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį yra valstybės pagalba, reikia išnagrinėti, ar pagal SESV 107 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytas išimtis ji yra suderinama su vidaus rinka.

               (86)

               Nyderlandų valdžios institucijos nepateikė jokių argumentų dėl to, ar SESV 107 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytos išimtys taikytinos bendrajam valstybinių įmonių atleidimui nuo pelno mokesčio.

               (87)

               Komisija mano, kad netaikoma nė viena iš SESV 107 straipsnio 2 dalyje nustatytų išimčių, nes nagrinėjama priemone nėra siekiama nė vieno iš toje dalyje nustatytų tikslų. Tiksliau, nepanašu, kad nagrinėjama priemonė būtų susijusi su socialinio pobūdžio pagalba, teikiama individualiems vartotojams, pagalba gaivalinių nelaimių ar kitų ypatingų įvykių padarytai žalai atitaisyti ar pagalba, teikiama tam tikrų Vokietijos Federacinės Respublikos regionų ūkiui.

               (88)

               SESV 107 straipsnio 3 dalyje taip pat nustatyta, kad su vidaus rinka suderinama gali būti laikoma: a) pagalba tam tikrų regionų ekonominei plėtrai skatinti, b) pagalba tam tikriems bendriems Europos interesams svarbiems projektams vykdyti, c) pagalba tam tikros rūšies ekonominės veiklos arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai, d) pagalba, skirta kultūrai remti ir paveldui išsaugoti, ir e) Tarybos sprendimuose nurodyta pagalba.

               (89)

               Dėl galimybės taikyti SESV 107 straipsnio 3 dalies a ir e punktuose nurodytas išimtis Komisija pažymi, kad Nyderlandų valstybinių įmonių atleidimas nuo mokesčio yra veiklos pagalba, nuo mokesčio atleista, atitinkamų įmonių neskirstant pagal siekiamus tikslus. Todėl Komisija mano, kad apskritai SESV 107 straipsnio 3 dalyje nustatytos išimtys nebus taikomos. Be to, Nyderlandų valdžios institucijos nepateikė informacijos, kad šios išimtys tam tikrais konkrečiais atvejais yra taikytinos. Dėl to, kas nurodyta pirmiau, Komisija padarė išvadą, kad netaikytinas nė vienas iš SESV 107 straipsnio 3 dalyje nurodytų pagrindų.

         7.2.   SESV 106 straipsnio 2 dalis

               (90)

               Be SESV 107 straipsnio 2 ir 3 dalyse išdėstytų pagrindų, pagalba taip pat gali būti suderinama pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį, jei valstybė gavėjui yra patikėjusi teikti bendros ekonominės svarbos paslaugas.

               (91)

               Nyderlandų valdžios institucijos nepateikė jokios informacijos, iš kurios būtų galima daryti išvadą, kad (tam tikrų) valstybinių įmonių atleidimą nuo pelno mokesčio galima pagrįsti pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį. Komisija šiuo atžvilgiu pažymi, kad bet kuriuo atveju aptariamuoju atveju Nyderlandų valstybinės įmonės atleistos nuo pelno mokesčio, atitinkamų įmonių neskirstant pagal siekiamus tikslus. Nyderlandų valdžios institucijos taip pat nepateikė jokios informacijos, iš kurios būtų matyti, kad SESV 106 straipsnio 2 dalį tam tikriems atvejams galima taikyti. Todėl Komisija padarė išvadą, kad SESV 106 straipsnio 2 dalis netaikytina.

         8.   PEREINAMASIS LAIKOTARPIS SUINTERESUOTIESIEMS JŪRŲ UOSTAMS

               (92)

               Kai Komisija priima galutinį sprendimą dėl esamos valstybės pagalbos ir padaro išvadą, kad pagalbos priemonė nesuderinama su vidaus rinka, priemonę reikia kuo greičiau panaikinti arba pakeisti. Šiuo procedūros etapu valstybei narei iš esmės neturėtų būti leidžiama taikyti pereinamąjį laikotarpį. Bet kuriuo atveju nagrinėjamuoju atveju išimtinių aplinkybių, kuriomis būtų galima pateisinti tokį pereinamąjį laikotarpį, nėra. Nyderlandų pateiktų argumentų negalima laikyti išimtinėmis aplinkybėmis.

               (93)

               Dėl argumento, kad skirtumas tarp uostų ekonominės ir ne ekonominės veiklos nėra pakankamai aiškus, Komisija pažymi, kad valstybinės įmonės, ne uostai, taip pat turi nustatyti, kas yra ekonominė veikla, o kas – viešoji funkcija, o tuo tikslu pereinamasis laikotarpis nenustatomas. Be to, Komisija jau yra priėmusi daugiau kaip 20 sprendimų dėl uostų, juose pateikta pakankamai paaiškinimų, kokiomis aplinkybėmis uosto veikla yra ekonominė veikla (27).

               (94)

               Panašiai argumentu dėl poreikio ES lygmeniu užtikrinti vienodas veiklos sąlygas pereinamojo laikotarpio taikymas nėra pagrindžiamas. Kaip paaiškinta 82 konstatuojamojoje dalyje, vertinant iš valstybės pagalbos perspektyvos, valstybinių uostų atleidimo nuo mokesčio negalima pateisinti tuo, kad kai kuriose kitose valstybėse narėse taikomos panašios priemonės, arba tuo, kad Europos lygmeniu veiklos sąlygos nėra vienodos. Kadangi tiesioginis apmokestinimas ES nėra suderintas, valstybinių uostų mokestinė padėtis skirtingose valstybėse narėse tam tikrais aspektais gali skirtis. Todėl sąlygos, kad 2013 m. gegužės 2 d. Komisijos sprendime išdėstytos atitinkamos priemonės bus įgyvendinamos, jei bus apmokestinti kitų valstybių narių valstybiniai uostai, neturėtų būti.

               (95)

               Dėl Nyderlandų argumento, kad būti sudėtinga uostams nustatyti prievolę mokėti pelno mokestį ir kad tai gali ilgai užtrukti, Komisija pažymi, jog neatrodo, kad uostų specifika iš esmės skirtųsi nuo oro uostų specifikos, ir kad Šipolio oro uostui prievolė mokėti pelno mokestį nustatyta praėjus šešiems mėnesiams nuo Komisijos sprendimo, kuriuo pasiūlyta taikyti atitinkamas priemones, priėmimo (28). Bet kuriuo atveju, jeigu dėl uostų turto specifikos ir to turto nuosavybės struktūros pradinį balansą mokesčių tikslais sudaryti sudėtinga, šiuos klausimus būtų galima aptarti su mokesčių institucijomis, net ir tiems subjektams nustačius prievolę mokėti mokestį. Be to, kadangi kiti fiskaliniai atitinkamų Nyderlandų jūrų uostų metai prasideda 2017 m. sausio 1 d., jūrų uostai turės laiko pasirengti naujai padėčiai. Todėl Komisija mano, jog argumentais dėl administracinio valdomumo, kuriais remiasi Nyderlandai, pereinamojo laikotarpio taikymas suinteresuotiesiems jūrų uostams nepagrindžiamas.

         9.   ESAMA PAGALBA

               (96)

               Nustačiusi, kad valstybinių įmonių atleidimas nuo pelno mokesčio yra nesuderinama valstybės pagalba, Komisija turi nustatyti, ar priemonė yra nauja, ar esama pagalba.

               (97)

               Pagal Procedūrų reglamento 1 straipsnio b dalį esama pagalbos priemone būtų laikoma iki EB sutarties įsigaliojimo Nyderlanduose galiojusi priemonė, anksčiau patvirtinta priemonė, priemonė, laikoma esama pagalba pagal Procedūrų reglamento 15 straipsnį, arba priemonė, kuri tuo metu, kai įgyvendinta, nebuvo pagalba, bet ja tapo dėl vidaus rinkos raidos. Visą esamos pagalbos apibrėžties neatitinkančią pagalbą pagal Procedūrų reglamento 1 straipsnio c dalį reikia laikyti nauja pagalba.

               (98)

               Nyderlandų valdžios institucijos nurodė, kad jeigu įmonių atleidimas nuo mokesčio pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymą yra pagalba, tai yra esama pagalba.

               (99)

               Komisija pritaria šiai pozicijai. Iš Nyderlandų valdžios institucijų pateiktos informacijos matyti, kad esminės valstybinių įmonių atleidimo nuo mokesčio pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymą nuostatos, išdėstytos 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 1 dalies g punkte ir 3 dalyje, egzistavo iki EB sutarties įsigaliojimo Nyderlanduose. 1969 m. priimtu 1969 m. pelno mokesčio įstatymu perimtos nuostatos, kurios jau buvo išdėstytos 1956 m. mokesčių kodekse (prieš įsigaliojant EB sutarčiai), vėliau nebuvo nustatyta jokių naujų išimčių.

               (100)

               2015 m. pelno mokesčio įstatymu nuo 2016 m. sausio 1 d. panaikintas valstybinių įmonių atleidimas nuo pelno mokesčio pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 1 dalies g punktą, 3 ir 7 dalis, tačiau paliktos galioti nuostatos, kuriomis nuo pelno mokesčio tiesiogiai atleidžiami tam tikri Nyderlandų valstybiniai jūrų uostai. Komisija pažymi, kad, kalbant apie šias valstybines įmones, naujuoju įstatymu nebuvo iš esmės pakeistas galiojantis atleidimas nuo pelno mokesčio. Juo nenustatyta jokių naujų pagalbos komponentų, naudos gavėjų skaičius nepadidintas. Todėl Komisija daro išvadą, kad toliau galiojantis suinteresuotųjų jūrų uostų atleidimas nuo pelno mokesčio pagal pobūdį išliko esama pagalba.

         10.   IŠVADA

               (101)

               Tam tikrų Nyderlandų valstybinių jūrų uostų atleidimas nuo pelno mokesčio yra nesuderinama valstybės pagalba.

               (102)

               Komisija pažymi, kad naujuoju 2015 m. pelno mokesčio įstatymu, kuriuo iš dalies pakeistas 1969 m. pelno mokesčio įstatymas, nuo 2016 m. sausio 1 d. panaikintas valstybinių įmonių atleidimas nuo pelno mokesčio.

               (103)

               Atleidimas nuo pelno mokesčio pagal 2015 m. pelno mokesčio įstatymą tam tikriems Nyderlandų valstybiniams jūrų uostams paliktas galioti. Nyderlandai šį atleidimą nuo mokesčio turi panaikinti per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos, o taip pakeista apmokestinimo pelno mokesčiu tvarka turėtų būti pradėta taikyti ne vėliau kaip kitais mokestiniais metais nuo šio sprendimo priėmimo,

         PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
   1 straipsnis
   Suinteresuotųjų jūrų uostų: „Groningen Seaports NV“, „Havenbedrijf Amsterdam NV“, „Havenbedrijf Rotterdam NV“, „Havenschap Moerdijk“, „NV Port of Den Helder“ ir „Zeeland Seaports NV“ ekonominės veiklos atleidimas nuo pelno mokesčio yra valstybės pagalba ir yra nesuderinamas su vidaus rinka.
   2 straipsnis
   Nyderlandai panaikina 1 straipsnyje nurodytą jūrų uostų atleidimą nuo pelno mokesčio per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos, o pakeista apmokestinimo pelno mokesčiu tvarka pradedama taikyti ne vėliau kaip kitais mokestiniais metais nuo šio sprendimo priėmimo.
   3 straipsnis
   Nyderlandai per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos informuoja Komisiją apie priemones, kurių ėmėsi šiam sprendimui įvykdyti.
   4 straipsnis
   Šis sprendimas skirtas Nyderlandų Karalystei.

      Priimta Briuselyje 2016 m. sausio 21 d.

            Komisijos vardu

         Margrethe VESTAGER

            Komisijos narė

      (1)  OL C 280, 2014 8 22, p. 68.

      (2)  1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 659/1999, nustatantis išsamias Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, 1999 3 27, p. 1). Nuo 2015 m. spalio 14 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 659/1999 panaikintas 2015 m. liepos 13 d. Tarybos reglamentu (ES) 2015/1589, nustatančiu išsamias Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio taikymo taisykles (OL L 248, 2015 9 24, p. 9). Visi procesiniai veiksmai, kurių imtasi šioje byloje, vykdyti pagal Reglamentą (EB) Nr. 659/1999.

      (3)  Žr. 2001 m. liepos 3 d. Komisijos sprendimą byloje SA.16035 (ex E 45/2000) (OL C 37, 2004 2 11, p. 13). Komisija nusprendė, kad valstybei priklausančios grupės „Schiphol Group“ atleidimas nuo pelno mokesčio yra esama pagalba.

      (4)  Žr. 1 išnašą.

      (5)  2015 m. pelno mokesčio įstatymo I D straipsnis (įterpiamas naujas 6c straipsnis), II straipsnis ir VIII straipsnio 2 dalis.

      (6)  2015 m. pelno mokesčio įstatymo I D straipsnis (įterpiamas naujas 6b straipsnis). Pagal naująjį 6b straipsnį nuo mokesčio taip pat atleidžiamos mokymus rengiančios ir Aukštojo mokslo ir mokslinių tyrimų įstatymo 1.4 straipsnio 1 dalyje nurodytą veiklą vykdančios ligoninės. Šio atleidimo nuo mokesčio tikslas – valstybinėms ir privačioms ligoninėms sukurti vienodas veiklos sąlygas. Jis susijęs su 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 5 straipsnyje nustatytu atleidimu nuo mokesčio, – jis per šią procedūrą nenagrinėjamas – todėl šiam atleidimo nuo mokesčio atvejui šis sprendimas netaikomas. Šiuo sprendimu nekeičiamas mokymus rengiančių ligoninių atleidimo nuo mokesčio pagal 2015 m. pelno mokesčio įstatymą įvertinimas.

      (7)  Sprendimas dėl atitinkamų priemonių nurodytas 6 išnašoje, sprendimas pradėti procedūrą nurodytas 2 išnašoje.

      (8)  Pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 5 ir 6 straipsnius, kartu taikant 1971 m. įgyvendinimo pavedimą Uitvoeringsbesluit Vennootschapsbelasting, tam tikros įstaigos, kurios siekia socialinių tikslų, nesiekia pelno arba turi ribotus siekius uždirbti pelno, atleidžiamos nuo pelno mokesčio. Tai ligoninės, vyresnių žmonių priežiūros, laidojimo paslaugų įmonės ir bibliotekos. Kaip Komisija pažymėjo rašte pagal 17 straipsnį, pagal ES konkurencijos teisę tai, ar uždirbama pelno, nėra kriterijus, į kurį reikia atsižvelgti, priimant sprendimą, ar subjektas yra įmonė, ir atleidimas nuo mokesčio pagal 1969 m. įstatymo 5 ir 6 straipsnius tam tikrais atvejais taip pat gali būti valstybės pagalba. Tačiau šios nuostatos toliau šiame sprendime išsamiau nenagrinėjamos, šis sprendimas priimamas tik dėl valstybinių įmonių atleidimo nuo pelno mokesčio pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 1, 3 ir 7 dalis.

      (9)  Pagal 1969 m. pelno mokesčio įstatymą prie „pramonės įmonių“ (ol. nijverheidsbedrijven) priskiriamos įmonės, kurios gamina, perduoda arba tiekia dujas, elektrą arba šilumą, ir įmonės, kurios tiesia arba valdo dujų, elektros arba šilumos perdavimo tinklus.

      (10)  Čia galvoje turimos įmonės, kurios perka ir parduoda prekes, o ne apskritai įmonės, kurios vykdo ES taisyklėse apibrėžtą ekonominę veiklą. Nyderlandų valdžios institucijos patvirtino, kad 1969 m. pelno mokesčio įstatymo 2 straipsnio 1 dalies g punktas netaikomas paslaugų teikimui.

      (11)  2002 m. EBPO siųstame rašte taip pat nurodytas aukštasis mokslas (auditorijų ir posėdžių salių nuoma, nesąžiningas švietimo ir mokslinių tyrimų ir komercinės veiklos derinimas, pvz., per rinkos tyrimus), statybos ir įrengimo rangos darbų vykdymas, provincijų ir savivaldybių inžineriniai biurai, konferencijų ir posėdžių salių nuoma, parakomercinė veikla savivaldybių pastatuose, subsidijuojama vaikų priežiūra, komercinis jachtų prieplaukų eksploatavimas, priešgaisrinės paslaugos, poilsio ir būsto asociacijos. Žr. 2002 m. rugsėjo 19 d. rašto EBPO, DAFFE/COMP/WD(2002)54, 7 punktą.

      (12)  Žr. 2012 m. gegužės 11 d. parlamento dokumentą Belastingplicht overheidsbedrijven – Inventarisatie van de gevolgen van de ondernemingsvariant, Kamerstukken II 31213, Nr. 7, p. 26 ir 46.

      (13)  Sąlygos yra tokios: 1) jų direktorius tiesiogiai arba netiesiogiai skiria ir atleidžia vien nurodytos jūrų uosto valdymo įmonės, o jeigu jie likviduojami, jų turtas turi būti perduotas tik toms valdymo įmonėms; 2) visi jų tiesioginiai arba netiesioginiai akcininkai, partneriai, dalyviai arba nariai priklauso nurodytoms jūrų uosto valdymo įmonėms.

      (14)  Teisingumo Teismo sprendimo Höfner ir Elser prieš Macrotron, C-41/90, ES:C:1991:161, 21 punktas.

      (15)  Teisingumo Teismo sprendimo MOTOE prieš Elliniko Dimosio, C-49/07, ES:C:2008:376, 27 ir 28 punktai.

      (16)  Teisingumo Teismo sprendimo Van Landewyck ir kiti prieš Komisiją, 209/78–215/78 ir 218/78, ES:C:1980:248, 21 punktas; Sprendimo FFSA ir kt. prieš Ministère de l’Agriculture et de la Pêche, C-244/94, ES:C:1995:392; ir pirmiau cituoto Sprendimo MOTOE, ES:C:2008:376, 27 ir 28 punktai.

      (17)  Komisijos komunikatas dėl Europos Sąjungos valstybės pagalbos taisyklių taikymo kompensacijai už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą (OL C 8, 2012 1 11, p. 4).

      (18)  Teisingumo Teismo sprendimo Banco de Crédito Industrial SA, dabartinis Exterior de España SA prieš Ayuntamiento de Valencia, C-387/92, ES:C:1994:100, 14 punktas.

      (19)  Teisingumo Teismo sprendimas De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg prieš Europos anglių ir plieno bendrijos Aukščiausiąją valdžios instituciją, byla 30/59, ES:C:1961:2, ir Sprendimo Adria-Wien Pipeline and Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke prieš Finanzlandesdirektion für Kärnten, C-143/99, ES:C:2001:598, 38 punktas.

      (20)  Teisingumo Teismo sprendimo Phillip Morris Holland prieš Komisiją, 730/79, ES:C:1980:209, 11 punktas.

      (21)  Teisingumo Teismo sprendimo Italija prieš Komisiją, C-66/02, ES:C:2005:768, 94 punktas.

      (22)  Inter alia, žr. Teisingumo Teismo sprendimo Portugalija prieš Komisiją, C-88/03, ES:C:2006:511, 56 punktą ir Sprendimo Ministero dell’Economia e delle Finanze ir Agenzia delle Entrate prieš Paint Graphos ir t. t., C-78/08–C-80/08, ES:C:2011:550, 49 punktą.

      (23)  Pirmiau cituoto Sprendimo Adria-Wien Pipeline, ES:C:2001:598, 42 punktas.

      (24)  2004 m. liepos 1 d. Bendrojo Teismo sprendimo Salzgitter prieš Komisiją, T-308/00, ES:T:2004:199, 42 punktas.

      (25)  Pirmiau cituoto Sprendimo Salzgitter, ES:T:2004:199, 81 punktas.

      (26)  2002 m. panašioje byloje dėl tam tikrų vietos valdžios institucijų įsteigtų Italijos valstybinių įmonių atleidimo nuo pelno mokesčio trejiems metams, Komisija priėmė neigiamą sprendimą, kuriame nurodė susigrąžinti lėšas (2002 m. birželio 5 d. Komisijos sprendimas 2003/193/EB dėl pagalbos priemonės C-27/99). Tą sprendimą Teisingumo Teismas patvirtino Sprendimu A2A, anksčiau ASM Brescia prieš Komisiją, C-318/09 P, ES:C:2011:856.

      (27)  Žr., pvz., 2009 m. gruodžio 15 d. Komisijos sprendimą valstybės pagalbos byloje C 39/2009 (ex N 385/2009) – Latvija – Ventspilio uosto infrastruktūros viešasis finansavimas (OL C 62, 2010 3 13, p. 7); 2011 m. birželio 15 d. Komisijos sprendimas valstybės pagalbos byloje SA.30381 (N 44/2010) – Latvija – Krievu salos uosto infrastruktūros viešasis finansavimas (OL C 215, 2011 7 21, p. 2); 2012 m. vasario 22 d. Komisijos sprendimas valstybės pagalbos byloje SA.30742 (N 137/2010) – Lietuva– Klaipėdos keleivių ir krovinių terminalo infrastruktūros statyba (OL C 121, 2012 4 26, p. 1); 2013 m. liepos 2 d. Komisijos sprendimas valstybės pagalbos byloje SA.35418 (2012/N) – Graikija – Pirėjo uosto plėtra (OL C 256, 2013 9 5, p. 2); 2013 m. rugsėjo 18 d. Komisijos sprendimas valstybės pagalbos byloje SA.36953 (2013/N) – Ispanija – Kadiso įlankos uosto administracija (OL C 335, 2013 9 5, p. 5); 2013 m. gruodžio 18 d. Komisijos sprendimas valstybės pagalbos byloje SA.37402 – Vengrija – Budapešto laisvojo uosto įvairių rūšių transporto plėtra (OL C 141, 2014 5 9, p. 5); 2012 m. spalio 17 d. Komisijos sprendimas valstybės pagalbos byloje SA.34501 – Vokietija – Kionigs Vusterhauzeno/Vildau vidaus vandenų uosto plėtra (OL C 176, 2013 6 21, p. 1); 2014 m. spalio 1 d. Komisijos sprendimas valstybės pagalbos byloje SA.38478 – Vengrija – Dero-Goniu valstybinio uosto plėtra (OL C 418, 2014 11 21, p. 9). Taip pat žr. 2004 m. spalio 20 d. Komisijos sprendimą valstybės pagalbos byloje Nr. 520/2003 – Belgija – finansinė parama Flandrijos uostų infrastruktūrai.

      (28)  2001 m. liepos 3 d. Komisijos sprendimas byloje SA.16035 (ex 45/2000).


title: 2007/668/EB: 2007 m. birželio 25 d. Tarybos sprendimas dėl Europos bendrijos laikino teisių ir pareigų, lygiaverčių narystei Pasaulio muitinių organizacijoje, įgyvendinimo bei vykdymo

text:
18.10.2007

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 274/11

      TARYBOS SPRENDIMAS

   2007 m. birželio 25 d.
   dėl Europos bendrijos laikino teisių ir pareigų, lygiaverčių narystei Pasaulio muitinių organizacijoje, įgyvendinimo bei vykdymo
   (2007/668/EB)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 133 straipsnį kartu su 300 straipsnio 2 dalies antra pastraipa,
   kadangi:

               (1)

               2001 m. kovo 19 d. Taryba nusprendė leisti Komisijai Europos bendrijos vardu derėtis dėl Europos bendrijos stojimo į Pasaulio muitinių organizaciją (1).

               (2)

               Tikimasi, jog 2007 m. birželio mėn. vyksiančioje 109/110-oje Pasaulio muitinių organizacijos tarybos sesijoje bus iš dalies pakeista Muitinių bendradarbiavimo tarybos steigimo konvencija, kad muitų ar ekonominėms sąjungoms, įskaitant Europos bendriją, būtų sudaryta galimybė įgyti narystę Pasaulio muitinių organizacijoje.

               (3)

               Europos bendrijos valstybės narės turėtų remti pakeitimo projektą, kuris, patvirtinas Pasaulio muitinių organizacijos tarybos, leistų Bendrijai prisijungti prie iš dalies pakeistos Konvencijos.

               (4)

               Po parengiamųjų derybų su Pasaulio muitinių organizacija Europos bendrija ir Pasaulio muitinių organizacija aptarė Europos bendrijos galimybę įgyvendinti bei vykdyti teises ir pareigas, kurios yra lygiavertės Pasaulio muitinių organizacijos narių teisėms ir pareigoms, kol visos Pasaulio muitinių organizacijos narės ratifikuos pakeistą Muitinių bendradarbiavimo tarybos steigimo konvenciją.

               (5)

               Tikimasi, jog Europos bendrija prisiims šias teises ir pareigas pagal Muitinių bendradarbiavimo tarybos steigimo konvenciją Bendrijos kompetencijai priklausančiais klausimais.

               (6)

               Europos bendrijos valstybės narės išsaugo savo statusą Pasaulio muitinių organizacijoje.

               (7)

               Europos bendrija kartu su jos valstybėmis narėmis turi kompetenciją Muitinių bendradarbiavimo tarybos steigimo konvencijos taikymo srityse.

               (8)

               Europos bendrijos kompetencijai priklausančiais klausimais turi būti priimta Europos bendrijos pozicija. Klausimais, kurie iš dalies priklauso Bendrijos kompetencijai, Europos bendrijos valstybės narės turėtų siekti priimti bendrą poziciją, kad būtų užtikrinta Europos bendrijos ir jos valstybių narių išorės atstovavimo vienovė.

               (9)

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta pirmiau, Taryba turėtų priimti reikalingą sprendimą, kad Europos bendrija galėtų laikinai įgyvendinti ir vykdyti teises bei pareigas, lygiavertes narystei Pasaulio muitinių organizacijoje, įskaitant ir metinių įmokų mokėjimą,

         NUSPRENDĖ:
   Vienintelis straipsnis
   1.   Europos bendrijos valstybės narės balsuoja už Pasaulio muitinių organizacijos tarybos sprendimus, pagal kuriuos Europos bendrijai kaip laikinoji priemonė suteikiamos teisės, kurios yra lygiavertės Pasaulio muitinių organizacijos narių teisėms, jei bus laikomasi jose nustatytų reikalavimų.
   2.   Europos bendrija sutinka prisiimti teises ir pareigas, kurios yra lygiavertės Pasaulio muitinių organizacijos narių teisėms ir pareigoms, kaip nustatyta Pasaulio muitinių organizacijos tarybos sprendime, iki tol, kol įsigalios Muitinių bendradarbiavimo tarybos steigimo konvencijos pakeitimai.
   3.   Europos Komisija įgaliojama pranešti Pasaulio muitinių organizacijai, kad Europos bendrija sutinka prisiimti teises ir pareigas, kurios yra lygiavertės Pasaulio muitinių organizacijos narių teisėms ir pareigoms, ir pateikti Pasaulio muitinių organizacijai reikalaujamą deklaraciją dėl kompetencijos, kaip nurodyta priede.
   4.   Nuo 2007 m. liepos 1 d. Europos bendrija moka metinį mokestį Pasaulio muitinių organizacijai, kad būtų sustiprintas Pasaulio muitinių organizacijos darbas ir kad būtų padengtos papildomos administravimo išlaidos.

      Priimta Liuksemburge, 2007 m. birželio 25 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkė

         A. SCHAVAN

      (1)  Pasaulio muitinių organizacija buvo įsteigta remiantis Muitinių bendradarbiavimo tarybos steigimo konvencija (pasirašyta 1950 m. gruodžio 15 d.). Konvencija įsigaliojo 1952 m. 1994 m. Muitinių bendradarbiavimo taryba patvirtino darbinį pavadinimą „Pasaulio muitinių organizacija“, kad būtų aiškiau apibrėžta jos veiklos sritis. Šiuo metu Pasaulio muitinių organizacijoje yra 171 narė.

      PRIEDAS
      Europos bendrijos deklaracija dėl kompetencijos tais klausimais, kuriems taikoma Muitinių bendradarbiavimo tarybos steigimo konvencija
      Remiantis Europos bendrijos steigimo sutartimi su pakeitimais, šioje deklaracijoje nustatoma kompetencija, kurią Europos bendrijos valstybės narės perdavė Europos bendrijai tais klausimais, kuriems taikoma Muitinių bendradarbiavimo tarybos steigimo konvencija.
      Europos bendrija skelbia, kad, vadovaujantis Europos bendrijos steigimo sutarties 131–134 straipsniais, ji turi išimtinę kompetenciją bendroje prekybos politikoje.
      Europos bendrija gali sudaryti tarptautinius susitarimus tuomet, kai vidaus kompetencija jau buvo pasinaudota patvirtinant priemones, siekiant įgyvendinti bendros politikos kryptis, arba kai tarptautinio susitarimo reikia siekiant vieno iš Europos bendrijos tikslų. Europos bendrija naudojasi išimtine išorės kompetencija tiek, kiek tarptautinis susitarimas daro poveikį Europos bendrijos vidaus taisyklėms ar keičia jų taikymo sritį. Tokiais atvejais išorės susitarimus su trečiosiomis šalimis ar tarptautinėmis organizacijomis sudaro ne Europos bendrijos valstybės narės, o Europos bendrija. Bendrijos patvirtintos priemonės, susijusios su muitinės reikalais, pateikiamos šios deklaracijos priedų teisės aktų sąraše.
      Europos bendrijos valstybių narių pagal Sutartis Europos bendrijai perduotos kompetencijos įgyvendinimas dėl jos pobūdžio gali pasikeisti. Todėl Europos bendrija pasilieka teisę tikslinti deklaraciją.

         Priedas
         EB TEISĖS AKTAI
         1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2913/92, nustatantis Bendrijos muitinės kodeksą
         2003 m. kovo 17 d. Tarybos sprendimas dėl Europos bendrijos prisijungimo prie Tarptautinės muitinės procedūrų supaprastinimo ir suderinimo konvencijos (Kioto konvencijos) pakeitimo protokolo (2003/231/EB)
         Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/6/EB dėl pranešimo formalumų, nustatytų į Bendrijos valstybių narių uostus įplaukiantiems ir (arba) iš jų išplaukiantiems laivams
         1979 m. gruodžio 10 d. Tarybos sprendimas 80/271/EEB dėl daugiašalių susitarimų, pasiektų 1973–1979 m. derybomis dėl prekybos, sudarymo (OL L 71, 1980 3 17, p. 1).
         Įvairūs jungtinių komitetų su trečiosiomis šalimis sprendimai, pvz., 2006/343/EB: 2005 m. gruodžio 22 d. EB ir Islandijos jungtinio komiteto sprendimas Nr. 2/2005, iš dalies keičiantis Susitarimo 3 protokolą dėl sąvokos produktų kilmė apibrėžimo ir administracinio bendradarbiavimo metodų
         87/369/EEB: 1987 m. balandžio 7 d. Tarybos sprendimas dėl Tarptautinės suderintos prekių aprašymo ir kodavimo sistemos konvencijos bei konvencijos pakeitimo protokolo sudarymo
         1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo
         2006 m. spalio 17 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1549/2006, iš dalies keičiantis Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės prekių nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo I priedą
         Europos bendrijos steigimo sutarties 26 ir 133 straipsniai
         1996 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2505/96, nustatantis tam tikrų žemės ūkio bei pramonės produktų Bendrijos tarifų kvotas ir numatantis jų administravimą, iš dalies keičiantis Reglamentą (EB) Nr. 3059/95, nustatantį tam tikrų žemės ūkio bei pramonės produktų Bendrijos tarifų kvotas ir numatantį jų administravimą (pirmoji 1996 m. serija)
         1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių
         1997 m. spalio 6 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2026/97 dėl apsaugos nuo subsidijuoto importo iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių, su pakeitimais
         1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 3285/94 dėl bendrų importo taisyklių ir Reglamento (EB) Nr. 518/94 panaikinimo
         1997 m. kovo 13 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 515/97 dėl valstybių narių administracinių institucijų tarpusavio pagalbos ir dėl pastarųjų bei Komisijos bendradarbiavimo, siekiant užtikrinti teisingą muitinės ir žemės ūkio teisės aktų taikymą
         1990 m. gruodžio 13 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 3677/90, nustatantis priemones, kurių reikia imtis siekiant užkirsti kelią panaudoti tam tikras medžiagas neteisėtai narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamybai
         1992 m. gruodžio 21 d. Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 3769/92, įgyvendinantis ir iš dalies keičiantis Reglamentą (EEB) Nr. 3677/90, nustatantį priemones, kurių reikia imtis siekiant užkirsti kelią panaudoti tam tikras medžiagas neteisėtai narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamybai
         2004 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 111/2005, nustatantis prekybos narkotinių ir psichotropinių medžiagų pirmtakais (prekursoriais) tarp Bendrijos ir trečiųjų šalių stebėsenos taisykles
         2003 m. liepos 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1383/2003 dėl muitinės veiksmų, atliekamų su prekėmis, kurios, kaip įtariama, pagamintos pažeidžiant tam tikras intelektinės nuosavybės teises, ir priemonių, kurių turi būti imamasi prekių atžvilgiu nustačius, kad jos pagamintos pažeidžiant tokias teises
         2005 m. spalio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1889/2005 dėl grynųjų pinigų, įvežamų į Bendriją ar išvežamų iš jos, kontrolės
         2005 m. balandžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 648/2005, iš dalies keičiantis Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 2913/92, nustatantį Bendrijos muitinės kodeksą
         1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 2454/93, išdėstantis Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas
         1987 m. gegužės 20 d. Europos ekonominės bendrijos, Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos, Islandijos Respublikos, Norvegijos Karalystės, Švedijos Karalystės ir Šveicarijos Konfederacijos konvencija dėl bendrosios tranzito procedūros
         1993 m. kovo 15 d. Tarybos sprendimas 93/329/EEB dėl Laikinojo įvežimo konvencijos sudarymo ir jos priedų priėmimo


title: 2015 m. birželio 25 d. Sprendimas Nr. H7 dėl Sprendimo Nr. H3 dėl datos, į kurią turi būti atsižvelgiama nustatant Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 987/2009 90 straipsnyje nurodyto konvertavimo kursus, peržiūrėjimo (Tekstas svarbus EEE ir EB bei Šveicarijos susitarimui)

text:
11.2.2016

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 52/13

         SPRENDIMAS Nr. H7
   2015 m. birželio 25 d.
   dėl Sprendimo Nr. H3 dėl datos, į kurią turi būti atsižvelgiama nustatant Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 987/2009 90 straipsnyje nurodyto konvertavimo kursus, peržiūrėjimo
   (Tekstas svarbus EEE ir EB bei Šveicarijos susitarimui)
   (2016/C 52/08)
   SOCIALINĖS APSAUGOS SISTEMŲ KOORDINAVIMO ADMINISTRACINĖ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (1) 72 straipsnio a dalį, pagal kurią Administracinė komisija yra atsakinga už administravimo klausimų ar aiškinimo klausimų, kylančių dėl Reglamento (EB) Nr. 883/2004 ir 2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 987/2009, nustatančio Reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo įgyvendinimo tvarką nuostatų (2), nagrinėjimą,
   kadangi:

               (1)

               Sprendimo Nr. H3 (3) 8 dalyje reikalaujama peržiūrėti šį sprendimą po metų nuo tos dienos, kai pradėti taikyti Reglamentas (EB) Nr. 883/2004 ir Reglamentas (EB) Nr. 987/2009;

               (2)

               kad Sprendimas Nr. H3 būtų aiškiai suprantamas, jame vartojami terminai turi būti nuoseklūs. Todėl tais atvejais, kai vartojama sąvoka „paskelbta… x dienos“, ji turėtų būti pakeista žodžiais „paskelbta… dieną“. Terminas „taikytinas konvertavimas“ turi būti pakeistas terminu „paskelbtas konvertavimas“;

               (3)

               dėl Sprendimo Nr. H3 6 dalies formuluotės kilo aiškinimo sunkumų ir įvairiose valstybėse narėse ji buvo taikoma skirtingai. Todėl iškilo poreikis iš dalies pakeisti šią nuostatą, kad būtų aiškesnė taikoma procedūra,

         NUSPRENDĖ:

               1.

               Sprendimo Nr. H3 3 dalies a ir b punktuose žodžiai „taiko to laikotarpio paskutinę dieną paskelbtą konvertavimo kursą“ turėtų būti pakeisti žodžiais „taiko paskutinę to laikotarpio dieną paskelbtą konvertavimo kursą“.

               2.

               Sprendimo Nr. H3 5 dalyje žodžiai „konvertavimo kursą, taikytiną“ pakeičiami žodžiais „konvertavimo kursą, paskelbtą“.

               3.

               Sprendimo Nr. H3 6 dalis pakeičiama taip:
               „Taikant Reglamento (EB) Nr. 987/2009 90 straipsnį, data, į kurią reikia atsižvelgti nustatant taikytiną valiutos kursą, yra:

                           a)

                           tuo atveju, kai prašoma kompensacijos iš įsiskolinimų ir (arba) einamųjų mokėjimų, paskutinė darbo diena prieš tą dieną, kurią pareiškėjas išsiuntė galutinį prašymą kompensuoti iš įsiskolinimų ir (arba) einamųjų mokėjimų, arba

                           b)

                           tuo atveju, kai prašoma grąžinti permoką, paskutinė darbo diena prieš tą dieną, kurią pareiškėjas išsiuntė galutinį prašymą grąžinti permoką.

                     Taikant šią dalį, darbo dieną reiškia Europos Centrinio Banko darbo dieną, kurią jis paskelbia orientacinį dienos valiutos keitimo kursą.“

               4.

               Šis sprendimas skelbiamas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Jis įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo dienos.

            Administracinės komisijos pirmininkė

         Liene RAMANE

      (1)  OL L 166, 2004 4 30, p. 1.

      (2)  OL L 284, 2009 10 30, p. 1.

      (3)  2009 m. spalio 15 d. Sprendimas Nr. H3 dėl datos, į kurią turi būti atsižvelgiama nustatant Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 987/2009 90 straipsnyje nurodyto konvertavimo kursus (OL C 106, 2010 4 24, p. 56).


title: 2009 m. gruodžio 22 d. Tarybos Sprendimas, kuriuo skiriami Energetikos reguliavimo institucijų bendradarbiavimo agentūros Administracinės valdybos penki nariai ir penki pakaitiniai nariai

text:
28.1.2010

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 21/1

         TARYBOS SPRENDIMAS
   2009 m. gruodžio 22 d.
   kuriuo skiriami Energetikos reguliavimo institucijų bendradarbiavimo agentūros Administracinės valdybos penki nariai ir penki pakaitiniai nariai
   2010/C 21/01
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
   atsižvelgdama į 2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 713/2009, įsteigiantį Energetikos reguliavimo institucijų bendradarbiavimo agentūrą (1), ir ypač į jo 12 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               Reglamento (EB) Nr. 713/2009 12 straipsnyje nustatyta, kad Taryba turėtų skirti Energetikos reguliavimo institucijų bendradarbiavimo agentūros Administracinės valdybos penkis narius ir penkis pakaitinius narius.

               (2)

               Administracinės valdybos narys neturėtų būti Reguliavimo valdybos nariu. Administracinės valdybos nariai turėtų veikti nepriklausomai ir objektyviai visuomenės labui.

               (3)

               Turėtų būti užtikrintas Administracinės valdybos darbo tęstinumas. Šiuo tikslu pirmąjį kartą skirti nariai neturėtų vienu metu baigti savo kadencijos. Todėl trys nariai ir trys pakaitiniai nariai turėtų būti skirti šešeriems metams, o du nariai ir du pakaitiniai nariai turėtų būti skirti ketveriems metams,

         NUSPRENDĖ:
   1 straipsnis
   Šie asmenys skiriami Energetikos reguliavimo institucijų bendradarbiavimo agentūros Administracinės valdybos nariais šešerių metų laikotarpiui nuo šio sprendimo paskelbimo dienos:

               —

               Guido BORTONI, Italija

               —

               Razvan Eugen NICOLESCU, Rumunija

               —

               Piotr Grzegorz WOZNIAK, Lenkija.

         Šie asmenys skiriami Energetikos reguliavimo institucijų bendradarbiavimo agentūros Administracinės valdybos nariais ketverių metų laikotarpiui nuo šio sprendimo paskelbimo dienos:

               —

               Detlef DAUKE, Vokietija

               —

               Philippe GUILLARD, Prancūzija.

         2 straipsnis
   Šie asmenys skiriami Energetikos reguliavimo institucijų bendradarbiavimo agentūros Administracinės valdybos pakaitiniais nariais šešerių metų laikotarpiui nuo šio sprendimo paskelbimo dienos:

               —

               Alfonso GONZALEZ FINAT, Ispanija

               —

               Kristian MØLLER, Danija

               —

               William RICKETT, Jungtinė Karalystė.

         Šie asmenys skiriami Energetikos reguliavimo institucijų bendradarbiavimo agentūros Administracinės valdybos pakaitiniais nariais ketverių metų laikotarpiui nuo šio sprendimo paskelbimo dienos:

               —

               Peter GORDOS, Hungary

               —

               Maya HRISTOVA, Bulgarija.

         3 straipsnis
   Šis sprendimas skelbiamas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

      Priimta Briuselyje 2009 m. gruodžio 22 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         A. CARLGREN

      (1)  OL L 211, 2009 8 14, p. 1.


Svarbus teisinis pranešimas

|

52005DP0194

Eiropas Parlamenta lēmums par pamatnolīguma par Eiropas Parlamenta un Komisijas attiecībām pārskatīšanu (2005/2076(ACI))

Oficialusis leidinys 117 E , 18/05/2006 p. 0123 - 0133

		P6_TA(2005)0194Pamatinis susitarimas dėl Europos Parlamento ir Komisijos santykiųEuropos Parlamento sprendimas dėl pamatinio susitarimo dėl Europos Parlamento ir Komisijos santykių peržiūrėjimo (2005/2076(ACI))Europos Parlamentas,- atsižvelgdamas į Europos Bendrijos steigimo sutarties 10 straipsni ir į prie Tarpvyriausybinės konferencijos, kurios metu priimta Nicos sutartis, baigiamojo akto pridėtą deklaraciją Nr. 3,- atsižvelgdamas į Sutarties dėl Konstitucijos Europai III-397 straipsnį,- atsižvelgdamas į 2000 m. liepos 5 d. pamatinį susitarimą dėl Europos Parlamento ir Komisijos santykių [1],- atsižvelgdamas į 2004 m. lapkričio 18 d. EP rezoliuciją dėl naujos Komisijos išrinkimo [2],- atsižvelgdamas į 2005 m. balandžio 14 d. Pirmininkų sueigos sprendimą,- atsižvelgdamas į pamatinio susitarimo dėl Europos Parlamento ir Komisijos santykių projektą (toliau - susitarimas),- atsižvelgdamas į EP Darbo tvarkos taisyklių 24 straipsnio 3 dalį ir 120 straipsnį, taip pat į jų VI priedo XVIII dalies 4 punktą,- atsižvelgdamas į Konstitucinių reikalų komiteto pranešimą (A6-0147/2005),A. kadangi augant demokratijai Europos Sąjungoje, ką ypač patvirtina Sutarties dėl Konstitucijos Europai pasirašymas, būtina stiprinti Europos Parlamento ir Komisijos santykius ir geriau įgyvendinti parlamentinę vykdomosios valdžios veiklos kontrolę;B. kadangi įgaliojimų suteikimo dabartinei Komisijai procedūra sustiprino Europos Sąjungos institucinės sistemos demokratinį teisėtumą ir pabrėžė santykių tarp abiejų institucijų politinį aspektą,C. kadangi pateiktas naujasis susitarimas atspindi šią raidą,D. kadangi šiam susitarimui išaiškinti reikia toliau pateikiamų paaiškinimų,E. kadangi, atsižvelgiant į derybų, kuriomis buvo pasiektas politinis susitarimas, eigą, svarbu, kad tokiose derybose dalyvautų politinį mandatą turintys asmenys,F. kadangi tarpinstituciniai susitarimų ir pamatinių susitarimų padariniai itin svarbūs, būtina įtraukti visus egzistuojančius susitarimus į Parlamento darbo tvarkos taisykles kaip priedus, siekiant palengvinti šių dokumentų prieinamumą ir užtikrinti skaidrumą,1. džiaugiasi ne tik tuo, kad struktūra tapo nuoseklesnė ir paprastesnė, bet ir šiais teigiamais naujojo susitarimo projekto momentais:a) naujomis nuostatomis dėl galimų interesų konfliktų (2 punktas);b) pasiektais susitarimais, kai Komisijos narys keičiamas kadencijos metu (4 punktas);c) užtikrinimu, kad Komisijos patvirtinimo procedūros metu paskirti Komisijos nariai pateiks visą svarbią informaciją (7 punktas);d) užsimezgusiu reguliariu dialogu aukštesniu lygmeniu tarp Komisijos Pirmininko ir Pirmininkų sueigos (10 punktas);e) ypatingos svarbos pasiūlymų ir iniciatyvų nustatymu bendru susitarimu, remiantis Komisijos teisės aktų leidybos ir darbo programa bei daugiamete tarpinstituciniu planavimu, bei garantija, kad Europos Parlamentas tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir Taryba bus informuojamas apie visus Komisijos veiksmus (8 ir 12 punktai);f) geresne Komisijos teikiama informacija apie tai, kaip ji atsižvelgė į Europos Parlamento pozicijų pareiškimus ir jų laikėsi (14 ir 31 punktai);g) svarbios informacijos, susijusios su Komisijos ekspertų grupėmis, skelbimu (16 punktas), su sąlyga, kad bus tinkamai atsižvelgiama į šio sprendimo 2 punktą;h) nuostatų, susijusių su Parlamento dalyvavimu tarptautinėse konferencijose, patvirtinimu ir naujomis specialiomis nuorodomis į donorų konferencijų ir rinkimų stebėjimą (19 ir 25 punktai), su sąlyga, kad bus atsižvelgiama į šio sprendimo 4 punkto raginimą;i) Komisijos prisiimtų įsipareigojimų dėl įgyvendinimo priemonių, susijusių su vertybinių popierių, bankų ir draudimo sektoriais ("Lamfalussy procedūra"), bei Europos Parlamento ir Komisijos susitarimo dėl komitologijos [3] sprendimo taikymo įtraukimu į susitarimą (35 punktas), su sąlyga, kad bus atsižvelgiama į šio sprendimo 3 punkto pastabas;j) įsipareigojimais dėl Komisijos dalyvavimo Parlemento veikloje (37 - 39 punktai);k) sąlygų dėl susitarimo peržiūrėjimo (43 punktas), įsigaliojus Sutarčiai dėl Konstitucijos Europai, įtraukimu;2. pabrėžia svarbą, kurią jis teikia visiškam Komisijos ekspertų grupių sudarymo ir jų veiklos skaidrumui (16 punktas), ir ragina Komisiją į tai atsižvelgti taikant susitarimą;3. kviečia Komisiją, remdamasis jos 2002 m. gruodžio 11 d. pasiūlymu, atsižvelgti į politinę orientaciją, kurią Parlamentas nustato naudodamasis savo teise nagrinėti dokumentus komitologijos procedūra;4. mano, jog yra svarbu, kad jo nariams dalyvaujant delegacijose į konferencijas ir kitas tarptautines derybas, jie galėtų dalyvauti Sąjungos vidaus koordinaciniuose posėdžiuose, su sąlyga, žinoma, kad Parlamentas laikysis šiems posėdžiams būdingų konfidencialumo reikalavimų, todėl ragina Komisiją užtarti prieš Tarybą Parlamento šiuo klausimu pateikiamus prašymus;5. reikalauja, kad Komisija, prieš pateikdama Integruotas ekonomikos ir užimtumo gaires, numatytų bent dviejų mėnesių laikotarpį, per kurį vyktų atitinkamos konsultacijos su Europos Parlamentu;6. pritaria prie šio sprendimo pridedamam susitarimui;7. nusprendžia pridėti šį susitarimą prie Darbo tvarkos taisyklių ir juo pakeisti jų XIII ir XIV priedus;8. paveda Pirmininkui perduoti šį sprendimą ir jo priedą Komisijai, Tarybai bei valstybių narių parlamentams.[1] OL C 121, 2001 4 4, p. 122.[2] Priimti tekstai, P6_TA(2004)0063.[3] 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimas 1999/468/EB, nustatantis Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką (OL L 184, 1999 7 17, p. 23).--------------------------------------------------PRIEDAS--------------------------------------------------


title: 2015 m. rugsėjo 16 d. Valstybių narių vyriausybių atstovų sprendimas (ES, Euratomas) 2015/1569 dėl Bendrojo Teismo teisėjų skyrimo

text:
22.9.2015

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 245/5

         VALSTYBIŲ NARIŲ VYRIAUSYBIŲ ATSTOVŲ SPRENDIMAS (ES, EURATOMAS) 2015/1569
   2015 m. rugsėjo 16 d.
   dėl Bendrojo Teismo teisėjų skyrimo
   EUROPOS SĄJUNGOS VALSTYBIŲ NARIŲ VYRIAUSYBIŲ ATSTOVAI,
   atsižvelgdami į Europos Sąjungos sutartį, ypač į jos 19 straipsnį,
   atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 254 ir 255 straipsnius,
   atsižvelgdami į Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 106a straipsnio 1 dalį,
   kadangi:

               (1)

               keturiolikos Bendrojo Teismo teisėjų kadencija baigiasi 2016 m. rugpjūčio 31 d. Reikėtų paskirti teisėjus laikotarpiui nuo 2016 m. rugsėjo 1 d. iki 2022 m. rugpjūčio 31 d.;

               (2)

               buvo pasiūlyta Bendrojo Teismo teisėjus Heikki KANNINEN ir Juraj SCHWARCZ paskirti dar vienai kadencijai;

               (3)

               Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 255 straipsniu įsteigtas komitetas pateikė nuomonę dėl Heikki KANNINEN ir Juraj SCHWARCZ tinkamumo eiti Bendrojo Teismo teisėjų pareigas,

         PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
   1 straipsnis
   Laikotarpiui nuo 2016 m. rugsėjo 1 d. iki 2022 m. rugpjūčio 31 d. Bendrojo Teismo teisėjais skiriami:

               —

               Heikki KANNINEN,

               —

               Juraj SCHWARCZ.

         2 straipsnis
   Šis sprendimas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

      Priimta Briuselyje 2015 m. rugsėjo 16 d.

            Pirmininkas

         C. BRAUN