title: 2017 m. gruodžio 18 d. Tarybos sprendimas (ES) 2017/2434 dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi Jungtinėje taryboje, įsteigtoje Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Kubos Respublikos politinio dialogo ir bendradarbiavimo susitarimu, dėl Jungtinės tarybos sprendimo dėl Jungtinės tarybos ir Jungtinio komiteto darbo tvarkos taisyklių priėmimo

text:
23.12.2017

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 344/26

         TARYBOS SPRENDIMAS (ES) 2017/2434
   2017 m. gruodžio 18 d.
   dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi Jungtinėje taryboje, įsteigtoje Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Kubos Respublikos politinio dialogo ir bendradarbiavimo susitarimu, dėl Jungtinės tarybos sprendimo dėl Jungtinės tarybos ir Jungtinio komiteto darbo tvarkos taisyklių priėmimo
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos Sąjungos sutartį, ypač į jos 37 straipsnį,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 207 ir 209 straipsnius kartu su 218 straipsnio 9 dalimi,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos ir Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio užsienio reikalams ir saugumo politikai pasiūlymą,
   kadangi:

               (1)

               Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Kubos Respublikos politinio dialogo ir bendradarbiavimo susitarimas (1) (toliau – Susitarimas) pasirašytas 2016 m. gruodžio 12 d. Briuselyje ir laikinai taikomas nuo 2017 m. lapkričio 1 d.;

               (2)

               kad būtų lengviau įgyvendinti Susitarimą, jo 81 ir 82 straipsniais įsteigta Jungtinė taryba ir Jungtinis komitetas;

               (3)

               Susitarimo 81 straipsnio 4 dalyje nustatyta, kad Jungtinė taryba nustato savo darbo tvarkos taisykles, o 82 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad Jungtinė taryba nustato Jungtinio komiteto darbo tvarkos taisykles;

               (4)

               Susitarimo 81 straipsnio 3 ir 5 dalyse nustatyta, kad Jungtinę tarybą sudaro Šalių ministrų lygmens atstovai ir jai paeiliui pirmininkauja Sąjungos ir Kubos atstovas;

               (5)

               Susitarimo 82 straipsnio 1 ir 5 dalyse nustatyta, kad Jungtinį komitetą sudaro Šalių vyresniųjų pareigūnų lygmens atstovai ir jam paeiliui pirmininkauja Sąjungos ir Kubos atstovas;

               (6)

               siekiant užtikrinti veiksmingą Susitarimo įgyvendinimą, turėtų būti priimtos Jungtinės tarybos ir Jungtinio komiteto darbo tvarkos taisyklės;

               (7)

               todėl Sąjungos pozicija Jungtinėje taryboje turėtų būti grindžiama pridedamu sprendimo projektu,

         PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
   1 straipsnis
   Pozicija, kurios Sąjungos vardu turi būti laikomasi Susitarimo 81 straipsniu įsteigtoje Jungtinėje taryboje, grindžiama prie šio sprendimo pridedamu Jungtinės tarybos sprendimo projektu.
   2 straipsnis
   Šis sprendimas įsigalioja jo priėmimo dieną.

      Priimta Briuselyje 2017 m. gruodžio 18 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkė

         K. SIMSON

      (1)  OL L 337I, 2016 12 13, p. 3.

      PROJEKTAS
      ES IR KUBOS JUNGTINĖS TARYBOS SPRENDIMAS Nr. 1/…
      … m. … … d.
      kuriuo priimamos Jungtinės tarybos ir Jungtinio komiteto darbo tvarkos taisyklės
      ES IR KUBOS JUNGTINĖ TARYBA,
      atsižvelgdama į Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Kubos Respublikos politinio dialogo ir bendradarbiavimo susitarimą (toliau – Susitarimas), ypač į jo 81 straipsnio 4 dalį ir 82 straipsnio 3 dalį,
      kadangi:

                  (1)

                  pagal Susitarimo 86 straipsnio 3 dalį nuo 2017 m. lapkričio 1 d. Sąjunga ir Kuba laikinai taiko tam tikras Susitarimo dalis;

                  (2)

                  remiantis Susitarimo 81 straipsnio 4 dalimi, Jungtinė taryba nustato savo darbo tvarkos taisykles;

                  (3)

                  remiantis Susitarimo 82 straipsnio 1 dalimi, Jungtinei tarybai vykdyti jos pareigas padeda Jungtinis komitetas;

                  (4)

                  remiantis Susitarimo 82 straipsnio 3 dalimi, Jungtinė taryba nustato Jungtinio komiteto darbo tvarkos taisykles,

            PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
      1 straipsnis
      Priimamos Jungtinės tarybos ir Jungtinio komiteto darbo tvarkos taisyklės, pateiktos atitinkamai 1 ir 2 prieduose.
      2 straipsnis
      Šis sprendimas įsigalioja jo priėmimo dieną.

         Priimta … ….

               Jungtinės tarybos vardu

               Pirmininkas

         1 PRIEDAS
         Jungtinės tarybos darbo tvarkos taisyklės
         1 straipsnis
         Bendrosios nuostatos
         1.   Pagal Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Kubos Respublikos politinio dialogo ir bendradarbiavimo susitarimo (toliau – Susitarimas) 81 straipsnio 1 dalį įsteigta Jungtinė taryba vykdo savo pareigas, kaip nurodyta Susitarimo 81 straipsnio 2 dalyje.
         2.   Pagal Susitarimo 81 straipsnio 3 dalį Jungtinę tarybą sudaro Šalių atstovai. Ji posėdžiauja ministrų lygmeniu.
         3.   Kaip nurodyta Susitarimo 81 straipsnio 6 dalyje, siekiant Susitarimo tikslų Jungtinė taryba įgaliojama priimti Šalims privalomus sprendimus. Jungtinė taryba imasi tinkamų priemonių, kad įgyvendintų savo sprendimus, ir prireikus Susitarimu įsteigtiems specialiesiems organams suteikia įgaliojimus veikti jos vardu. Jungtinė taryba taip pat gali teikti rekomendacijas. Pagal šių darbo tvarkos taisyklių 11 straipsnį ji priima savo sprendimus ir rekomendacijas Šalių sutarimu po to, kai užbaigiamos atitinkamos jų vidaus procedūros. Jungtinė taryba savo įgaliojimus priimti sprendimus gali perduoti Jungtiniam komitetui.
         4.   Šiose darbo tvarkos taisyklėse sąvokos „Šalys“ apibrėžtis atitinka Susitarimo 84 straipsnyje pateiktą apibrėžtį.
         2 straipsnis
         Pirmininkavimas
         Jungtinės tarybos posėdžiams paeiliui pirmininkauja Europos Sąjungos ir Kubos Respublikos atstovas. Pirmajam Jungtinės tarybos posėdžiui pirmininkauja Europos Sąjungos atstovas.
         3 straipsnis
         Posėdžiai
         1.   Jungtinė taryba posėdžiauja reguliariai bent kartą per dvejus metus ir Šalių sutarimu, jei tai būtina atsižvelgiant į aplinkybes. Jei Šalys nesusitaria kitaip, Jungtinės tarybos posėdžiai vyksta įprastoje Europos Sąjungos Tarybos posėdžių vietoje.
         2.   Jungtinės tarybos posėdžiai rengiami Šalių sutartą dieną.
         3.   Jungtinės tarybos posėdžius, likus ne mažiau kaip 30 dienų iki posėdžio dienos, kartu sušaukia Jungtinės tarybos sekretoriai, pritarus su Jungtinės tarybos pirmininkui.
         4 straipsnis
         Atstovavimas
         1.   Jei Jungtinės tarybos nariai posėdyje dalyvauti negali, jiems gali atstovauti kiti asmenys. Jei narys nori, kad jam būtų atstovaujama, iki posėdžio, kuriame jam bus atstovaujama, jis turi pirmininkui raštu pranešti atstovo vardą ir pavardę.
         2.   Jungtinės tarybos nario atstovas naudojasi visomis atstovaujamo nario teisėmis.
         5 straipsnis
         Delegacijos
         Jungtinės tarybos narius gali lydėti pareigūnai. Prieš kiekvieną posėdį per sekretoriatą pirmininkui pranešama apie planuojamą kiekvienos Šalies delegacijos sudėtį.
         6 straipsnis
         Sekretoriatas
         Europos Sąjungos Tarybos Generalinio sekretoriato pareigūnas ir Kubos Vyriausybės pareigūnas kartu eina Jungtinės tarybos sekretorių pareigas.
         7 straipsnis
         Korespondencija
         1.   Jungtinei tarybai skirta korespondencija adresuojama vienos iš Šalių sekretoriui, kuris apie tai informuoja kitą sekretorių.
         2.   Abu sekretoriai užtikrina, kad korespondencija būtų persiųsta pirmininkui ir prireikus išplatinta Jungtinės tarybos nariams.
         3.   Pagal 2 dalį išplatinta korespondencija prireikus siunčiama Europos Komisijos Generaliniam sekretoriatui, Europos išorės veiksmų tarnybai ir valstybių narių nuolatinėms atstovybėms Europos Sąjungoje, taip pat Kubos misijai Europos Sąjungoje ir Kubos Respublikos užsienio reikalų ministerijai.
         4.   Jungtinės tarybos pirmininko pranešimus adresatams Jungtinės tarybos pirmininko vardu siunčia abu sekretoriai. Tokie pranešimai prireikus išplatinami Jungtinės tarybos nariams, kaip nurodyta 3 dalyje.
         8 straipsnis
         Konfidencialumas
         1.   Jeigu Šalys nenusprendžiama kitaip, Jungtinės tarybos posėdžiai yra uždari.
         2.   Kai Šalis Jungtinei tarybai pateikia informaciją, kuri nurodyta kaip konfidenciali, kita Šalis šią informaciją tvarko laikydamasi konfidencialumo principų.
         9 straipsnis
         Posėdžių darbotvarkės
         1.   Pirmininkas parengia preliminarią kiekvieno posėdžio darbotvarkę. Sekretoriai 7 straipsnyje nurodytiems adresatams ją išplatina likus ne mažiau kaip 15 kalendorinių dienų iki posėdžio.
         2.   Į preliminarią darbotvarkę įtraukiami klausimai, kuriuos įtraukti į darbotvarkę pirmininko paprašyta ne vėliau kaip likus 21 kalendorinei dienai iki posėdžio. Iki darbotvarkės išsiuntimo dienos sekretoriams perduodami su tokiais klausimais susiję patvirtinamieji dokumentai.
         3.   Darbotvarkę Jungtinė taryba priima kiekvieno posėdžio pradžioje. Šalių sutarimu į darbotvarkę gali būti įtraukta ir kitų klausimų, kurie nebuvo įtraukti į preliminarią darbotvarkę.
         4.   Pasikonsultavęs su Šalimis pirmininkas gali sutrumpinti 1 ir 2 dalyse nurodytus terminus, kad būtų atsižvelgta į su konkrečiu atveju susijusius reikalavimus.
         5.   Šalims susitarus Jungtinė taryba į posėdžius stebėtojų teisėmis gali pakviesti nepriklausomų tam tikros srities ekspertų, kad jie pateiktų informacijos konkrečiais klausimais. Šalys kiekvienu konkrečiu atveju susitaria dėl sąlygų, kuriomis tokie ekspertai gali dalyvauti posėdžiuose, ir užtikrina, kad tie ekspertai laikytųsi konfidencialumo reikalavimų.
         10 straipsnis
         Protokolai
         1.   Visų posėdžių protokolų projektus kartu rengia abu sekretoriai.
         2.   Jei posėdyje nesusitariama kitaip, protokoluose pateikiama ši su kiekvienu darbotvarkės klausimu susijusi informacija:

                     a)

                     Jungtinei tarybai pateikti dokumentai;

                     b)

                     pareiškimai, kuriuos paprašė protokole įrašyti Jungtinės tarybos narys; taip pat

                     c)

                     klausimai, dėl kurių Šalys susitarė, kaip antai priimti sprendimai, pareiškimai, dėl kurių sutarta, išvados ir kt.

               3.   Protokolo projektas pateikiamas Jungtinei tarybai patvirtinti. Jungtinė taryba patvirtina protokolo projektą kitame posėdyje. Protokolo projektas taip pat gali būti patvirtintas Jungtinės tarybos raštu iki kito posėdžio.
         11 straipsnis
         Sprendimai ir rekomendacijos
         1.   Jungtinė taryba priima sprendimus ir teikia rekomendacijas abiejų Šalių sutarimu po to, kai užbaigiamos atitinkamos jų vidaus procedūros.
         2.   Šalių sutarimu Jungtinė taryba taip pat gali priimti sprendimus ar teikti rekomendacijas taikydama rašytinę procedūrą. Šiuo tikslu Jungtinės tarybos pirmininkas remdamasis 7 straipsniu rašytinį pasiūlymo projektą išplatina savo nariams, kurie per ne trumpesnį nei 21 kalendorinės dienos terminą praneša apie visas išlygas ar pakeitimus, kuriuos jie nori padaryti. Pasikonsultavęs su Šalimis pirmininkas gali sutrumpinti pirmiau nurodytą terminą, kad būtų atsižvelgta į su konkrečiu atveju susijusius reikalavimus.
         3.   Jungtinės tarybos aktai atitinkamai vadinami „sprendimu“ ar „rekomendacija“, nurodant eilės numerį, jų priėmimo metus ir apibūdinant jų dalyką. Jungtinės tarybos sprendimai ir rekomendacijos pasirašomi pirmininko ir išplatinami šių darbo tvarkos taisyklių 7 straipsnyje nurodytiems adresatams. Kiekviena Šalis gali nuspręsti, ar Jungtinės tarybos sprendimus ir rekomendacijas skelbti savo atitinkamame oficialiajame leidinyje.
         4.   Visi sprendimai įsigalioja jų priėmimo dieną, nebent juose nustatyta kitaip.
         12 straipsnis
         Kalbos
         1.   Jungtinės tarybos oficialiosios kalbos yra anglų ir ispanų kalbos.
         2.   Jei nenuspręsta kitaip, Jungtinė taryba, svarstydama klausimus, remiasi tomis kalbomis parengtais dokumentais.
         13 straipsnis
         Išlaidos
         1.   Kiekviena Šalis padengia visas dėl dalyvavimo Jungtinės tarybos posėdžiuose patirtas išlaidas – tiek išlaidas personalui, kelionėms ir pragyvenimui, tiek pašto bei telekomunikacijų išlaidas.
         2.   Vertimo žodžiu posėdžiuose išlaidas, dokumentų vertimo raštu ir dauginimo išlaidas padengia Europos Sąjunga. Tuo atveju, kai Kuba prašo vertimo žodžiu ar raštu į kalbas, kurios nėra nurodytos 12 straipsnyje, arba iš tų kalbų, ji padengia susijusias išlaidas.
         3.   Kitas su posėdžių organizavimu susijusias išlaidas padengia posėdžius rengianti Šalis.
         14 straipsnis
         Jungtinis komitetas
         1.   Pagal Susitarimo 82 straipsnį Jungtinei tarybai vykdyti jos pareigas padeda Jungtinis komitetas. Jungtinį komitetą sudaro Šalių atstovai, kurie paprastai yra vyresnieji pareigūnai.
         2.   Jungtinis komitetas rengia Jungtinės tarybos posėdžius ir klausimų svarstymus, prireikus įgyvendina Jungtinės tarybos sprendimus ir apskritai užtikrina santykių tęstinumą ir tinkamą Susitarimo veikimą. Jis svarsto bet kokį Jungtinės tarybos jam perduotą klausimą ar bet kurį kitą klausimą, galintį iškilti įgyvendinant Susitarimą. Jis teikia pasiūlymus arba bet kuriuos sprendimų arba rekomendacijų projektus Jungtinei tarybai patvirtinti.
         3.   Vykdydamas Susitarimu suteiktus įgaliojimus Jungtinis komitetas priima sprendimus ir teikia rekomendacijas. Pagal Susitarimo 82 straipsnio 4 dalį Jungtinė taryba Jungtiniam komitetui gali suteikti įgaliojimus priimti sprendimus.
         4.   Tais atvejais, kai Susitarime nurodoma prievolė arba galimybė konsultuotis arba kai Šalys abipusiu sutarimu nusprendžia konsultuotis viena su kita, tokios konsultacijos gali vykti Jungtiniame komitete, išskyrus atvejus, kai Susitarime nustatyta kitaip. Šalims susitarus, konsultacijas galima tęsti Jungtinėje taryboje.
         15 straipsnis
         Darbo tvarkos taisyklių keitimas
         Šios darbo tvarkos taisyklės gali būti keičiamos Jungtinės tarybos sprendimu pagal 11 straipsnį.

         2 PRIEDAS
         Jungtinio komiteto darbo tvarkos taisyklės
         1 straipsnis
         Bendrosios nuostatos
         1.   Pagal Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Kubos Respublikos politinio dialogo ir bendradarbiavimo susitarimo (toliau – Susitarimas) 82 straipsnį įsteigtas Jungtinis komitetas padeda Jungtinei tarybai vykdyti jos pareigas ir funkcijas ir vykdo Susitarime nurodytas ir Jungtinės tarybos jam pavestas užduotis.
         2.   Jungtinis komitetas rengia Jungtinės tarybos posėdžius ir klausimų svarstymus, prireikus įgyvendina Jungtinės tarybos sprendimus ir apskritai užtikrina santykių tęstinumą ir tinkamą Susitarimo veikimą. Jungtinis komitetas svarsto visus Jungtinės tarybos jam perduotus klausimus ir visus kitus klausimus, kurie gali iškilti praktiškai įgyvendinant Susitarimą. Jis teikia pasiūlymus arba sprendimų ar rekomendacijų projektus Jungtinei tarybai, kad ji juos priimtų.
         3.   Pagal Susitarimo 82 straipsnio 1 dalį Jungtinį komitetą sudaro Šalių atstovai, kurie yra vyresnieji valstybės tarnautojai, kompetentingi spręsti konkrečius klausimus.
         4.   Šiose darbo tvarkos taisyklėse sąvokos „Šalys“ apibrėžtis atitinka Susitarimo 84 straipsnyje pateiktą apibrėžtį.
         2 straipsnis
         Pirmininkavimas
         Jungtinio komiteto posėdžiams paeiliui pirmininkauja Europos Sąjungos ir Kubos Respublikos atstovas. Pirmoji pirmininkauja Kubos Respublika.
         3 straipsnis
         Posėdžiai
         1.   Jei Šalys nesusitaria kitaip, Jungtinis komitetas posėdžiauja reguliariai ir ne rečiau nei kartą per metus. Bet kurios Šalies prašymu ir Šalių sutarimu Jungtinis komitetas gali rengti specialias sesijas.
         2.   Visus posėdžius pirmininkas sušaukia Šalių sutartą dieną sutartoje vietoje. Jungtinio komiteto sekretoriatas pranešimą apie šaukiamą posėdį pateikia likus ne mažiau kaip 28 kalendorinėms dienoms iki posėdžio dienos, nebent Šalys susitaria kitaip.
         3.   Jei įmanoma, Jungtinio komiteto reguliarūs posėdžiai šaukiami pakankamai iš anksto prieš reguliarius Jungtinės tarybos posėdžius.
         4.   Išimties tvarka ir jei Šalys sutinka, Jungtinio komiteto posėdžiai gali būti rengiami naudojant sutartas technologines priemones, pavyzdžiui, vaizdo konferencijas.
         4 straipsnis
         Delegacijos
         Prieš kiekvieną posėdį per sekretoriatą Šalims pranešama apie planuojamą kiekvienos posėdyje dalyvausiančios delegacijos sudėtį.
         5 straipsnis
         Sekretoriatas
         Europos Sąjungos pareigūnas ir Kubos Vyriausybės pareigūnas, laikydamiesi savitarpio pasitikėjimo ir bendradarbiavimo principų, kartu eina Jungtinio komiteto sekretorių pareigas ir kartu atlieka sekretorių užduotis, nebent šiose darbo tvarkos taisyklėse nustatyta kitaip.
         6 straipsnis
         Korespondencija
         1.   Jungtiniam komitetui skirta korespondencija adresuojama vienos iš Šalių sekretoriui, kuris apie tai informuoja kitą sekretorių.
         2.   Sekretoriatas užtikrina, kad Jungtiniam komitetui skirta korespondencija būtų persiųsta pirmininkui ir prireikus išplatinta pagal 7 straipsnį.
         3.   Pirmininko korespondenciją pirmininko vardu Šalims siunčia sekretoriatas. Tokia korespondencija prireikus išplatinama pagal 7 straipsnį.
         7 straipsnis
         Dokumentai
         1.   Dokumentus platina sekretoriai.
         2.   Šalis savo dokumentus perduoda savo sekretoriui. Sekretorius nepagrįstai nedelsdamas tuos dokumentus perduoda kitos Šalies sekretoriui.
         3.   Kiekvienas sekretorius išplatina dokumentus atsakingiems savo Šalies atstovams ir kitos Šalies sekretoriui sistemingai perduoda tokios korespondencijos kopijas.
         8 straipsnis
         Konfidencialumas
         Jeigu Šalys nenusprendė kitaip, Jungtinio komiteto posėdžiai yra uždari. Kai Šalis Jungtiniam komitetui pateikia informaciją, kuri nurodyta kaip konfidenciali, kita Šalis šią informaciją tvarko laikydamasi konfidencialumo principų.
         9 straipsnis
         Posėdžių darbotvarkės
         1.   Remdamasis Šalių pateiktais pasiūlymais, sekretoriatas sudaro preliminarią kiekvieno posėdžio darbotvarkę ir 10 straipsnyje nurodytų praktinių išvadų projektą. Į preliminarią darbotvarkę įtraukiami klausimai, dėl kurių įtraukimo į darbotvarkę Šalies prašymą, kartu su susijusiais dokumentais, sekretoriatas gavo likus ne mažiau kaip 21 kalendorinei dienai iki posėdžio.
         2.   Preliminari darbotvarkė ir susiję dokumentai išplatinami pagal 7 straipsnį, likus ne mažiau kaip 15 kalendorinių dienų iki posėdžio dienos.
         3.   Jungtinis komitetas tvirtina darbotvarkę kiekvieno posėdžio pradžioje. Šalių sutarimu į darbotvarkę gali būti įtraukta ir kitų klausimų, kurie nebuvo įtraukti į preliminarią darbotvarkę.
         4.   Jungtinio komiteto posėdžio pirmininkas, gali pakviesti dalyvauti posėdžiuose ad hoc pagrindu ir kitai Šaliai pritarus nepriklausomų tam tikros srities ekspertų, kad jie pateiktų informacijos konkrečiais klausimais. Šalys užtikrina, kad tie stebėtojai arba ekspertai laikytųsi konfidencialumo reikalavimų.
         5.   Pasikonsultavęs su Šalimis Jungtinio komiteto posėdžio pirmininkas gali sutrumpinti 1 ir 2 dalyse nurodytus terminus, kad būtų atsižvelgta į su konkrečiu atveju susijusius reikalavimus.
         10 straipsnis
         Protokolai ir praktinės išvados
         1.   Visų posėdžių protokolų projektus kartu rengia abu sekretoriai.
         2.   Paprastai protokoluose pateikiama ši su kiekvienu darbotvarkės klausimu susijusi informacija:

                     a)

                     dalyvių sąrašas, juos lydėjusių pareigūnų sąrašas ir posėdyje dalyvavusių stebėtojų arba ekspertų sąrašas;

                     b)

                     Jungtiniam komitetui pateikti dokumentai;

                     c)

                     pareiškimai, kuriuos paprašė protokole įrašyti Jungtinis komitetas, taip pat

                     d)

                     posėdžio praktinės išvados.

               3.   Protokolo projektas pateikiamas Jungtiniam komitetui patvirtinti. Jungtinis komitetas patvirtina protokolą kitame posėdyje arba raštu.
         4.   Pirmininkaujančios Šalies sekretorius parengia kiekvieno posėdžio praktinių išvadų projektą, kuris kartu su darbotvarke išplatinamas Šalims paprastai likus ne mažiau kaip 15 kalendorinių dienų iki posėdžio dienos. Tas projektas atnaujinamas vykstant posėdžiui, kad kiekvieno posėdžio pabaigoje, nebent Šalys susitaria kitaip, Jungtinis komitetas priimtų praktines išvadas, kuriose nurodomi tolesni veiksmai, kurių turi imtis Šalys. Patvirtintos praktinės išvados pridedamos prie protokolo ir jų įgyvendinimas peržiūrimas kitame Jungtinio komiteto posėdyje. Tuo tikslu Jungtinis komitetas priima šabloną, pagal kurį galima stebėti, kaip laikomasi kiekvienam punktui nustatyto konkretaus termino.
         11 straipsnis
         Sprendimai ir rekomendacijos
         1.   Konkrečiais atvejais, kai Jungtiniam komitetui įgaliojimai priimti sprendimus perduodami Susitarimu arba kai tokius įgaliojimus jam perdavė Jungtinė taryba, Jungtinis komitetas priima sprendimus. Jis taip pat teikia rekomendacijas Jungtinei tarybai. Sprendimai priimami ir rekomendacijos teikiamos Šalių abipusiu sutarimu, užbaigus atitinkamas vidaus procedūras. Visus sprendimus ir rekomendacijas pasirašo pirmininkas.
         2.   Šalių sutarimu Jungtinis komitetas gali priimti sprendimus ir teikti rekomendacijas taikydamas rašytinę procedūrą. Rašytinė procedūra – abiejų sekretorių, kurie veikia Šalims pritarus, pasikeitimas raštais. Tokiu atveju pasiūlymo tekstas išplatinamas pagal 7 straipsnį ir nustatomas ne trumpesnis nei 21 kalendorinės dienos terminas, per kurį turi būti pateiktos visos pastabos ar prieštaravimai. Pasikonsultavęs su Šalimis, Jungtinio komiteto pirmininkas gali sutrumpinti šį terminą, kad būtų atsižvelgta į ypatingas aplinkybes. Susitarus dėl teksto, sprendimą ar rekomendaciją pasirašo pirmininkas.
         3.   Jungtinio komiteto aktai atitinkamai vadinami „sprendimu“ ar „rekomendacija“, nurodant eilės numerį, jų priėmimo metus ir apibūdinant jų dalyką. Visi sprendimai įsigalioja jų priėmimo dieną, nebent juose nustatyta kitaip.
         4.   Sprendimai ir rekomendacijos išplatinami Šalims.
         5.   Kiekviena Šalis gali nuspręsti, ar Jungtinio komiteto sprendimus ir rekomendacijas skelbti savo atitinkamame oficialiajame leidinyje.
         12 straipsnis
         Ataskaitos
         Jungtinis komitetas kiekviename reguliariame Jungtinės tarybos posėdyje teikia Jungtinei tarybai savo veiklos ir pakomitečių veiklos ataskaitas.
         13 straipsnis
         Kalbos
         1.   Jungtinio komiteto oficialiosios kalbos yra Jungtinės tarybos oficialiosios kalbos.
         2.   Jungtinio komiteto darbo kalbos yra anglų ir ispanų kalbos. Jei nenuspręsta kitaip, Jungtinis komitetas, svarstydamas klausimus, remiasi tomis kalbomis parengtais dokumentais.
         14 straipsnis
         Išlaidos
         1.   Kiekviena Šalis padengia visas dėl dalyvavimo Jungtinio komiteto posėdžiuose patirtas išlaidas – tiek išlaidas personalui, kelionėms ir pragyvenimui, tiek pašto bei telekomunikacijų išlaidas.
         2.   Posėdžių organizavimo, dokumentų dauginimo ir vertimo žodžiu posėdžiuose ir dokumentų vertimo raštu į anglų ir ispanų kalbas ar iš jų išlaidas padengia posėdį rengianti Šalis. Vertimo žodžiu ir raštu į kitas kalbas ar iš jų išlaidas tiesiogiai padengia tokių paslaugų prašanti Šalis.
         15 straipsnis
         Darbo tvarkos taisyklių keitimas
         Šios darbo tvarkos taisyklės gali būti keičiamos Jungtinės tarybos sprendimu pagal Jungtinės tarybos darbo tvarkos taisyklių 11 straipsnį.
         16 straipsnis
         Pakomitečiai
         1.   Pagal Susitarimo 83 straipsnio 1 dalį Jungtinis komitetas gali nuspręsti steigti Susitarimui įgyvendinti reikalingą pakomitetį konkrečioms sritims, kuris padėtų Jungtiniam komitetui vykdyti jo pareigas. Jungtinis komitetas gali nuspręsti panaikinti bet kurį pakomitetį, taip pat nustatyti arba pakeisti jo darbo tvarkos taisykles. Jeigu nenuspręsta kitaip, tie pakomitečiai yra pavaldūs Jungtiniam komitetui, kuriam jie pateikia ataskaitą po kiekvieno savo posėdžio.
         2.   Jeigu Susitarime nenustatyta arba Jungtinė taryba nesusitarė kitaip, šios darbo tvarkos taisyklės mutatis mutandis taikomos bet kuriam Susitarimu ar pagal 1 dalį įsteigtam pakomitečiui.
         3.   Pakomitečių posėdžiai gali būti rengiami prireikus, asmeniškai dalyvaujant Briuselyje arba Kuboje, arba, pavyzdžiui, surengiant vaizdo konferenciją. Pakomitečiuose stebima derinimo pažanga konkrečiose srityse, aptariami tam tikri dėl šio proceso kylantys klausimai ir uždaviniai, rengiamos rekomendacijos ir praktinės išvados.
         4.   Jungtinio komiteto sekretoriatui siunčiamos visos svarbios korespondencijos, dokumentų ir pranešimų, susijusių su pakomitečio veikla, kopijos.
         5.   Jei Šalys Jungtinėje taryboje nesusitarė kitaip, pakomitečiai turi įgaliojimus tik priimti Jungtiniam komitetui skirtas rekomendacijas.


title: 2017 m. birželio 30 d. Komisijos sprendimas (ES) 2018/160 dėl valstybės pagalbos SA.44351 (2016/C) (ex 2016/NN), kurią Lenkija suteikė nustatydama mažmeninės prekybos sektoriui taikomą mokestį (pranešta dokumentu Nr. C(2017) 4449) (Tekstas svarbus EEE. )

text:
1.2.2018

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 29/38

         KOMISIJOS SPRENDIMAS (ES) 2018/160
   2017 m. birželio 30 d.
   dėl valstybės pagalbos SA.44351 (2016/C) (ex 2016/NN), kurią Lenkija suteikė nustatydama mažmeninės prekybos sektoriui taikomą mokestį

         (pranešta dokumentu Nr. C(2017) 4449)

   (Tekstas autentiškas tik lenkų kalba)
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą,
   atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
   pakvietusi suinteresuotąsias šalis teikti savo pastabas pagal minėtą (-as) nuostatą (-as) (1),
   kadangi:
   1.   PROCEDŪRA

               (1)

               Iš 2016 m. vasario mėn. spaudoje skelbtų straipsnių Komisija sužinojo, kad Lenkija svarsto priimti įstatymą, kuriuo mažmeninės prekybos sektoriui būtų nustatytas progresinio tarifo struktūros apyvartos mokestis.

               (2)

               2016 m. vasario 11 d. ir gegužės 30 d. Komisijos tarnybos Lenkijos institucijoms nusiuntė raštus, kuriais paprašė daugiau informacijos apie planuojamą įstatymą, ir Lenkijai pasiūlė prieš priimant tą įstatymą pasikonsultuoti su jomis. Tuose raštuose taip pat pabrėžtas to įstatymo panašumas į Vengrijos maisto grandinės patikros mokestį, dėl kurio Komisija pradėjo oficialų valstybės pagalbos tyrimą, ir paaiškintas Komisijos sprendime pradėti procedūrą pateiktas preliminarus su tuo mokesčiu siejamos valstybės pagalbos vertinimas (2). Galiausiai, Komisijos tarnybos Lenkijai pranešė, kad, jeigu su valstybės pagalba susijusi priemonė įgyvendinama prieš tai negavus Komisijos patvirtinimo, ši gali priimti įsakymą sustabdyti pagalbą.

               (3)

               Lenkijos institucijos į tuos raštus atsakė atitinkamai 2016 m. kovo 2 d. ir birželio 27 d.2016 m. kovo 2 d. raštu Lenkijos institucijos įsipareigojo Komisijai pateikti baigtą rengti įstatymo projektą. 2016 m. birželio 27 d. raštu Lenkijos institucijos Komisijai pranešė, kad įstatymo projektas jau pateiktas Lenkijos Parlamentui ir netrukus bus priimtas. Lenkijos institucijos Komisijos tarnyboms taip pat pateikė įstatymo projekto tekstą.

               (4)

               2016 m. liepos 6 d. Lenkijos Parlamentas priėmė Įstatymą dėl mažmeninės prekybos mokesčio (lenk. USTAWA z dnia 6 lipca 2016 r. o podatku od sprzedaży detalicznej
                   (3), toliau – įstatymas). Įstatymas įsigaliojo 2016 m. rugsėjo 1 d.

               (5)

               2016 m. liepos 8 d. raštu Komisija Lenkijai pranešė savo preliminarią nuomonę, kad įstatymu nustatytas mažmeninės prekybos mokestis (toliau – mažmeninės prekybos mokestis) yra valstybės pagalba, ir paprašė Lenkijos institucijų pareikšti savo požiūrį į tai, kad Komisija gali priimti įsakymą sustabdyti pagalbą. Atsakymas gautas 2016 m. liepos 22 d.

               (6)

               2016 m. rugpjūčio 4 d. Komisija gavo su ta pačia priemone susijusį skundą dėl valstybės pagalbos.

               (7)

               2016 m. rugsėjo 19 d. raštu Komisija Lenkijai pranešė nusprendusi dėl pagalbos priemonės pradėti Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – Sutartis) 108 straipsnio 2 dalyje nustatytą procedūrą (toliau – sprendimas pradėti procedūrą). Komisija pagal Tarybos reglamento (ES) 2015/1589 13 straipsnio 1 dalį taip pat pareikalavo nedelsiant sustabdyti priemonės taikymą (4).

               (8)

               Sprendimas pradėti procedūrą paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
                   (5). Komisija suinteresuotąsias šalis pakvietė teikti savo pastabas dėl pagalbos priemonės.

               (9)

               Lenkija savo pastabas dėl sprendimo pradėti procedūrą pateikė 2016 m. lapkričio 7 d. raštu. Komisija pastabų iš suinteresuotųjų šalių negavo.

               (10)

               Lenkijos plėtros ir finansų ministro įsakymu, įsigaliojusiu 2016 m. spalio 19 d., Lenkija sustabdė mažmeninės prekybos mokesčio, grindžiamo apyvarta, taikymą nuo 2016 m. rugsėjo 1 d. iki 2016 m. gruodžio 31 d. (6)2016 m. lapkričio 15 d. Lenkijos Parlamentas priėmė įstatymą (7), kuriuo mažmeninės prekybos mokesčio taikymas sustabdytas iki 2016 m. sausio 1 d. (įstatymas įsigaliojo 2016 m. gruodžio 22 d.).

               (11)

               2017 m. sausio 11 d. raštu Komisija Lenkijai pranešė, kad pastabų iš suinteresuotųjų šalių negavo, ir Lenkijos institucijas pakvietė su Komisijos tarnybomis aptarti Lenkijos institucijų pastabas ir galbūt numatomus įstatymo pakeitimus. 2017 m. kovo 14 d. buvo surengtas vaizdo konferencijos posėdis.

         2.   IŠSAMUS PAGALBOS PRIEMONĖS APRAŠYMAS

               (12)

               Įstatymu nustatomas Lenkijoje mažmeninės prekybos sektoriui taikomas mokestis.

               (13)

               Įstatymo 5 straipsnyje nustatyta, kad apmokestinama apyvarta iš prekių pardavimo jokios ekonominės veiklos nevykdantiems fiziniams asmenims (vartotojams). Pagal įstatymo 4 straipsnį apmokestinamasis asmuo yra mažmenininkas (8): fizinis asmuo; pagal civilinę teisę įsteigta bendrovė (lenk. spółka cywilna); organizacinis padalinys, neturintis teisinio subjektiškumo ir juridinio asmens statuso, pavyzdžiui, individualios įmonės (lenk. spółki osobowe); kitokios pagal Prekybos kodeksą (lenk. kodeks spolek handlowych) reglamentuojamos įmonės (uždarosios akcinės bendrovės (z.o.o.) ir akcinės bendrovės (S.A.)).

               (14)

               Įstatymo 8 straipsnyje nustatyta, kad prievolė mokėti apyvartos mokestį atsiranda, kai apmokestinamojo asmens mėnesio apyvarta viršija 17 mln. Lenkijos zlotų (PLN). Remiantis įstatymo 6 straipsnio 1 dalimi, mokesčio bazė yra mažmeninės prekybos apyvartos suma, viršijanti 17 mln. PLN per mėnesį. Mažmeninės prekybos mokestis mokamas kas mėnesį iki kiekvieno mėnesio, einančio po mėnesio, per kurį gautos apmokestinamosios pajamos, dvidešimt penktos dienos.

               (15)

               Įstatymo 9 straipsnyje nustatyti du mokesčio tarifai:

                           —

                           0,8 % tarifas, taikomas įmonės mažmeninės prekybos mėnesio apyvartos daliai, viršijančiai 17 mln. PLN (≈ 4 mln. EUR (9)), bet neviršijančiai 170 mln. PLN (≈ 40 mln. EUR), ir

                           —

                           1,4 % tarifas, taikomas įmonės mažmeninės prekybos mėnesio apyvartos daliai, viršijančiai 170 mln. PLN.

               (16)

               Todėl, remiantis įstatymo 6 straipsnio 1 dalimi ir 8 straipsniu – jais nustatyta, kad 17 mln. PLN neviršijanti įmonės mažmeninės prekybos mėnesio apyvartos dalis neapmokestinama, – galima teigti, kad mažmeninės prekybos mokesčio sistema yra grindžiama progresinio tarifo struktūra, sudaryta iš trijų skirtingų mėnesio apyvartos intervalų, kuriems taikomi trys skirtingi mokesčio tarifai: 0 % mokesčio tarifas, taikomas mažmeninės prekybos mėnesio apyvartos sumai, neviršijančiai 17 mln. PLN; 0,8 % mokesčio tarifas, taikomas mažmeninės prekybos mėnesio apyvartos sumai, viršijančiai 17 mln. PLN, bet neviršijančiai 170 mln. PLN; 1,4 % mokesčio tarifas, taikomas mažmeninės prekybos mėnesio apyvartos sumai, viršijančiai 170 mln. PLN.

         3.   OFICIALI TYRIMO PROCEDŪRA

   3.1.   Pagrindas pradėti oficialią tyrimo procedūrą

               (17)

               Komisija pradėjo oficialią tyrimo procedūrą, nes tame etape laikėsi nuomonės, kad Lenkijos mažmeninės prekybos sektoriaus mokesčio progresinio tarifo struktūra yra neteisėta ir nesuderinama valstybės pagalba.

               (18)

               Visų pirma, Komisija laikėsi nuomonės, kad mažmenine prekyba besiverčiančios įmonės įstatymu diferencijuojamos pagal apyvartą, taigi ir dydį, ir kad įmonėms, kurių apyvarta maža (taigi smulkesnėms įmonėms), suteikiamas atrankusis pranašumas. Lenkija nepateikė jokio įtikinamo paaiškinimo, kodėl, apmokestinant mažmeninės prekybos pajamas, didesnių ir smulkesnių mažmeninės prekybos veiklos vykdytojų faktinė ir teisinė padėtis skiriasi. Taigi, Lenkija neįrodė, kad, atsižvelgiant į mokesčio sistemos pobūdį ir bendrąją schemą, ta priemonė yra pagrįsta. Todėl Komisija preliminariai laikėsi nuomonės, kad įstatymu teikiama valstybės pagalba, nes, atrodė, kitos Sutarties 107 straipsnio 1 dalyje nustatytos sąlygos įvykdytos.

               (19)

               Galiausiai, Komisijai kilo abejonių dėl įstatymo suderinamumo su vidaus rinka. Komisija atkreipė dėmesį, kad nė viena iš Sutarties 107 straipsnio 2 arba 3 dalyje nustatytų išimčių neatrodo taikytina, be to, Lenkija nepateikė jokių argumentų, kodėl mažmeninės prekybos mokestis būtų suderinamas su vidaus rinka. Komisija taip pat priminė, jog negali paskelbti, kad valstybės pagalbos priemonė yra suderinama su vidaus rinka, jeigu ta priemone neišvengiamai pažeidžiamos kitos Sąjungos teisės nuostatos, pavyzdžiui, susijusios su Sutartyje arba Sąjungos reglamentuose ir direktyvose nustatytomis pagrindinėmis laisvėmis. Tame etape Komisija negalėjo atmesti prielaidos, kad priemonė daugiausia taikoma užsienio įmonėms, o tai galėtų būti Sutarties 49 straipsnio, kuriuo nustatoma pagrindinė įsisteigimo laisvė, pažeidimas.

         3.2.   Lenkijos pastabos

               (20)

               Lenkijos institucijos laikosi nuomonės, kad mažmeninės prekybos mokestis sprendime pradėti procedūrą aprašytas kaip trims skirtingiems intervalams taikomas trijų tarifų mokestis, o toks aprašymas yra neteisingas. Lenkijos institucijų nuomone, mažmeninis mokestis yra tik dviejų tarifų, nes 17 mln. PLN neviršijančios pajamos išvis neapmokestinamos, neatsižvelgiant į pajamas gaunančios įmonės rūšį ir bendrą atitinkamą mėnesį gautų pajamų sumą. Jų nuomone, atleidimas nuo mokesčio skiriasi nuo nulinio mokesčio tarifo, o riba visiems apmokestinamiesiems asmenims taikoma „vienodomis ir objektyviomis sąlygomis“.

               (21)

               Kalbėdamos apie mokesčio paskirtį, Lenkijos institucijos pabrėžia, kad pajamos, gautinos iš mažmeninės prekybos mokesčio, būtų skiriamos vaiko išmokų programai „500+“ finansuoti. Tačiau, atsižvelgiant į apskaičiuotą šios programos biudžetą (t. y. apie 16 mlrd. PLN 2016 m. ir apie 22 mlrd. PLN vėlesniais metais), programa mažmeninės prekybos mokesčiu būtų tik iš dalies finansuota (t. y. tikėtinos visų metų lėšos 2017 m. būtų apie 1,6 mlrd. PLN). Lenkija taip pat tvirtina, kad vaiko išmokų programa „500+“ bus susijusi ne tik su išlaidomis, bet ir su teigiamu poveikiu ekonomikai, nes didės vartojimas, taigi, programa turės tiesioginį poveikį mažmenininkų pajamoms.

               (22)

               Kalbėdama apie priemonės finansavimą iš valstybės išteklių, Lenkija tvirtina, jog mokestis suplanuotas taip, kad nereikės atsisakyti pajamų, kurios įprastomis aplinkybėmis būtų surinktos iš mažmenininkų. Visų pirma, Lenkijos institucijos tvirtina, kad neapmokestinamoji suma ir sumažintas 0,8 % tarifo mokestis taikomi visoms įmonėms ir kad Lenkijos valstybė atsisako išteklių, kuriuos kitaip galėtų gauti iš visų įmonių, ne tik iš smulkesnių.

               (23)

               Lenkija taip pat mano, kad visuotinį progresyvumą, kai skirtingi tarifai taikomi visai įmonių apyvartai, atsižvelgiant į tokios apyvartos dydį, reikia skirti nuo intervalinio progresyvumo, kai skirtingi tarifai taikomi skirtingoms visų įmonių apyvartos dalims (intervalams). Lenkijos nuomone, pajamų intervalui taikant progresinį mokestį jokio atrankiojo pranašumo nesuteikiama, nes toks pat tarifų planas taikomas visoms mažmeninės prekybos įmonėms. Visų pirma, Lenkija tvirtina, kad tuo, jog mokestis yra progresinis, smulkesnėms įmonėms pranašumo nesuteikiama, nes dėl neapmokestinamosios sumos ir sumažinto mokesčio tarifo (0,8 %) mažėja ir didesnes, ir mažesnes pajamas gaunančių įmonių veiklos sąnaudos. Lenkijos nuomone, kuo didesnės įmonės pajamos, tuo didesnę pagalbą ta įmonė gauna.

               (24)

               Be to, Lenkija teigia, kad Komisija neteisingai nustatė pranašumą gaunančias įmones, nes ne visada mažesnes pajamas gaunančios įmonės būna smulkesnės įmonės, o didesnes pajamas gaunančios įmonės – stambesnės įmonės. Iš tikrųjų, pasak Lenkijos, įmonių pajamos nėra arba bent jau ne tik tiesiogiai susijusios su jų dydžiu.

               (25)

               Kalbant apie atrankųjį priemonės pobūdį, Lenkija nesutinka su Komisijos nustatyta atskaitos sistema ir teigia, kad atskaitos sistema turi būti laikomas tik mažmeninės prekybos sektoriaus pajamoms, per mėnesį viršijančioms 17 mln. PLN, taikomas mokestis. Lenkija taip pat tvirtina, kad to priežastis yra faktas, jog 17 mln. PLN neviršijančioms pajamoms mažmeninės prekybos mokestis netaikomas. Lenkija taip pat teigia, kad sistemos modelis nėra nei sutartinis, nei šališkas, o atleidimas nuo mokesčio taikomas visiems apmokestinamiesiems asmenims. Lenkija taip pat nurodo sprendimo pradėti procedūrą 26 konstatuojamąją dalį ir tvirtina, kad, nenustačius vieno atskaitos tarifo, naudojamo kaip atskaitos taškas, negalima daryti išvados, jog priemonė yra valstybės pagalba.

               (26)

               Antra, Lenkija, komentuodama sprendimo pradėti procedūrą 32 konstatuojamąją dalį, teigia, kad toks vidutinis mažmeninės prekybos mokesčio tarifas, kokį nustatė Komisija, yra nenatūralus. Lenkija tvirtina, kad mažmeninės prekybos mokestis yra grindžiamas specifiniais tarifais, ex ante taikomais dviem konkretiems intervalams, kurie vienodai taikomi visiems apmokestinamiesiems asmenims. Be to, tai, kad pajamų intervalui taikomas progresinis mokestis, nėra atrankioji priemonė, nes mažesni tarifai taikomi vienodomis sąlygomis visoms įmonėms, neatsižvelgiant į įmonių dydį. Vadinasi, Lenkijos nuomone, įmonėms, kurių faktinė ir teisinė padėtis panaši, skirtinga tvarka netaikoma.

               (27)

               Remdamasi tuo, kas išdėstyta, Lenkija teigia, kad nereikia įrodyti pagrįstumo atsižvelgiant į mokesčio sistemos pobūdį ir bendrąją schemą. Vis dėlto Lenkijos institucijos teigia, kad mažmeninės prekybos ir pajamų mokesčio progresinei struktūrai turėtų būti taikoma tokia pati tvarka, ir struktūra turi būti laikoma pagrįsta perskirstymo tikslais. Tačiau Lenkija nepateikia jokių kitų argumentų, kuriais būtų paremtas jos minėtas pagrįstumas.

               (28)

               Kalbant apie poveikį prekybai ir konkurencijos iškraipymą, Lenkija pateikė savo mažmeninės prekybos sektoriaus struktūrą ir atkreipia dėmesį, kad didžiausias pajamas gaunančios parduotuvės (prekybos centruose) paprastai būna miestuose, dėl to jose lankosi daugiau klientų, palyginti su užmiestyje esančiomis parduotuvėmis – šių klientams tenka patirti kelionės į parduotuves išlaidų. Tačiau mažos parduotuvės dažniausiai įsikūrusios miesteliuose ir kaimuose, o ten padėtis priešinga (parduotuvės sunkiau pasiekiamos, jose lankosi mažiau klientų, jų apyvarta mažesnė). Lenkija taip pat nurodė, kad didžiausias pajamas gaunantys pardavėjai dažnai taiko mokesčių optimizavimo būdus ir taip išvengia pelno mokesčio, be to, pardavėjai, kurių apyvarta didelė, gauna naudos iš masto ekonomijos (kuo daugiau parduoda, tuo mažesnė vieneto kaina) ir yra linkę naudotis savo įtaka, kad savo naudai sumažintų gamintojų ir tiekėjų pelno dydį. Galiausiai, Lenkija atkreipė dėmesį, kad joje dėl šiuolaikinės prekybos plėtros gerokai sumenko nepriklausomų mažmenininkų segmentas (2008 m. jiems teko 51 % rinkos, o 2015 m. – 37 %).

               (29)

               Lenkija daro išvadą, kad: i) net jeigu mažmeninės prekybos mokestis būtų laikomas atrankiuoju, konkurencija nebūtų iškraipyta, nes didelio masto pardavėjams jau suteiktas didžiulis konkurencinis pranašumas, palyginti su smulkiais mažmenininkais, ir ii) mažmeninės prekybos mokesčio tarifams progresyviai didėjant, ribojamas neigiamas prekybos modelio pokytis (tai, kad nebelieka smulkiosios prekybos ir kartu didėja plataus masto prekyba), dėl kurio dabar iškraipoma konkurencija.

               (30)

               Galiausiai, Lenkija tvirtina, kad sprendimu pradėti procedūrą nepagrįstai ribojamas valstybių narių savarankiškumas plėtojant savo mokesčių politiką. Pasak Lenkijos, būtent valstybė rengia nustatytino mokesčio struktūrą (t. y. taikymo sritį, mokesčio bazę ir tarifus), kuri, žvelgiant iš vykdomos mokesčių politikos prizmės, būtų optimali.

         3.3.   Suinteresuotųjų šalių pastabos

               (31)

               Komisija suinteresuotųjų šalių pastabų negavo.

         4.   PAGALBOS VERTINIMAS

               (32)

               Atsakydama į tai, kad Lenkija, reaguodama į sprendimą pradėti procedūrą, teigia, jog mažmeninės prekybos mokestis yra tiesioginio apmokestinimo priemonė, todėl Komisija, naudodamasi savo kompetencija, susijusia su valstybės pagalbos klausimais, nepagrįstai riboja Lenkijos savarankiškumą šiai plėtojant savo mokesčių politiką, Komisija preliminariai primena, kad, nors laikoma, jog valstybės narės tiesioginio apmokestinimo srityje veikia savarankiškai, bet kokia valstybės narės tvirtinama mokesčių priemonė turi atitikti Sutarties 107 straipsnį (10).

         4.1.   Pagalbos buvimas

               (33)

               Pagal Sutarties 107 straipsnio 1 dalį valstybių arba iš valstybės išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuria, palaikant tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipoma arba gali būti iškraipoma konkurencija, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai. Kad priemonę būtų galima laikyti valstybės pagalba pagal 107 straipsnio 1 dalį, ji turi atitikti visas toje straipsnio dalyje nustatytas sąlygas (11). Taigi pripažinta, kad valstybės pagalba laikoma priemonė, pirma, privalo būti susijusi su valstybės įsikišimu arba teikiama iš valstybės išteklių; antra, dėl įsikišimo turi būti daromas poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai; trečia, priemone įmonei turi būti suteikiamas atrankusis pranašumas, o ketvirta – priemone turi arba gali būti iškraipoma konkurencija (12).

         4.1.1.   Valstybės ištekliai ir atsakomybė

               (34)

               Kad priemonė būtų laikoma valstybės pagalba, ji turi būti ir priskirtina valstybės atsakomybei ir finansuojama iš valstybės išteklių.

               (35)

               Kadangi mažmeninės prekybos mokestis nustatytas Lenkijos Parlamento priimtu įstatymu, ši priemonė aiškiai priskirtina Lenkijos valstybės atsakomybei.

               (36)

               Dėl priemonės finansavimo iš valstybės išteklių pažymėtina, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką priemonė, kuria valstybės institucijos leidžia neapmokestinti tam tikrų įmonių, todėl, nors iš tikrųjų ir neperduodami valstybės ištekliai, asmenų, kuriems tai taikoma, finansinė padėtis tampa geresnė negu kitų mokesčių mokėtojų, yra valstybės pagalba (13). 37–60 konstatuojamosiose dalyse Komisija įrodys, kad dėl mažmeninės prekybos mokesčio progresinio tarifo struktūros, apibūdintos 15–16 konstatuojamosiose dalyse, Lenkija atsisako mokestinių pajamų, nors kitaip turėtų teisę jas gauti iš mažmeninės prekybos veiklos vykdytojų, kurių apyvarta mažesnė (taigi iš smulkesnių mažmenininkų), jeigu jiems, kaip ir didesnę apyvartą turintiems mažmeninės prekybos veiklos vykdytojams (taigi iš stambesnių mažmenininkų), būtų taikomas vienodas vidutinis efektyvusis mažmeninės prekybos mokesčio tarifas. Tai, kad dėl progresinių tarifų struktūros mažmenininkams pagal jų dydį taikomi skirtingi tarifai, visų pirma reiškia, kad Lenkija atsisako mokestinių pajamų, kurias kitaip turėtų teisę gauti iš mažmeninės prekybos įmonių, veikiančių pagal franšizės modelį, palyginti su mažmeninės prekybos įmonėmis, veikiančiomis pagal tinklą valdančios bendrovės modelį (14). Atsisakius tų pajamų, netenkama iš mažmeninės prekybos mokesčio gaunamų valstybės išteklių, kaip nurodyta Sutarties 107 straipsnio 1 dalyje (15).

         4.1.2.   Pranašumas

               (37)

               Pagal Sąjungos teismų praktiką pagalbos sąvoka apima ne tik pozityviąsias išmokas, bet ir priemones, kuriomis įvairiais būdais mažinami mokesčiai, paprastai įtraukiami į įmonės biudžetą (16). Pranašumas gali būti suteikiamas įvairiais įmonės mokesčių naštos mažinimo būdais, visų pirma – mažinant taikomą mokesčio tarifą, mokesčio bazę arba mokėtino mokesčio sumą (17). Priemone, susijusia su mokesčio arba rinkliavos mažinimu, suteikiamas pranašumas, nes dėl jos įmonių, kurioms ji taikoma, finansinė padėtis tampa palankesnė nei kitų mokesčių mokėtojų, ir dėl to valstybė netenka pajamų (18).

               (38)

               Įstatymu nustatoma progresinio tarifo struktūra, taikytina visoms įmonėms, turinčioms mokėti mažmeninės prekybos mokestį, o kiekvienam mažmenininkui tenkanti mokesčio našta priklauso nuo to, prie kurio intervalo priskiriama jo apyvarta.

               (39)

               Kadangi mokestis yra progresinis, didėjant mažmenininko iš mažmeninės prekybos ir jai pasiekus kitą aukštesnį intervalą, didėja ne tik tai apyvartai taikomo mokesčio suma, bet ir vidutinis procentinis jo dydis (19). Taigi, mažmenininkai, kurių apyvarta maža, arba neturi mokėti mažmeninės prekybos mokesčio, arba turi mokėti gerokai mažesnį vidutinį efektyvųjį mokestį, palyginti su mažmenininkais, kurių apyvarta didelė, todėl mažą apyvartą turinčių įmonių patiriamos išlaidos sumažėja, palyginti su didelę apyvartą turinčiosiomis. Kadangi įmonės apyvartos suma tam tikru mastu susijusi su tos įmonės dydžiu, galima sakyti, kad įstatymu nustatyta progresinio tarifo struktūra suteikia smulkesniems mažmenininkams ekonominį pranašumą – sumažėja jų mokesčio našta ir joms taikomas mažesnis vidutinis efektyvusis mokesčio tarifas, o dėl to nukenčia stambesni mažmenininkai. Iš tikrųjų, įmonių, kurių bendra apyvarta neviršija 17 mln. PLN, mėnesio gale dėl mokesčio patiriamos išlaidos, susijusios su kiekviena 100 PLN apyvartos suma, bus nulinės; mažmenininkų, kurių bendra apyvarta yra didesnė nei 17 mln. PLN, bet neviršija 170 mln. PLN, to mokesčio išlaidos progresyviai didės ir sudarys 0,8 %; o mažmenininkų, kurių bendra apyvarta didesnė nei 170 mln. PLN, to mokesčio išlaidos dar padidės ir sudarys 1,4 %, kaip matyti iš toliau pateiktos lentelės.

                           Apyvarta (PLN)

                           Ribinis tarifas (%)

                           Mokestis (PLN)

                           Mokestis / apyvarta (%)

                           500 000 000

                           1,4

                           5 844 000

                           1,2

                           100 000 000

                           0,8

                           664 000

                           0,7

                           20 000 000

                           0,8

                           24 000

                           0,1

                           15 000 000

                           0

                           0

                           0,0

               (40)

               Tai, kad dėl progresinių tarifų struktūros mažmenininkams pagal jų dydį taikomi skirtingi tarifai, taip pat reiškia, kad pavieniams mažmenininkams, veiklą pagal franšizės modelį vykdantiems kaip franšizės turėtojai, suteikiamas pranašumas, nes jų mokesčio našta nustatoma pagal jų pavienių parduotuvių mėnesio mažmeninės prekybos apyvartą, o ne pagal viso tinklo mėnesio mažmeninės prekybos apyvartą – taip nustatoma mažmeninės prekybos tinklams, veikiantiems pagal tinklą valdančios bendrovės modelį (20).

         4.1.3.   Atrankumas

               (41)

               Priemonė laikoma atrankiąja, jei ji yra palankesnė tam tikroms įmonėms arba tam tikrų prekių gamybai, kaip nurodyta Sutarties 107 straipsnio 1 dalyje. Teisingumo Teismo teigimu, taikant pagalbos schemas, priemonės atrankumas iš esmės turi būti vertinamas atliekant trijų etapų analizę (21). Pirma, nustatoma bendra arba įprasta valstybėje narėje taikoma mokesčių tvarka (toliau – atskaitos sistema). Antra, turėtų būti nustatyta, ar konkrečia priemone nukrypstama nuo tos sistemos, jei pagal ją skiriami ekonominės veiklos vykdytojai, kurių faktinė ir teisinė padėtis, atsižvelgiant į tai sistemai būdingus tikslus, yra panaši. Jeigu aptariama priemonė nuo atskaitos sistemos nenukrypsta, ji nėra atrankioji. Tačiau jeigu nukrypsta (taigi ta priemonė prima facie yra atrankioji), trečiajame analizės etape reikia nustatyti, ar ta priemonė, kuri nukrypsta, gali būti laikoma pagrįsta atsižvelgiant į atskaitos mokesčio sistemos pobūdį arba bendrąją schemą (22). Jeigu prima facie atrankioji priemonė, atsižvelgiant į sistemos pobūdį arba bendrąją schemą, laikoma pagrįsta, ji nėra atrankioji, taigi nepatenka į Sutarties 107 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.

         4.1.3.1.   Atskaitos sistema

               (42)

               Atskaitos sistemą sudaro nuoseklus taisyklių rinkinys, kuris, remiantis objektyviais kriterijais, paprastai taikomas visoms į jo taikymo sritį, kuri apibrėžta jo tikslu, patenkančioms įmonėms.

               (43)

               Priešingai, nei teigia Lenkija, negalima sakyti, kad mažmeninės prekybos mokesčio tikslas yra finansuoti biudžeto išlaidas vaiko išmokų programai „Šeima 500+“. Lenkija patvirtino, kad mokesčio pajamos negali būti visiškai ir išskirtinai skirtos iš anksto nustatytos rūšies išlaidoms finansuoti, todėl jos minėta vaiko rūpybos ir mažmeninės prekybos sektoriaus sąsaja nebuvo nustatyta, taip pat nenustatyta ir vaiko rūpybos programos išlaidų ir mažmeninės prekybos veiklos vykdytojų apyvartos dydžio sąsaja. Vaiko išmokų programos „Šeima 500+“ finansavimo negalima laikyti tikslu, būdingu mažmeninės prekybos mokesčiui.

               (44)

               Veikiau, mažmeninės prekybos mokesčio tikslas yra apmokestinti visų ekonominės veiklos vykdytojų, dalyvaujančių parduodant prekes fiziniais asmenimis esantiems vartotojams, apyvartą. Atsižvelgiant į tą tikslą, turėtų būti laikoma, kad visų įmonių, kurių apyvarta yra susijusi su prekių pardavimu fiziniams asmenims, faktinė ir teisinė padėtis yra panaši. Todėl Komisija laikosi nuomonės, kad atskaitos sistema yra mažmeninės prekybos mokestis, taikomas įmonių, Lenkijoje besiverčiančių visų rūšių prekių mažmenine prekyba, apyvartai.

               (45)

               Priešingai, nei teigia Lenkija (23), atskaitos sistemą turėtų sudaryti ne vien įmonės, kurių apyvarta didesnė nei 17 mln. PLN, nes su mažmenine prekyba susijusi įmonių mėnesio apyvarta, ne didesnė nei 17 mln. PLN, pagal įstatymą neapmokestinama. Ta išimtis taikoma visoms įmonėms, kurių apyvarta yra susijusi su mažmeninių prekių pardavimu, neatsižvelgiant į tai, ar jų apyvarta viršija 17 mln. PLN, ar ne.

               (46)

               Komisija taip pat nemano, kad įstatymu nustatyta progresinių mokesčio tarifų struktūra yra atskaitos sistemos dalis. Teisingumo Teismas nurodė, kad atliekant atrankumo analizę ne visada pakanka apsiriboti vertinimu, ar priemone nukrypstama nuo valstybės narės nustatytos atskaitos sistemos (24). Taip pat būtina įvertinti, ar šios sistemos ribas valstybė narė nustatė nuosekliai, ar, priešingai, akivaizdžiai sutartiniu arba šališku būdu, kad šios ribos būtų palankesnės tam tikroms įmonėms. Priešingu atveju, užuot nustačiusi bendrąsias taisykles, taikomas visoms įmonėms, iš kurių tik tam tikroms įmonėms taikoma nukrypti leidžianti nuostata, valstybė narė tą patį rezultatą galėtų pasiekti apeidama valstybės pagalbos taisykles – pakoreguodama ir sujungdama jas taip, kad, jas taikant, skirtingoms įmonėms tektų skirtinga našta (25). Labai svarbu šiuo atžvilgiu paminėti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką Sutarties 107 straipsnio 1 dalyje valstybės intervencijos priemonės neskirstomos pagal jų priežastis arba tikslus – tos priemonės apibrėžiamos pagal jų poveikį, taigi, neatsižvelgiant į naudojamus metodus (26).

               (47)

               Įstatymu nustatytos progresinių tarifų struktūros rezultatas toks – mažmenininkai, kurių mažmeninės prekybos apyvarta maža, arba neturi mokėti mažmeninės prekybos mokesčio, arba turi (už kiekvieną gautos mėnesio apyvartos zlotą) mokėti gerokai mažesnį vidutinį efektyvųjį mokestį, palyginti su įmonėmis, kurių apyvarta didelė, taigi mažą apyvartą turinčių įmonių patiriamos išlaidos sumažėja, palyginti su didelę apyvartą turinčiosiomis. Kadangi kiekviena įmonė apmokestinama skirtingu vidutiniu efektyviuoju mokesčio tarifu, Komisija negali nustatyti vieno atskaitos tarifo. Lenkija nė vieno konkretaus tarifo neįvardijo kaip atskaitos arba įprasto tarifo ir nepaaiškino, kodėl būtų pagrįsta išimtinėmis aplinkybėmis didesnį tarifą taikyti mažmeninės prekybos veiklos vykdytojams, kurių apyvarta didelė, arba mažesnį tarifą taikyti veiklos vykdytojams, kurių apyvarta yra mažesnė. Todėl mokesčio progresinių tarifų struktūros poveikis yra toks, kad skirtingos įmonės moka skirtingo efektyviojo tarifo mokestį, ir tai priklauso nuo jų mėnesio apyvartos taigi, ir nuo jų dydžio bei veiklos modelio. Vadinasi, galima sakyti, kad įstatymu nustatyta progresinio mokesčio struktūra specialiai parengta taip, kad būtų palanki smulkesniems mažmenininkams, palyginti su stambesniais, nes prekių pardavimu vartotojams, kurie yra fiziniai asmenys, besiverčiančių įmonių mėnesio apyvartai taikomas skirtingų tarifų mokestis, taigi mažesnę apyvartą turinčioms įmonėms taikomas mažesnis vidutinis efektyvusis mokesčio tarifas nei didesnę apyvartą turinčiosioms, o šios paprastai būna užsienio įmonės (27), nors abiejų rūšių įmonės vykdo tokią pat veiklą.

               (48)

               Taip pat galima sakyti, kad tai, jog dėl progresinių tarifų struktūros mažmenininkams pagal jų dydį taikomi skirtingi tarifai, yra palanku mažmenininkams, veikiantiems pagal franšizės modelį arba savarankiškai (pavyzdžiui, kaip pagal civilinę teisę įsteigta bendrovė), palyginti su mažmenininkais, veikiančiais pagal tinklą valdančios bendrovės modelį.

               (49)

               Kadangi Lenkija mokestį nustatė taip, kad tai būtų palanku tam tikroms įmonėms (būtent mažą apyvartą turintiems mažmenininkams – smulkesniems mažmenininkams – ir mažmenininkams, veikiantiems pagal franšizės modelį arba savarankiškai (ne tinkle)), o tai nepalanku kitoms įmonėms (būtent didelę apyvartą turintiems mažmenininkams – stambiems mažmenininkams – ir mažmeninės prekybos tinklams, veikiantiems pagal tinklą valdančios bendrovės modelį), atskaitos sistema savo pobūdžiu yra atrankioji, nes nėra pagrįsta atsižvelgiant į mokesčio tikslą, t. y. apmokestinti visų mažmeninės prekybos veiklos vykdytojų apyvartą. Taigi, Komisija laikosi nuomonės, kad tinkama atskaitos sistema šiuo atveju būtų vieno (fiksuoto) tarifo mokesčio taikymas mažmeninės prekybos mėnesio apyvartai, toje sistemoje nenustatant progresinės mokesčio struktūros.

         4.1.3.2.   Nukrypimas nuo atskaitos sistemos

               (50)

               Antrajame etape būtina nustatyti, ar priemone nenukrypstama nuo atskaitos taisyklių taikymo tam tikrų įmonių, kurių faktinė ir teisinė padėtis atsižvelgiant į esminį atskaitos sistemos tikslą yra panaši, naudai.

               (51)

               Pagal įstatymo 6 straipsnio 1 dalį mokestis netaikomas mažmenininko mėnesinei mažmeninės prekybos apyvartai, neviršijančiai 17 mln. PLN. Daugeliui mažmenininkų, veikiančių, pavyzdžiui, bakalėjos pasektoryje, ta išimtis reiškia, kad jiems netaikomas joks jų mažmeninės prekybos apyvartos mokestis, nes jų tos veiklos mėnesio apyvarta yra mažesnė nei 17 mln. PLN. Remiantis viešai skelbiamais duomenimis (28), 2016 m. rugsėjo mėn. buvo pateiktos 109 mokesčių deklaracijos, kuriose nurodyta mokėtino mažmeninės prekybos mokesčio suma, nors, remiantis Lenkijos finansų ministerijos skaičiavimais, Lenkijoje veiklą vykdo apie 200 000 mažmeninės prekybos veiklos vykdytojų. Vadinasi, didžioji dauguma Lenkijos mažmeninės prekybos sektoriaus bakalėjos pasektoryje veiklą vykdančių įmonių nesiekia 6 straipsnio 1 dalyje nustatytos ribos ir nemoka mažmeninės prekybos mokesčio.

               (52)

               Kalbant apie mažmenininkus, kurių mėnesio apyvarta viršija 17 mln. PLN, tos ribos nesiekianti jų mėnesio apyvartos dalis neapmokestinama; jų mėnesio apyvartos daliai, viršijančiai 17 mln. PLN, bet neviršijančiai 170 mln. PLN, taikomas 0,8 % mokesčio tarifas; 170 mln. PLN viršijančiai jų apyvartos daliai taikomas 1,4 % mokesčio tarifas.

               (53)

               Lenkija pajamų intervalui taikomą progresinį mokestį skiria nuo visuotinio progresinio mokesčio ir teigia, kad visi mokesčio tarifai (t. y. 0 % tarifas (atleidimas nuo mokesčių), 1,4 % ir 0,8 % tarifai) visoms įmonėms taikomi tokiomis pat sąlygomis, todėl nuo atskaitos sistemos nenukrypstama. Tačiau abiejų rūšių progresinio apmokestinimo rezultatas – skirtingoms bendrovėms atsižvelgiant į jų apyvartą (tai apmokestinimo objektas), taigi ir jų dydį, taikomi skirtingi vidutiniai efektyvieji tarifai. Kaip matyti iš toliau pateikiamo trijų mažmenininkų (apmokestinamųjų asmenų), kurių mėnesio apyvarta atitinkamai yra 10 mln. PLN, 100 mln. PLN ir 750 mln. PLN, pavyzdžio, nors visiems mažmenininkams taikomas toks pat mokesčio tarifas ir nors ta pati jų pajamų dalis patenka į tuos pačius tris intervalus, jiems taikomi labai skirtingi efektyvieji vidutiniai mokesčio tarifai. Iš tikrųjų nuo kiekvieno 100 PLN susidarančios apyvartos pirmasis mažmenininkas mokesčio nemoka, antrasis mažmenininkas moka apie 0,7 mln. PLN, o trečiasis – apie 1,2 PLN.

                           Mažmeninės prekybos mėnesio pajamos

                           1 mažmenininkas
                           10 mln. PLN

                           2 mažmenininkas
                           100 mln. PLN

                           3 mažmenininkas
                           750 mln. PLN

                           Mokestis, mokėtinas nuo 17 mln. PLN neviršijančios pajamų dalies

                           0

                           0

                           0

                           Mokestis, mokėtinas nuo pajamų dalies, viršijančios 17 mln. PLN, bet neviršijančios 170 mln. PLN

                           —

                           664 000  PLN
                           (82 999 999  PLN × 0,008)

                           1 224 000  PLN
                           (152 999 999  PLN × 0,008)

                           Mokestis, mokėtinas nuo 170 mln. PLN viršijančios pajamų dalies

                           —

                           —

                           8 120 000  PLN
                           (579 999 999  PLN × 0,014)

                              Bendras mokėtinas mokestis

                              0

                              664 000  PLN

                              9 344 000  PLN

                              Efektyvusis vidutinis mokesčio tarifas

                              0 %

                              0,664 %

                              1,246 %

               (54)

               Kaip matyti iš šios lentelės, būtent dėl progresinių tarifų ir intervalų, kuriems tie tarifai taikomi, mažmenininkams (apmokestinamiesiems asmenims) mažmeninės prekybos mokestis taikomas nevienodai, ir tai priklauso nuo jų apyvartos dydžio, taigi ir jų pačių dydžio. Kadangi įstatyme nustatyti progresiniai tarifai, įmonėms, kurių apyvarta didelė, taikomi ir gerokai didesni ribiniai tarifai, ir gerokai didesni vidutiniai mokesčio tarifai, palyginti su veiklos vykdytojais, kurių apyvarta maža. Todėl Komisija mano, kad įstatymu nustatyta progresinių tarifų struktūra nukrypsta nuo atskaitos sistemos, pagal kurią vieno (fiksuoto) tarifo mokestis taikomas visoms Lenkijoje mažmeninės prekybos veiklą vykdančioms įmonėms, ir tai naudinga mažmenininkams, kurių apyvarta mažesnė, taigi kurie yra smulkesni mažmenininkai.

               (55)

               Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija mano, kad priemonė nukrypsta nuo atskaitos sistemos ir prima facie yra atrankioji.

         4.1.3.3.   Pagrįstumas atsižvelgiant į sistemos pobūdį arba bendrąją schemą

               (56)

               Komisijai įrodžius, kad valstybės priemonė prima facie yra atrankioji, nes, atsižvelgiant į atskaitos sistemą, įmonėms, kurių faktinė ir teisinė padėtis panaši, taikomi skirtingi tarifai, valstybė narė tai turi pagrįsti tos sistemos pobūdžiu arba bendrąja schema. Priemonė, kuri nukrypsta nuo atskaitos sistemos, nėra atrankioji, jeigu ji laikoma pagrįsta atsižvelgiant į sistemos pobūdį arba bendrąją schemą. Šiuo atveju atrankioji tvarka yra sistemai būdingų mechanizmų, būtinų sistemos veikimui ir veiksmingumui užtikrinti, taikymo rezultatas (29).

               (57)

               Lenkija tvirtina, kad, jeigu būtų nustatyta, jog įstatymu numatyto progresinio mokesčio struktūra yra diskriminacinė, nors ji su tuo nesutinka, ši struktūra būtų pagrįsta dėl to, kad jos paskirtis – perskirstymas, kaip ir tais atvejais, kai taikomi pelnu paremti mokesčiai. Lenkija taip pat teigia, kad įmonės, kurių apyvarta didelė, turi daugiau galimybių mokėti, kad tokios įmonės naudojasi masto ekonomija, kad tokios įmonės gali naudotis savo įtaka, kad savo naudai sumažintų gamintojų ir tiekėjų pelno dydį, ir kad tokios įmonės dažnai taiko mokesčių optimizavimo būdus.

               (58)

               Komisija primena, kad įstatymu įmonės apmokestinamos pagal jų apyvartos dydį. Priešingai nei pelnu paremti mokesčiai (30), taikant apyvarta paremtą mokestį neatsižvelgiama į sąnaudas, patiriamas vykdant prekybą. Taigi, apyvartos mokesčiai bendrovėms taikomi pagal jų dydį, o ne pagal pelningumą ar gebėjimą mokėti, gebėjimą efektyviai veikti dėl masto ekonomijos, gebėjimą naudotis savo įtaka, kad savo naudai sumažintų gamintojų ir tiekėjų pelno dydį (31), ir gebėjimą pasinaudoti mokesčių optimizavimo strategijomis, kaip teigia Lenkija. Vadinasi, nė vienu iš tų veiksnių negalima pagrįsti to, kad įmonių apyvartai taikomas progresinis mokestis.

               (59)

               Progresiniai apyvartos mokesčiai gali būti pagrįsti tik atsižvelgiant į mokesčių sistemos pobūdį ir bendrąją schemą, t. y. jos vidinę logiką, jeigu dėl konkretaus tikslo, kurio mokesčiu siekiama, reikia taikyti progresinius tarifus. Pavyzdžiui, kai apyvartos mokesčiu siekiama šalinti tam tikrus neigiamus išorės veiksnius, tam tikro masto progresiškumas gali būti pagrįstas, jeigu buvo įrodyta, kad apmokestinamos veiklos nulemti išorės veiksniai laipsniškai didėja didėjant mokesčių mokėtojo apyvartai (arba dydžiui). Lenkijos institucijos tokio pagrįstumo neįrodė.

               (60)

               Todėl Komisija nemano, kad, atsižvelgiant į atskaitos mokesčio sistemos pobūdį ir bendrąją schemą, mažmeninio mokesčio progresiniai tarifai yra pagrįsti. Todėl priemone atrankusis pranašumas suteikiamas mažmeninės prekybos įmonėms, kurių apyvarta mažesnė (taigi mažesnėms įmonėms).

         4.1.4.   Galimas konkurencijos iškraipymas ir poveikis prekybai Sąjungoje

               (61)

               Pagal Sutarties 107 straipsnio 1 dalį, kad priemonė būtų laikoma valstybės pagalba, ta priemone turi būti iškraipoma konkurencija arba keliama jos iškraipymo grėsmė ir turi būti daromas poveikis Sąjungos vidaus prekybai.

               (62)

               Mažmeninės prekybos mokestis taikomas visoms įmonėms, kurių apyvarta susijusi su tam tikra Lenkijoje vykdoma mažmenine prekyba. Lenkijoje mažmeninės prekybos sektorius yra atviras konkurencijai ir pasižymi tuo, kad jame yra ir kitų valstybių narių veiklos vykdytojų. Lenkijoje įsisteigę mažmeninės prekybos veiklos vykdytojai irgi gali dabar vykdyti veiklą arba ateityje ją plėtoti kitose valstybėse narėse. Todėl bet kokia pagalba, naudinga tam tikro pramonės sektoriaus veiklos vykdytojams, gali daryti poveikį ES vidaus prekybai.

               (63)

               Iš tiesų mažmeninės prekybos mokesčio progresiškumas turi įtakos įmonių, kurioms jis taikomas, konkurencingumui. Kadangi šia priemone įmonėms, kurių apyvarta mažesnė, sumažinamas mokestinis įsipareigojimas, kurį kitaip jos turėtų vykdyti, jeigu joms būtų taikomas toks pat mokesčio tarifas, koks taikomas įmonėms, kurių apyvarta didelė, pagal šią priemonę toms įmonėms suteikiamas atrankusis pranašumas yra valstybės pagalba. Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką veiklos pagalba iškraipoma konkurencija, todėl turėtų būti laikoma, kad bet kokia šioms įmonėms teikiama pagalba iškraipoma arba gali būti iškraipoma konkurencija, nes stiprinama šių įmonių finansinė padėtis Lenkijos mažmeninės prekybos rinkoje. Dėl stambesniems mažmenininkams (kurių apyvarta didesnė) taikomų didesnių mokesčio tarifų jie irgi gali mažinti savo pardavimo mastą, gali sumažėti jų rinkos dalis arba jie gali būti priversti pasitraukti iš rinkos. Konkurencija būtų iškraipyta, nes mažmenininkai konkuruotų ne tik savo veiksmingumu ir konkurencingumu rinkoje – jiems būtų taikoma skirtinga apmokestinimo tvarka, priklausanti nuo jų apyvartos dydžio, ir to nebūtų galima pagrįsti neigiamais jų nulemiamais išoriniais veiksniais.

               (64)

               Kalbėdama apie Lenkijos pastabas dėl mažmeninės prekybos sektoriaus struktūros, Komisija atkreipia dėmesį į tai, kad Lenkijos teiginys (32), jog progresiniais mokesčio tarifais ribojami neigiami prekybos modelio pokyčiai (nyksta smulkioji prekyba, o kartu didėja plataus masto prekyba), kuriais, pasak jos, šiuo metu iškraipoma konkurencija, tik patvirtina, kad priemonė priimta siekiant daryti įtaką šalies mažmeninės prekybos sektoriaus konkurencinei aplinkai.

               (65)

               Taigi, Komisija mano, kad šia priemone iškraipoma arba gali būti iškraipoma konkurencija ir daromas poveikis Sąjungos vidaus prekybai.

         4.1.5.   Išvada

               (66)

               Kadangi įvykdytos visos Sutarties 107 straipsnio 1 dalyje nurodytos sąlygos, Komisija daro išvadą, kad mažmeninės prekybos mokestis ir jo progresinių tarifų struktūra yra valstybės pagalba, kaip nurodyta toje straipsnio dalyje.

         4.2.   Pagalbos suderinamumas su vidaus rinka

               (67)

               Valstybės pagalba laikoma suderinama su vidaus rinka, jei ji patenka į bet kurią Sutarties 107 straipsnio 2 dalyje nurodytą kategoriją (33), ir gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka, jei Komisija nustato, jog ji patenka į bet kurią Sutarties 107 straipsnio 3 dalyje nurodytą kategoriją (34). Tačiau atsakomybė įrodyti, kad suteikta valstybės pagalba yra suderinama su vidaus rinka pagal Sutarties 107 straipsnio 2 dalį arba 107 straipsnio 3 dalį, tenka pagalbą teikiančiai valstybei narei (35).

               (68)

               Komisija atkreipia dėmesį, kad Lenkijos institucijos nepateikė jokių argumentų, kodėl mažmeninės prekybos mokestis būtų suderinamas su vidaus rinka. Lenkija nepateikė pastabų dėl sprendime pradėti procedūrą išdėstytų abejonių priemonės suderinamumu.

               (69)

               Komisija mano, kad nė viena iš išimčių, nurodytų minėtose nuostatose, netaikoma, nes neatrodo, kad priemone būtų siekiama kurių nors šiose nuostatose nurodytų tikslų. Todėl priemonė negali būti pripažinta suderinama su vidaus rinka.

         4.3.   Pagalbos išieškojimas

               (70)

               Komisijai nebuvo pranešta apie įstatymą ir ji nėra patvirtinusi, kad jis yra suderinamas su vidaus rinka. Kadangi tai valstybės pagalba pagal Sutarties 107 straipsnio 1 dalį ir nauja pagalba pagal Reglamento (ES) 2015/1589 1 straipsnio c punktą, suteikta pažeidžiant Sutarties 108 straipsnio 3 dalyje nustatytą įsipareigojimą neįgyvendinti priemonių, ta priemonė taip pat yra neteisėta pagalba pagal Reglamento (ES) 2015/1589 1 straipsnio f punktą.

               (71)

               Įstatymą pripažinus neteisėta ir su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba, pagal Reglamento (ES) 2015/1589 16 straipsnį ši pagalba turi būti išieškota iš jos gavėjų.

               (72)

               Tačiau, Komisijai savo sprendimu pradėti procedūrą priėmus įsakymą sustabdyti pagalbą, Lenkija 2016 m. lapkričio 7 d. raštu patvirtino sustabdžiusi įstatymu nustatyto mažmeninės prekybos mokesčio mokėjimą.

               (73)

               Todėl šia priemone valstybės pagalba dar nesuteikta. Dėl šios priežasties pagalbos išieškoti nereikia.

         5.   IŠVADA

               (74)

               Komisija laikosi nuomonės, kad Lenkija neteisėtai įgyvendino nagrinėjamą pagalbą, pažeisdama Sutarties 108 straipsnio 3 dalį.

               (75)

               Šis sprendimas neapriboja teisės pagal SESV 258 straipsnį iškelti bylą dėl priemonių atitikties pagrindinėms Sutartyje nustatytoms laisvėms, konkrečiai – Sutarties 49 straipsniu garantuojamai įsisteigimo laisvei,

         PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
   1 straipsnis
   2016 m. liepos 6 d. įstatymu nustatytas progresinių tarifų struktūros mokestis, taikomas mažmeninei prekybai, yra valstybės pagalba, nesuderinama su vidaus rinka, kaip nurodyta Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalyje, ir Lenkija šią pagalbą neteisėtai suteikė, pažeisdama tos Sutarties 108 straipsnio 3 dalį.
   2 straipsnis
   Lenkija nuo šio sprendimo priėmimo dienos nutraukia visų pagal 1 straipsnyje nurodytą priemonę dar neišmokėtų pagalbos sumų mokėjimą.
   3 straipsnis
   Lenkija užtikrina, kad šis sprendimas būtų įgyvendintas per keturis mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos.
   4 straipsnis
   1.   Per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos Lenkija pateikia išsamų priemonių, kurių jau imtasi ir kurių numatoma imtis šiam sprendimui įgyvendinti, aprašymą.
   2.   Lenkija Komisijai praneša apie pažangą, padarytą taikant nacionalines priemones, kurių imtasi šiam sprendimui įgyvendinti. Komisijos prašymu Lenkija nedelsdama pateikia jai informaciją apie priemones, kurių jau imtasi arba numatoma imtis šiam sprendimui įgyvendinti.
   5 straipsnis
   Šis sprendimas skirtas Lenkijos Respublikai.

      Priimta Briuselyje 2017 m. birželio 30 d.

            Komisijos vardu

         Margrethe VESTAGER

            Komisijos narė

      (1)  OL C 406, 2016 11 4, p. 76.

      (2)  Žr. Komisijos sprendimą, priimtą byloje dėl Vengrijos maisto grandinės patikros mokesčio pakeitimo (OL C 277, 2015 8 21, p. 12); taip pat žr. Komisijos sprendimus šiose bylose: Valstybės pagalba SA.39235 – Vengrija. Reklamos mokestis (OL C 136, 2015 4 24, p. 7); Valstybės pagalba SA.41187 – Vengrija – Tabako pramonės įmonėms taikoma sveikatos priežiūros įmoka (OL C 277, 2015 8 21, p. 24).

      (3)  Dz. U. z 2016 r. poz. 1155.

      (4)  2015 m. liepos 13 d. Tarybos reglamentas (ES) 2015/1589, nustatantis išsamias Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio taikymo taisykles (OL L 248, 2015 9 24, p. 9).

      (5)  Žr. 1 išnašą.

      (6)  Žr. 2016 m. įstatymų biuletenio 1723 punktą.

      (7)  Žr. 2016 m. įstatymų biuletenio 2099 punktą.

      (8)  Mažmenininko apibrėžtis pateikta įstatymo 3 straipsnio 4 dalyje.

      (9)  Santykis: 1 PLN ≈ 0,238 EUR.

      (10)  Žr. Sprendimą Belgija ir Forum 187 ASBL/Komisija, sujungtos bylos C-182/03 ir C-217/03, EU:C:2006:416, 81 punktas; Sprendimą Komisija/Gibraltaro Vyriausybė ir Jungtinė Karalystė, sujungtos bylos C-106/09 P ir C-107/09 P, EU:C:2011:732; Sprendimą 3M Italia, C-417/10, EU:C:2012:184, 25 punktas, ir Nutartį Safilo, C-529/10, EU:C:2012:188, 18 punktas; taip pat žr. Sprendimą Belgija/Komisija, T-538/11, EU:T:2015:188, 66 punktas.

      (11)  Žr. Sprendimą Komisija/Deutsche Post, C-399/08 P, EU:C:2010:481, 38 punktas, ir jame nurodytus sprendimus.

      (12)  Žr. Sprendimą Komisija/Deutsche Post, C-399/08 P, EU:C:2010:481, 39 punktas, ir jame nurodytus sprendimus.

      (13)  Žr. Sprendimą Komisija/Gibraltaro Vyriausybė ir Jungtinė Karalystė, sujungtos bylos C-106/09 P ir C-107/09 P, EU:C:2011:732, 72 punktas, ir jame nurodytus sprendimus.

      (14)  Mažmeninės prekybos įmonės, kurioms priklauso kelios mažmeninės prekybos tinklo parduotuvės ir kurios tokias parduotuves valdo, mažmeninės prekybos mokesčio tikslais laikomos vienu apmokestinamuoju asmeniu.

      (15)  Žr. Sprendimą Presidente del Consiglio dei Ministri, C-169/08, EU:C:2009:709, 58 punktas.

      (16)  Sprendimas Adria-Wien Pipeline, C-143/99, EU:C:2001:598, 38 punktas.

      (17)  Žr. Sprendimą Italija/Komisija, C-66/02, EU:C:2005:768, 78 punktas; Sprendimą Cassa di Risparmio di Firenze ir kiti, C-222/04, EU:C:2006:8, 132 punktas; Sprendimą Ministerio de Defensa ir Navantia, C-522/13, EU:C:2014:2262, 21–31 punktai.

      (18)  Sprendimas Air Liquide Industries Belgium, sujungtos bylos C-393/04 ir C-41/05, EU:C:2006:403, 30 punktas ir Sprendimas Banco Exterior de España, C-387/92, EU:C:1994:100, 14 punktas.

      (19)  Apskaičiuota kaip mokesčio, kurį mokesčių mokėtojas turi mokėti konkretų mėnesį, suma, padalyta iš to mokesčių mokėtojo to mėnesio apyvartos.

      (20)  Pagal franšizės modelį, kiekvienas franšizės turėtojas yra atskiras apmokestinamasis asmuo. Tikėtinoje situacijoje, kai franšizės turėtojui priklauso tik viena parduotuvė ir jis ją valdo, apyvartos mokestis taikomas tik tos vienos parduotuvės apyvartai. Pagal tinklą valdančios bendrovės modelį, viena parduotuvė nėra apmokestinamasis asmuo. Mokestis ir jo progresinio tarifo struktūra taikomi bendrai visų tinklą valdančios bendrovės parduotuvių apyvartai.

      (21)  Žr., pavyzdžiui, Sprendimą Komisija/Nyderlandai (NOx), C-279/08 P, EU:C:2011:551; Sprendimą Adria-Wien Pipeline, C-143/99, EU:C:2001:598; Sprendimą Paint Graphos ir kiti, sujungtos bylos C-78/08–C-80/08, EU:C:2011:550 ir EU:C:2010:411, Sprendimą GIL Insurance, C-308/01, EU:C:2004:252 ir EU:C:2003:481.

      (22)  Komisijos pranešimas dėl valstybės pagalbos taisyklių taikymo su tiesioginiu verslo apmokestinimu susijusioms priemonėms (OL C 384, 1998 12 10, p. 3).

      (23)  Žr. 25 konstatuojamąją dalį.

      (24)  Sprendimas Komisija ir Ispanija/Gibraltaro Vyriausybė ir Jungtinė Karalystė, sujungtos bylos C-106/09 P ir C-107/09 P, EU:C:2011:732.

      (25)  Ten pat, 92 punktas.

      (26)  Sprendimas British Aggregates/Komisija, C-487/06 P, EU:C:2008:757, 85 ir 89 punktai, ir jame nurodyti sprendimai, Sprendimas Komisija/Nyderlandai (NOx), C-279/08 P, EU:C:2011:551, 51 punktas.

      (27)  Sprendimas Komisija ir Ispanija/Gibraltaro Vyriausybė ir Jungtinė Karalystė, sujungtos bylos C-106/09 P ir C-107/09 P, EU:C:2011:732.

      (28)  Žr. https://www.wiadomoscihandlowe.pl/artykuly/podatek-handlowy-w-praktyce-wiemy-ile-firm-zlozylo,9669/5. Tą mėnesį visų mokesčių mokėtojų deklaruoto mokėtino mažmeninės prekybos mokesčio suma buvo 114 mln. PLN. Apie 70 % tos sumos, t. y. 78,9 mln. PLN, turi sumokėti 10 didžiausių Lenkijoje veiklą vykdančių mažmenininkų, o didžiausią 1,4 % tarifo mokestį mokėti turėjo tik 12 mažmeninės prekybos veiklos vykdytojų. Lenkijoje mažmenine prekyba besiverčiančių veiklos vykdytojų skaičius pateiktas ir Rynek detalicznego handlu spożywczego w Polsce, Fundacja Republikańska, Varsovie 2016.

      (29)  Žr., pavyzdžiui, Sprendimą Paint Graphos ir kiti, sujungtos bylos C-78/08–C-80/08, EU:C:2011:550, 69 punktas.

      (30)  Žr. Komisijos pranešimą dėl valstybės pagalbos taisyklių taikymo su tiesioginiu verslo apmokestinimu susijusioms priemonėms (OL C 384, 1998 12 10, p. 3), 24 punktas. Pareiškimas dėl perskirstymo tikslo, kuriuo galima pagrįsti progresinį mokesčio tarifą, aiškiai susijęs tik su pelno arba (grynųjų) pajamų mokesčiais, o ne su apyvartos mokesčiais.

      (31)  Be to, franšizės turėtojų tinklas, naudojantis tą patį prekių ženklą, gali kolektyviai daryti panašią įtaką gamintojų ir tiekėjų pelno dydžiui, kaip ir dideli integruotieji veiklos vykdytojai, ir galbūt tuo piktnaudžiauti. Tačiau mažmeninės prekybos mokesčio tikslais jiems taikoma skirtinga tvarka.

      (32)  Žr. Lenkijos medžiagą, 2016 m. lapkričio 7 d. Komisijai pateiktą atsakant į sprendimą pradėti procedūrą.

      (33)  Sutarties 107 straipsnio 2 dalyje nurodytos išimtys: a) socialinio pobūdžio pagalba, teikiama individualiems vartotojams; b) pagalba gaivalinių nelaimių ar kitų ypatingų įvykių padarytai žalai atitaisyti; c) pagalba, teikiama tam tikrų Vokietijos Federacinės Respublikos regionų ūkiui.

      (34)  Sutarties 107 straipsnio 3 dalyje nurodytos išimtys: a) pagalba, skirta tam tikrų regionų plėtrai skatinti; b) pagalba, skirta tam tikriems projektams, kurie svarbūs bendriems Europos interesams, vykdyti arba kurios nors valstybės narės ekonomikos dideliems sutrikimams pašalinti; c) pagalba, skirta tam tikrai ekonominei veiklai arba sritims plėtoti; d) pagalba, skirta kultūrai remti ir paveldui išsaugoti; e) kitos pagalbos rūšys, kurios gali būti nurodytos Tarybos sprendimuose.

      (35)  Sprendimas Olympiaki Aeroporia Ypiresies/Komisija, T-68/03, EU:T:2007:253, 34 punktas.


9.2.2018

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 50/91

         P8_TA(2016)0081
   Tarpinstitucinis susitarimas dėl geresnės teisėkūros
   2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento sprendimas dėl Europos Parlamento, Europos Sąjungos Tarybos ir Europos Komisijos tarpinstitucinio susitarimo dėl geresnės teisėkūros sudarymo (2016/2005(ACI))
   (2018/C 050/13)

      Europos Parlamentas,

               —

               atsižvelgdamas į 2015 m. gruodžio 16 d. Pirmininkų sueigos sprendimą,

               —

               atsižvelgdamas į Europos Parlamento, Europos Sąjungos Tarybos ir Europos Komisijos tarpinstitucinio susitarimo dėl geresnės teisėkūros projektą,

               —

               atsižvelgdamas į Europos Sąjungos sutarties 17 straipsnio 1 dalį,

               —

               atsižvelgdamas į Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 295 straipsnį,

               —

               atsižvelgdamas į Komisijos pasiūlymą dėl Tarpinstitucinio susitarimo dėl geresnio reglamentavimo (COM(2015)0216 ir jo priedus),

               —

               atsižvelgdamas į 2010 m. spalio 20 d. Pagrindų susitarimą dėl Europos Parlamento ir Europos Komisijos santykių (1) (toliau – 2010 m. Pagrindų susitarimas),

               —

               atsižvelgdamas į 2003 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento, Europos Sąjungos Tarybos ir Europos Bendrijų Komisijos tarpinstitucinį susitarimą dėl geresnės teisėkūros (2) (toliau – 2003 m. Tarpinstitucinis susitarimas),

               —

               atsižvelgdamas į savo 2014 m. vasario 4 d. rezoliuciją „ES reglamentavimo kokybė, subsidiarumas ir proporcingumas. 19-oji ataskaita dėl geresnės teisėkūros (2011 m.)“ (3),

               —

               atsižvelgdamas į savo 2015 m. rugsėjo 16 d. rezoliuciją dėl Komisijos 2016 m. darbo programos (4),

               —

               atsižvelgdamas į 2016 m. vasario 18 ir 19 d. vykusio Europos Vadovų Tarybos susitikimo išvadas,

               —

               atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 140 straipsnio 1 dalį,

               —

               atsižvelgdamas į Konstitucinių reikalų komiteto pranešimą (A8-0039/2016),

               A.

               kadangi Parlamentas ne kartą ragino surengti naujas derybas siekiant persvarstyti 2003 m. Tarpinstitucinį susitarimą, kad būtų atsižvelgta į naujas teisines aplinkybes, atsiradusias įsigaliojus Lisabonos sutarčiai, konsoliduoti dabartinę geriausią praktiką ir atnaujinti šį susitarimą atsižvelgiant į geresnės teisėkūros darbotvarkę;

               B.

               kadangi Regionų komitetas, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas ir įvairūs nacionaliniai parlamentai išreiškė savo nuomonę dėl 2015 m. gegužės 19 d. Komisijos komunikato „Geresnis reglamentavimas – geresni rezultatai. ES darbotvarkė“ (COM(2015)0215), pirmiau minėto Komisijos pasiūlymo dėl Tarpinstitucinio susitarimo dėl geresnio reglamentavimo arba dėl institucijų pasiekto konsensuso dėl naujojo Tarpinstitucinio susitarimo dėl geresnės teisėkūros;

               C.

               kadangi pirmiau minėtoje 2015 m. rugsėjo 16 d. rezoliucijoje Parlamentas palankiai įvertino tai, kad pradėtos derybos dėl naujo tarpinstitucinio susitarimo dėl geresnės teisėkūros, ir nustatė keletą prioritetų, visų pirma susijusių su Komisijos rengiamų teisėkūros procedūra priimamų aktų projektų kokybe, metinių ir daugiamečių programų sudarymu, teisės aktų projektų poveikio vertinimo stiprinimu ir vienodu požiūriu į abi teisėkūros institucijų šakas per visą teisėkūros procesą, turint omenyje galimybes susipažinti su informacija, tinkamas tarpinstitucines konsultacijas, Komisijos atsižvelgimą į Parlamento pasiūlymus ir rekomendacijas bei išsamaus pagrindimo pateikimą kiekvienu atveju, kai ketinama atsiimti pasiūlymą;

               D.

               kadangi 2015 m. birželio 25 d. oficialiai pradėtos tarpinstitucinės derybos;

               E.

               kadangi 2015 m. gruodžio 16 d. Pirmininkų sueiga balsų dauguma pritarė 2015 m. gruodžio 8 d. trijų institucijų derybininkų pasiektam preliminariam susitarimui dėl naujojo Tarpinstitucinio susitarimo dėl geresnės teisėkūros (toliau – naujojo TIS) teksto;

               F.

               kadangi naujasis TIS turi pakeisti 2003 m. Tarpinstitucinį susitarimą ir 2005 m. lapkričio mėn. Tarpinstitucinį bendrą požiūrį į poveikio vertinimą ir kadangi naujojo TIS priedas turi pakeisti 2011 m. Bendrąjį susitarimą dėl deleguotųjų aktų;

               G.

               kadangi, kaip nurodyta Europos Parlamento ir Komisijos pareiškime, kuris pateikiamas šio sprendimo II priede, naujuoju TIS nedaromas poveikis 2010 m. Pagrindų susitarimui;

               H.

               kadangi vis dėlto dėl naujojo TIS kai kurios 2010 m. Pagrindų susitarimo nuostatos gali tapti neaktualios arba gali reikėti jas atnaujinti;

               I.

               kadangi pagal naująjį TIS numatytos tolesnės tarpinstitucinės derybos, visų pirma dėl praktinės bendradarbiavimo ir dalijimosi informacija tvarkos sudarant tarptautinius susitarimus ir dėl SESV 290 ir 291 straipsnių (atitinkamai dėl deleguotųjų ir įgyvendinimo aktų) taikymo kriterijų;

               J.

               kadangi dėl naujojo TIS reikės pritaikyti kai kurias Parlamento darbo tvarkos taisyklių nuostatas, kaip antai susijusias su Komisijos darbo programa ir aktų teisinio pagrindo tinkamumo tikrinimu;

               K.

               kadangi naujajame TIS vienu ar kitu būdu atsižvelgiama į pagrindines problemas, kurias nurodė Parlamento Konstitucinių reikalų komitetas savo 2015 m. balandžio 22 d. dokumente „Konstitucinių reikalų komiteto indėlis formuojant Parlamento poziciją derybose dėl Tarpinstitucinio susitarimo dėl geresnės teisėkūros persvarstymo“;

               1.

               pritaria institucijų pasiektam susitarimui ir mano, kad šis susitarimas – tinkamas pagrindas siekiant nustatyti ir plėtoti naujus, atviresnius ir skaidresnius jų tarpusavio santykius, kad teisėkūra būtų geresnė Sąjungos piliečių labui;

               2.

               atsižvelgdamas į geresnės teisėkūros siekį, itin apgailestauja dėl to, kad per derybas dėl TIS nebuvo laikomasi įprastos praktikos, t. y. komiteto procedūros Europos Parlamente;

               3.

               ypač džiaugiasi derybų rezultatais, susijusiais su tarpinstituciniu daugiamečių ir metinių programų sudarymu, Komisijos atsižvelgimu į Parlamento teisėkūros iniciatyvas, taip pat nuostatomis dėl pagrindimo ir konsultacijų, kai ketinama atsiimti pasiūlymus dėl teisėkūros procedūra priimamų aktų; pabrėžia, jog tai, kad susitarta didelį dėmesį skirti Komisijos darbo programai, negali būti suprantama kaip pagrindas apriboti Parlamento teisėkūros įgaliojimus arba iniciatyvos teisę; palankiai vertina tai, kad sutarta dėl tarpinstitucinio keitimosi nuomonėmis tais atvejais, kai ketinama keisti akto teisinį pagrindą, ir pareiškia, kad yra tvirtai pasiryžęs priešintis bet kokiems mėginimams keičiant teisinį pagrindą sumenkinti Europos Parlamento teisėkūros įgaliojimus;

               4.

               pabrėžia naujojo TIS nuostatos dėl geresnės teisėkūros priemonių (poveikio ir kitų vertinimų, viešųjų konsultacijų ir konsultacijų su suinteresuotaisiais subjektais ir t. t.) svarbą siekiant užtikrinti išsamia informacija grindžiamą, įtraukų ir skaidrų sprendimų priėmimo procesą ir teisingą teisės aktų taikymą, kartu pažymėdamas, kad šiomis nuostatomis apsaugomos teisėkūros institucijų prerogatyvos; mano, kad poveikio vertinimai turi būti išsamūs ir subalansuoti ir juos atliekant turėtų būti, inter alia, vertinamos išlaidos, kurias patirs gamintojai, vartotojai, darbuotojai ir administratoriai ir kurios bus patirtos siekiant užtikrinti aplinkos apsaugą, jei nebus priimtas reikiamas teisės aktas; reiškia susirūpinimą dėl to, kad su poveikio vertinimais susijusios formuluotėmis visos trys institucijos nepakankamai įpareigojamos savo poveikio vertinimuose atsižvelgti į mažąsias ir vidutines įmones (MVĮ) ir pateikti konkurencingumo patikrinimo duomenis; pabrėžia, kad visais teisėkūros ciklo etapais svarbu atsižvelgti į MVĮ reikmes ir skirti joms dėmesį; pabrėžia, kad, kaip nurodyta 2015 m. gegužės 19 d. Komisijos tarnybų darbiniame dokumente „Geresnio reglamentavimo gairės“ (SWD(2015)0111), į poveikio vertinimo ataskaitas turi būti įtraukiami poveikio MVĮ vertinimai, ir ragina Komisiją pateikti papildomos informacijos apie tokią praktiką; palankiai vertina tikslą gerinti Sąjungos teisės aktų įgyvendinimą ir taikymą, inter alia, geriau nustatant nacionalines priemones, kurių nereikalaujama pagal Sąjungos teisės aktus, perkeliamus į nacionalinę teisę (t. y. perteklinį reglamentavimą), ir, turėdamas omenyje tai, kad valstybės narės gali pasirinkti taikyti aukštesnius standartus, jei pagal Sąjungos teisę nustatomi tik minimalūs standartai, tikisi, kad valstybės narės aiškiai nurodys ir registruos tokias priemones;

               5.

               pažymi, kad dėl bendrųjų išlaidų, patiriamų taikant teisės aktus, gali kilti didelių sunkumų įmonėms ir asmenims, kuriems Sąjungos taisyklės daro poveikį;

               6.

               atkreipia dėmesį į 2015 m. gruodžio 15 d. Komisijos pirmininko pirmojo pavaduotojo laišką dėl naujos Reglamentavimo patikros valdybos, kuriai pavesta prižiūrėti Komisijos atliekamų poveikio vertinimų kokybę, veiklos (nors šiai valdybai nesuteikiama teisė vetuoti pasiūlymų dėl teisėkūros procedūra priimamų aktų, nes tai yra išrinktų institucijų prerogatyva); primena, kad savo 2014 m. lapkričio 27 d. rezoliucijoje dėl Komisijos poveikio vertinimo gairių persvarstymo ir poveikio MVĮ tyrimo vaidmens (5) Parlamentas prašė sustiprinti Reglamentavimo patikros valdybos (anksčiau – Poveikio vertinimo valdyba) nepriklausomumą, visų pirma užtikrinant, kad valdybos nariams nebūtų taikoma politinė kontrolė; šiuo klausimu mano, kad Reglamentavimo patikros valdybos įsteigimas – tai pirmasis sveikintinas žingsnis siekiant užtikrinti jos nepriklausomumą; pabrėžia, kad teisėkūros institucijos gali ir pačios atlikti poveikio vertinimus, jei mano, kad to reikia; pažymi, kad poveikio vertinimai nepakeičia politinio sprendimo priėmimo proceso; be to, pabrėžia, jog pagal naująjį TIS numatytas institucijų tarpusavio keitimasis informacija apie geriausią praktiką ir metodiką, susijusias su poveikio vertinimu, tokiu būdu sudarant galimybę laiku atlikti Reglamentavimo patikros valdybos veiklos peržiūrą, kad būtų galima taikyti bendrą metodiką;

               7.

               palankiai vertina institucijų susitarimą bendradarbiauti siekiant atnaujinti ir supaprastinti teisės aktus ir keistis nuomonėmis apie juos prieš sudarant galutinę Komisijos darbo programą; pabrėžia metinės naštos apžvalgos, kaip priemonės aiškiai ir skaidriai nustatyti ir stebėti Sąjungos veiksmų rezultatus, svarbą siekiant išvengti pernelyg didelio reguliavimo ir administracinės naštos ir juos sumažinti; į šias apžvalgas turėtų būti įtraukiamas su MVĮ susijęs sąrašas ir atskiriama našta, kurią siekiama nustatyti konkrečiais Komisijos pasiūlymais ir atskirų valstybių narių aktais; pažymi, kad klausimas, ar tikslinga ir pageidautina konkrečiuose sektoriuose nustatyti tikslus dėl naštos sumažinimo, turėtų būti svarstomas atidžiai ir atskirai kiekvienu konkrečiu atveju, institucijoms glaudžiai bendradarbiaujant, ypatingą dėmesį skiriant teisės aktų kokybei ir nemenkinant atitinkamų Sąjungos standartų; tikisi, kad Komisija reguliariai siūlys panaikinti teisės aktus, jei bus manoma, kad juos reikia panaikinti; šiuo atžvilgiu džiaugiasi, jog visos trys institucijos susitarė, kad atliekant poveikio vertinimą reikėtų vertinti taip pat ir pasiūlymų poveikį administracinei naštai, ypač tenkančiai MVĮ; pripažįsta, kad tinkamais Sąjungos teisės aktais gali būti sumažinta MVĮ tenkanti administracinė našta, jei 28 skirtingi taisyklių rinkiniai bus pakeisti vienu bendru taisyklių, taikomų vidaus rinkoje, rinkiniu;

               8.

               mano, kad iš esmės rastas subalansuotas sprendimas dėl deleguotųjų ir įgyvendinimo aktų, pagal kurį užtikrinamas skaidrumas ir teisėkūros institucijų lygybė, tačiau pabrėžia, kad reikia skubiai susitarti dėl tinkamų deleguotųjų ir įgyvendinimo aktų apibrėžimo kriterijų ir greitai suderinti visus pagrindinius teisės aktus su Lisabonos sutartimi numatyta teisine sistema;

               9.

               pripažįsta, kad sutartos priemonės, kuriomis siekiama pagerinti Parlamento ir Tarybos, kaip teisėkūros institucijų, tarpusavio keitimąsi nuomonėmis ir informacija, yra žingsnis pirmyn; vis dėlto mano, kad tos priemonės turėtų būti plėtojamos toliau, visų pirma kalbant apie abipuses galimybes susipažinti su informacija ir dalyvauti posėdžiuose, kad būtų galima nustatyti iš tiesų lygiavertę teisėkūros institucijų pusiausvyrą ir sudaryti joms vienodas sąlygas per visą teisėkūros procedūrą, be to, užtikrinti, kad būtų laikomasi lojalaus institucijų tarpusavio bendradarbiavimo principo; perspėja, kad sutartas neoficialus keitimasis informacija neturėtų tapti naujų neskaidrių tarpinstitucinių derybų arena;

               10.

               primena, kad pagal SESV nustatyta įprasta teisėkūros procedūra, apimanti tris svarstymus; atkreipia dėmesį į tai, kad Parlamentui ir Tarybai visapusiškai naudojantis savo prerogatyvomis per teisėkūros procedūrą, susitarimas per antrąjį svarstymą turėtų būti standartinė procedūra, o susitarimo per pirmąjį svarstymą procedūra turėtų būti taikoma tik tais atvejais, kai priimamas gerai apsvarstytas ir aiškus sprendimas taikyti tokią procedūrą;

               11.

               pritaria įsipareigojimui užtikrinti teisėkūros procedūrų skaidrumą, tačiau pabrėžia, kad, norint pasiekti šį tikslą, reikia konkretesnių nuostatų ir priemonių, visų pirma kalbant apie susitarimo per pirmąjį svarstymą procedūros taikymą;

               12.

               be to, mano, kad turėtų būti geriau naudojamasis nuostatomis dėl politinio dialogo su nacionaliniais parlamentais; atkreipia dėmesį į tai, kad Lisabonos sutartimi nacionaliniams parlamentams suteiktas svarbus vaidmuo, ir pabrėžia, kad greta vaidmens, kurį jie atlieka stebėdami, ar laikomasi subsidiarumo ir proporcingumo principų, jie gali užtikrinti ir užtikrina pozityvų indėlį į politinį dialogą; ragina geriau naudotis esamais subsidiarumo ir proporcingumo mechanizmais, kaip nustatyta Sutartyse; pabrėžia, kad taikant aštuonių savaičių terminą nacionaliniams parlamentams pateikti savo pagrįstas nuomones dėl neatitikties subsidiarumo principui, reikia užtikrinti didesnį lankstumą;

               13.

               ragina visapusiškai įvertinti naujojo TIS poveikį 2010 m. Pagrindų susitarimui ir kitiems galiojantiems tarpinstituciniams susitarimams, turint omenyje tai, kad būtina apsaugoti Europos Parlamento poziciją ir prerogatyvas ir supaprastinti daugelio susitarimų, reglamentuojančių tarpinstitucinius santykius, struktūrą;

               14.

               mano, kad šį supaprastinimą reikia atlikti, kai bus parengti visi praktiniai susitarimai dėl viso naujojo TIS įgyvendinimo, nes tuomet institucijos taip pat galės įvertinti, ar reikia suderinimo su naujuoju TIS, atsižvelgiant į iki to laiko įgyvendinant naująjį TIS sukauptą patirtį;

               15.

               pabrėžia, jog svarbu užtikrinti tinkamą įgyvendinimą ir pasirūpinti, kad būtų laikomasi pagal naująjį TIS prisiimtų įsipareigojimų ir nustatytų terminų;

               16.

               atkreipia dėmesį į tai, kad aktyviai dalyvaujant visiems Parlamento komitetams, turintiems atitinkamos patirties, ir remiantis jų ekspertinėmis žiniomis visų pirma reikia techniniu ir (arba) politiniu lygmenimis toliau spręsti šiuos klausimus:

                           —

                           programų sudarymas (2010 m. Pagrindų susitarimo ir Parlamento darbo tvarkos taisyklių techninė peržiūra);

                           —

                           aktų teisinio pagrindo patikrinimas (Darbo tvarkos taisyklių peržiūra siekiant įtraukti trišalio keitimosi nuomonėmis tvarką);

                           —

                           būtinybė įvertinti, kaip Komisija taiko minėtąsias Geresnio reglamentavimo gaires ir ar efektyviai veikia naujai įsteigta Reglamentavimo patikros valdyba, visų pirma siekiant patikrinti, kaip nustatyta 6 dalyje, ar ji veikia nepriklausomai ir ar jos nariams netaikoma politinė kontrolė;

                           —

                           teisėkūros proceso skaidrumas ir koordinavimas (įskaitant tinkamą pirmojo ir antrojo svarstymo procedūrų taikymą, praktinius susitarimus dėl keitimosi nuomonėmis, dalijimąsi informacija ir tvarkaraščių palyginimą, skaidrumą vykdant trišales derybas, platformų ir priemonių, kuriomis būtų sukurta bendra duomenų bazė, kurioje būtų pateikiama informacija apie teisėkūros procedūra priimamų aktų esamą padėtį, parengimą, informacijos teikimą nacionaliniams parlamentams, taip pat praktinius susitarimus dėl bendradarbiavimo ir keitimosi informacija vykdant derybas dėl tarptautinių susitarimų ir sudarant tokius susitarimus);

                           —

                           būtinybė įvertinti Reglamentavimo patikros valdybos nepriklausomumą atliekant jai pavestas stebėjimo užduotis ir teikiant objektyvias konsultacijas dėl atitinkamų poveikio vertinimų ir galimybė imtis tolesnių veiksmų;

                           —

                           Parlamento lūkesčiai, kad, kaip numatyta pagal atitinkamas naujojo TIS nuostatas, Komisija pateiks pasiūlymų, kuriais, jei įmanoma, būtų nustatomi tikslai kuo skubiau sumažinti naštą pagrindiniuose sektoriuose, kartu užtikrinant, kad būtų pasiekti teisės aktais numatyti tikslai;

                           —

                           būtinybė užtikrinti naujojo TIS ir bendradarbiavimo susitarimų, susijusių su Sąjungos patariamaisiais organais, suderinamumą veiklos ir teisiniu aspektais;

                           —

                           deleguotieji ir įgyvendinimo aktai, kaip numatyta Parlamento 2014 m. vasario 25 d. rezoliucijoje dėl tolesnių veiksmų dėl teisėkūros įgaliojimų delegavimo ir valstybių narių vykdomos Komisijos naudojimosi įgyvendinimo įgaliojimais kontrolės (6) (derybos dėl deleguotųjų ir įgyvendinimo aktų apibrėžimo kriterijų, deleguotųjų aktų registro įsteigimo ir iki įsigaliojant Lisabonos sutarčiai priimtų aktų visiško suderinimo);

                           —

                           Sąjungos teisės aktų įgyvendinimas ir taikymas (valstybių narių pranešimų apie direktyvų perkėlimą į nacionalinę teisę ir apie visas nacionalines priemones, kuriomis reikalaujama daugiau nei Sąjungos teisės aktų nuostatomis (t. y. perteklinį reglamentavimą), tikrinimas);

               17.

               pritaria šio sprendimo I priede pateiktam susitarimo projektui;

               18.

               pritaria šio sprendimo II priede pateiktam Parlamento ir Komisijos pareiškimui;

               19.

               prašo savo atsakingo komiteto ištirti, kokiu mastu reikia keisti ar išaiškinti Darbo tvarkos taisykles arba keisti Parlamento praktiką, administracijos darbą ir ryšių su kitomis institucijomis kanalus, kad būtų įgyvendintas naujasis TIS;

               20.

               paveda Pirmininkui pasirašyti naująjį TIS su Tarybos Pirmininku ir Komisijos Pirmininku ir pasirūpinti, kad jis būtų paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje;

               21.

               paveda Pirmininkui perduoti šį sprendimą ir jo priedus Tarybai ir Komisijai susipažinti.

      (1)  OL L 304, 2010 11 20, p. 47.

      (2)  OL C 321, 2003 12 31, p. 1.

      (3)  Priimti tekstai, P7_TA(2014)0061.

      (4)  Priimti tekstai, P8_TA(2015)0323.

      (5)  Priimti tekstai, P8_TA(2014)0069.

      (6)  Priimti tekstai, P7_TA(2014)0127.

         I PRIEDAS

         Europos Parlamento, Europos Sąjungos Tarybos ir Europos Komisijos tarpinstitucinis susitarimas dėl geresnės teisėkūros

         (Šio priedo tekstas čia nepateikiamas, nes jis atitinka tarpinstitucinį susitarimą, kuris buvo paskelbtas Oficialiojo leidinio L serijoje 123, 2016 5 12, p. 1.)

         II PRIEDAS

         EUROPOS PARLAMENTO IR KOMISIJOS PAREIŠKIMAS PRIIMANT TARPINSTITUCINĮ SUSITARIMĄ DĖL GERESNĖS TEISĖKŪROS

      Europos Parlamentas ir Komisija mano, kad šis Susitarimas atspindi pusiausvyrą tarp Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos ir jų atitinkamą kompetenciją, kaip nustatyta Sutartyse.
      Juo nedaromas poveikis 2010 m. spalio 20 d. Pagrindų susitarimui dėl Europos Parlamento ir Europos Komisijos santykių (1).

         (1)  OL L 304, 2010 11 20, p. 47.