title: 2012 m. sausio 25 d. ELPA priežiūros institucijos sprendimas Nr. 12/12/COL, kuriuo aštuoniasdešimt ketvirtąjį kartą iš dalies keičiamos procedūrinės ir esminės taisyklės valstybės pagalbos srityje, įtraukiant naujus skyrius apie valstybės pagalbos taisyklių taikymą kompensacijai už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą ir apie bendrąsias nuostatas dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma

text:
13.6.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 161/12

         ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJOS SPRENDIMAS
   Nr. 12/12/COL
   2012 m. sausio 25 d.
   kuriuo aštuoniasdešimt ketvirtąjį kartą iš dalies keičiamos procedūrinės ir esminės taisyklės valstybės pagalbos srityje, įtraukiant naujus skyrius apie valstybės pagalbos taisyklių taikymą kompensacijai už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą ir apie bendrąsias nuostatas dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma
   ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJA (toliau – Institucija),
   Kadangi:
   pagal Susitarimo dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo įsteigimo (toliau –Priežiūros institucijos ir Teismo susitarimas) 5 straipsnio 2 dalies b punktą Institucija skelbia pranešimus arba gaires dėl Europos ekonominės erdvės susitarime (toliau – EEE susitarimas) nagrinėjamų klausimų, jei tai aiškiai numatyta EEE susitarime arba Priežiūros institucijos ir Teismo susitarime arba jei Institucija mano tai esant reikalinga,
   2011 m. gruodžio 20 d. Europos Komisija priėmė Komunikatą dėl Europos Sąjungos valstybės pagalbos taisyklių taikymo kompensacijai už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą (OL C 8, 2012 1 11, p. 4) ir Komunikatą „Europos Sąjungos bendrosios nuostatos dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma“ (2011 m.) (OL C 8, 2012 1 11, p. 15),
   abu komunikatai yra svarbūs ir Europos ekonominei erdvei,
   pagal EEE susitarimo 1 straipsnyje nustatytą vientisumo tikslą reikia užtikrinti, kad EEE valstybės pagalbos taisyklės būtų vienodai taikomos visoje Europos ekonominėje erdvėje,
   pagal EEE susitarimo XV priedo 11 psl. esančio skyriaus „BENDROSIOS NUOSTATOS“ II punktą Institucija, pasikonsultavusi su Komisija, turi priimti aktus, atitinkančius Europos Komisijos priimtus aktus,
   Institucija su Europos Komisija ir ELPA valstybėmis dėl šio klausimo konsultavosi 2012 m. sausio 10 d. raštais,
   PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
   1 straipsnis
   Valstybės pagalbos gairės iš dalies keičiamos įtraukiant naują skyrių apie valstybės pagalbos taisyklių taikymą kompensacijai už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą.
   Naujasis skyrius pateikiamas šio sprendimo I priede.
   2 straipsnis
   Valstybės pagalbos gairės iš dalies keičiamos įtraukiant naują skyrių apie bendrąsias nuostatas dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma.
   Naujasis skyrius pateikiamas šio sprendimo II priede.
   3 straipsnis
   Šio sprendimo tekstas autentiškas tik anglų kalba.

      Priimta Briuselyje, 2012 m. sausio 25 d.

            ELPA priežiūros institucijos vardu

         Oda Helen SLETNES

            Pirmininkė

         Sabine MONAUNI-TÖMÖRDY

            Kolegijos narė

      I PRIEDAS

         VI DALIS.   TAISYKLĖS DĖL KOMPENSACIJOS UŽ VIEŠĄJĄ PASLAUGĄ, VALSTYBEI VISIŠKAI AR IŠ DALIES PRIKLAUSANČIŲ ĮMONIŲ IR PAGALBOS VALSTYBINĖMS ĮMONĖMS

         Valstybės pagalbos taisyklių taikymas kompensacijai už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą
          (1)

      1   Tikslas ir taikymo sritis

                  1.

                  Visuotinės ekonominės svarbos paslaugos (VESP) atlieka pagrindinį vaidmenį puoselėjant socialinę bei teritorinę sanglaudą Neperžengdamos savo įgaliojimų ribų, EEE susitarimo Susitariančiosios Šalys turi pasirūpinti, kad tokios paslaugos būtų teikiamos laikantis principų ir sąlygų, kurios joms suteikia galimybę atlikti savo paskirtį.

                  2.

                  Kai kurias VESP valstybinės ir privačios įmonės (2) gali teikti be specialios finansinės ELPA valstybių institucijų paramos. Kitas paslaugas galima teikti tik tuomet, jei institucija paslaugų teikėjui suteikia finansinę kompensaciją. Kadangi nėra specialių EEE taisyklių, paprastai ELPA valstybės laisva nuožiūra nustato, kaip reikėtų VESP organizuoti ir finansuoti.

                  3.

                  Šio skyriaus tikslas – išaiškinti pagrindines sąvokas, kuriomis grindžiamas valstybės pagalbos taisyklių taikymas kompensacijai už viešąją paslaugą (3). Taigi, šiame skyriuje daugiausia dėmesio bus skiriama labiausiai su kompensacija už viešąją paslaugą susijusiems valstybės pagalbos reikalavimams.

                  4.

                  2011 m. gruodžio 20 d. Europos Komisija (toliau – Komisija) priėmė Sprendimą 2012/21/ES dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 106 straipsnio 2 dalies taikymo valstybės pagalbai, kompensacijos už viešąją paslaugą forma skiriamai tam tikroms įmonėms, kurioms pavesta teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugas (4) (toliau – Sprendimas 2012/21/ES); Sprendimu 2012/21/ES tam tikrų rūšių kompensacija už VESP pripažįstama valstybės pagalba, suderinama su Sutartimi dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – Sutartis) pagal Sutarties 106 straipsnio 2 dalį ir atleidžiama nuo pranešimo įpareigojimo pagal Sutarties 108 straipsnio 3 dalį. Sprendimą 2012/21/ES numatoma įtraukti į EEE susitarimą kuo greičiau. Kartu su šiuo skyriumi ELPA priežiūros institucija (toliau – Institucija) priėmė Bendrąsias nuostatas dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma (toliau – Bendrosios nuostatos), kuriose išdėstomos sąlygos, kuriomis valstybės pagalba už VESP, kurioms Sprendimas 2012/21/ES netaikomas, gali būti pripažįstama suderinama pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį. Komisija taip pat numato priimti de minimis pagalbos VESP teikiančioms įmonėms reglamentą, kuriame išaiškinama, kad tam tikros kompensacijos priemonės nelaikomos valstybės pagalba, kaip apibrėžta Sutarties 107 straipsnyje (toliau – Reglamentas) (5). Kai Reglamentas bus priimtas, jis bus įtrauktas į EEE susitarimą.

                  5.

                  Šis skyrius nekliudo taikyti kitų EEE teisės nuostatų, ypač tų, kurios susijusios su viešuoju pirkimu ir reikalavimais, kylančiais iš EEE susitarimo, įskaitant į Susitarimą įtrauktus sektorių teisės aktus. Kai valdžios institucija nusprendžia pavesti teikti paslaugą trečiajai šaliai, ji turi laikytis EEE viešojo pirkimo teisės nuostatų, pateiktų EEE susitarimo XVI priede. Taip pat kai viešojo pirkimo direktyvos nėra visiškai arba iš dalies taikytinos (pavyzdžiui, Direktyvos 2004/18/EB (6) II priedo B dalyje išvardytoms paslaugų koncesijoms ir paslaugų pirkimo sutartims), sutarčių sudarymui gali būti taikomi EEE susitarime nustatyti skaidrumo, vienodų sąlygų, proporcingumo ir tarpusavio pripažinimo reikalavimai (7).

                  6.

                  Be šiame skyriuje, Sprendime 2012/21/ES ir Bendrosiose nuostatose nagrinėjamų aspektų, Institucija atsakys į atskirus klausimus, kylančius valstybės pagalbos taisykles taikant VESP (8).

                  7.

                  Šis skyrius nepažeidžia atitinkamos Europos Sąjungos Teisingumo Teismo (toliau – Teisingumo Teismas) ir ELPA Teismo praktikos.

            2   Bendrosios nuostatos dėl valstybės pagalbos sąvokos

      2.1   Įmonės ir ekonominės veiklos sąvokos

                  8.

                  Remiantis EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalimi, paprastai valstybės pagalbos taisyklės taikomos tik tuomet, kai pagalbą gauna įmonė. Todėl taikant valstybės pagalbos taisykles nepaprastai svarbu, ar visuotinės svarbos paslaugos teikėjas laikytinas įmone.

            2.1.1   Bendrieji principai

                  9.

                  Teisingumo Teismo praktikoje nusistovėjusi įmonių, kaip bet kokio juridinio statuso ir bet kokiu būdu finansuojamų subjektų, vykdančių ekonominę veiklą, samprata (9). Taigi, tam tikro subjekto priskyrimas įmonių kategorijai visiškai priklauso nuo jo veiklos pobūdžio. Šis bendrasis principas turi tris svarbias pasekmes:

                              Pirma, remiantis nacionaline teise nustatytas subjekto statusas nėra lemiamas. Antai nors remiantis nacionaline teise subjektas priskiriamas asociacijų ar sporto klubų kategorijai, jis gali būti laikomas įmone, kaip apibrėžta EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalyje. Šiuo atžvilgiu svarbu tik tai, ar jis vykdo ekonominę veiklą.

                              Antra, valstybės taisyklių taikymas pats savaime nepriklauso nuo to, ar subjektas įsteigtas pelnui siekti. Remiantis Teisingumo Teismo ir Bendrojo Teismo praktika, rinkoje prekes ir paslaugas teikti gali ir pelno nesiekiantys subjektai (10). Jei taip nėra, pelno nesiekiantys paslaugų teikėjai, be abejo, visiškai išvengia valstybės pagalbos kontrolės.

                              Trečia, subjekto priskyrimas įmonių kategorijai visada susijęs su tam tikra veikla. Subjektas, vykdantis tiek ekonominę, tiek neekonominę veiklą, turi būti laikomas įmone tik dėl to, kad vykdo ekonominę veiklą.

                  10.

                  Du atskiri juridiniai subjektai gali būti laikomi sudarančiais vieną ekonominį vienetą. Toks ekonominis vienetas laikomas įmone. Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas tikrina, ar vienas iš subjektų neturi kito subjekto kontrolinio akcijų paketo arba ar juos sieja funkciniai, ekonominiai ir struktūriniai ryšiai (11). Kita vertus, subjektas, kuris rinkoje pats neteikia prekių ar paslaugų, nėra įmonė tik dėl to, kad turi akcijų, net didžiąją jų dalį, kai akcijų turėjimas pasireiškia tik naudojimusi su akcininko ar dalininko statusu susijusiomis teisėmis ir, jei leidžia aplinkybės, dividendais – paprastais turto nuosavybės vaisiais (12).

                  11.

                  Siekiant paaiškinti skirtumą tarp ekonominės ir neekonominės veiklos, iš nusistovėjusios Teisingumo Teismas praktikos matyti, kad ekonomine veikla laikoma bet kokia veikla, kurią sudaro prekių ir paslaugų teikimas rinkoje (13).

                  12.

                  Ar tam tikra paslauga turi rinką, gali priklausyti nuo to, kaip atitinkamoje ELPA valstybėje organizuojamas tų paslaugų teikimas (14). Valstybės pagalbos taisyklės taikomos tik tuomet, kai tam tikra veikla vykdoma rinkos sąlygomis. Todėl ekonominis kai kurių paslaugų pobūdis gali būti vienoks vienoje ELPA valstybėje, kitoks – kitoje. Be to, ilgainiui tam tikros paslaugos vertinimas gali kisti dėl politinių sprendimų ar ekonomikos raidos. Veikla, kuri šiandien nelaikoma rinkos veikla, rytoj gali būti vertinama kaip rinkos ir atvirkščiai.

                  13.

                  Tai, kad institucija nusprendė neleisti trečiosioms šalims teikti tam tikros paslaugos (pavyzdžiui, nes nori paslaugą teikti pati), nereiškia, kad ekonominė veikla nevykdoma. Nepaisant tokio rinkos uždarymo, ekonominė veikla vykdoma, jei kiti ūkio subjektai nori ir gali paslaugą teikti tam tikroje rinkoje. Apskritai faktas, kad institucija konkrečią paslaugą teikia pati (15), neturi įtakos ekonominiam veiklos pobūdžiui (16).

                  14.

                  Kadangi skirtumas tarp ekonominių ir neekonominių paslaugų priklauso nuo politinių ir ekonominių tam tikros ELPA valstybės ypatumų, neįmanoma sudaryti išsamaus veiklos, kuri a priori niekada nebūtų ekonominė, sąrašo. Toks sąrašas nesuteiktų realaus teisinio tikrumo ir todėl duotų mažai naudos. Todėl kituose punktuose siekiama išaiškinti skirtumą atsižvelgiant į įvairius svarbius aspektus.

                  15.

                  Kadangi ekonominė veikla nėra apibrėžta EEE susitarime, būtų galima remtis teismų praktikoje nustatytais vidaus rinkos taisyklių ir konkurencijos teisės taikymo kriterijais (17).

            2.1.2   Valdžios įgaliojimų vykdymas

                  16.

                  Iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad Sutarties 107 straipsnis, kuris atitinka EEE susitarimo 61 straipsnį, netaikomas, kai valstybė veikia „vykdydama valdžios įgaliojimus“ (18) arba kai valstybės institucijos veikia „kaip valdžios institucijos“ (19). Subjekto veikla gali būti laikoma valdžios įgaliojimų vykdymu, kai ją sudaro užduočių, priklausančių pagrindinėms valstybės funkcijoms, įgyvendinimas arba kai ji su tomis funkcijomis susijusi savo pobūdžiu, tikslu ir taisyklėmis, kurios jai taikytinos (20). Išskyrus atvejus, kai susijusi ELPA valstybė nusprendžia taikyti rinkos mechanizmus, paprastai veikla, kuri neatsiejama nuo valstybės institucijos prerogatyvų ir kurią vykdo valstybė, nelaikoma ekonomine. Tokia, pvz., yra veikla, susijusi su:

                              a)

                              kariuomene arba policija;

                              b)

                              oro navigacijos sauga ir kontrole (21);

                              c)

                              jūrų eismo kontrole ir sauga (22);

                              d)

                              kovos su tarša priežiūra (23); ir

                              e)

                              laisvės atėmimo nuosprendžių organizavimu, finansavimu ir vykdymu (24).

            2.1.3   Socialinis draudimas

                  17.

                  Ar socialinio draudimo fondų veikla laikytina susijusia su ekonomine, priklauso nuo to, kaip jie įsteigti ir kokia jų struktūra. Iš esmės Teisingumo Teismas ir Bendrasis Teismas fondus, kurių veikla grindžiama solidarumo principu, skiria nuo ekonominių fondų.

                  18.

                  Teisingumo Teismas ir Bendrasis Teismas taiko įvairius kriterijus, kad nustatytų, ar socialinio draudimo fondo veikla grindžiama solidarumo principu ir todėl nesusijusi su ekonomine. Šiuo atžvilgiu gali būti svarbu:

                              a)

                              ar narystė fonde privaloma (25);

                              b)

                              ar fondo tikslas – tik socialinis (26);

                              c)

                              ar fondas nesiekia pelno (27);

                              d)

                              ar išmokos nepriklauso nuo įmokų (28);

                              e)

                              ar išmokos nebūtinai proporcingos apdraustojo pajamoms (29); ir

                              f)

                              ar fondo veiklą kontroliuoja valstybė (30).

                  19.

                  Tokius fondus, kurių veikla grindžiama solidarumo principu, reikia skirti nuo ekonominių fondų (31). Priešingai nei fondams, kurių veikla grindžiama solidarumo principu, ekonominiams fondams paprastai būdinga:

                              a)

                              pasirenkamoji narystė (32);

                              b)

                              kapitalizacijos principas (išmokos priklauso nuo įmokų ir finansinių fondo rezultatų) (33);

                              c)

                              pelno siekimas (34); ir

                              d)

                              išmokų, kurios papildo pagrindinio draudimo išmokas, mokėjimas (35).

                  20.

                  Kai kuriems fondams būdingos abiejų kategorijų savybės. Tokiais atvejais fondo priskyrimas vienai iš šių kategorijų priklauso nuo atskirų savybių ir jų atitinkamos svarbos vertinimo (36).

            2.1.4   Sveikatos priežiūra

                  21.

                  EEE valstybių sveikatos priežiūros sistemos gerokai skiriasi. Kiek sveikatos priežiūros paslaugų teikėjai konkuruoja tarpusavyje rinkos sąlygomis, iš esmės priklauso nuo nacionalinių ypatumų.

                  22.

                  Kai kuriose nacionalinėse sistemose valstybinės ligoninės yra neatsiejama nacionalinės sveikatos priežiūros sistemos dalis, o beveik visa jų veikla grindžiama solidarumo principu (37). Tokios ligoninės tiesiogiai finansuojamos iš socialinio draudimo įmokų bei kitų valstybinių išteklių ir teikia apdraustiesiems nemokamas paslaugas pagal visuotinės aprėpties principą (38). Teisingumo Teismas ir Bendrasis Teismas patvirtino, kad kai egzistuoja tokia struktūra, atitinkamos organizacijos neveikia kaip įmonės (39).

                  23.

                  Kai egzistuoja tokia struktūra, net veikla, kuri pati savaime galėtų būti ekonominio pobūdžio, bet vykdoma tik siekiant suteikti kitą neekonominę paslaugą, yra neekonominio pobūdžio. Organizacija, perkanti prekes (net kai jų perka daug), kad galėtų teikti neekonominę paslaugą, neveikia kaip įmonė vien todėl, kad yra pirkėja tam tikroje rinkoje (40).

                  24.

                  Daugelyje kitų nacionalinių sistemų ligoninės ir kiti sveikatos priežiūros paslaugų teikėjai paslaugas teikia už užmokestį, nesvarbu, ar moka tiesiogiai pacientas, ar jų draudimas (41). Tokiose sistemose ligoninės tam tikru mastu konkuruoja dėl sveikatos priežiūros paslaugų teikimo. Tokiu atveju vien to, kad sveikatos priežiūros paslaugą teikia valstybinė ligoninė, neužtenka, kad veikla būtų vertinama kaip neekonominė.

                  25.

                  Teisingumo Teismas ir Bendrasis Teismas taip pat išaiškino, kad sveikatos priežiūros paslaugas, kurias nepriklausomi gydytojai ir kiti privatūs specialistai savo rizika teikia už užmokestį, reikia laikyti ekonomine veikla (42). Tokie pat principai galioja nepriklausomoms vaistinėms.

            2.1.5   Švietimas

                  26.

                  Teismų praktikoje nustatyta, kad valstybinis švietimas, organizuojamas pagal nacionalinę švietimo sistemą, kurią finansuoja ir prižiūri valstybė, gali būti laikomas neekonomine veikla. Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas nurodė, kad valstybė,
                  „nustatydama ir išlaikydama tokią viešojo švietimo sistemą, kuri paprastai finansuojama iš viešojo biudžeto, o ne mokinių ar jų tėvų, … neketina verstis veikla už užmokestį, o atlieka socialinę, kultūrinę ir švietimo funkciją savo visuomenės atžvilgiu“ (43).

                  27.

                  Remiantis tuo pačiu sprendimu, neekonominiam valstybinio švietimo pobūdžiui iš esmės nedaro poveikio tai, kad mokiniams ar jų tėvams kartais tenka sumokėti mokestį už mokslą ar registraciją, kuris prisideda prie sistemos veikimo išlaidų. Tokie finansiniai įnašai neretai padengia tik dalį realių paslaugos išlaidų ir todėl negali būti laikomi užmokesčiu už teikiamą paslaugą. Taigi, jie nekeičia neekonominio bendrojo švietimo paslaugos, kuri daugiausia finansuojama iš valstybinių lėšų, pobūdžio (44). Šie principai gali būti taikomi tokioms valstybinio švietimo paslaugoms kaip profesinis mokymas (45), privačios ir valstybinės pradinės mokyklos (46) bei darželiai (47), papildomas mokymas universitetuose (48) ir švietimas universitetuose (49).

                  28.

                  Valstybinį švietimo paslaugų teikimą reikia skirti nuo paslaugų, kurios daugiausia finansuojamos tėvų, mokinių arba iš komercinių pajamų. Pastarajai kategorijai, be abejo, priklauso, pvz., komercinės įmonės, teikiančios aukštojo mokslo paslaugas, kurių visas išlaidas finansuoja studentai. Kai kuriose sistemose valstybinės įstaigos taip pat gali teikti švietimo paslaugas, kurias dėl jų pobūdžio, finansavimo struktūros ir privačių įstaigų konkurencijos reikia laikyti ekonominėmis.

                  29.

                  Valstybės pagalbos gairėse dėl pagalbos moksliniams tyrimams, taikomajai veiklai ir naujovių diegimui (50) Institucija išaiškino, kad tam tikra universitetų ir mokslinių tyrimų organizacijų veikla nepatenka į valstybės pagalbos taisyklių taikymo sritį. Į šią sritį nepatenka pirminė mokslinių tyrimų organizacijų veikla, kaip antai:

                              a)

                              didesniu mastu vykdomas labiau kvalifikuotų žmogiškųjų išteklių švietimas;

                              b)

                              nepriklausomų mokslinių tyrimų ir taikomosios veiklos vykdymas, siekiant daugiau žinių ir geresnio suvokimo, įskaitant bendruosius mokslinius tyrimus ir taikomąją veiklą;

                              c)

                              ir
                              mokslinių tyrimų rezultatų skleidimas.

                  30.

                  Institucija taip pat išaiškino, kad technologijų perdavimo veikla (licencijavimas, veiklos atskyrimas arba kitos mokslinių tyrimų organizacijos sukurtų žinių valdymo formos) yra neekonominė, jei ta veikla yra vidinio pobūdžio (51) ir visos pajamos reinvestuojamos į mokslinių tyrimų organizacijų pirminę veiklą (52).

            2.2   Valstybės ištekliai

                  31.

                  Tik iš valstybinių išteklių tiesiogiai ar netiesiogiai suteiktos išmokos gali būti laikomos valstybės pagalba, kaip apibrėžta EEE susitarimo 61 straipsnyje (53). Iš privačių išteklių finansuojamos išmokos gali sustiprinti tam tikrų įmonių poziciją, tačiau nepatenka į EEE susitarimo 61 straipsnio taikymo sritį.

                  32.

                  Valstybiniai ištekliai gali būti perduodami įvairiai – kaip tiesioginės dotacijos, mokesčių kreditai ir pagalba natūra. Visų pirma tai, kad valstybė tam tikrų paslaugų neapmokestina rinkos kaina, laikoma valstybinių išteklių atsisakymu. Sprendime Prancūzija prieš Komisiją
                      (54), C-482/99, Teisingumo Teismas taip pat patvirtino, kad valstybinės įmonės ištekliai laikomi valstybiniais ištekliais, kaip apibrėžta Sutarties 107 straipsnyje, kuris atitinka EEE susitarimo 61 straipsnį, todėl, kad valdžios institucijos gali šiuos išteklius kontroliuoti. Kai įmonė, kuriai pavesta teikti VESP, finansuojama iš valstybinės įmonės suteiktų išteklių ir šis finansavimas priskiriamas valstybei, toks finansavimas gali būti laikomas valstybės pagalba.

                  33.

                  Licencijų užimti ar naudoti valstybės nuosavybę išdavimas arba kitų ekonominę vertę turinčių specialių ar išimtinių teisių suteikimas neskelbiant viešojo konkurso gali reikšti, kad atsisakoma valstybinių išteklių, ir suteikti pranašumą jų turėtojams (55).

                  34.

                  Kai kuriais atvejais ELPA valstybės gali VESP finansuoti iš tam tikrų įmonių ar naudotojų sumokėtų mokesčių ar įnašų, iš kurių gautos pajamos pervedamos įmonėms, kurioms pavesta teikti VESP. Tokią finansavimo tvarką Teisingumo Teismas nagrinėjo, pvz., Sprendime Italija prieš Komisiją
                      (56), kuriame jis konstatavo, kad:
                  „Kadangi šios lėšos yra finansuojamos iš valstybės teisės aktuose nustatytų privalomų įnašų ir, kaip matyti iš šios bylos, yra valdomos bei paskirstomos remiantis šių teisės aktų nuostatomis, jas reikia laikyti valstybiniais ištekliais pagal [Sutarties 107] straipsnį, net jei jas administruoja ne valdžios institucijos.“

                  35.

                  Panašiai konstatuota Sprendime sujungtose bylose Compagnie Commerciale de l’Ouest
                      (57), C-78/90 – C-83/90, kuriame Teisingumo Teismas taip pat patvirtino, kad iš parafiskalinių mokesčių finansuojamos priemonės laikomos iš valstybinių išteklių finansuojamomis priemonėmis.

                  36.

                  Todėl kompensaciniai mokėjimai už VESP, kurios finansuojamos iš parafiskalinių mokesčių ar valstybės nustatytų privalomų įnašų, valdomų ir paskirstomų remiantis teisės aktais, yra kompensaciniai mokėjimai iš valstybinių išteklių.

            2.3   Poveikis prekybai

                  37.

                  Kad patektų į EEE susitarimo 61 straipsnio taikymo sritį, kompensacija už viešąją paslaugą turi daryti įtaką arba grasinti įtaka Susitariančiųjų Šalių tarpusavio prekybai. Kad tokia įtaka būtų daroma, rinka turi būti atvira konkurencijai. Taigi jei rinka atvira konkurencijai remiantis EEE susitarimu arba nacionalinės teisės aktais, arba de facto dėl ekonominės plėtros, taikomos valstybės pagalbos taisyklės. Tokiomis aplinkybėmis ELPA valstybės pasilieka teisę pačios spręsti, kaip apibūdinti, organizuoti ir finansuoti VESP, kurioms taikoma valstybės pagalbos kontrolė, kai VESP teikėjui (privačiam ar viešajam) išmokama kompensacija (įskaitant už jo paties teikiamą paslaugą). Kai rinkoje veikia tik viena įmonė (įskaitant įmonę, kuri paslaugą teikia pati), jai išmokėtai kompensacijai taip pat taikoma valstybės pagalbos kontrolė. Iš tiesų, jei ekonominė veikla vykdoma konkurencijai atviroje rinkoje, sprendimas teikti VESP kitokiu būdu nei rengiant viešojo pirkimo procedūrą, kuria užtikrinama mažiausia kaina bendruomenei, gali iškraipyti konkurenciją neleidžiant konkurentams patekti į rinką arba pagalbos gavėjui sudarant sąlygas lengviau plėtoti savo veiklą kitose rinkose. Išteklių rinka taip pat gali būti iškraipoma. Neliberalizuotoje rinkoje veikiančiai įmonei suteikta pagalba gali daryti įtaką prekybai, jei pagalbą gaunanti įmonė veikia ir liberalizuotose rinkose (58).

                  38.

                  Pagalbos priemonės taip pat gali daryti įtaką prekybai, kai jas gaunanti įmonė pati nedalyvauja tarpvalstybinėje veikloje. Tokiais atvejais šalies pasiūla gali likti tokia pat arba padidėti, todėl kitose Susitariančiosiose Šalyse įsisteigusioms įmonėms gali likti mažiau galimybių teikti paslaugas šioje ELPA valstybėje (59).

                  39.

                  Remiantis Teisingumo Teismo praktika, nėra ribos ar procentinio dydžio, žemiau kurio gali būti laikoma, kad nedaroma įtaka Susitariančiųjų Šalių tarpusavio prekybai (60). Palyginti maža pagalbos suma arba palyginti mažas pagalbą gaunančios įmonės dydis a priori nereiškia, kad Susitariančiųjų Šalių tarpusavio prekybai gali būti nedaroma įtaka.

                  40.

                  Kita vertus, Komisija kai kuriais atvejais padarė išvadą, kad veikla buvo tik vietinio pobūdžio ir nedarė įtakos Susitariančiųjų Šalių tarpusavio prekybai. Pavyzdžiui:

                              a)

                              baseinai, skirti naudoti daugiausia vietiniams gyventojams (61);

                              b)

                              vietinės ligoninės, skirtos tik vietiniams gyventojams (62);

                              c)

                              vietiniai muziejai, kurie vargu ar sulaukia lankytojų iš užsienio (63); ir

                              d)

                              vietiniai kultūros renginiai, kurių galimi lankytojai – tik vietiniai gyventojai (64).

                  41.

                  Galiausiai Institucija neturi nagrinėti visų ELPA valstybių suteiktos finansinės pagalbos atvejų. 2006 m. gruodžio 15 d. Reglamente (EB) Nr. 1998/2006 dėl Sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo de minimis pagalbai (65) nustatyta, kad pagalba, kurios suma neviršija 200 000 EUR vienai įmonei per trejus metus, nepatenka į EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Specialios de minimis pagalbos ribos taikomos transporto sektoriui (66), be to, Komisija ketina patvirtinti de minimis Reglamentą, kuriame bus nustatytos ribos vietinėms visuotinės ekonominės svarbos paslaugoms ir kuris bus įtrauktas į EEE susitarimą.

            3   Sąlygos, kuriomis kompensacija už viešąją paslaugą nelaikoma valstybės pagalba

      3.1   Teisingumo Teismo nustatyti kriterijai

                  42.

                  Sprendime Altmark
                      (67) Teisingumo Teismas pateikė papildomų paaiškinimų, kokiomis sąlygomis kompensacija už viešąją paslaugą nelaikoma valstybės pagalba, jei nėra pranašumo.

                  43.

                  Teisingumo Teismo teigimu,
                  „Kai valstybės priemonė turi būti vertinama kaip kompensacija už įmonių gavėjų suteiktas paslaugas, siekiant vykdyti viešosios paslaugos įpareigojimus, tokios įmonės negauna realios finansinės naudos, ir todėl ši priemonė nesudaro joms palankesnių konkurencinių sąlygų nei kitoms įmonėms, kurios su jomis konkuruoja, ir nepatenka į [Sutarties 107 straipsnio 1 dalies] taikymo sritį. Tačiau, kad konkrečiu atveju tokia kompensacija nebūtų priskirta valstybės pagalbai, turi būti tenkinamos kelios sąlygos.
                  […] Pirma, kompensaciją gaunanti įmonė turi iš tiesų vykdyti su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus, kuriuos reikia aiškiai apibrėžti. …
                  […] Antra, kriterijai, kurių pagrindu apskaičiuojama kompensacija, turi būti iš anksto objektyviai ir skaidriai nustatyti, kad įmonei pagalbos gavėjai nebūtų suteiktas ekonominis pranašumas konkuruojančių įmonių atžvilgiu. […] Valstybės narės išmokama kompensacija už įmonės patirtus nuostolius be iš anksto nustatytų tokios kompensacijos kriterijų, kai paskui paaiškėja, kad tam tikrų paslaugų, susijusių su viešosios paslaugos įpareigojimų vykdymu, teikimas nebuvo ekonomiškai perspektyvus, yra finansinė priemonė, kuri patenka į [Sutarties 107 straipsnio 1 dalyje] apibrėžtą valstybės pagalbos sąvoką.
                  […] Trečia, kompensacija negali viršyti to, kas būtina, siekiant padengti visas ar dalį išlaidų, kurios patiriamos vykdant viešosios paslaugos įpareigojimus, atsižvelgiant į gautas atitinkamas įplaukas ir protingą pelną […]
                  […] Ketvirta, kai įmonė, vykdanti viešosios paslaugos įpareigojimus, kiekvienu konkrečiu atveju nėra pasirinkta vadovaujantis viešųjų pirkimų procedūra, kuri leistų pasirinkti paraišką pateikusią organizaciją, galinčią teikti šias paslaugas mažiausiomis visuomenei išlaidomis, reikalingos kompensacijos dydis turi būti nustatytas remiantis išlaidų analize, kurių tipinė įmonė, gerai valdoma ir turinti pakankamai transporto priemonių, kad galėtų atitikti būtinus viešosios paslaugos reikalavimus, būtų patyrusi vykdydama šias pareigas, atsižvelgiant į atitinkamas gaunamas įplaukas ir protingą pelną, susijusį su šių įsipareigojimų vykdymu“ (68).

                  44.

                  3.2–3.6 dalyse nagrinėjami įvairūs Altmark sprendime nustatyti reikalavimai, kaip antai visuotinės ekonominės svarbos paslaugos sąvoka pagal EEE susitarimo 61 straipsnį (69), pavedimo reikalavimas (70), įpareigojimas apibrėžti kompensavimo kriterijus (71), kompensacijos permokos išvengimo principai (72) ir paslaugos teikėjo atrankos principai (73).

            3.2   Visuotinės ekonominės svarbos paslaugos buvimas

                  45.

                  Visuotinės ekonominės svarbos paslauga – kintanti sąvoka, kuri priklauso, pvz., nuo piliečių poreikių, technologijų ir rinkos raidos, taip pat socialinių ir politinių prioritetų atitinkamoje ELPA valstybėje. Teisingumo Teismas nustatė, kad VESP būdingi ypatumai, kurių neturi kita ekonominė veikla (74).

                  46.

                  Kadangi EEE taisyklėse VESP mastas neapibrėžtas, ELPA valstybėms palikta didelė laisvė tam tikrą paslaugą pripažinti VESP ir paslaugos teikėjui suteikti kompensaciją. Institucijos kompetencija šioje srityje apsiriboja tikrinimu, ar ELPA valstybė nepadarė akivaizdžios klaidos pripažindama paslaugą VESP (75), ir vertinimu, ar kompensacija apima valstybės pagalbą. Kai egzistuoja konkrečios EEE taisyklės, ELPA valstybių veikimo laisvė dar labiau susijusi su šiomis taisyklėmis, nepažeidžiant Institucijos užduoties įvertinti, ar VESP buvo teisingai pripažinta atsižvelgiant valstybės pagalbos kontrolės paskirtį.

                  47.

                  Pirmasis Altmark kriterijus – reikalavimas apibrėžti VESP užduotį. Šis reikalavimas sutampa su EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalies reikalavimu (76). Iš EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalies matyti, kad įmonės, kurioms pavesta teikti VESP, yra įmonės, kurioms pavesta speciali užduotis (77). Paprastai specialios viešosios paslaugos užduoties pavedimas apima paslaugų, kurių įmonė neprisiimtų arba prisiimtų ne tokiu pat mastu ar ne tokiomis pat sąlygomis, jei paisytų savo komercinio intereso, teikimą (78). Taikydamos visuotinio intereso kriterijų, ELPA valstybės arba EEE susitarimas tokias paslaugas gali susieti su tam tikrais įpareigojimais.

                  48.

                  Todėl Institucija mano, kad su tam tikrais viešosios paslaugos įpareigojimais nederėtų susieti veiklos, kurią patenkinamai ir su valstybės apibrėžtu viešuoju interesu suderinamomis sąlygomis, pvz., susijusiomis su kaina, objektyviais kokybės reikalavimais, tęstinumu ir galimybe naudotis paslauga, jau vykdė arba gali vykdyti įprastomis rinkos sąlygomis veikiančios įmonės (79). Kalbant apie tai, ar paslaugą gali suteikti rinkoje jau veikianti įmonė, Institucijos vertinimas apsiriboja patikrinimu, ar ELPA valstybė nepadarė akivaizdžios klaidos.

                  49.

                  Tokį principą puikiai iliustruoja plačiajuosčio ryšio sektorius: Institucija jau yra pateikusi aiškių nurodymų, kokios rūšies veikla gali būti laikoma VESP. Dar svarbiau – Institucija mano, kad tose srityse, kuriose privatūs investuotojai jau investavo į plačiajuosčio ryšio tinklo infrastruktūrą (arba toliau ją plečia) ir jau teikia konkurencingas reikiamos aprėpties plačiajuosčio ryšio paslaugas, paralelios plačiajuosčio ryšio infrastruktūros diegimas neturėtų būti laikomas VESP. Priešingai, kai investuotojai negali užtikrinti reikiamos aprėpties plačiajuosčio ryšio, tam tikromis sąlygomis gali būti teikiama kompensacija už VESP (80).

                  50.

                  Institucija taip pat mano, kad paslaugos, vertintinos kaip VESP, turi būti skirtos piliečiams arba svarbios visai visuomenei.

            3.3   Pavedimas

                  51.

                  Kad būtų taikoma EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalis, reikia, kad vienai ar kelioms įmonėms būtų pavesta teikti VESP. Taigi šioms įmonėms valstybė turi būti pavedusi specialią užduotį (81). Be to, pagal pirmąjį Altmark kriterijų įmonė turi vykdyti viešosios paslaugos įpareigojimus. Todėl, kad būtų suderinamas su Teisingumo Teismo sprendimu Altmark, būtinas viešosios paslaugos pavedimas, kuriuo apibrėžiami atitinkamų įmonių ir institucijos įsipareigojimai.

                  52.

                  Viešosios paslaugos užduotis gali būti pavedama dokumentu, kuris, priklausomai nuo ELPA valstybių teisės aktų, gali būti įstatymo, kito teisės akto arba sutarties formos. Pavedimas taip pat gali būti išdėstytas keliuose dokumentuose. Remiantis požiūriu, kurio tokiais atvejais laikosi Komisija ir Institucija, viename arba keliuose dokumentuose turi būti pateikta bent ši informacija:

                              a)

                              su viešąja paslauga susijusių įsipareigojimų pobūdis ir trukmė;

                              b)

                              įmonė ir, jei tinkama, teritorija;

                              c)

                              institucijos įmonei suteiktų išimtinių arba specialių teisių pobūdis;

                              d)

                              kompensacijos apskaičiavimo, kontrolės ir peržiūros kriterijai; ir

                              e)

                              kompensacijos permokos išvengimo ir grąžinimo tvarka.

                  53.

                  Paslaugų teikėjo įsikišimas į procedūrą, kuria jam pavedama viešosios paslaugos užduotis, nereiškia, kad užduotis nekyla iš valdžios institucijos dokumento, net jei užduotis pavesta paslaugų teikėjo prašymu (82). Kai kuriose nacionalinėse sistemose neretai institucijos finansuoja paties paslaugų teikėjo sumanytas ir pasiūlytas paslaugas. Tačiau ar tvirtinti paslaugų teikėjo pasiūlymą, nacionalinė institucija turi nuspręsti iki kompensacijos teikimo. Reikiamos pavedimo nuostatos gali būti tiesiogiai įtraukiamos į sprendimą patvirtinti paslaugų teikėjo pasiūlymą arba į atskirą teisės aktą, pavyzdžiui, sutartį su paslaugų teikėju.

            3.4   Kompensavimo kriterijai

                  54.

                  Kompensacijos apskaičiavimo kriterijus reikia iš anksto nustatyti objektyviai ir skaidriai, kad įmonė gavėja netaptų ekonomiškai pranašesnė už įmones konkurentes.

                  55.

                  Tai, kad kompensavimo kriterijus reikia nustatyti iš anksto, nereiškia, kad kompensaciją reikia apskaičiuoti remiantis specialia formule (pavyzdžiui, atsižvelgiant į tam tikrą vienos dienos, vieno patiekalo, vieno keleivio arba naudotojų skaičiaus kainą). Svarbiausia, kad nuo pat pradžių būtų aišku, kaip kompensacija apskaičiuojama.

                  56.

                  Kai nacionalinė institucija nusprendžia kompensuoti visas paslaugų teikėjo išlaidas, ji turi nuo pat pradžių nustatyti, kaip tas išlaidas apibrėžti ir apskaičiuoti. Tuo tikslu galima įskaičiuoti tik tiesiogiai su VESP teikimu susijusias išlaidas. Visas įmonės įplaukas, gautas iš VESP teikimo, reikia išskaičiuoti.

                  57.

                  Kai įmonė gauna nuosaikų pelną, kaip dalį kompensacijos, pavedime taip pat reikia nustatyti to pelno apskaičiavimo kriterijus.

                  58.

                  Kai pavedimo laikotarpiu numatoma kompensacijos sumos peržiūra, pavedime reikia nurodyti peržiūros tvarką ir galimą poveikį bendrai kompensacijos sumai.

                  59.

                  Jei teikti VESP pavedama skelbiant viešojo pirkimo procedūrą, kompensacijos apskaičiavimo metodą reikia įtraukti į visoms viešajame konkurse dalyvauti norinčioms įmonėms suteikiamą informaciją.

            3.5   Kompensacijos permokos vengimas

                  60.

                  Remiantis trečiuoju Altmark kriterijumi, kompensacija neturi viršyti to, kas būtina, siekiant padengti visas ar dalį išlaidų, kurios patiriamos vykdant viešosios paslaugos įpareigojimus, atsižvelgiant į gautas atitinkamas įplaukas ir nuosaikų pelną. Taigi turi būti numatyti tokie paslaugos teikėjo atrankos mechanizmai, kad kompensacijos lygis būtų nustatomas remiantis šiais elementais.

                  61.

                  Nuosaikų pelną reikėtų suvokti kaip kapitalo grąžos normą (83), kurios reikėtų vidutinei įmonei, svarstančiai, ar visuotinės ekonominės svarbos paslaugą teikti visu pavedimo laikotarpiu, ir kurią apskaičiuojant atsižvelgiama į galinčios kilti rizikos mastą. Rizikos mastas priklauso nuo sektoriaus, paslaugos rūšies ir kompensavimo mechanizmo savybių. Šią normą reikėtų nustatyti, kai įmanoma, atsižvelgiant į kapitalo grąžos normą, kuri gaunama panašias viešųjų paslaugų sutartis vykdant konkurencinėmis sąlygomis (pavyzdžiui, sutartis sudarant viešojo konkurso tvarka). Sektoriuose, kuriuose nėra kitos įmonės, su kuria būtų galima lyginti įmonę, kuriai pavesta teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugą, galima remtis palyginama kitoje Susitariančiojoje Šalyje, arba, jei reikia, kituose sektoriuose veikiančia įmone, su sąlyga, kad atsižvelgiama į kiekvieno sektoriaus ypatumus. Nustatydamos, koks pelnas nuosaikus, ELPA valstybės gali įvesti skatinamuosius kriterijus, susijusius, pavyzdžiui, su teikiamos paslaugos kokybe ir našumo padidėjimu. Našumas negali būti didinamas mažinant teikiamos paslaugos kokybę.

            3.6   Paslaugos teikėjo atranka

                  62.

                  Remiantis ketvirtuoju Altmark kriterijumi, kompensacija turi būti teikiama pasibaigus viešojo pirkimo procedūrai, kuri sudaro sąlygas atrinkti konkurso dalyvį, galintį paslaugas teikti mažiausia bendruomenei kaina, arba nustatyta pavyzdžiu imant vidutinę tinkamai valdomą ir reikiamų išteklių turinčią įmonę.

            3.6.1   Kompensacijos suma, kai teikti VESP pavedama rengiant tinkamą viešojo konkurso procedūrą

                  63.

                  Paprasčiausias būdas valdžios institucijoms vykdyti ketvirtąjį Sprendimo Altmark kriterijų – rengti atvirą, skaidrią ir nediskriminacinę viešojo pirkimo procedūrą, remiantis 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/17/EB dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo (84) ir 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (85), kaip paaiškinta pirmiau. Kaip nurodyta 5 punkte, pagal galiojančias EEE taisykles rengti viešojo pirkimo procedūrą neretai privaloma.

                  64.

                  Net kai teisiškai nereikalaujama rengti viešojo pirkimo procedūrą, atvira, skaidri ir nediskriminuojanti viešojo pirkimo procedūra yra tinkamas būdas palyginti įvairius galimus pasiūlymus ir nustatyti kompensaciją neteikiant valstybės pagalbos.

                  65.

                  Remiantis Teisingumo Teismo praktika, valstybės pagalbos buvimo galimybė viešojo pirkimo procedūra pašalinama tik tuomet, kai ją surengus galima atrinkti konkurso dalyvį, galintį teikti paslaugą mažiausia bendruomenei kaina.

                  66.

                  Kalbant apie konkurso reikalavimus, atvira (86) procedūra, vykdoma laikantis viešojo pirkimo taisyklių reikalavimų yra, aišku, priimtina, tačiau net ir rengiant ribotą (87) procedūrą galima laikytis ketvirtojo Altmark kriterijaus, nebent susidomėjimą pareiškusiems ekonominės veiklos vykdytojams be aiškios priežasties nebūtų leista teikti pasiūlymų. Be to, konkurencinis dialogas (88) arba derybų procedūra, iš anksto paskelbiant skelbimą apie pirkimą (89) perkančiajai institucijai suteikia plačią veikimo laisvę ir gali apriboti susidomėjusių ekonominės veiklos vykdytojų dalyvavimą. Tačiau išimtiniais atvejais gali būti laikoma, kad jų pakanka laikantis keturių Altmark kriterijų. Derybų procedūra, kai skelbimas apie pirkimą nėra skelbiamas (90), negalima užtikrinti, kad procedūra užsibaigs išrenkant konkurso dalyvį, galintį teikti tas paslaugas bendruomenei mažiausia kaina.

                  67.

                  Kalbant apie konkurso laimėtojo nustatymą, „mažiausia kaina“ (91), be abejo, atitinka ketvirtąjį Altmark kriterijų. Be to, tinkamu laikomas ir „ekonomiškai naudingiausias pasiūlymas“ (92). Jei sutarties sudarymo kriterijai, įskaitant aplinkos apsaugos (93) arba socialinius kriterijus, yra pakankamai glaudžiai susiję su teikiamos paslaugos objektu ir ekonomiškiausiam pasiūlymui sudaro sąlygas atitikti rinkos vertę (94). Kai kuriomis aplinkybėmis lėšų susigrąžinimo mechanizmas gali būti tinkamas būdas siekiant ex ante sumažinti kompensacijos permokos riziką. Sutartį sudarančiai institucijai nekliudoma nustatyti visiems ekonominės veiklos vykdytojams taikytinų kokybinių reikalavimų arba priimant sprendimą dėl sutarties sudarymo atsižvelgti į kokybinius aspektus, susijusius su įvairiais pasiūlymais.

                  68.

                  Be to, gali susidaryti aplinkybės, kuriomis viešojo pirkimo procedūra nesuteiktų galimybės bendruomenei mokėti mažiausią kainą, nes konkurencija nebūtų pakankamai vieša ir reali. Taip gali atsitikti, pavyzdžiui, dėl susijusios paslaugos ypatybių, intelektinės nuosavybės teisių buvimo arba reikalingos infrastruktūros, priklausančios konkrečiam paslaugos teikėjui. Taip pat vykstant procedūroms, kurių metu pateikiamas tik vienas pasiūlymas, konkursas negali būti laikomas pakankamu siekiant užtikrinti mažiausią kainą bendruomenei.

            3.6.2   Kompensacijos suma, kai teikti VESP pavedama nerengiant viešojo konkurso procedūros

                  69.

                  Jei konkursas nerengiamas, apskaičiuojant kompensaciją geriausia remtis bendrai rinkoje sutartu užmokesčiu už tam tikrą paslaugą (kai toks yra) (95).

                  70.

                  Jei tokio užmokesčio rinkoje nėra, kompensacijos sumą reikia nustatyti remiantis išlaidų, kurias vidutinė įmonė, tinkamai valdoma ir turinti pakankamai materialinių išteklių, kad atitiktų viešajai paslaugai teikti keliamus reikalavimus, patirtų siekdama įvykdyti šiuos įsipareigojimus, atsižvelgiant į su jais susijusias pajamas ir nuosaikų pelną, kurie būtini šiems įsipareigojimams vykdyti, analize. Siekiama užtikrinti, kad nebūtų remiamasi didelėmis neveiksmingos įmonės išlaidomis.

                  71.

                  Jei „tinkamai valdomos įmonės“ sąvoka oficialiai neapibrėžta, ELPA valstybės turėtų taikyti objektyvius kriterijus, kurie ekonomiškai pripažįstami kaip rodantys patenkinamą valdymą. Institucijos nuomone, vien to, kad gaunamas pelnas, neužtenka įmonei pripažinti „tinkamai valdoma“. Reikėtų atsižvelgti ir į tai, kad įmonių, ypač veikiančių sektoriuose, kuriuose dažniausiai teikiamos VESP, finansiniams rezultatams didelės įtakos gali turėti jų galia rinkoje arba sektorinės taisyklės.

                  72.

                  Institucijos nuomone, „tinkamai valdomos įmonės“ sąvoka reiškia, kad vykdomi galiojantys nacionaliniai arba tarptautiniai apskaitos reikalavimai. Be kitų veiksnių, analizę ELPA valstybės gali grįsti našumą rodančiais analitiniais santykiais (kaip antai apyvartos ir panaudoto kapitalo, bendrų išlaidų ir apyvartos, apyvartos ir darbuotojų, pridėtinės vertės ir darbuotojų, darbuotojų arba personalo išlaidų ir pridėtinės vertės). ELPA valstybės gali taip pat naudoti analitinius tiekimo kokybės ir naudotojų lūkesčių santykius. Įmonė, kuriai pavesta teikti VESP, tačiau paslauga neatitinka ELPA valstybės nustatytų kokybės kriterijų, nėra laikoma tinkamai valdoma įmone, net jei jos išlaidos mažos.

                  73.

                  Įmonės, kurių minėti analitiniai santykiai rodo veiksmingą valdymą, gali būti laikomos pavyzdinėmis vidutinėmis įmonėmis. Tačiau analizuojant ir lyginant išlaidų struktūras reikia atsižvelgti į įmonės dydį ir į tai, kad tam tikruose sektoriuose gali veikti itin skirtingos išlaidų struktūros įmonės.

                  74.

                  Kai kalbama apie tam tikro sektoriaus „vidutinės“ įmonės išlaidas, turima omeny, kad yra pakankamai įmonių, į kurių išlaidas galima atsižvelgti. Šios įmonės gali veikti toje pačioje ELPA valstybėje arba kitose Susitariančiosiose Šalyse. Tačiau Institucija mano, kad negalima remtis įmonės, užimančios monopolinę poziciją arba gaunančios kompensaciją už viešąją paslaugą, suteiktą su EEE teise nesuderinamomis sąlygomis, išlaidomis, nes abiem atvejais išlaidos gali būti didesnės nei įprasta. Išlaidos, į kurias reikia atsižvelgti, – visos su VESP susijusios išlaidos, t. y. tiesioginės VESP teikimo išlaidos ir tinkama netiesioginių išlaidų, būdingų tiek visuotinės ekonominės svarbos paslaugoms, tiek kitai veiklai, dalis.

                  75.

                  Jei ELPA valstybė gali įrodyti, kad įmonės, kuriai pavesta teikti VESP, išlaidų struktūra atitinka vidutinę veiksmingų ir palyginamų sektoriaus įmonių išlaidų struktūrą, kompensacijos suma, įmonei leisianti padengti išlaidas, įskaitant nuosaikų pelną, laikoma atitinkančia ketvirtąjį Altmark kriterijų.

                  76.

                  Sąvoką „pakankamai materialinių išteklių turinti įmonė“ reikėtų suvokti kaip reiškiančią įmonę, kuri turi išteklių, reikalingų nedelsiant vykdyti viešosios paslaugos įsipareigojimams, tenkantiems įmonei, kuriai pavesta teikti VESP.

                  77.

                  Nuosaikų pelną reikėtų suvokti kaip kapitalo grąžos normą (96), kurios reikėtų vidutinei įmonei, svarstančiai, ar visuotinės ekonominės svarbos paslaugą teikti visu pavedimo laikotarpiu, ir kurią apskaičiuojant atsižvelgiama į galinčios kilti rizikos mastą, kaip nustatyta 3.5 dalyje.

         (1)  Šis skyrius atitinka Komisijos komunikatą dėl Europos Sąjungos valstybės pagalbos taisyklių taikymo kompensacijai už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą, OL C 8, 2012 1 11, p. 4.

         (2)  Pagal EEE susitarimo 125 straipsnį Susitarimu jokiu būdu nepažeidžiamos Susitariančiųjų Šalių normos, kuriomis reglamentuojama nuosavybės sistema. Todėl konkurencijos normomis bendrovės nediskriminuojamos dėl to, kad yra valstybinė ar privati nuosavybė.

         (3)  Europos Komisija daugiau paaiškinimų pateikė ES valstybės pagalbos, viešųjų pirkimų ir vidaus rinkos taisyklių taikymo visuotinės ekonominės svarbos paslaugoms, visų pirma visuotinės svarbos socialinėms paslaugoms, vadove, SEC(2010) 1545 galutinis, 2010 12 7.

         (4)  OL L 7, 2012 1 11, p. 3.

         (5)  Jo projektas paskelbtas OL C 8, 2012 1 11, p. 23.

         (6)  Įtraukta EEE susitarimo XVI priedo 2 punktu.

         (7)  2000 m. gruodžio 7 d. Sprendimo Telaustria Verlags GmbH ir Telefonadress GmbH prieš Telekom Austria AG, C-324/98, Rink. p. I-10745, 60 punktas ir Komisijos aiškinamasis komunikatas dėl Bendrijos teisės, taikomos sudarant sutartis, kurioms netaikomos arba tik iš dalies taikomos viešųjų pirkimų direktyvos (OL C 179, 2006 8 1, p. 2).

         (8)  Klausimus taip pat galima teikti Komisijai per jos sąveikųjį interneto svetainės puslapį, skirtą informuoti apie visuotinės svarbos paslaugas, į kurį galima patekti per Komisijos interneto svetainę http://ec.europa.eu/services_general_interest/registration/form_en.html

         (9)  2000 m. rugsėjo 12 d. Sprendimas sujungtose bylose Pavlov ir kiti, C-180/98–C-184/98., Rink. p. I-6451.

         (10)  1980 m. spalio 29 d. Sprendimo sujungtose bylose Van Landewyck ir kiti prieš Komisiją, C-209/78–215/78 ir 218/78, Rink. p. 3125, 21 punktas; 1995 m. lapkričio 16 d. Sprendimas FFSA ir kiti, C-244/94, Rink. p. I-4013; 2008 m. liepos 1 d. Sprendimo MOTOE, C-49/07, Rink. p. I-4863, 27–28 punktai.

         (11)  2010 m. gruodžio 16 d. Sprendimo AceaElectrabel Produzione SpA prieš Komisiją, C-480/09 P, Rink., 47–55 punktai; 2006 m. sausio 10 d. Sprendimo Ministero dell'Economia e delle Finanze prieš Cassa di Risparmio di Firenze SPA ir kitus, C-222/04, Rink. p. I-289, 112 punktas.

         (12)  2006 m. sausio 10 d. Sprendimo Ministero dell'Economia e delle Finanze prieš Cassa di Risparmio di Firenze SPA ir kitus, C-222/04, Rink. p. I-289,107–118 ir 125 punktai.

         (13)  1987 m. birželio 16 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C-118/85, Rink. p. 2599, 7 punktas; 1998 m. birželio 18 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C-35/96, Rink. p. I-3851, 36 punktas; Sprendimo sujungtose bylose Pavlov ir kiti, C-180/98 – C-184/98, 75 punktas.

         (14)  1993 m. vasario 17 d. Sprendimas sujungtose bylose C-159/91 ir C-160/91, Poucet ir Pistre, Rink. p. I-637.

         (15)  Žr. Generalinio advokato L. A. Geelhoed nuomonės 2007 m. balandžio 19 d. byloje Asociación Nacional de Empresas Forestales (Asemfo) prieš Transformación Agraria SA (Tragsa) ir Administración del Estado, C-295/05, Rink. p. I-2999, 110–116 punktus; 2007 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1370/2007 dėl keleivinio geležinkelių ir kelių transporto viešųjų paslaugų ir panaikinančio Tarybos reglamentus (EEB) Nr. 1191/69 ir (EEB) Nr. 1107/70, OL L 315, 2007 12 3, p. 1, 5 straipsnio 2 dalį ir 6 straipsnio 1 dalį; 2011 m. vasario 23 d. Komisijos sprendimo dėl valstybės pagalbos C 58/06 (ex NN 98/05), kurią Vokietija suteikė bendrovėms Bahnen der Stadt Monheim (BSM) ir Rheinische Bahngesellschaft (RBG), priklausančioms transporto asociacijai Verkehrsverbund Rhein-Ruhr, OL L 210, 2011 8 17, p. 1, 208–209 punktus.

         (16)  Be to, tai neturi įtakos nustatant, ar paslauga yra visuotinės ekonominės svarbos, žr. 3.2 dalį.

         (17)  2006 m. liepos 18 d. Sprendimo David Meca-Medina ir Igor Majcen prieš Komisiją, C-519/04 P, Rink. p. I-6991, 30–33 punktai; 2009 m. kovo 5 d. Sprendimo Kattner Stahlbau, C-350/07, Rink. p. I-1513, 66, 72, 74 ir 75 punktai; 2005 m. lapkričio 10 d. generalinio advokato M. Poiares Maduro išvados byloje FENIN, C-205/03 P, Rink. p. I-6295, 50–51 punktai.

         (18)  1987 m. birželio 16 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C-118/85, Rink. p. 2599, 7–8 punktai.

         (19)  1988 m. gegužės 4 d. Sprendimo Bodson prieš Pompes funčbres des régions libérées, C-30/87, Rink. p. I-2479, 18 punktas.

         (20)  Žr. visų pirma 1994 m. sausio 19 d. Sprendimo SAT prieš Eurocontrol, C-364/92, Rink. p. I-43, 30 punktą.

         (21)  1994 m. sausio 19 d. Sprendimo SAT prieš Eurocontrol, C-364/92, Rink. p. I-43, 27 punktas; 2009 m. kovo 26 d. Sprendimo Selex Sistemi Integrati prieš Komisiją, C-113/07 P, Rink. p. I-2207, 71 punktas.

         (22)  2002 m. spalio 16 d. Komisijos sprendimas byloje N 438/02 – Belgija – Subsidijos uostų valdytojams, OL C 284, 2002 11 21.

         (23)  1997 m. kovo 18 d. Sprendimo Calģ & Figli, C-343/95, Rink. p. I-1547, 22 punktas.

         (24)  Komisijos sprendimas byloje N 140/2006 – Lietuva – Dotacijų teikimas valstybės įmonėms prie pataisos įstaigų, OL C 244, 2006 10 11.

         (25)  1993 m. vasario 17 d. Sprendimo sujungtose bylose Poucet ir Pistre, C-159/91–C-160/91, Rink. p. I-637, 13 punktas.

         (26)  2002 m. sausio 22 d. Sprendimo Cisal ir INAIL, C-218/00, Rink. p. I-691, 45 punktas.

         (27)  2004 m. kovo 16 d. Sprendimo sujungtose bylose AOK-Bundesverband ir kt., C-264/01, C-306/01, C-354/01 ir C-355/01, Rink. p. I-2493, 47–55 punktai.

         (28)  1993 m. vasario 17 d. Sprendimo sujungtose bylose Poucet ir Pistre, C-159/91 ir C-160/91, Rink. p. I-637, 15–18 punktai.

         (29)  2002 m. sausio 22 d. Sprendimo Cisal ir INAIL, C-218/00, 40 punktas.

         (30)  1993 m. vasario 17 d. Sprendimo sujungtose bylose Poucet ir Pistre, C-159/91 ir C-160/91, Rink. p. I-637, 14 punktas; 2002 m. sausio 22 d. Sprendimo Cisal ir INAIL, C-218/00, 43–48 punktai; 2004 m. kovo 16 d. Sprendimo sujungtose bylose AOK-Bundesverband ir kt., C-264/01, C-306/01, C-354/01 ir C-355/01, Rink. p. I-2493, 51–55 punktai.

         (31)  Žr. visų pirma 1995 m. lapkričio 16 d. Sprendimo FFSA ir kiti, C-244/94, Rink. p. I-4013, 19 punktą.

         (32)  1999 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Albany, C-67/96, Rink. p. I-5751, 80–87 punktai.

         (33)  Sprendimo FFSA ir kiti, C-244/94, 9 ir 17–20 punktai; Sprendimo Albany, C-67/96, 81–85 punktai; žr. taip pat 1999 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo sujungtose bylose Brentjens, C-115/97 – C-117/97, Rink. p. I6025, 81–85 punktus, 1999 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Drijvende Bokken, C-219/97, Rink. p. I6121, 71–75 punktus ir 2000 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo sujungtose bylose Pavlov ir kiti, C-180/98 – C-184/98, Rink. p. I-6451, 114–115 punktus.

         (34)  Sprendimas sujungtose bylose Brentjens, C-115/97–C-117/97.

         (35)  Sprendimas sujungtose bylose Pavlov ir kiti, C-180/98–C-184/98.

         (36)  2009 m. kovo 5 d. Sprendimas Kattner Stahlbau, C-350/07, Rink. p. I-1513.

         (37)  Remiantis Europos Sąjungos Teisingumo Teismo ir Bendrojo Teismo praktika, žinomiausias pavyzdys – Ispanijos nacionalinė sveikatos priežiūros sistema (žr. 2003 m. kovo 4 d. Sprendimą FENIN, T-319/99, Rink. p. II-357).

         (38)  Priklausomai nuo bendrų sistemos savybių, mokesčiai, kuriais padengiama tik nedidelė realiai patirtų paslaugos išlaidų dalis, gali neturėti poveikio jos vertinimui kaip neekonominės.

         (39)  2003 m. kovo 4 d. Sprendimo FENIN, T-319/99, Rink. p. II-357, 39 punktas.

         (40)  Sprendimo FENIN, T-319/99, 40 punktas.

         (41)  Žr., pavyzdžiui, Sprendimą FFSA, C-244/94, Sprendimą Albany, C-67/96, Sprendimą sujungtose bylose Brentjens, C-115/97, C-116/97 bei C-117/97, ir Sprendimą Drijvende Bokken, C-219/97.

         (42)  Žr. Sprendimo sujungtose bylose Pavlov ir kiti, C-180 – C-184/98, 75–77 punktus.

         (43)  Žr., be kitų, 2007 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją, C-318/05, Rink. p. I-6957, 68 punktą. Taip pat žr. 2001 m. balandžio 25 d. Komisijos sprendimą N118/00 – Subsidijos profesionaliems sporto klubams ir ELPA priežiūros institucijos sprendimą byloje 68123 – Norway Nasjonal digital laeringsarena, 2011 10 12, p. 9.

         (44)  2008 m. vasario 21 d. ELPA teismo sprendimas E-5/07.

         (45)  1988 m. rugsėjo 27 d. Sprendimas Humbel, 263/86, Rink. p. 5365.

         (46)  2007 m. gruodžio 14 d. Sprendimas Komisija prieš Vokietiją, C-318/05, Rink. p. I-6957; 2007 m. rugsėjo 11 d. Sprendimas Schwartz, C-76/05, Rink. p. 6849.

         (47)  2008 m. vasario 21 d. ELPA teismo sprendimas E-5/07.

         (48)  2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimas Jundt, C-281/06, Rink. p. I-12231.

         (49)  1993 m. gruodžio 7 d. Sprendimas Wirth, C-109/02, Rink. p. I-6447.

         (50)  OL L 305, 2009 11 19, p. 1 ir EEE priedas Nr. 60, 2009 11 19, p. 1.

         (51)  Remiantis valstybės pagalbos gairių skyriaus apie valstybės pagalbą moksliniams tyrimams, taikomajai veiklai ir naujovių diegimui 26 išnaša, sąvoka „vidinis pobūdis“ reiškia, kad mokslinių tyrimų organizacijos žinias valdo šios mokslinių tyrimų organizacijos padalinys arba pavaldžioji įmonė arba pati mokslinių tyrimų organizacija kartu su kitomis mokslinių tyrimų organizacijomis. Jeigu konkrečias paslaugas pagal sutartis, sudarytas per atvirą konkursą, teikia trečiosios šalys, tokios veiklos pobūdis vis vien laikomas vidiniu.

         (52)  Žr. skyriaus apie pagalbą moksliniams tyrimams, taikomajai veiklai ir naujovių diegimui 3.1.1 ir 3.1.2 dalis.

         (53)  Žr. 1998 m. gegužės 7 d. Sprendimo sujungtose bylose Viscido ir kiti, C-52/97–C-54/97, Rink. p. I-2629, 13 punktą, ir 2001 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Ferring, C-53/00, Rink. p. I-9067, 16 punktą. Taip pat žr. 2001 m. kovo 13 d. Sprendimą PreussenElektra prieš Schleswag, C-379/98, Rink. p. I-2099.

         (54)  2002 m. vasario 16 d. Sprendimas Prancūzija prieš Komisiją, C-482/99, Rink. p. I-4397.

         (55)  2003 m. gegužės 22 d. Sprendimo Connect Austria Gesellschaft für Telekommunikation GmbH prieš Telekom-Control-Kommission ir Mobilkom Austria AG, C-462/99, Rink. p. I-05197, 92–93 punktai; 2007 m. liepos 4 d. Sprendimo Bouygues ir Bouygues Télécom SA prieš Komisiją, T-475/04, Rink. p. II-02097, 101, 104, 105 ir 111 punktai.

         (56)  1974 m. liepos 2 d. Sprendimo Italija prieš Komisiją, 173/73, Rink. p. 709, 16 punktas. Taip pat žr. Sprendimo Steinike, 78/79, 1977 m. Rink. p. 595, 21 punktą ir 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Essent Netwerk, C206/06, Rink. p. 5497, 47, 57 ir 96 punktus.

         (57)  1992 m. kovo 11 d. Sprendimo Compagnie Commerciale de l’Ouest ir kiti prieš Receveur Principal des Douanes de La Pallice Port, Rink. p. I-1847, 35 punktas. Žr. taip pat 2003 m. lapkričio 27 d. Sprendimo Enirisorse SpA prieš Ministero delle Finanze, sujungtos bylos C-34/01–C-38/01, Rink. p. I-14243, 26 punktą.

         (58)  2000 m. birželio 15 d. Sprendimas Mauro Alzetta ir kiti prieš Komisiją, sujungtos bylos T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97–T-607/97, T-1/98, T-3/98–T-6/98 ir T-23/98, Rink. p. II-2319, 143–147 punktai.

         (59)  Žr. visų pirma 2003 m. liepos 24 d. Sprendimą Altmark Trans GmbH ir Regierungspräsidium Magdeburg prieš Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, C-280/00, Rink. p. I-7747.

         (60)  Sprendimo Altmark Trans GmbH ir Regierungspräsidium Magdeburg prieš Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, C-280/00, 81 punktas.

         (61)  Komisijos sprendimas byloje N 258/2000 – Vokietija – Laisvalaikio baseinas Dorstene, OL C 172, 2001 6 16, p. 16.

         (62)  Komisijos sprendimas byloje N 543/2001 – Airija – Mokesčių atskaita ligoninėms, OL C 154, 2002 6 28, p. 4.

         (63)  Komisijos sprendimas byloje N 630/2003 – Italija – Vietiniai muziejai – Sardinija, OL C 275, 2005 12 8, p. 3.

         (64)  Komisijos sprendimas byloje N 257/2007 – Ispanija – Dotacijos spektakliams Baskų krašte, OL C 173, 2007 7 26, p. 2.

         (65)  OL L 379, 2006 12 28, p. 5, įtraukta EEE susitarimo XV priedo 1ea punktu.

         (66)  Dėl transporto žr. Reglamento (EB) Nr. 1998/2006 2 straipsnio 2 dalį.

         (67)  Sprendimas Altmark Trans GmbH ir Regierungspräsidium Magdeburg prieš Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, C-280/00.

         (68)  Sprendimo Altmark Trans GmbH ir Regierungspräsidium Magdeburg prieš Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, C-280/00, 87–93 punktai.

         (69)  Žr. 3.2 dalį.

         (70)  Žr. 3.3 dalį.

         (71)  Žr. 3.4 dalį.

         (72)  Žr. 3.5 dalį.

         (73)  Žr. 3.6 dalį.

         (74)  1991 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Merci convenzionali porto di Genova, C-179/90, Rink. p. I-5889, 27 punktas; 1998 m. birželio 18 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C-242/95, Rink. p. I-4449, 53 punktas; ir 1998 m. birželio 18 d. Sprendimo Corsica FerriesFrance SA, C-266/96, Rink. p. I-3949, 45 punktas.

         (75)  2008 m. vasario 12 d. Sprendimo BUPA ir kiti prieš Komisiją, T-289/03, Rink. II-81, 166–169 ir 172 punktai; 2005 m. birželio 15 d. Sprendimo Fred Olsen, T-17/02, Rink. II-2031, 216 punktas.

         (76)  2008 m. vasario 12 d. Sprendimo British United Provident Association Ltd (BUPA) prieš Komisiją, T-289/03, Rink. p. II-81, 171 ir 224 punktai.

         (77)  Žr. visų pirma 1974 m. kovo 27 d. Sprendimą BRT prieš SABAM, C-127/73, Rink. p. 313.

         (78)  Žr. visų pirma 2007 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1370/2007 dėl keleivinio geležinkelių ir kelių transporto viešųjų paslaugų ir panaikinančio Tarybos reglamentus (EEB) Nr. 1191/69 ir (EEB) Nr. 1107/70 (OL L 315, 2007 12 3, p. 1) 2 straipsnį.

         (79)  2001 m. vasario 20 d. Sprendimo Analir, C-205/99, Rink. p. I-1271, 71 punktas.

         (80)  Dėl išsamesnių nuostatų žr. valstybės pagalbos gairių skyriaus apie valstybės pagalbos taisyklių taikymą plačiajuosčio ryšio tinklų sparčiam diegimui 24–30 punktus, OL dar nepaskelbta.

         (81)  Žr. visų pirma 1974 m. kovo 27 d. Sprendimą BRT prieš SABAM, C-127/73, Rink. p. 313.

         (82)  Sprendimo Fred Olsen, T-17/02, 188 punktas.

         (83)  Kapitalo grąžos norma – tai vidinė grąžos norma, kurią įmonė gauna iš projekto laikotarpiu investuoto kapitalo, t. y. sutarties pinigų srautų vidinė grąžos norma.

         (84)  OL L 134, 2004 4 30, p. 114, įtraukta EEE susitarimo XVI priedo 4 punktu.

         (85)  OL L 134, 2004 4 30, p. 1, įtraukta EEE susitarimo XVI priedo 2 punktu.

         (86)  Direktyvos 2004/18EB 1 straipsnio 11 dalies a punktas, Direktyvos 2004/17/EB 1 straipsnio 9 dalies a punktas.

         (87)  Direktyvos 2004/18/EB 1 straipsnio 11 dalies b punktas, Direktyvos 2004/17/EB 1 straipsnio 9 dalies b punktas.

         (88)  Direktyvos 2004/18/EB 29 straipsnis.

         (89)  Direktyvos 2004/18/EB 30 straipsnis, Direktyvos 2004/17/EB 1 straipsnio 9 dalies a punktas.

         (90)  Direktyvos 2004/18/EB 31 straipsnis. Taip pat žr. Direktyvos 2004/17/EB 40 straipsnio 3 dalį.

         (91)  Direktyvos 2004/18/EB 53 straipsnio 1 dalies b punktas, Direktyvos 2004/17/EB 55 straipsnio 1 dalies b punktas.

         (92)  Direktyvos 2004/18/EB 53 straipsnio 1 dalies a punktas, Direktyvos 2004/17/EB 55 straipsnio 1 dalies a punktas; 1988 m. rugsėjo 20 d. Sprendimas Beentjes, 31/87, Rink. p. 4635 ir 2000 m. rugsėjo 26 d. Sprendimas Komisija prieš Prancūziją, C-225/98, Rink. p. I-7445; 2001 m. spalio 18 d. Sprendimas SIAC Construction, C-19/00, Rink. p. I-7725.

         (93)  Žr., pvz., naują leidinį „Pirmenybė žaliajam pirkimui! Žaliasis viešasis pirkimas Europoje“, kurį galima rasti adresu http://ec.europa.eu/environment/gpp/buying_handbook_en.htm

         (94)  Kitaip tariant, turi būti nustatyti tokie kriterijai, kad veiksminga konkurencija apribotų konkurso laimėtojo pranašumą.

         (95)  Žr., pavyzdžiui, Komisijos sprendimą byloje C 49/2006 – Italija – Valstybės pagalba C 49/06 (ex NN 65/06), kurią Italija įgyvendino siekdama atlyginti Poste Italiane už pašto taupymo lakštų platinimą, OL L 189, 2009 7 21, p. 3.

         (96)  Kapitalo grąžos norma – tai vidinė grąžos norma, kurią įmonė gauna iš projekto laikotarpiu investuoto kapitalo, t. y. sutarties pinigų srautų vidinė grąžos norma.

      II PRIEDAS

         VI DALIS.   TAISYKLĖS DĖL KOMPENSACIJOS UŽ VIEŠĄJĄ PASLAUGĄ, VALSTYBEI VISIŠKAI AR IŠ DALIES PRIKLAUSANČIŲ ĮMONIŲ IR PAGALBOS VALSTYBINĖMS ĮMONĖMS

         Bendrosios nuostatos dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma
          (1)

      1.   Tikslas ir taikymo sritis

                  1.

                  Kad visuotinės ekonominės svarbos paslaugų (VESP) teikimo principai ir sąlygos atitiktų jų paskirtį, gali būti reikalinga finansinė valdžios institucijų parama, kai už paslaugą gautų pajamų neužtenka su viešąja paslauga susijusio įsipareigojimo vykdymo išlaidoms padengti.

                  2.

                  Remiantis Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktika (2), kompensacija už viešąją paslaugą nėra laikoma valstybės pagalba, kaip apibrėžta EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalyje, jei ji atitinka tam tikras sąlygas (3). Kai tos sąlygos vykdomos, ELPA valstybių susitarimo dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo įsteigimo (toliau – Priežiūros institucijos ir Teismo susitarimas) 3 protokolo I dalies 1 straipsnis netaikomas.

                  3.

                  Kai kompensacija už viešąją paslaugą netenkina tų sąlygų ir jei vykdomi bendrieji EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalies taikymo kriterijai, ji laikoma valstybės pagalba ir jai taikomi EEE susitarimo 59 ir 61 straipsniai ir Priežiūros institucijos ir Teismo susitarimo 3 protokolo I dalies 1 straipsnis.

                  4.

                  Skyriuje apie valstybės pagalbos taisyklių taikymą kompensacijai už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą (4) ELPA priežiūros institucija (toliau – Institucija) išaiškino, kokiomis sąlygomis kompensacija už viešąją paslaugą laikytina valstybės pagalba. Be to, Komisijos reglamente dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 ir 108 straipsnių taikymo de minimis pagalbai, skiriamai visuotinės ekonominės svarbos paslaugas teikiančioms įmonėms (5), kuris bus įtrauktas į EEE susitarimą, bus nustatyta, kokiomis sąlygomis nedideles kompensacijos už viešąją paslaugą sumas reikėtų laikyti nedarančiomis įtakos EEE valstybių tarpusavio prekybai ir (arba) neiškraipančiomis arba negrasinančiomis iškraipyti konkurencijos. Tokiais atvejais kompensacijai netaikoma EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalis ir todėl ji nepatenka į Priežiūros institucijos ir Teismo susitarimo 3 protokolo I dalies 1 straipsnio 3 dalyje nustatytos pranešimo procedūros taikymo sritį.

                  5.

                  EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalyje nustatytas teisinis valstybės pagalbos VESP suderinamumo pagrindas. Remiantis šia nuostata, įmonėms, kurioms pavesta teikti VESP, arba pajamų gaunančioms monopolinėms įmonėms taikomos EEE susitarime nustatytos taisyklės, ypač konkurencijos taisyklės. Tačiau EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad EEE susitarimo taisyklės netaikomos, jeigu taikant konkurencijos taisykles teisiškai arba faktiškai būtų trukdoma vykdyti pavestas užduotis. Ši išimtis taikoma tik tuomet, kai prekybos plėtojimui nedaroma tokio poveikio, koks prieštarautų Susitariančiųjų Šalių interesams.

                  6.

                  Kai į EEE susitarimą bus įtrauktas Komisijos sprendimas 2012/21/ES dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 106 straipsnio 2 dalies taikymo valstybės pagalbai, kompensacijos už viešąją paslaugą forma skiriamai tam tikroms įmonėms, kurioms pavesta teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugas (toliau – Sprendimas 2012/21/ES) (6), bus nustatytos sąlygos, kuriomis tam tikros rūšies kompensacija už viešąją paslaugą laikytina suderinama su vidaus rinka pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį ir atleidžiama nuo išankstinio pranešimo reikalavimo pagal Priežiūros institucijos ir Teismo susitarimo 3 protokolo I dalies 1 straipsnio 3 dalį (7).

                  7.

                  Šiose Bendrosiose nuostatose nustatyti principai taikomi tik kompensacijai už viešąją paslaugą, jei ji laikoma valstybės pagalba, nereglamentuojama Sprendimu 2012/21/ES. Pagal Priežiūros institucijos ir Teismo susitarimo 3 protokolo I dalies 1 straipsnio 3 dalį tokiai kompensacijai taikomas išankstinio pranešimo reikalavimas. Šiose Bendrosiose nuostatose išdėstomos sąlygos, kuriomis tokia valstybės pagalba gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį. Jomis pakeičiamas skyrius apie Institucijos gaires dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma (8).

                  8

                  Šiose Bendrosiose nuostatose nustatyti principai taikomi kompensacijai už viešąją paslaugą oro ir jūrų transporto srityje, nepažeidžiant EEE sektorinės teisės aktuose numatytų specialių griežtesnių nuostatų. Jie netaikomi nei sausumos transporto sektoriui, nei visuomeninio transliavimo paslaugoms, kurios nagrinėjamos skyriuje apie Institucijos gaires dėl valstybės pagalbos taisyklių taikymo visuomeninio transliavimo paslaugoms (9).

                  9.

                  Pagalba sunkumų patiriantiems VESP teikėjams bus vertinama remiantis skyriumi apie Institucijos gaires dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti (10).

                  10.

                  Šiose Bendrosiose nuostatose nustatyti principai taikomi nepažeidžiant reikalavimų, nustatytų:

                              a)

                              EEE konkurencijos teisėje (visų pirma EEE susitarimo 53 ir 54 straipsnių),

                              b)

                              EEE viešojo pirkimo teisėje,

                              c)

                              2006 m. lapkričio 16 d. Komisijos direktyvos 2006/111/EB dėl finansinių santykių tarp valstybių narių ir valstybės įmonių skaidrumo ir dėl finansinio skaidrumo tam tikrose įmonėse nuostatose (11),

                              d)

                              papildomuose reikalavimuose, nustatytuose EEE susitarime arba EEE sektorinės teisės aktuose.

            2.   Sąlygos, nuo kurių priklauso kompensacijos už viešąją paslaugą, laikomos valstybės pagalba, suderinamumas

      2.1.   Bendrosios nuostatos

                  11.

                  Dabartiniu vidaus rinkos raidos etapu valstybės pagalba, nepatenkanti į Sprendimo 2012/21/ES taikymo sritį, gali būti pripažįstama suderinama su EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalimi, jei ji reikalinga visuotinės ekonominės svarbos paslaugai teikti ir nedaro tokio poveikio prekybos plėtojimui, koks prieštarautų EEE interesams. Norint pasiekti šią pusiausvyrą, reikia vykdyti 2.2.–2.10 dalyse išvardytas sąlygas.

            2.2.   Tikra visuotinės ekonominės svarbos paslauga, kaip nurodyta EEE susitarimo 59 straipsnyje

                  12.

                  Pagalba turi būti skiriama už tikrą ir tinkamai apibrėžtą visuotinės ekonominės svarbos paslaugą, minimą EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalyje.

                  13.

                  Skyriuje apie valstybės pagalbos taisyklių taikymą kompensacijai už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą Institucija pateikė visuotinės ekonominės svarbos paslaugos apibrėžimo gaires. Pirmiausia, ELPA valstybės negali priskirti konkrečių viešųjų paslaugų įsipareigojimų paslaugoms, kurias patenkinamai ir su valstybės apibrėžtu viešuoju interesu suderinamomis sąlygomis, pvz., susijusiomis su kaina, objektyviais kokybės reikalavimais, tęstinumu ir galimybe naudotis paslauga, jau teikia arba gali teikti įprastomis rinkos sąlygomis veikiančios įmonės. Kalbant apie tai, ar paslaugą gali suteikti rinkoje jau veikianti įmonė, Institucijos vertinimas apsiriboja patikrinimu, ar apibrėždama tai ELPA valstybė nepadarė akivaizdžios klaidos, išskyrus tuos atvejus, kai EEE teisės nuostatose numatytas griežtesnis standartas.

                  14.

                  Pagal šiose Bendrosiose nuostatose nustatytus principus ELPA valstybės turėtų įrodyti, kad reikiamai atsižvelgė į viešosios paslaugos poreikius: surengė viešąsias konsultacijas arba ėmėsi kitų tinkamų priemonių, kad būtų paisoma paslaugų naudotojų ir teikėjų interesų. Ši nuostata netaikoma, kai akivaizdu, kad naujos konsultacijos neduos jokios didelės papildomos naudos, lyginant su neseniai rengtomis konsultacijomis.

            2.3.   Reikalavimas parengti pavedimą, kuriame nurodomi su viešąja paslauga susiję įsipareigojimai, ir kompensacijos apskaičiavimo metodus

                  15.

                  Atsakomybę už VESP teikimą įmonei reikia paskirti vienu ar keliais dokumentais, kurių formą gali nustatyti kiekviena ELPA valstybė. Sąvoka „ELPA valstybė“ apima centrinės, regioninės ir vietinės valdžios institucijas.

                  16.

                  Be kitos informacijos, dokumente ar dokumentuose privaloma nurodyti:

                              a)

                              su viešąja paslauga susijusių įsipareigojimų pobūdį ir trukmę,

                              b)

                              įmonę ir, jei tinkama, teritoriją,

                              c)

                              institucijos įmonei suteiktų išimtinių arba specialių teisių pobūdį,

                              d)

                              kompensacijos mechanizmo aprašą ir jos apskaičiavimo, priežiūros ir peržiūros kriterijus ir

                              e)

                              kompensacijos permokos išvengimo ir grąžinimo tvarką.

            2.4.   Pavedimo laikotarpio trukmė

                  17.

                  Pavedimo laikotarpio trukmė turėtų būti grindžiama objektyviais kriterijais, kaip antai poreikiu amortizuoti ilgalaikį neperleidžiamą turtą. Iš esmės pavedimo vykdymo trukmė neturėtų viršyti laikotarpio, reikalingo svarbiausiam turtui, kuris būtinas VESP teikti, nuvertinti.

            2.5.   Suderinamumas su Direktyva 2006/111/EB

                  18.

                  Pagalba bus laikoma suderinama su vidaus rinka pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį tik tuomet, jei įmonė, kai taikoma, laikosi Direktyvos 2006/111/EB (12). Pagalba, kuri nesuderinama su šia direktyva, laikoma darančia tokį poveikį prekybos plėtojimui, koks prieštarautų EEE interesams pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalies apibrėžtį.

            2.6.   Suderinamumas su EEE viešojo pirkimo taisyklėmis

                  19.

                  Pagalba bus laikoma suderinama su vidaus rinka pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį tik tuomet, jei atsakinga institucija, pavesdama įmonei teikti paslaugą, laikėsi arba įsipareigoja laikytis EEE viešojo pirkimo srityje galiojančių taisyklių. Taisyklėms priskiriami visi skaidrumo, vienodų sąlygų ir nediskriminavimo reikalavimai, tiesiogiai kylantys iš EEE susitarimo ir, kai tinka, iš antrinės EEE teisės. Pagalba, kuri nesuderinama su tokiomis taisyklėmis ir reikalavimais, laikoma darančia tokį poveikį prekybos plėtojimui, koks prieštarautų EEE interesams pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalies apibrėžtį.

            2.7.   Nediskriminavimas

                  20.

                  Kai institucija tą pačią VESP paveda teikti kelioms įmonėms, kompensaciją kiekvienai įmonei reikėtų apskaičiuoti remiantis tuo pačiu metodu.

            2.8.   Kompensacijos suma

                  21.

                  Kompensacijos suma turi neviršyti sumos, reikalingos su viešąja paslauga susijusių įsipareigojimų vykdymo grynosioms išlaidoms (13) padengti, įskaitant nuosaikų pelną.

                  22.

                  Kompensacijos suma gali būti nustatoma remiantis numatomomis išlaidomis ir pajamomis, realiai patirtomis išlaidomis ir pajamomis arba abiejų šių kategorijų deriniu, priklausomai nuo to, kaip ELPA valstybė nori skatinti našumą nuo pat pradžių (kaip nurodyta 40–41 punktuose).

                  23.

                  Kai kompensacija iš dalies arba visiškai grindžiama numatomomis išlaidomis ir pajamomis, numatomas išlaidas ir pajamas privaloma nurodyti pavedime. Numatomos išlaidos ir pajamos turi būti pagrįstos patikimais, stebimaisiais ekonomikos sąlygų, kuriomis VESP teikiama, kriterijais. Jei tinka, jos turi būti pagrįstos sektoriaus reguliavimo institucijų arba kitų nuo įmonės nepriklausomų subjektų patirtimi. ELPA valstybės privalo nurodyti šaltinius, kuriais grindžiami šie lūkesčiai (14). Išlaidų sąmatoje privalo atsispindėti lūkesčiai dėl VESP teikėjo per pavedimo vykdymo laikotarpį pasieksimo našumo padidėjimo.

         Grynosios išlaidos, reikalingos su viešąja paslauga susijusiems įsipareigojimams vykdyti

                  24.

                  Grynąsias išlaidas, reikalingas arba tikėtina reikalingas su viešąja paslauga susijusiems įsipareigojimams vykdyti, reikėtų apskaičiuoti taikant grynųjų išvengiamų išlaidų metodą, kai jį taikyti reikalaujama EEE arba nacionalinės teisės aktais ir kitais atvejais, kai tai įmanoma.

         Grynųjų išvengiamų išlaidų metodas

                  25.

                  Pagal grynųjų išvengiamų išlaidų metodą grynosios išlaidos, reikalingos arba tikėtina reikalingos su viešąja paslauga susijusiems įsipareigojimams vykdyti, apskaičiuojamos kaip skirtumas tarp paslaugos teikėjo, vykdančio su viešąja paslauga susijusį įsipareigojimą, grynųjų išlaidų ir to paties paslaugų teikėjo, nevykdančio tokio įsipareigojimo, grynųjų išlaidų arba pelno. Reikia tinkamai įvertinti išlaidas, kurių tikėtina paslaugų teikėjas išvengs, ir įplaukas, kurių tikėtina jis negaus, jei nebus vykdomas su viešąja paslauga susijęs įsipareigojimas. Apskaičiuojant grynąsias išlaidas, reikėtų įvertinti VESP teikėjo pelną, įskaitant, kiek tai įmanoma, nematerialų pelną.

                  26.

                  2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/22/EB dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis (15), IV priede ir 1997 m. gruodžio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 97/67/EB dėl Bendrijos pašto paslaugų vidaus rinkos plėtros bendrųjų taisyklių ir paslaugų kokybės gerinimo (16) I priede išsamiau paaiškinta, kaip taikyti grynųjų išvengiamų išlaidų metodą.

                  27.

                  Nors grynųjų išvengiamų išlaidų metodą Institucija laiko tinkamiausiu metodu nustatyti su viešąja paslauga susijusio įsipareigojimo vykdymo išlaidas, gali būti, kad tam tikrais atvejais tokio metodo neįmanoma arba netinka taikyti. Tokiais tinkamai pagrįstais atvejais Institucija gali pripažinti alternatyvius grynųjų išlaidų, reikalingų su viešąja paslauga susijusiems įsipareigojimams vykdyti, apskaičiavimo metodus, pvz., išlaidų paskirstymu grindžiamą metodą.

         Išlaidų paskirstymu grindžiamas metodas

                  28.

                  Pagal išlaidų paskirstymo metodą grynosios išlaidos, reikalingos su viešąja paslauga susijusiems įsipareigojimams vykdyti, gali būti apskaičiuojamos kaip skirtumas tarp paskirto viešosios paslaugos teikėjo įsipareigojimų vykdymo išlaidų ir pajamų, nurodytų bei numatytų pavedime.

                  29.

                  Išlaidos, į kurias reikia atsižvelgti, – visos išlaidos, reikalingos VESP teikti.

                  30.

                  Jei įmonės veikla apsiriboja VESP teikimu, gali būti atsižvelgiama į visas įmonės išlaidas.

                  31.

                  Jei įmonė vykdo veiklą, nesusijusią su VESP teikimu, išlaidos, į kurias reikia atsižvelgti, gali apimti visas tiesiogines išlaidas, reikalingas su viešąja paslauga susijusiems įsipareigojimams vykdyti, ir tinkamą netiesioginių išlaidų, būdingų tiek VESP, tiek kitai veiklai, dalį. Išlaidos, nesusijusios su VESP teikimu, turi apimti visas tiesiogines išlaidas ir tinkamą bendrųjų išlaidų dalį. Nustatant tinkamą bendrųjų išlaidų dalį, kai įmanoma, gali būti remiamasi išteklių naudojimo rinkos kaina (17). Neturint duomenų apie tokias rinkos kainas, tinkama bendrųjų išlaidų dalis gali būti nustatyta remiantis nuosaikiu pelnu (18), kurį įmonė turėtų gauti vykdydama kitą nei VESP veiklą, arba kitais metodais, kai jie labiau tinka.

         Pajamos

                  32.

                  Pajamos, į kurias reikia atsižvelgti, turi apimti bent visas pavedime nurodytas pajamas, gautas už VESP, taip pat perviršinį pelną, gautą naudojantis specialiomis arba išimtinėmis teisėmis, net jei jos susijusios su kita veikla, nurodyta 45 punkte, nesvarbu, ar šis perviršinis pelnas laikomas valstybės pagalba, kaip apibrėžta EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalyje.

         Nuosaikus pelnas

                  33.

                  Nuosaikų pelną reikėtų suvokti kaip kapitalo grąžos normą (19), kurios reikėtų vidutinei įmonei, svarstančiai, ar teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugą, visu pavedimo vykdymo laikotarpiu, apskaičiuotą atsižvelgiant į rizikos mastą. Rizikos mastas priklauso nuo sektoriaus, paslaugos rūšies ir kompensavimo mechanizmo savybių.

                  34.

                  Siekiant nustatyti, koks pelnas nuosaikus, tinkamai pagrįstais atvejais gali būti remiamasi kitais nei kapitalo grąžos norma pelno dydžio rodikliais, pavyzdžiui, vidutine nuosavo kapitalo grąža (20) per pavedimo laikotarpį, panaudoto kapitalo grąžos norma, turto grąža ar pardavimo grąža.

                  35.

                  Kad ir koks rodiklis būtų pasirinktas, ELPA valstybė turi pateikti Institucijai įrodymus, kad numatytas pelnas neviršija to, ko reikėtų vidutinei įmonei, svarstančiai, ar teikti paslaugą, pavyzdžiui, nurodydama grąžą, pasiektą vykdant konkurencinėmis sąlygomis sudarytas panašias sutartis.

                  36.

                  Bet kokiu atveju kapitalo grąžos norma, neviršijanti atitinkamos apsikeitimo sandorių normos (21) ir papildomų 100 bazinių punktų (22), laikoma nuosaikia. Atitinkama apsikeitimo sandorių norma – tai apsikeitimo sandorių norma, kurios terminas ir valiuta atitinka pavedime nurodytą laikotarpį ir valiutą.

                  37.

                  Kai VESP teikimas susijęs su didele komercine ar sutartine rizika, pvz., nes kompensacija teikiama išmokant vienkartinę fiksuoto dydžio išmoką, padengiančią numatomas grynąsias išlaidas ir nuosaikų pelną, o įmonė veikia konkurencinėmis sąlygomis, nuosaikus pelnas negali viršyti dydžio, atitinkančio rizikos mastui proporcingą kapitalo grąžos normą. Tą normą reikėtų apskaičiuoti, kai galima, remiantis kapitalo grąžos norma, pasiekiama vykdant konkurencinėmis sąlygomis sudarytas panašias viešųjų paslaugų sutartis (pavyzdžiui, viešojo konkurso tvarka sudarytas sutartis). Kai tokį metodą taikyti nėra galimybių, pagrįstais atvejais gali būti taikomi kiti kapitalo grąžos normos nustatymo metodai (23).

                  38.

                  Kai VESP teikimas nesusijęs su didele komercine ar sutartine rizika, pvz., nes iš esmės ex post kompensuojamos visos grynosios išlaidos, patirtos teikiant visuotinės ekonominės svarbos paslaugą, nuosaikus pelnas negali viršyti dydžio, atitinkančio nurodytąjį 36 punkte. Tokiu kompensavimo mechanizmu viešosios paslaugos teikėjas neskatinamas dirbti našiai. Todėl jis taikomas tik tais atvejais, kai ELPA valstybė gali pagrįsti, kad neįmanoma arba netikslinga atsižvelgti į veiklos našumą ir parengti sutartį taip, kad būtų skatinama pasiekti didesnį našumą.

         Našumo paskatos

                  39.

                  Rengdamos kompensavimo metodą, ELPA valstybės turi skatinti teikti našias kokybiškas VESP, nebent jos gali reikiamai pagrįsti, kad taip daryti neįmanoma arba netikslinga.

                  40.

                  Našumo skatinimo priemonės gali būti parengtos įvairiai, kad geriausiai atitiktų kiekvieno atvejo ar sektoriaus ypatumus. Antai ELPA valstybės gali iš anksto nustatyti fiksuotą kompensacijos dydį, kuriuo būtų numatomas ir įtraukiamas našumo padidėjimas, kurio įmonė gali tikėtis pavedimo vykdymo laikotarpiu.

                  41.

                  ELPA valstybės pavedime taip pat gali nustatyti veiklos našumo tikslus, pagal kuriuos kompensacijos dydis priklauso nuo tikslų įgyvendinimo masto. Jei įmonė neįgyvendino tikslų, kompensacija turėtų būti mažinama taikant pavedime nurodytą apskaičiavimo metodą. Priešingai, jei įmonė viršijo tikslus, kompensacija turėtų būti didinama taikant pavedime nurodytą apskaičiavimo metodą. Atlygis, susijęs su veiklos našumo padidėjimu, turi būti tokio dydžio, kad padidėjęs našumas būtų vienodai naudingas tiek įmonei ir ELPA valstybei, tiek (arba) naudotojams.

                  42.

                  Bet koks našumo didinimo skatinimo mechanizmas turi būti grindžiamas pavedime išdėstytais objektyviais, išmatuojamais kriterijais ir vertinamas nuo VESP teikėjo nepriklausomam subjektui atliekant skaidrią ex post analizę.

                  43.

                  Didesnis našumas turėtų būti pasiekiamas nepakenkiant teikiamos paslaugos kokybei ir turėtų būti laikomasi EEE teisės aktuose nustatytų reikalavimų.

         Nuostatos, taikytinos įmonėms, taip pat vykdančioms su VESP teikimu nesusijusią veiklą arba teikiančioms kelias VESP

                  44.

                  Kai įmonė vykdo su VESP teikimu susijusią ir nesusijusią veiklą, vidaus ataskaitose išlaidos ir pajamos, susijusios su VESP, turi būti atskirtos nuo išlaidų ir pajamų, susijusių su kitomis paslaugomis, laikantis 31 punkte nustatytų principų. Kai teikti kelias VESP įmonei paveda skirtingos institucijos arba skiriasi VESP pobūdis, turi būti sudarytos sąlygos įmonės vidaus ataskaitose patikrinti, ar kompensacija nepermokėta kiekvienos VESP atveju.

                  45.

                  Jeigu įmonei suteiktos specialios arba išimtinės teisės, susijusios su kita nei VESP, kuriai teikiama pagalba, veikla, duodančia didesnį nei nuosaikų pelną, arba jei įmonė naudojasi kitomis valstybės suteiktomis lengvatomis, į jas būtina atsižvelgti, nepaisant jų klasifikavimo pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalį, ir jas pridėti prie įmonės gautų pajamų. Nuosaikus pelnas, susijęs su veikla, kurią vykdyti įmonė turi specialias arba išimtines teises, turi būti įvertintas iš ex ante perspektyvos, atsižvelgiant į susijusios įmonės patiriamą riziką arba rizikos nebuvimą. Atliekant tokį vertinimą reikia atsižvelgti į ELPA valstybės suteiktas paskatas siekti nagrinėjamų paslaugų teikimo efektyvumo.

                  46.

                  ELPA valstybė gali nuspręsti dalį arba visą perviršinį pelną, gautą iš kitos su VESP nesusijusios veiklos, ypač grindžiamos VESP teikti reikalinga infrastruktūra, skirti VESP finansuoti.

         Kompensacijos permoka

                  47.

                  Kompensacijos permoka turėtų būti suvokiama kaip įmonės gauta kompensacija, viršijanti 21 punkte nurodytą pagalbos sumą per visą sutarties laikotarpį. Kaip nustatyta 39–42 punktuose, perviršį, gautą našumui padidėjus daugiau nei numatyta, įmonė gali pasilikti kaip papildomą nuosaikų pelną, kaip numatyta pavedime (24).

                  48.

                  Kadangi kompensacijos permoka nėra būtina VESP teikti, ji laikoma su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba.

                  49.

                  ELPA valstybės turi užtikrinti, kad kompensacija, suteikta už VESP teikimą, atitiktų šiame šiose Bendrosiose nuostatose išdėstytus reikalavimus, ypač, kad įmonės negautų didesnės nei pagal šios dalies reikalavimus nustatytos kompensacijos. Institucijos prašymu jos turi pateikti įrodymus. Jos turi atlikti reguliarias patikras arba užtikrinti, kad patikros būtų atliktos baigiantis pavedimo vykdymo laikotarpiui ir bet kokiu atveju bent kas trejus metus. Kai pagalba teikiama kitu būdu nei iš anksto skelbiant viešojo pirkimo konkursą (25), patikros paprastai turėtų būti atliekamos bent kas dvejus metus.

                  50.

                  Kai ELPA valstybė iš anksto nustato fiksuotą kompensacijos dydį, kuriuo reikiamai numatoma ir atsižvelgiama į našumo padidėjimą, kurio viešosios paslaugos teikėjas gali tikėtis pavedimo vykdymo laikotarpiu remdamasis tinkamu išlaidų ir pajamų paskirstymu ir šioje dalyje apibūdintais pagrįstais lūkesčiais, kompensacijos permokos patikra iš esmės apsiriboja tikrinimu, ar pelno dydis, į kurį paslaugos teikėjas turi teisę pagal pavedimą, iš tiesų nuosaikus žvelgiant iš ex ante perspektyvos.

            2.9.   Papildomi reikalavimai, kurie gali būti reikalingi, kad prekybos plėtojimui nebūtų daroma tokio poveikio, koks prieštarautų EEE interesams

                  51.

                  Paprastai 2.1–2.8 dalyse išdėstytų reikalavimų užtenka, kad pagalba neiškraipytų konkurencijos taip, kad tai prieštarautų EEE interesams.

                  52.

                  Tačiau gali pasitaikyti, kad tam tikromis išimtinėmis aplinkybėmis gali likti neišspręstos didelio konkurencijos iškraipymo vidaus rinkoje problemos, o pagalba gali daryti prekybai tokį poveikį, koks prieštarautų EEE interesams.

                  53.

                  Tokiu atveju Institucija apsvarstys, ar tokį iškraipymą galima sumažinti, ELPA valstybėms nustatant sąlygas arba įpareigojimus, kad siūloma priemonė būtų suderinama.

                  54.

                  Didelis konkurencijos iškraipymas, kuris prieštarautų EEE susitarimo interesams, galėtų atsirasti tik išimtinėmis aplinkybėmis. Institucija savo dėmesį sutelks tik į tokius iškraipymus, kai pagalba daro didelį neigiamą poveikį kitoms ELPA valstybėms ir EEE veikimui, pavyzdžiui, dėl to, kad svarbių ekonomikos sektorių įmonės negali pasiekti tokio operacijų masto, kuris joms leistų veikti veiksmingai.

                  55.

                  Toks konkurencijos iškraipymas gali atsirasti, kai pavedimo trukmė negali būti pateisinama objektyviais kriterijais (pavyzdžiui, poreikiu amortizuoti ilgalaikį neperleidžiamą turtą) arba kai pavedime susiejamos įvairios užduotys (kurios paprastai įtraukiamos į atskirus pavedimus, neprarandant socialinės naudos ir nesukeliant papildomų paslaugų teikimo išlaidų našumo ir veiksmingumo atžvilgiu). Tokiu atveju Institucija turėtų išnagrinėti, ar ta pati viešoji paslauga galėtų būti teikiama mažiau iškraipant konkurenciją, pvz., parengiant trumpesnės trukmės arba labiau apriboto tikslo pavedimą arba atskirus pavedimus.

                  56.

                  Kita situacija, kai gali prireikti išsamesnio vertinimo – kai ELPA valstybė nesurengusi konkurencingos atrankos procedūros paveda viešosios paslaugos teikėjui užduotį teikti VESP nerezervuotoje rinkoje, kurioje jau teikiamos labai panašios paslaugos arba kai galima tikėtis, kad tokios paslaugos turėtų būti greitai teikiamos be VESP pavedimo. Toks neigiamas poveikis prekybos plėtrai gali būti dar didesnis, jei VESP siūloma už mažesnę nei kito rinkoje veikiančio ar potencialaus paslaugų teikėjo kainą ir taip trukdoma patekti į rinką. Institucija netrukdo ELPA valstybei naudotis didele veiksmų laisve nustatant VESP, tačiau gali pareikalauti padaryti pakeitimus, pvz., skiriant pagalbą, tais atvejais, kai ji gali pagrįstai įrodyti, kad tą pačią VESP būtų galima teikti vartotojams tokiomis pačiomis sąlygomis, mažiau iškraipant konkurenciją ir valstybei pigesne kaina.

                  57.

                  Reikia atidžiau išnagrinėti atvejus, kai paslaugos įpareigojimo pavedimas susijęs su specialiomis arba išimtinėmis teisėmis, kurios konkurenciją vidaus rinkoje apriboja taip, kad tai prieštarautų EEE susitarimo interesams. Nors pagrindinis tokių atvejų nagrinėjimo būdas išlieka EEE susitarimo 59 straipsnio 1 dalis, valstybės pagalba negali būti laikoma suderinama, kai išimtinės teisės suteikia pranašumų, kurių negalima tinkamai įvertinti, išmatuoti arba suprasti naudojant 2.8 dalyje aprašytus VESP grynųjų išlaidų apskaičiavimo metodus.

                  58.

                  Be to, Institucija atkreips dėmesį į tokias situacijas, kai pagalba sudaro įmonei sąlygas finansuoti sunkiai nukopijuojamos infrastruktūros diegimą arba naudojimą ir išstumti iš VESP rinkos ar kitų susijusių prekybos sričių kitus veiklos vykdytojus. Jei taip atsitiktų, gali tekti pareikalauti, kad konkurentams tinkamomis sąlygomis būtų suteikta sąžininga ir nediskriminacinė prieiga prie šios infrastruktūros.

                  59.

                  Jei konkurencija iškraipoma dėl to, kad pavedimas trukdo veiksmingai įgyvendinti arba vykdyti EEE teisės aktus, kuriais siekiama užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą, Institucija išnagrinės, ar viešąją paslaugą būtų galima teikti taip pat gerai, tačiau mažiau iškraipant konkurenciją, pavyzdžiui, visiškai įgyvendinant sektorinius EEE teisės aktus.

            2.10.   Skaidrumas

                  60.

                  Kai ELPA valstybė teikia kompensaciją už VESP, kuriai galioja šios Bendrosios nuostatos, internetu arba kitu tinkamu būdu ji turi paskelbti tokią informaciją:

                              a)

                              viešųjų konsultacijų ar kitų tinkamų priemonių, minėtų 14 punkte, rezultatus,

                              b)

                              su viešąja paslauga susijusių įsipareigojimų pobūdį ir trukmę,

                              c)

                              įmonę ir, jei tinkama, teritoriją,

                              d)

                              kiekvienais metais įmonei skirtas pagalbos sumas.

            2.11.   Pagalba, kuri atitinka Sprendimo 2012/21/ES 2 straipsnio 1 dalyje nustatytas sąlygas

                  61.

                  14, 19, 20, 24, 39, 51–59 punktuose ir 60 punkto a papunktyje nustatyti principai netaikomi pagalbai, kuri atitinka Sprendimo 2012/21/ES 2 straipsnio 1 dalyje nustatytas sąlygas.

            3.   Ataskaitos ir vertinimas

                  62.

                  ELPA valstybės kas dvejus metus Institucijai teikia ataskaitas apie tai, kaip laikomasi šių Bendrųjų nuostatų. Ataskaitose turi būti išsamiai apžvelgtas šių Bendrųjų nuostatų taikymas, susijęs su skirtingais paslaugų teikėjų sektoriais, pateikiant:

                              a)

                              šiose Bendrosiose nuostatose nustatytų principų taikymo paslaugoms, kurios patenka į jo taikymo sritį, įskaitant ir vidaus veiklą, aprašą,

                              b)

                              bendrą įmonėms, patenkančioms į šių Bendrųjų nuostatų taikymo sritį, suteiktos pagalbos sumą ir jos suskirstymą pagal pagalbos gavėjų ekonomikos sektorius,

                              c)

                              informaciją, ar taikant šiose Bendrosiose nuostatose nustatytus principus kilo sunkumų arba gauta trečiųjų šalių skundų dėl konkrečios paslaugos, ir

                              d)

                              kitą Institucijos reikalaujamą informaciją, susijusią su šiose Bendrosiose nuostatose nustatytų principų taikymu, kuri turi būti nurodyta likus pakankamai laiko prieš ataskaitos pateikimą.

                        Pirmoji ataskaita pateikiama iki 2014 m. birželio 30 d.

                  63.

                  Be to, remiantis Priežiūros institucijos ir Teismo susitarimo 3 protokolo II dalies ir 2004 m. liepos 14 d. Institucijos sprendimo Nr. 195/04/COL dėl įgyvendinimo nuostatų, nurodytų Priežiūros institucijos ir Teismo susitarimo 3 protokolo II dalies 27 straipsnyje (26), reikalavimais, ELPA valstybės turi teikti Institucijai metines ataskaitas apie pagalbą, suteiktą po to, kai Institucija pagal šias Bendrąsias nuostatas priima sprendimą.

                  64.

                  Ataskaitos bus skelbiamos Institucijos interneto svetainėje.

                  65.

                  Institucija ketina peržiūrėti šias Bendrąsias nuostatas iki 2017 m. sausio 31 d.

            4.   Su Institucijos sprendimais susietos sąlygos ir įsipareigojimai

                  66.

                  Remiantis Priežiūros institucijos ir Teismo susitarimo 3 protokolo II dalies 7 straipsnio 4 dalimi, priimdama teigiamą sprendimą Institucija gali nustatyti sąlygas, pagal kurias pagalba gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka, ir nustatyti sprendimo vykdymo kontrolei būtinus įsipareigojimus. VESP srityje sąlygos ir įsipareigojimai gali būti būtini, visų pirma siekiant užtikrinti, kad įmonėms skyrus pagalbą, nebūtų nepagrįstai iškraipoma konkurencija ir prekyba vidaus rinkoje. Šiuo atžvilgiu gali reikėti periodiškai teikiamų ataskaitų ir kitų įsipareigojimų, atsižvelgiant į kiekvienos visuotinės ekonominės svarbos paslaugos ypatumus.

            5.   Taikymas

                  67.

                  Šių Bendrųjų nuostatų nuostatas Institucija taikys nuo 2012 m. sausio 31 d.

                  68.

                  Šiose Bendrosiose nuostatose nustatytus principus Institucija taikys visiems pagalbos projektams, apie kuriuos jai bus pranešama, ir remdamasi tais principais priims sprendimą dėl šių projektų net tuomet, kai apie projektus pranešta iki 2012 m. sausio 31 d.

                  69.

                  Šiose Bendrosiose nuostatose nustatytus principus Institucija taikys neteisėtai pagalbai, dėl kurios ji priims sprendimą po 2012 m. sausio 31 d., net tuomet, kai pagalba skirta iki tos datos. Tačiau kai pagalba skirta iki 2012 m. sausio 31 d., 14, 19, 20, 24, 39 ir 60 punktuose nustatyti principai netaikomi.

            6.   Tinkamos priemonės

                  70.

                  Kaip tinkamas priemones pagal Priežiūros institucijos ir Teismo susitarimo 3 protokolo I dalies 1 straipsnio 1 dalį, Institucija siūlo, kad ELPA valstybės iki 2013 m. sausio 31 d. paskelbtų dabartinių kompensavimo už viešąją paslaugą pagalbos schemų, kurios turi būti suderintos su šiomis Bendrosiomis nuostatomis, sąrašą ir iki 2014 m. sausio 31 d. tas pagalbos schemas suderintų su šiomis Bendrosiomis nuostatomis.

                  71.

                  Iki 2012 m. vasario 29 d. ELPA valstybės turėtų patvirtinti Institucijai, kad sutinka su siūlomomis tinkamomis priemonėmis. Nesulaukusi atsakymo, Institucija laikysis nuomonės, kad ELPA valstybė nesutinka.

         (1)  Šis skyrius atitinka 2011 m. Europos Sąjungos bendrąsias nuostatas dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma (OL C 8, 2012 1 11, p. 15).

         (2)  2003 m. liepos 24 d. Sprendimas Altmark Trans GmbH ir Regierungspräsidium Magdeburg prieš Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH (toliau – Altmark), C-280/00, Rink. p. I-7747, ir 2003 m. lapkričio 27 d. Sprendimas sujungtose bylose Enirisorse Spa prieš Ministero delle Finanze, C-34/01 – C-38/01, Rink. p. I-14243.

         (3)  Sprendime Altmark Teisingumo Teismas nutarė, kad kompensacija už viešąją paslaugą nėra valstybės pagalba, jei vykdomi keturi suvestiniai kriterijai. Pirma, kompensaciją gaunanti įmonė turi iš tiesų vykdyti su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus, kuriuos reikia aiškiai apibrėžti. Antra, kompensacijos apskaičiavimo kriterijus reikia iš anksto nustatyti objektyviai ir skaidriai. Trečia, kompensacija negali viršyti sumos, kuri būtina siekiant padengti visas su viešąja paslauga susijusių įsipareigojimų vykdymo išlaidas arba jų dalį, atsižvelgiant į pajamas ir nuosaikų pelną. Pagaliau, kai tam tikru atveju su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus turinti vykdyti įmonė nėra atrenkama viešojo pirkimo konkurso tvarka, sudarančia sąlygas atrinkti konkurso dalyvį, galintį šias paslaugas teikti už mažiausią bendruomenei kainą, reikalingos kompensacijos dydį reikia nustatyti remiantis vidutinės tinkamai valdomos ir reikiamus išteklius turinčios įmonės išlaidų, kurias ji būtų patyrusi vykdydama šiuos įsipareigojimus, analize.

         (4)  Priimta kartu su šiomis Bendrosiomis nuostatomis.

         (5)  Jo projektas paskelbtas OL C 8, 2012 1 11, p. 23.

         (6)  OL L 7, 2012 1 11, p. 3.

         (7)  Kol Sprendimas 2012/21/ES bus įtrauktas į EEE susitarimą, tokiai pagalbai bus taikomi bendrieji pranešimo reikalavimai, kaip nustatyta Priežiūros institucijos ir Teismo susitarimo 3 protokolo I dalies 1 straipsnio 3 dalyje, išskyrus atvejus, kai įpareigojimas pranešti netaikomas remiantis 2005 m. lapkričio 28 d. Komisijos sprendimu dėl EB sutarties 86 straipsnio 2 dalies taikymo valstybės pagalbai, kompensacijos už viešąją paslaugą forma skiriamai tam tikroms įmonėms, kurioms patikėta teikti bendros ekonominės svarbos paslaugas, kuris įtrauktas EEE susitarimo XV priedo 1h punktu.

         (8)  OL L 109, 2007 4 26, p. 44 ir EEE priedas Nr. 20, 2007 4 26, p. 1.

         (9)  OL ar EEE priede dar nepaskelbta.

         (10)  OL L 97, 2005 4 15, p. 41 ir EEE priedas Nr. 18, 2005 4 15, p. 1.

         (11)  OL L 318, 2006 11 17, p. 17. Įtraukta EEE susitarimo XV priedo 1a punktu.

         (12)  Direktyva 2006/111/EB dėl finansinių santykių tarp valstybių narių ir valstybės įmonių skaidrumo ir dėl finansinio skaidrumo tam tikrose įmonėse. Įtraukta EEE susitarimo XV priedo 1a punktu.

         (13)  Čia grynosios išlaidos – tai grynosios išlaidos, nurodytos 25 punkte, arba išlaidos, iš kurių išskaičiuotos pajamos, kai neįmanoma taikyti grynųjų išvengiamų išlaidų metodo.

         (14)  Viešuosius informacijos šaltinius, VESP teikėjo praeityje patirtų išlaidų mastą, konkurentų išlaidų mastą, verslo planus, pramonės įmonių ataskaitas ir kt.

         (15)  OL L 108, 2002 4 24, p. 51. Įtraukta EEE susitarimo XV priedo 5 cm punktu.

         (16)  OL L 15, 1998 1 21, p. 14. Įtraukta EEE susitarimo XI priedo 5d punktu.

         (17)  Sprendime Chronopost (2003 m. liepos 3 d. sprendimas sujungtose bylose Chronopost SA, C-83/01 P, C-93/01 P ir C-94/01 P, Rink. p. I-06993) Teisingumo Teismas taip apibūdina „normalias rinkos sąlygas“: „Visiškai nesant galimybių La Poste padėtį palyginti su rezervuotame sektoriuje neveikiančių bendrovių privačia grupe, „normalios rinkos sąlygos“, kurios neišvengiamai yra hipotetinės, turi būti vertinamos atsižvelgiant į prieinamus objektyvius ir patikrinamus duomenis“.

         (18)  Nuosaikus pelnas bus įvertintas žvelgiant iš ex antie perspektyvos (pagrįstas pelnu, kurio tikimasi, o ne jau gautu pelnu), kad iš įmonių nebūtų atimta paskata siekti efektyvumo, kai jos vykdo kitą nei VESP veiklą.

         (19)  Kapitalo grąžos norma čia apibrėžiama kaip vidinės grąžos norma, kurią įmonė gauna iš projekto laikotarpiu investuoto kapitalo, t. y. sutarties pinigų srautų vidinė grąžos norma.

         (20)  Nuosavo kapitalo grąžos apskaitos priemonė tam tikrais metais – tai pajamų (neatskaičius palūkanų ir mokesčių) ir nuosavo kapitalo santykis tais metais. Metinės grąžos vidurkis turėtų būti apskaičiuojamas pavedimo laikotarpiu, kaip diskonto koeficientą taikant įmonės kapitalo sąnaudas arba, jei labiau tinka, normą, kurią Institucija nustatė remdamasi skyriumi apie Institucijos orientacinių ir diskonto normų gaires (OL L 105, 2011 4 21, p. 32 ir EEE priedas Nr. 23, 2011 4 21, p. 1) ir paskelbė savo interneto svetainėje adresu http://www.eftasurv.int/state-aid/rates/

         (21)  Apsikeitimo sandorių norma yra ilgesnio termino tarpbankinės normos atitikmuo. Finansų rinkose ji naudojama kaip pavyzdinė finansavimo normos nustatymo norma.

         (22)  Papildomų 100 bazinių punktų reikia, be kita ko, kompensuoti su likvidumu susijusiai rizikai, galinčiai kilti dėl to, kad VESP teikėjas, investuojantis kapitalą į sutartį dėl VESP, įsipareigoja dėl šio kapitalo visam pavedimo vykdymo laikotarpiui ir negalės savo dalies parduoti taip greitai ir tokia maža kaina, kaip įvairių savininkų turimą likvidų nerizikingą turtą.

         (23)  Pvz., lyginant kapitalo grąžą su vidutine svertine įmonės kapitalo kaina, susijusia su aptariama veikla, arba su vidutine kapitalo grąža sektoriuje pastaraisiais metais, vertinant, ar praeities duomenys gali būti tinkami ateičiai.

         (24)  Panašiai lėšų trūkumo, susidariusio našumui padidėjus mažiau nei tikėtasi, dalį įmonė turėtų iš dalies padengti, jei tai numatyta pavedime.

         (25)  Tokia pagalba teikiama vidaus sutarčių, koncesijų be finansinės pagalbos ir viešojo pirkimo konkursų, apie kuriuos iš anksto neskelbiama, atvejais.

         (26)  Su pakeitimais; suvestinę redakciją galima rasti Institucijos interneto svetainėje adresu http://www.eftasurv.int/media/decisions/195-04-COL.pdf