title: 2017 m. spalio 23 d. Komisijos sprendimas dėl pranešimo Vietnamo Socialistinei Respublikai, kad ji gali būti pripažinta trečiąja šalimi, nebendradarbiaujančia kovojant su neteisėta, nedeklaruojama ir nereglamentuojama žvejyba

text:
27.10.2017

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 364/3

         KOMISIJOS SPRENDIMAS
   2017 m. spalio 23 d.
   dėl pranešimo Vietnamo Socialistinei Respublikai, kad ji gali būti pripažinta trečiąja šalimi, nebendradarbiaujančia kovojant su neteisėta, nedeklaruojama ir nereglamentuojama žvejyba
   (2017/C 364/03)
   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
   atsižvelgdama į 2008 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1005/2008, nustatantį Bendrijos sistemą, kuria siekiama užkirsti kelią neteisėtai, nedeklaruojamai ir nereglamentuojamai žvejybai, atgrasyti nuo jos ir ją panaikinti, iš dalies keičiantį reglamentus (EEB) Nr. 2847/93, (EB) Nr. 1936/2001 ir (EB) Nr. 601/2004 bei panaikinantį reglamentus (EB) Nr. 1093/94 ir (EB) Nr. 1447/1999 (1), ypač į jo 32 straipsnį,
   kadangi:
   1.   ĮVADAS

               (1)

               Reglamentu (EB) Nr. 1005/2008 (toliau – NNN žvejybos reglamentas) nustatoma Sąjungos sistema, kuria siekiama užkirsti kelią neteisėtai, nedeklaruojamai ir nereglamentuojamai (toliau – NNN) žvejybai, atgrasyti nuo jos ir ją panaikinti.

               (2)

               NNN žvejybos reglamento VI skyriuje išdėstyta tvarka, pagal kurią nustatomos nebendradarbiaujančios trečiosios šalys, dėl jų imamasi veiksmų, sudaromas jų sąrašas, išbraukiama iš to sąrašo, tas sąrašas viešinamas ir imamasi neatidėliotinų priemonių.

               (3)

               Pagal NNN žvejybos reglamento 31 straipsnį Komisija turi nustatyti trečiąsias šalis, kurias ji laiko nebendradarbiaujančiomis kovojant su NNN žvejyba. Trečioji šalis turi būti pripažinta nebendradarbiaujančia, jeigu ji nevykdo pagal tarptautinę teisę jai tenkančių vėliavos, uosto, pakrantės ar rinkos valstybės pareigų imtis veiksmų siekiant užkirsti kelią NNN žvejybai, atgrasyti nuo jos ir ją panaikinti.

               (4)

               Prieš pripažindama trečiąsias šalis nebendradarbiaujančiomis pagal NNN žvejybos reglamento 31 straipsnį, Komisija pirmiausia pagal to reglamento 32 straipsnį turi pranešti trečiosioms šalims apie tai, kad jos gali būti pripažintos nebendradarbiaujančiomis šalimis. Toks pranešimas yra preliminarus. Jis turi būti grindžiamas NNN žvejybos reglamento 31 straipsnyje nustatytais kriterijais. Komisija taip pat turi atsižvelgti į visus to reglamento 32 straipsnyje nustatytus veiksmus, kurių imamasi dėl trečiųjų šalių, kurioms pateiktas pranešimas. Visų pirma, Komisija pranešime turi pateikti informaciją apie tokį pripažinimą pagrindžiančius esminius faktus ir motyvus, suteikti galimybę toms šalims atsakyti ir pateikti tokio pripažinimo motyvus paneigiančių įrodymų arba, kai tinka, pateikti padėties pagerinimo veiksmų planą ir nurodyti priemones, kurių imtasi padėčiai ištaisyti. Komisija turi suteikti trečiosioms šalims, kurioms pateiktas pranešimas, pakankamai laiko atsakyti į pranešimą ir nustatyti pagrįstą laikotarpį padėčiai ištaisyti.

               (5)

               Trečiųjų šalių pripažinimas nebendradarbiaujančiomis pagal NNN žvejybos reglamento 31 straipsnį turi būti grindžiamas visos to reglamento 31 straipsnio 2 dalyje nurodytos informacijos apžvalga.

               (6)

               Pagal NNN žvejybos reglamento 33 straipsnį Taryba turi sudaryti nebendradarbiaujančių trečiųjų šalių sąrašą. Toms šalims taikomos, inter alia, NNN žvejybos reglamento 38 straipsnyje nustatytos priemonės.

               (7)

               Remiantis NNN žvejybos reglamento 20 straipsnio 1 dalimi, kad būtų pripažinti trečiųjų šalių vėliavos valstybių patvirtinti sužvejotų žuvų kiekio sertifikatai, atitinkamos vėliavos valstybės turi pranešti Komisijai apie priemones dėl įstatymų ir kitų teisės aktų ir išsaugojimo bei valdymo priemonių, kurių turi laikytis jų žvejybos laivai, įgyvendinimo, kontrolės ir vykdymo užtikrinimo.

               (8)

               Pagal NNN žvejybos reglamento 20 straipsnio 4 dalį Komisija turi vykdyti administracinį bendradarbiavimą su trečiosiomis šalimis su to reglamento nuostatų dėl sužvejotų žuvų kiekio sertifikavimo įgyvendinimu susijusiose srityse.

         2.   VIETNAMO SOCIALISTINEI RESPUBLIKAI TAIKOMA TVARKA

               (9)

               Vietnamo Socialistinės Respublikos (toliau – Vietnamas), kaip vėliavos valstybės, pranešimą pagal NNN žvejybos reglamento 20 straipsnį Komisija gavo 2009 m. spalio 27 d.

               (10)

               Gavusi šį pranešimą, Komisija pradėjo administracinį bendradarbiavimą su Vietnamo valdžios institucijomis, kaip nurodyta NNN žvejybos reglamento 20 straipsnio 4 dalyje. Šis bendradarbiavimas apėmė klausimus, susijusius su galiojančiomis nacionalinėmis sužvejotų žuvų kiekio sertifikatų patikrinimo ir įstatymų bei kitų teisės aktų ir išteklių išsaugojimo ir valdymo priemonių įgyvendinimo, kontrolės ir vykdymo užtikrinimo priemonėmis, kurių turi laikytis Vietnamo žvejybos laivai. Bendradarbiaujant buvo teikiamos pastabos žodžiu ir raštu, taip pat 2012 m. rugsėjo 17–21 d., 2012 m. lapkričio 26–30 d., 2016 m. birželio 21–24 d. ir 2017 m. gegužės 15–19 d. surengti keturi vizitai Vietname, kurių metu Komisija rinko ir tikrino visą, jos nuomone, reikalingą informaciją apie priemones, kurių Vietnamas ėmėsi, kad įvykdytų kovos su NNN žvejyba įsipareigojimus.

               (11)

               Vietnamas yra Vakarų ir vidurio Ramiojo vandenyno žuvininkystės komisijos (WCPFC) bendradarbiaujančioji šalis, kuri nėra narė. Vietnamas yra ratifikavęs 1982 m. Jungtinių Tautų jūrų teisės konvenciją (toliau – UNCLOS). (2)

               (12)

               Komisija, siekdama įvertinti, ar Vietnamas vykdo jam, kaip vėliavos, uosto, pakrantės ar rinkos valstybei, tenkančius tarptautinius įsipareigojimus, nustatytus 11 konstatuojamojoje dalyje nurodytuose tarptautiniuose susitarimuose, taip pat atitinkamų regioninių žuvininkystės valdymo organizacijų (RŽVO) nustatytas pareigas, rinko, kaupė ir vertino visą reikalingą informaciją, kuri būtina šiam vertinimui atlikti.

         3.   GALIMYBĖ, KAD VIETNAMAS BUS PRIPAŽINTAS NEBENDRADARBIAUJANČIA TREČIĄJA ŠALIMI

               (13)

               Remdamasi NNN žvejybos reglamento 31 straipsnio 3 dalimi, Komisija vertino, kaip Vietnamas vykdo jam, kaip vėliavos, uosto, pakrantės ar rinkos valstybei, tenkančias pareigas. Atlikdama šį vertinimą, Komisija atsižvelgė į NNN žvejybos reglamento 31 straipsnio 4–7 dalyse išvardytus kriterijus.

         3.1.   Priemonės, kurių imtasi dėl pasikartojančios NNN žvejybos veiklos ir NNN žvejybos produktų prekybos srautų (NNN žvejybos reglamento 31 straipsnio 4 dalis)

               (14)

               Vadovaudamasi 31 straipsnio 4 dalies a punktu, Komisija išnagrinėjo priemones, kurių Vietnamas ėmėsi dėl pasikartojančios NNN žvejybos, kurią vykdo arba remia su jo vėliava plaukiojantys žvejybos laivai ar jo piliečiai arba žvejybos laivai, vykdantys veiklą jo jūrų vandenyse ar besinaudojantys jo uostais.

               (15)

               Remdamasi informacija, gauta iš atitinkamų trečiųjų pakrantės valstybių rašytinių patvirtinimų, Komisija nustatė, kad 2015–2017 metais bent aštuoni su Vietnamo vėliava plaukiojantys laivai kaimyninių šalių išskirtinėje ekonominėje zonoje ir mažų besivystančių salų valstybių salyno vandenyse, esančiuose vidurio ir vakarų Ramiajame vandenyne, padarė su NNN žvejyba susijusių sunkių pažeidimų.

               (16)

               Remiantis gautais įrodymais, laikoma, kad šie su Vietnamo vėliava plaukiojantys laivai, padarę toliau nurodytus sunkius pažeidimus, pažeidė atitinkamų pakrantės valstybių išteklių išsaugojimo ir valdymo priemones, nustatytas jų nacionalinei jurisdikcijai priklausančiuose vandenyse esančiuose žvejybos rajonuose. Su Vietnamo vėliava plaukiojantys laivai žvejojo neturėdami vėliavos valstybės ir atitinkamos pakrantės valstybės išduotos galiojančios licencijos, įgaliojimo ar leidimo, trukdė dirbti pakrantės valstybės pareigūnams, šiems atliekant savo pareigas, t. y. tikrinant, kaip laikomasi taikytinų išteklių išsaugojimo ir valdymo priemonių, be kita ko, susijusių su rūšimis, kurioms taikomas visiškas žvejybos draudimas, pavyzdžiui, jūrų agurkais ir rifų žuvimis. Nors atitinkamos pakrantės valstybės apie neteisėtą su Vietnamo vėliava plaukiojančių laivų veiklą Vietnamo valdžios institucijoms pranešė laiku, šios nesiėmė jokių priemonių, kad šiose bylose būtų pateikti kaltinimai ir būtų imtasi veiksmų dėl sulaikytų Vietnamo piliečių. Visi gauti įrodymai buvo pateikti Vietnamo valdžios institucijoms per 2017 m. gegužės 15–19 d. vykusį vizitą.

               (17)

               Papildomi padarytų pažeidimų sunkumą patvirtinantys požymiai yra žvejojamų žuvų rūšių aplinkosauginė vertė ir tai, kad pakrantės valstybės joms taiko specialias išteklių išsaugojimo ir valdymo priemones, t. y. šioms rūšims nustatytas žvejybos draudimas.

               (18)

               Pakrantės valstybių teisinių reikalavimų dėl jūrų agurkų žvejybos draudimo moratoriumo laikotarpių nustatymo nesilaikymas ypač kenkia atitinkamų besivystančių pakrantės valstybių žuvininkystės išteklių tvarumui ir vietos bendruomenių pragyvenimui.

               (19)

               Komisija mano, kad nustatant šių su Vietnamo vėliava plaukiojančių laivų padarytų pažeidimų sunkumą reikėtų atsižvelgti į jų elgesį. Šiuo atžvilgiu padaryti pažeidimai buvo dar sunkesni dėl nuolatinio Vietnamo laivų nenoro bendradarbiauti.

               (20)

               Remdamasi surinka informacija, Komisija padarė išvadą, kad Vietnamas nevykdė jam tenkančių vėliavos valstybės pareigų užkirsti kelią savo laivynui vykdyti NNN žvejybos veiklą atvirojoje jūroje arba trečiųjų šalių vandenyse. Tai prieštarauja UNCLOS 94 straipsnio 1 ir 2 dalims, kuriose nustatyta, kad kiekviena valstybė turi veiksmingai užtikrinti savo jurisdikciją ir kontrolę laivuose, plaukiojančiuose su jos vėliava. Tai taip pat neatitinka Jungtinių Tautų Maisto ir žemės ūkio organizacijos (FAO) Tarptautinio veiksmų plano, kuriuo siekiama atgrasyti nuo neteisėtos, nedeklaruojamos ir nereglamentuojamos žvejybos ir ją panaikinti (IPOA IUU) (3), 24 punkto, kuriame nustatyta pareiga vykdyti visapusišką ir veiksmingą žvejybos veiklos kontrolę. Vietnamo piliečių, atsakingų už šių laivų veiklą, elgesys taip pat prieštarauja UNCLOS 62 straipsnio 4 daliai, kurioje nustatyta, kad kitų valstybių fiziniai ir juridiniai asmenys, žvejodami išskirtinėje ekonominėje zonoje, privalo laikytis išsaugojimo priemonių ir kitos tvarkos bei sąlygų, nustatytų pakrantės valstybės įstatymuose ir kituose teisės aktuose. Be to, akivaizdus Vietnamo valdžios institucijų nenoras bendradarbiauti su atitinkamų pakrantės valstybių valdžios institucijomis turėjo neigiamos įtakos jų gebėjimui imtis veiksmingų vykdymo užtikrinimo veiksmų.

               (21)

               Remdamasi NNN žvejybos reglamento 31 straipsnio 4 dalies b punktu, Komisija išnagrinėjo priemones, kurių Vietnamas ėmėsi dėl žvejybos produktų, gautų vykdant NNN žvejybą, patekimo į jo rinką.

               (22)

               Dėl toliau ir 3.2 skirsnyje aptartų priežasčių nepanašu, kad Vietnamo teisės aktuose dėl žuvininkystės išteklių valdymo, kurie grindžiami pirmiausia 2003 m. Žuvininkystės įstatymu ir Dekretu Nr. 103/2013/ND-CP dėl administracinių sankcijų žuvininkystės veiklos srityje, būtų nustatyta priemonių, kurios padėtų veiksmingai kontroliuoti Vietnamo uostuose iškraunamas su Vietnamo vėliava plaukiojančių ir trečiųjų šalių laivuose sužvejotas žuvis ir žvejybos produktus.

               (23)

               Komisija išnagrinėjo dokumentus ir kitą informaciją, susijusius su stebėsenos ir kontrolės procedūromis, taikytinomis tiek žuvims ir žvejybos produktams, kuriuos vykdydami žvejybos veiklą sužvejojo su Vietnamo vėliava plaukiojantys žvejybos laivai, tiek į Vietnamą importuojamoms žuvims ir žvejybos produktams. Remdamasi šio vertinimo rezultatais, Komisija konstatuoja, kad Vietnamas negali užtikrinti, kad per nacionalinius uostus į jo rinką įvežamos bei į perdirbimo įmones atvežamos žuvys ir žvejybos produktai nebūtų gauti vykdant NNN žvejybą. Vietnamo valdžios institucijos nesugebėjo įrodyti turinčios visą informaciją, reikalingą patvirtinti, kad importas vykdomas ir Sąjungos rinkai skirti perdirbti produktai gauti teisėtai.

               (24)

               2016 m. sausio 13 d. Haifongo uoste (Vietnamas) iš laivo Asian Warrior iškrauta 179 tonos atlantinių nototeninių dančių. Šis laivas, taip pat žinomas kaip Kunlun ir Taishan, nuo 2013 m. yra įtrauktas į Antarkties jūrų gyvųjų išteklių apsaugos komisijos (CCAMLR) NNN žvejybą vykdančių laivų sąrašą ir dėl jo 2015 m. sausio 13 d. Interpolas yra paskelbęs violetinį perspėjimą. Vietnamo valdžios institucijos pateikė informaciją, kad sužvejotos žuvys buvo konfiskuotos ir išleistos į rinką.

               (25)

               Remiantis 2017 m. birželio mėn. Komisijos surinkta informacija, vienas ekonominės veiklos vykdytojas mėgino į Europos Sąjungos rinką įvežti 320 tonų Vietname saugomų atlantinių nototeninių dančių. Remiantis turima informacija, esama požymių, kad atitinkami produktai buvo sužvejoti CCMALR reguliuojamo rajono 88.1 ir 88.2 parajoniuose jau pasibaigus šios rūšies žuvų žvejybos šiuose parajoniuose sezonui.

               (26)

               Vietnamo valdžios institucijos negalėjo pateikti esminės informacijos, kuri įrodytų, jog jos ėmėsi reikiamų taisomųjų priemonių, kad būtų užkirstas kelias atlantiniams nototeniniams dančiams, sužvejotiems vykdant NNN žvejybos veiklą, patekti į Vietnamo teritoriją. Tai prieštarauja FAO IPOA IUU 66 punktui, kuriame nustatyta, kad valstybės turėtų imtis visų reikiamų su tarptautine teise suderinamų priemonių užkirsti kelią prekiauti arba į savo teritoriją importuoti žuvis, sužvejotas laivais, kuriuos atitinkamos regioninės žvejybos valdymo organizacijos pripažino vykdančiais NNN žvejybą.

               (27)

               Be to, per 2017 m. gegužės mėn. surengtą paskutinį vizitą paaiškėjo, kad žuvininkystės institucijos nekontroliuoja iš su trečiųjų valstybių vėliava plaukiojančių laivų iškraunamo žvejybos produktų, skirtų perdirbti, tiekti rinkai ir (arba) eksportuoti, kiekio. Todėl Vietnamas negalėtų užtikrinti žvejybos produktų atsekamumo, taigi atrodo, kad jis nesilaiko IPOA IUU 71 punkto, kuriame valstybėms rekomenduojama imtis priemonių savo rinkų skaidrumui didinti, kad būtų užtikrintas žuvų ar žvejybos produktų atsekamumas.

               (28)

               Rengdamasi 2017 m. gegužės mėn. vykusiam vizitui, Europos žuvininkystės kontrolės agentūra (EŽKA) išnagrinėjo sužvejotų žuvų kiekio sertifikatų ir perdirbimo pareiškimų, kurie buvo pateikti Sąjungos pasienyje gabenant prekių siuntas iš Vietnamo, imtį. Šie sužvejotų žuvų kiekio sertifikatai ir perdirbimo pareiškimai buvo patvirtinti Vietnamo žuvininkystės institucijų remiantis vien tik veiklos vykdytojų pateikta informacija ir neatlikus išsamesnių patikrinimų.

               (29)

               Iš sužvejotų žuvų kiekio sertifikatų analizės rezultatų matyti daugybė svorio, rūšių ir produktų aprašymo bei patvirtinimo datos neatitikimų; taip pat naudoti pasenę šablonai. Be to, per 2017 m. gegužės mėn. vykusį vizitą surengus susitikimus su kompetentingomis institucijomis paaiškėjo, kad prieš patvirtinant sužvejotų žuvų kiekio sertifikatus žvejybos laivų veikla nėra išsamiai tikrinama. Tai, kad perdirbami produktai, kurie gauti pagal akivaizdžiai klaidingus sužvejotų žuvų kiekio sertifikatus, rodo, kad Vietnamas nebendradarbiavo su kitomis valstybėmis ir regioninėmis žuvininkystės valdymo organizacijomis, kad priimtų atitinkamas su rinka susijusias priemones, kuriomis siekiama užkirsti kelią NNN žvejybai, atgrasyti nuo jos ir ją panaikinti, kaip nurodyta IPOA IUU 68 ir 72 punktuose.

               (30)

               Kalbant apie perdirbimo pareiškimus, iš ankstesnėje konstatuojamojoje dalyje nurodytos analizės, kurios rezultatus patvirtina per 2017 m. gegužės mėn. surengtą vizitą surinkti įrodymai, matyti, kad žuvies žaliavos importo kontrolės ir perskaičiavimo koeficientų, taikomų tikrinant, ar eksportuojančiosios įmonės deklaruotas perdirbtos žaliavos svoris atitinka turimos žaliavos svorį bei atitinkamoje perdirbimo įmonėje taikomą perdirbimo tipą, nėra.

               (31)

               Iš šiame skirsnyje apibūdintos informacijos matyti, kad žvejybos produktai, kurie perdirbami Vietname arba kuriais prekiaujama per Vietnamą, neatitinka FAO atsakingos žuvininkystės kodekso 11 straipsnyje nurodytų tausaus pirminio žuvų apdorojimo taisyklių. Be to, Vietnamas nenustatė taisyklių, kuriomis užtikrinamas tinkamas bendradarbiavimas su trečiosiomis šalimis vėliavos valstybėmis dėl žuvų ir žvejybos produktų, gautų toms šalims vykdant žvejybos veiklą, atitinkančią priemones, kuriomis užtikrinamas importuojamų žuvų produktų skaidrumas ir atsekamumas visoje rinkoje, kaip nustatyta IPOA IUU 67–69 ir 71–72 punktuose.

               (32)

               Atsižvelgiant į šiame skirsnyje išdėstytus motyvus ir remiantis visais Komisijos surinktais faktiniais duomenimis bei visais Vietnamo kompetentingų valdžios institucijų pareiškimais, pagal NNN žvejybos reglamento 31 straipsnio 3 dalį ir 4 dalies a ir b punktus galima konstatuoti, kad Vietnamas nevykdo pagal tarptautinę teisę jam tenkančių vėliavos, uosto, pakrantės ir rinkos valstybės pareigų dėl NNN žvejybą vykdančių laivų ir NNN žvejybos, kurią vykdo arba remia su jo vėliava plaukiojantys žvejybos laivai arba jo piliečiai, ir neužkirto kelio žvejybos produktams, gautiems vykdant NNN žvejybą, patekti į rinką.

         3.2.   Nebendradarbiavimas ir vykdymo neužtikrinimas (NNN žvejybos reglamento 31 straipsnio 5 dalis)

               (33)

               Pagal NNN žvejybos reglamento 31 straipsnio 5 dalies a punktą Komisija išnagrinėjo savo bendradarbiavimą su Vietnamu, kad įvertintų ar efektyviai bendradarbiauta pateikiant atsakymus į klausimus, palaikant grįžtamąjį ryšį ar tiriant atvejus, susijusius su NNN žvejyba ir su ja susijusia veikla.

               (34)

               Nors apskritai Vietnamo valdžios institucijos bendradarbiavo atsakydamos į prašymus pateikti informacijos ir palaikydamos grįžtamąjį ryšį, atsakymų patikimumui ir teisingumui neigiamos įtakos turėjo pagal tarptautinę teisę prisiimtų įsipareigojimų neatitinkanti pasenusi teisinė bazė ir 42 bei 43 konstatuojamosiose dalyse apibūdinti stebėsenos, kontrolės ir priežiūros sistemų trūkumai.

               (35)

               2003 m. Žuvininkystės įstatyme nenustatyta pareiga žvejybos laivams teikti ataskaitas apie sužvejotų žuvų kiekį pildant laivo žurnalą arba pateikti iškrovimo deklaracijas. Taigi Vietnamas nevykdo jam tenkančių pakrantės valstybės pareigų savo IEZ užtikrinti optimalų žuvininkystės išteklių naudojimą atsižvelgiant į mokslinius, aplinkosauginius ir ekonominius veiksnius, kaip nurodyta UNCLOS 61 ir 62 straipsniuose.

               (36)

               2003 m. Žuvininkystės įstatyme taip pat nereglamentuojama Vietnamo laivų ir piliečių vykdoma žvejybos veikla atvirojoje jūroje ir trečiųjų šalių vandenyse. Ši Žuvininkystės įstatymo taikymo srities spraga, susijusi su žvejybos veikla už Vietnamo išskirtinės ekonominės zonos ribų, daro neigiamą įtaką kompetentingų valdžios institucijų gebėjimui užkirsti kelią NNN žvejybos veiklai šiuose rajonuose.

               (37)

               Vietnamo teisės aktuose numatytos tik ribotos išteklių išsaugojimo ir valdymo priemonės teritoriniuose vandenyse. Atrodo, kad nacionalinės teisės nuostatos ir kontrolės sistemos, įdiegtos siekiant užtikrinti atitiktį išteklių išsaugojimo ir valdymo priemonėms, yra nepakankamos. Tai prieštarauja UNCLOS 61 straipsnio 2 daliai, kurioje nurodyta, kad pakrantės valstybės tinkamomis išteklių išsaugojimo ir valdymo priemonėmis turi užtikrinti, kad išskirtinės ekonominės zonos gyvųjų išteklių apsaugai nekiltų pavojus dėl jų pereikvojimo.

               (38)

               Remdamasi 31 straipsnio 5 dalies b punktu, Komisija išnagrinėjo esamas vykdymo užtikrinimo priemones, kuriomis siekiama Vietname užkirsti kelią NNN žvejybai, atgrasyti nuo jos ir ją panaikinti.

               (39)

               Esama sankcijų sistema nustatyta Dekretu Nr. 103/2013/ND-CP dėl administracinių sankcijų žuvininkystės veiklos srityje. Tačiau Žuvininkystės įstatyme nustatytos NNN žvejybos veiklos ir sunkaus pažeidimo apibrėžtys ir minėtas dekretas neatitinka tarptautinės teisės. Taigi dėl teisės aktuose nustatyto sankcijų dydžio aiškiai neužtikrinamas sankcijų sistemos atgrasomasis poveikis ir tai prieštarauja IPOA IUU 21 punktui, pagal kurį valstybėms rekomenduojama užtikrinti, kad NNN žvejybą vykdantiems laivams ir, kiek įmanoma, jų jurisdikcijai priklausantiems piliečiams būtų taikomos pakankamai griežtos sankcijos, kad pažeidėjai netektų iš tokios žvejybos gautos naudos.

               (40)

               Po 2016 m. birželio mėn. vizito Komisija atkreipė dėmesį į šias problemas ir paprašė Vietnamo valdžios institucijų bendradarbiauti su ja šiuo klausimu. 2017 m. balandžio mėn. Vietnamo valdžios institucijos galiausiai pateikė naujojo Žuvininkystės įstatymo projektą, tačiau jis vis tiek nebuvo suderintas su Vietnamo tarptautiniais įsipareigojimais.

               (41)

               Remdamasi 31 straipsnio 5 dalies c punktu, Komisija išnagrinėjo su Vietnamo vėliava plaukiojančių laivų arba Vietnamo jūrų vandenyse ar uostuose veiklą vykdančių žvejybos laivų vykdomos NNN žvejybos mastą ir pažeidimų sunkumą.

               (42)

               Komisijai surengus vizitus paaiškėjo, kad Vietnamas neturi reikiamų priemonių tinkamai su jos vėliava plaukiojančių laivų kontrolei užtikrinti, be kita ko, užtikrinti, kad žvejybos veikla nebūtų vykdoma atvirojoje jūroje ir trečiųjų valstybių vandenyse. Nors Vietnamas nesuteikia leidimo savo laivams vykdyti veiklą atvirojoje jūroje ir trečiųjų valstybių vandenyse, kaip matyti iš 14–19 konstatuojamųjų dalių, įrodymai patvirtina, jog trečiųjų valstybių vandenyse Vietnamo laivai šią neteisėtą veiklą tebevykdo (4).

               (43)

               Remiantis Vietnamo valdžios institucijų pateikta informacija, Vietnamo žvejybos laivyną sudaro 109 000 laivų, iš kurių 33 000 vykdo veiklą Vietnamo išskirtinėje ekonominėje zonoje toliau kaip 24 jūrmylės nuo bazinės linijos. Vietnamo valdžios institucijos pripažino, kad tik 10 % iš 33 000 laivų, kurie vykdo veiklą toliau kaip 24 jūrmylės nuo bazinės linijos, įrengta laivų stebėjimo sistemos (LSS) įranga ir kad teisės aktuose nenustatyta pareiga tą įrangą aktyvuoti. Paskutinį kartą 2017 m. gegužės mėn. surengus vizitą į žvejybos stebėjimo centrą (ŽSC) nustatyta, kad darbuotojai, kuriems patikėtos stebėsenos, kontrolės ir priežiūros funkcijos, nemoka naudotis turimomis priemonėmis ir kad nebuvo pašalinti jau per praėjusį vizitą 2016 m. birželio mėn. nustatyti esminiai trūkumai. Be to, per vizitą, patikrinus ŽSC monitoriuose rodomus LSS stebėjimo duomenis ir už Vietnamo vandenų užfiksavus du Vietnamo žvejybos laivus, ŽSC darbuotojai pripažino, kad nebuvo imtasi jokių veiksmų. Tai, kad laivo žurnalui keliami netinkami reikalavimai ir nėra rizika grindžiamos patikrinimų uostuose ir jūroje sistemos, daro dar didesnę neigiamą įtaką valdžios institucijų gebėjimui kontroliuoti veiklą jūroje.

               (44)

               Šiame skirsnyje išdėstyti faktai rodo, kad, nepaisant to, jog galiojantys žuvininkystės teisės aktai turi būti peržiūrėti, kad nacionalinės teisės aktai atitiktų tarptautinės teisės normas, Vietnamas nevykdė veiksmingo bendradarbiavimo su Komisija, kad savo teisės aktus suderintų su atitinkamomis tarptautinės teisės priemonėmis. Tai yra UNCLOS 94 straipsnio, kuriame įtvirtintas reikalavimas, kad vėliavos valstybė pagal savo vidaus teisės normas įgyvendintų jurisdikciją kiekvienam su jos vėliava plaukiojančiam laivui, taip pat laivo kapitonui, pareigūnams ir įgulos nariams, pažeidimas. Taip pat panašu, kad Vietnamas neįgyvendino rekomendacijų, nustatytų IPOA IUU 24 punkte, kuriame vėliavos valstybėms rekomenduojama užtikrinti visapusišką ir veiksmingą žvejybos stebėseną, kontrolę ir priežiūrą nuo sužvejojimo iki galutinės paskirties vietos, įskaitant iškrovimo vietą, be kita ko, žvejybos laivuose naudojant laivų stebėjimo sistemą (LSS), laikantis atitinkamų nacionalinių, regioninių ir tarptautinių standartų.

               (45)

               Atsižvelgiant į šiame skirsnyje išdėstytus motyvus ir remiantis visais Komisijos surinktais faktiniais duomenimis bei Vietnamo valdžios institucijų pareiškimais, pagal NNN žvejybos reglamento 31 straipsnio 3 ir 5 dalis galima konstatuoti, kad Vietnamas neįvykdė pagal tarptautinę teisę jam tenkančių pareigų, susijusių su bendradarbiavimu ir vykdymo užtikrinimu.

         3.3.   Tarptautinių taisyklių nesilaikymas (NNN žvejybos reglamento 31 straipsnio 6 dalis)

               (46)

               Pagal NNN žvejybos reglamento 31 straipsnio 6 dalies a ir b punktus Komisija išnagrinėjo, ar Vietnamas yra ratifikavęs atitinkamus tarptautinius žuvininkystės srities dokumentus arba yra prie jų prisijungęs ir kokia yra jo, kaip regioninių žuvininkystės valdymo organizacijų susitariančiosios šalies, padėtis arba sutikimo taikyti tų organizacijų patvirtintas išteklių išsaugojimo ir valdymo priemones statusas.

               (47)

               1994 m. Vietnamas ratifikavo UNCLOS ir jis yra WCPFC bendradarbiaujančioji šalis, kuri nėra narė.

               (48)

               Be UNCLOS, Vietnamas nėra ratifikavęs kitų tarptautinės teisės dokumentų, susijusių su žuvininkystės valdymu. Vietnamo veiklos įgyvendinant tarptautinės teisės dokumentus rezultatai neatitinka IPOA IUU 11 punkto rekomendacijų – jame valstybės raginamos prioriteto tvarka ratifikuoti Jungtinių Tautų susitarimą dėl UNCLOS nuostatų, susijusių su vienos valstybės ribas viršijančių žuvų išteklių ir toli migruojančių žuvų išteklių apsauga ir valdymu, įgyvendinimo ir FAO atitikties susitarimą, juos priimti ar prie jų prisijungti. Jie taip pat prieštarauja IPOA IUU 14 punktui, kuriame nustatyta, kad valstybės turėtų visapusiškai ir veiksmingai įgyvendinti Atsakingos žuvininkystės kodeksą ir su juo susijusius tarptautinius veiksmų planus.

               (49)

               Vietnamas nėra ratifikavęs 2009 m. FAO susitarimo dėl uosto valstybės priemonių (PSMA). Tai taip pat reiškia, kad, kaip išsamiai aptarta 27 konstatuojamojoje dalyje, Vietnamas neįgyvendina jokių iš užsienio žvejybos laivų iškraunamų žuvų kiekio uosto kontrolės priemonių, nepaisydamas į šalį importuojamų žuvų ir žvejybos produktų svarbos perdirbimo pramonės aprūpinimui.

               (50)

               Taip pat panašu, kad Vietnamo teisės aktai ir vykdymo užtikrinimo priemonės prieštarauja pagrindiniams UNCLOS 62 ir 117–119 straipsnių reikalavimams, susijusiems su optimaliu gyvųjų išteklių panaudojimu, valstybių pareiga priimti jų piliečiams taikomas priemones dėl atvirosios jūros gyvųjų išteklių išsaugojimo, abipusio bendradarbiavimo pareiga gyvųjų išteklių išsaugojimo ir valdymo srityje ir pareiga išsaugoti atvirosios jūros gyvuosius išteklius.

               (51)

               Pagal 31 straipsnio 6 dalies c punktą Komisija išnagrinėjo, ar Vietnamas galėjo dalyvauti darant veikimą ar neveikimą, dėl kurio galėjo sumažėti taikytinų įstatymų, kitų teisės aktų ar tarptautinių išteklių išsaugojimo ir valdymo priemonių veiksmingumas.

               (52)

               Komisija pažymi, kad CCAMLR kasmetiniame susirinkime Vietnamas pripažintas valstybe, kuri nėra susitariančioji šalis ir kuri galimai užsiėmė nototeninių dančių žvejyba, jų iškrovimu ir (arba) prekyba jais, tačiau kuri nebendradarbiavo taikant sužvejotų žuvų kiekio dokumentavimo sistemą (CDS), įdiegtą 2000 m. šioms rūšims sekti nuo iškrovimo momento per visą verslo ciklą.

               (53)

               Atsižvelgiant į šiame skirsnyje išdėstytus motyvus ir remiantis visais Komisijos surinktais faktiniais duomenimis bei Vietnamo pareiškimais, pagal NNN žvejybos reglamento 31 straipsnio 3 ir 6 dalis galima konstatuoti, kad Vietnamas neįvykdė pagal tarptautinę teisę jam tenkančių pareigų, susijusių su tarptautinėmis taisyklėmis, kitais teisės aktais ir išteklių išsaugojimo ir valdymo priemonėmis.

         3.4.   Konkretūs besivystančių šalių apribojimai (NNN žvejybos reglamento 31 straipsnio 7 dalis)

               (54)

               Pagal Jungtinių Tautų žmogaus socialinės raidos indeksą (UNHDI) (5) 2015 m. Vietnamas buvo laikomas šalimi, kurioje žmogaus socialinės raidos lygis vidutinis (115-a vieta iš 188 šalių).

               (55)

               Atsižvelgiant į pirmiau nurodytą Vietnamo užimamą vietą pagal UNHDI ir į 2012–2017 m. surengtų vizitų rezultatus, nėra įrodymų, patvirtinančių, kad Vietnamas jam pagal tarptautinę teisę tenkančių pareigų nevykdė dėl nepakankamo išsivystymo lygio. Taip pat nėra akivaizdžių įrodymų, kuriais remiantis būtų galima žuvininkystės teisės aktų, stebėsenos, kontrolės ir priežiūros, taip pat atsekamumo sistemų trūkumus sieti su nepakankamais gebėjimais ir infrastruktūra. 2017 m. gegužės mėn. Vietnamo pateiktą prašymą dėl paramos peržiūrint žuvininkystės teisės aktus Komisija patenkino.

               (56)

               Atsižvelgiant į šiame skirsnyje išdėstytą padėtį ir remiantis visais Komisijos surinktais faktiniais duomenimis bei šalies pareiškimais, pagal NNN žvejybos reglamento 31 straipsnio 7 dalį galima konstatuoti, kad Vietnamo išsivystymo būklei ir apskritai jo su žuvininkystės valdymu susijusiai veiklai šalies išsivystymo lygis nekenkia.

         4.   IŠVADA DĖL GALIMO PRIPAŽINIMO NEBENDRADARBIAUJANČIA TREČIĄJA ŠALIMI

               (57)

               Atsižvelgiant į pirmiau padarytas išvadas, kad Vietnamas nevykdo pagal tarptautinę teisę jam tenkančių vėliavos, uosto, pakrantės ar rinkos valstybės pareigų ir nesiima priemonių, kuriomis siekiama užkirsti kelią NNN žvejybai, atgrasyti nuo jos ir ją panaikinti, vadovaujantis NNN žvejybos reglamento 32 straipsniu jam turėtų būti pranešta apie tai, kad Komisija jį gali pripažinti trečiąja šalimi, nebendradarbiaujančia kovojant su NNN žvejyba.

               (58)

               Taip pat Komisija dėl Vietnamo turėtų imtis visų NNN žvejybos reglamento 32 straipsnyje nustatytų veiksmų. Gero administravimo tikslais turėtų būti nustatytas laikotarpis, per kurį minėtoji šalis galėtų raštu atsakyti į tokį pranešimą ir ištaisyti padėtį.

               (59)

               Be to, pagal šį sprendimą Vietnamui teikiamas pranešimas apie tai, kad jis gali būti pripažintas šalimi, kurią Komisija laiko nebendradarbiaujančia trečiąja šalimi, nekliudo Komisijai ar Tarybai imtis bet kokių tolesnių veiksmų ir savaime nereiškia įsipareigojimo imtis tokių veiksmų siekiant nustatyti ir sudaryti nebendradarbiaujančių trečiųjų šalių sąrašą,

         NUSPRENDĖ:
   Vienintelis straipsnis
   Vietnamui pranešama, kad Komisija jį gali pripažinti trečiąja šalimi, nebendradarbiaujančia kovojant su neteisėta, nedeklaruojama ir nereglamentuojama žvejyba.

      Priimta Briuselyje 2017 m. spalio 23 d.

            Komisijos vardu

         Karmenu VELLA

            Komisijos narys

      (1)  OL L 286, 2008 10 29, p. 1.

      (2)  https://treaties.un.org/

      (3)  Tarptautinis veiksmų planas, kuriuo siekiama užkirsti kelią neteisėtai, nedeklaruojamai ir nereglamentuojamai žvejybai, atgrasyti nuo jos ir ją panaikinti; Jungtinių Tautų Maisto ir žemės ūkio organizacija, 2001 m.

      (4)  Neteisėta vadinamųjų Vietnamo mėlynųjų laivų veikla buvo išsamiai nušviesta Ramiojo vandenyno regiono žiniasklaidoje:
   https://www.undercurrentnews.com/2016/03/29/australia-captures-vietnamese-vessels-suspected-of-iuu/.
   http://nationalpost.com/news/world/tiny-island-nation-of-palau-very-publicly-burns-vietnamese-boats-caught-fishing-illegally.
   http://www.themalaymailonline.com/malaysia/article/mmea-detains-vietnamese-fishermen-for-illegal-fishing#UEtd7edz4ez9lRch.97.
   https://www.solomonstarnews.com/news/national/12655-blue-boats-seized.
   http://e.vnexpress.net/news/news/malaysia-detains-another-40-vietnamese-for-illegal-fishing-3616922.html.

      (5)  Informacijos šaltinis – http://hdr.undp.org/en/data.


title: 2017 m. liepos 11 d. Tarybos sprendimas (ES) 2017/1937 dėl Transporto bendrijos steigimo sutarties pasirašymo Europos Sąjungos vardu ir laikino taikymo

text:
27.10.2017

                  LT

                  Europos Sąjungos oficialusis leidinys

                  L 278/1

            TARYBOS SPRENDIMAS (ES) 2017/1937
      2017 m. liepos 11 d.
      dėl Transporto bendrijos steigimo sutarties pasirašymo Europos Sąjungos vardu ir laikino taikymo
      EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
      atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 91 straipsnį ir 100 straipsnio 2 dalį kartu su 218 straipsnio 5 dalimi,
      atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
      kadangi:

                  (1)

                  2008 m. birželio 12 d. ir 2009 m. spalio 9 d. Taryba įgaliojo Komisiją Europos Sąjungos vardu pradėti derybas su Albanijos Respublika, Bosnija ir Hercegovina, buvusiąja Jugoslavijos Respublika Makedonija, Kosovu (*1), Juodkalnija ir Serbijos Respublika (toliau – susitariančiosios Pietryčių Europos šalys) dėl Transporto bendrijos steigimo sutarties;

                  (2)

                  tos derybos buvo sėkmingai užbaigtos visoms šalims parafavus Transporto bendrijos steigimo sutartį (toliau – Transporto bendrijos sutartis);

                  (3)

                  Transporto bendrijos sutartis prisideda prie transporto tarp Sąjungos ir susitariančiųjų Pietryčių Europos šalių plėtros pagal Sąjungos acquis nuostatas;

                  (4)

                  Transporto bendrijos sutartimi nedaroma poveikio valstybių narių pozicijoms dėl Kosovo statuso, dėl kurių bus nuspręsta pagal jų nacionalinę praktiką ir tarptautinę teisę. Nė vienas iš šiame sprendime arba Transporto bendrijos sutartyje vartojamų terminų, formuluočių arba apibrėžčių nereiškia, kad Sąjunga pripažįsta Kosovą kaip nepriklausomą valstybę arba kad atskiros valstybės narės pripažįsta tokį Kosovo statusą, jei anksčiau to nėra padariusios;

                  (5)

                  gaunant Kosovo valdžios institucijų pagal Transporto bendrijos sutartį išduotus dokumentus, gali būti taikomos valstybių narių vidaus procedūros;

                  (6)

                  Transporto bendrijos sutartis turėtų būti pasirašyta;

                  (7)

                  kad Transporto bendrijos sutartis pradėtų teikti naudą kuo anksčiau, ji turėtų būti taikoma laikinai, kol nebaigtos procedūros, būtinos, kad ši sutartis įsigaliotų,

            PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
      1 straipsnis
      Šiuo sprendimu Europos Sąjungos vardu leidžiama pasirašyti Transporto bendrijos steigimo sutartį su sąlyga, kad minėta sutartis bus sudaryta.
      Transporto bendrijos sutarties tekstas pridedamas prie šio sprendimo.
      2 straipsnis
      Tarybos pirmininkas įgaliojamas paskirti asmenį (-is), įgaliotą (-us) pasirašyti Transporto bendrijos sutartį Sąjungos vardu.
      3 straipsnis
      Remiantis Transporto bendrijos sutarties 41 straipsnio 3 dalimi, Susitarimas laikinai taikomas nuo jo pasirašymo dienos tol, kol jis įsigalios.
      4 straipsnis
      Šis sprendimas įsigalioja jo priėmimo dieną.

         Priimta Briuselyje 2017 m. liepos 11 d.

               Tarybos vardu

               Pirmininkas

            M. MAASIKAS

         (*1)  Šis pavadinimas nekeičia pozicijų dėl statuso ir atitinka JT ST rezoliuciją 1244 (1999) bei Tarptautinio Teisingumo Teismo nuomonę dėl Kosovo nepriklausomybės deklaracijos.


title: 2016 m. lapkričio 23 d. ELPA priežiūros institucijos sprendimas Nr. 204/16/COL dėl įtariamos neteisėtos valstybės pagalbos, suteiktos bankams Íslandsbanki hf. ir Arion Bank hf. sudarant paskolos sutartis, kaip įtariama, lengvatinėmis sąlygomis (Islandija) [2017/1950]

text:
26.10.2017

                  LT

                  Europos Sąjungos oficialusis leidinys

                  L 276/64

            ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJOS SPRENDIMAS
      Nr. 204/16/COL
      2016 m. lapkričio 23 d.
      dėl įtariamos neteisėtos valstybės pagalbos, suteiktos bankams Íslandsbanki hf. ir Arion Bank hf. sudarant paskolos sutartis, kaip įtariama, lengvatinėmis sąlygomis (Islandija) [2017/1950]
      ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJA (toliau – Institucija),
      ATSIŽVELGDAMA į Europos ekonominės erdvės susitarimą (toliau – EEE susitarimas), ypač į jo 61 straipsnį ir 26 protokolą,
      ATSIŽVELGDAMA į ELPA valstybių susitarimą dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo įsteigimo (toliau – Susitarimas dėl Priežiūros institucijos ir Teismo), ypač į jo 24 straipsnį,
      ATSIŽVELGDAMA į Susitarimo dėl Priežiūros institucijos ir Teismo 3 protokolą (toliau – 3 protokolas), ypač į II dalies 7 straipsnio 2 dalį ir 13 straipsnį,
      PAPRAŠIUSI suinteresuotųjų šalių pateikti pastabas ir atsižvelgdama į šias pastabas,
      kadangi:
      I.   FAKTAI

      1.   PROCEDŪRA

                  (1)

                  2013 m. rugsėjo 23 d. Institucija gavo skundą, kuriame teigiama, kad bankams Íslandsbanki hf. (toliau – bankas ISB) ir Arion Bank hf. (toliau – bankas Arion) neteisėtai buvo suteikta valstybės pagalba, kai Islandijos centrinis bankas (toliau – ICB) skyrė ilgalaikį finansavimą palankiomis palūkanų sąlygomis (1).

                  (2)

                  2013 m. spalio 23 d. raštu Institucija nusiuntė Islandijos institucijoms prašymą suteikti informaciją (2), į jį Islandijos institucijos atsakė 2014 m. sausio 17 d. (3) Šis atvejis vėliau buvo aptartas 2014 m. gegužės mėn. Reikjavike vykusiame Institucijos ir Islandijos institucijų atstovų posėdyje. Po diskusijų 2014 m. birželio 5 d. buvo išsiųstas raštas (4). Šis atvejis vėl buvo aptartas 2015 m. vasario mėn. Reikjavike vykusiame Institucijos ir Islandijos institucijų atstovų posėdyje, kuriame dalyvavo ir ICB atstovas. Po šių diskusijų 2015 m. vasario 24 d. buvo išsiųstas raštas (5), į jį Islandijos institucijos atsakė 2015 m. balandžio 1 d. (6)

                  (3)

                  2015 m. gegužės 20 d. sprendimu Nr. 208/15/COL Institucija inicijavo oficialią tyrimo procedūrą dėl įtariamos neteisėtos valstybės pagalbos, suteiktos bankams ISB ir Arion sudarius paskolų konvertavimo susitarimus, kaip įtariama, lengvatinėmis sąlygomis. 2015 m. rugpjūčio 28 d. raštu (7) Islandijos institucijos pateikė pastabų dėl Institucijos sprendimo. Tą pačią dieną Institucija taip pat gavo vieno iš dviejų įtariamų pagalbos gavėjų, t. y. banko Arion, pastabas (8).

                  (4)

                  2015 m. rugsėjo 24 d.Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje ir jo EEE priede (9) buvo paskelbtas sprendimas inicijuoti oficialią tyrimo procedūrą. 2015 m. spalio 5 d. raštu ICB pateikė pastabų dėl procedūros inicijavimo sprendimo (10).

                  (5)

                  2016 m. birželio 14 d. raštu Institucija paprašė suteikti papildomos informacijos apie ICB, bankus ISB ir Arion
                      (11). Islandijos institucijos prašomą informaciją pateikė 2016 m. rugsėjo 20 d. raštu (12).

            2.   PRIEMONIŲ APIBŪDINIMAS

      2.1.   PAGRINDINIAI FAKTAI

                  (6)

                  Atitinkamos priemonės yra susijusios su ICB skolinimu už užstatą ir vertybinius popierius. ICB, kaip centrinis bankas ir paskutinis skolintojas, atsižvelgdamas į kitų centrinių bankų vykdomą pinigų politiką, teikia finansų įstaigoms trumpalaikes kreditavimo paslaugas garantuotų paskolų forma pagal atitinkamas savo taisyklių nuostatas. Finansų įstaigos turi galimybę prašyti suteikti vienos nakties paskolas arba septynių dienų paskolas, suteikdamos užstatą, kurį ICB laiko tinkamu.

                  (7)

                  2007 ir 2008 m. už užstatą buvo nuolat skolinama vis daugiau, ir ICB tapo pagrindiniu finansų įstaigų likvidumo šaltiniu. Garantuotų paskolų daugiausia buvo suteikta 2008 m. spalio 1 d., vos prieš bankų žlugimą, kai ICB finansų įstaigoms buvo paskolinęs 520 mlrd. ISK. Taigi, 2008 m. spalio mėn. bankrutuojant trims komerciniams bankams (Landsbankinn, Glitnir ir Kaupthing), ICB perėmė šioms nacionalinėms finansų įstaigoms pareikštus didelius reikalavimus, paremtus įvairiomis garantijomis. Tuo metu beveik 42 % užstato už ICB paskolas buvo mokama garantuotomis iždo obligacijomis arba turtu padengtais vertybiniais popieriais, o maždaug 58 % viso užstato sudarė bankų Glitnir, Kaupthing ir Landsbankinn išleistos obligacijos (13).

            2.2.   SU BANKU ISB SUDARYTA PASKOLOS SUTARTIS

                  (8)

                  2008 m. žlugus bankui Glitnir, suėjo terminas grąžinti paskolą Islandijos centriniam bankui, todėl ICB tapo žlugusio banko kreditoriumi. 2008 m. spalio mėn. Finansų priežiūros institucijos (toliau – FME) sprendimu iš esmės visas šalyje esantis banko Glitnir turtas ir įsipareigojimai (išskyrus tam tikrą neįtrauktą turtą ir įsipareigojimus) buvo perkelti į banką ISB, įskaitant neįvykdytus banko Glitnir įsipareigojimus ICB, kurie siekė maždaug 55,6 mlrd. ISK, ir netiesiogiai – pagrindinio užstato (hipotekos paskolų portfelio) nuosavybės teises (14).

                  (9)

                  Kadangi skolą ICB sudarė trumpalaikės garantuotos paskolos, jų momentinis grąžinimas būtų turėjęs didelį poveikį banko ISB likvidumo pozicijai ir būtų galėjęs sukelti pavojų banko restruktūrizavimui. ICB teigimu, alternatyvus ICB sprendimas būtų buvęs susigrąžinti skolą, o tada ICB būtų atitekęs hipotekos paskolų portfelis. Centriniam bankui jį būtų buvę sunku valdyti. Tuo metu hipotekos paskolų portfelio pardavimas nebuvo laikomas viena iš galimybių, nes vyko finansų krizė ir rinkoje buvo labai mažai galimų pirkėjų.

                  (10)

                  Todėl bankas ISB siekė iš naujo derėtis su ICB dėl skolos, kad ji būtų paversta ilgalaike skola su pagrįstu amortizacijos profiliu ir kad taip būtų išvengta galimo tolesnio neigiamo poveikio banko ISB likvidumo pozicijai. Po banko ISB ir ICB derybų 2009 m. rugsėjo 11 d. buvo pasiektas susitarimas, pagal kurį bankas ISB išdavė ICB atskirą 55,6 mlrd. ISK vertės obligaciją. Obligacija buvo padengta tuo pačiu arba panašiu turtu, kurį sudarė hipotekos paskolų portfelis, kaip ir anksčiau Glitnir išleistos padengtos obligacijos. Obligacija yra padengta su perviršiu, jos paskolos ir turto vertės santykis (toliau – LTV) yra 70 % (15). Obligacijos išpirkimo terminas yra dešimt metų, jos palūkanų norma yra 4,5 %, ji susieta su vartotojų kainų indeksu.

            2.3.   SU BANKU ARION SUDARYTA PASKOLOS SUTARTIS

                  (11)

                  2008 m. spalio mėn. buvo aišku, kad banko Kaupthing nebebus galima išgelbėti, todėl FME perėmė banko operacijas. Remdamasi 2008 m. spalio 6 d. priimtu Įstatymu Nr. 125/2008 dėl Iždo išmokų, susijusių su nepaprastosiomis finansų rinkų aplinkybėmis, institucijos (toliau – Kritinės padėties įstatymas), FME nusprendė banką Kaupthing padalyti į seną ir naują banką. Naujasis bankas, kuris vėliau tapo banku Arion, iš esmės perėmė didžiąją dalį šalyje esančio turto ir įsipareigojimų. Tačiau užstatu padengti įsipareigojimai ICB ir atitinkamas užstatas, įskaitant būsto paskolų portfelį, nebuvo perduoti (16). Senąjį banką buvo pavesta prižiūrėti pertvarkymo komitetui ir vėliau buvo pradėtos jo likvidavimo procedūros, siekiant galiausiai užbaigti visas operacijas.

                  (12)

                  2009 m. rugsėjo 3 d. bankas Kaupthing, Vyriausybė ir bankas Arion pasiekė susitarimą dėl banko Arion kapitalizacijos ir banko Kaupthing kompensacijos išmokėjimo bankui Arion pagrindo (toliau – Kaupthing kapitalizacijos susitarimas). Pagal šį susitarimą bankas Kaupthing turėjo galimybę įgyti banko Arion kontrolę pasirašydamas naują akcinį kapitalą ir turėjo sumokėti už naująjį akcinį kapitalą senojo banko nuosavu turtu (t. y. turtu, kuris nebuvo perduotas pirmiau aprašytu FME sprendimu).

                  (13)

                  Prieš bankui Kaupthing nusprendžiant, ar jis įsigytų banko Arion akcijų daugumą, reikėjo pasiekti susitarimą su ICB dėl atsiskaitymo pagal nepatenkintus reikalavimus, nes tam tikra dalis turto, kurio jam reikėtų siekiant sumokėti už naująjį akcinį kapitalą, buvo pateikta kaip užstatas už paskolas, kurias ICB suteikė bankui Kaupthing, įskaitant būsto paskolų portfelį. Todėl 2009 m. lapkričio 30 d. Finansų ministerija, ICB ir banko Kaupthing pertvarkymo komitetas sudarė susitarimą dėl atsiskaitymo pagal ICB reikalavimus bankui Kaupthing (toliau – atsiskaitymo susitarimas). Atsiskaitymui už vienos nakties paskolas buvo taikomas atsiskaitymo susitarimo 3 straipsnis, o jame susitariančiosios šalys susitarė, kad bankas Arion prisiims banko Kaupthing skolą ICB išleisdamas maždaug […] (*1) mlrd. ISK vertės obligaciją konkrečia forma, kuri pridedama prie susitarimo kaip II priedėlis, o ICB savo ruožtu perduos būsto paskolų portfelį bankui Arion.

                  (14)

                  2010 m. sausio 22 d. bankas Arion ir ICB sudarė paskolos sutartį, kuria, ICB ir banko Arion teigimu, buvo oficialiai įvykdytas atsiskaitymo susitarimo 3 straipsnis, ir kapitalizacijos susitarimas, t. y. banko Kaupthing kreditoriai tapo banko Arion savininkais. Paskolos sutartis buvo sudaryta vietoj minėtosios obligacijos. Paskolos sutartyje iš esmės atspindimos obligacijos sąlygos, išskyrus tai, kad pagrindinė paskolos sutarties suma buvo denominuota EUR, USD ir CHF, o ne ISK. Šis valiutos denominacijos pakeitimas atitiko atsiskaitymo susitarimo sąlygas, kuriose numatyta, kad, nepaisant pagrindinės sumos denominacijos, bankas Arion palūkanas ir periodinius mokėjimus pagal savo galimybes turėtų mokėti užsienio valiutomis. Atsiskaitymo susitarime taip pat buvo numatyta, kad, jeigu bankas Arion nesugebės mokėti užsienio valiutomis, o norės mokėti ISK, jis turės ICB pateikti pagrįstą raštišką prašymą.

                  (15)

                  Paskolos sutartyje buvo numatyta […] mln. EUR, […] mln. USD ir […] mln. CHF paskola septyneriems metams su galimybe ją pratęsti trejiems metams du kartus. Bankui Arion buvo leidžiama pakeisti valiutų, kuriomis bus grąžinama paskola, derinį. Mokėtinos palūkanos buvo nustatytos pagal formulę EURIBOR/LIBOR + 300 bazinių punktų. Banko Arion būsto paskolų portfelis buvo laikomas užstatu ICB.

            3.   SKUNDAS

                  (16)

                  Kaip teigiama skunde, Institucijai priimant sprendimus, kuriais patvirtinta restruktūrizavimo pagalba bankams ISB ir Arion
                      (17), nebuvo įvertintos bankų ISB, Arion ir ICB paskolų sutartys. Kadangi šiais atvejais priemonės nebuvo aptartos, skundo pateikėjas mano, jog svarbu gauti Institucijos nuomonę apie i) šių papildomų įtariamos pagalbos priemonių suderinamumą su EEE susitarimu ir ii) Islandijos institucijų nepranešimo apie šias priemones padarinius.

                  (17)

                  Skundo pateikėjas teigia, kad tuo metu, kai ICB sudarė paskolų sutartis su bankais Arion ir ISB, kitiems Islandijos bankams nebuvo suteikta galimybių gauti tokį finansavimą iš ICB ar kitų Vyriausybės agentūrų. Taigi, skundo pateikėjas teigia, kad pagalba buvo atranki, nes ji buvo suteikta tik tam tikroms finansų įstaigoms, konkuruojančioms Islandijos bankų rinkoje. Skundo pateikėjo teigimu, suteikiant paskolą bankui ISB, jam buvo suteikta pagalba, kad jis išvengtų ICB vykdymo užtikrinimo veiksmų, susijusių su padengta obligacija; banko Arion atveju paskola buvo suteikta siekiant užtikrinti tinkamą banko valiutų rizikos balansą. Skundo pateikėjas teigia, kad kitos finansų įstaigos, negavusios tokios pagalbos, buvo priverstos išparduoti turtą pirkėjams palankiose rinkose.

                  (18)

                  Skundo pateikėjo teigimu, paskolų sutartys bankams ISB ir Arion suteikė aiškų pranašumą – jie gavo ilgalaikį finansavimą taikant palankias palūkanų normas, žemesnes už rinkos palūkanų normas, o kitiems rinkos dalyviams tokios palūkanų normos nebuvo prieinamos. Skundo pateikėjo teigimu, šiuo permainingu finansų rinkoms laikotarpiu tokių sutarčių nebūtų sudaręs joks privatus investuotojas. Siekdamas pagrįsti savo teiginį, kad palūkanų normos tuo metu buvo mažesnės už vyravusias rinkoje, skundo pateikėjas pateikė 2009 m. Islandijos Vyriausybės kredito įsipareigojimų neįvykdymo apsikeitimo sandorių (CDS) vertės skirtumus ir Islandijos būsto finansavimo fondo (HFF) obligacijų emisijų HFF150224 ir HFF150434 2009 m. palūkanų normas. Skunde teigiama, kad minėtomis priemonėmis bankai ISB ir Arion buvo sustiprinti bankų rinkoje, todėl tai turėjo poveikį kitų rinkos dalyvių padėčiai.

                  (19)

                  Galiausiai skundo pateikėjas teigia, kad bankų ISB ir Arion restruktūrizavimo planų, kuriuos įgyvendino Islandijos Vyriausybė ir kuriuos Institucija pripažino suderinama pagalba pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 3 dalies b punktą, pakako Islandijos ekonomikos sutrikimui atitaisyti. Skundo pateikėjo teigimu, minėtomis sutartimis įgyvendintos papildomos pagalbos priemonės nebuvo būtinos, tinkamos ar proporcingos Islandijos bankų sistemai atkurti, todėl tai yra nesuderinama valstybės pagalba.

            4.   PAGRINDAS PRADĖTI OFICIALIĄ TYRIMO PROCEDŪRĄ

                  (20)

                  Sprendime Nr. 208/15/COL Institucija preliminariai įvertino, ar ICB suteiktos trumpalaikės kreditavimo priemonės bankams Glitnir ir Kaupthing ir ICB paskolų sutartys su bankais Arion ir ISB galėtų būti laikomos valstybės pagalba pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalį; ir jeigu taip, ar valstybės pagalba galėtų būti laikoma suderinama su EEE susitarimo veikimu.

                  (21)

                  ICB trumpalaikio skolinimo už užstatą bankams ir kitoms finansų įstaigoms klausimu Institucija nustatė, kad Bankininkystės gairėse (18) išdėstytos sąlygos dėl pagalbos likvidumui išlaikyti ir centrinių bankų priemonių buvo įvykdytos. Atitinkamai Institucija padarė išvadą, kad ICB bankams Glitnir ir Kaupthing suteiktos trumpalaikio kreditavimo priemonės nėra valstybės pagalba.

                  (22)

                  Tačiau dėl ICB paskolų sutarčių su bankais Arion ir ISB, kaip įtariama, palankiomis sąlygomis Institucija padarė negalutinę išvadą, jog negalima atmesti galimybės, kad šios sutartys laikytinos valstybės pagalba pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalį. Sprendime Nr. 208/15/COL nurodyti toliau išvardyti aspektai.

                              i)

                              Institucija pažymėjo, kad centrinio banko suteikta viešoji parama galėtų būti laikoma priskirtina valstybei, todėl tai yra valstybinių išteklių perdavimas.

                              ii)

                              Institucija išreiškė abejonių, ar vertinamos priemonės atitinka privataus kreditoriaus, esančio panašioje teisinėje ir faktinėje padėtyje, elgesį. Taigi, iš negalutinio Institucijos vertinimo matyti, jog negalima atmesti galimybės, kad bankams ISB ir Arion buvo suteiktas ekonominis pranašumas.

                              iii)

                              Kadangi nebuvo pateikta įrodymų, kad, kaip įtariama, palankios paskolų sutartys buvo siūlomos visoms įmonėms, esančioms panašioje faktinėje ir teisinėje padėtyje kaip bankai ISB ir Arion, Institucija išreiškė negalutinį požiūrį, kad priemonės veikiausiai yra atrankios.

                              iv)

                              Galiausiai Institucija pažymėjo, kad, nors bankai ISB ir Arion šiandien daugiausia veikia Islandijos rinkoje, jie vis tiek teikia finansines paslaugas, kurios yra visiškai atviros konkurencijai ir prekybai Europos ekonominėje erdvėje. Todėl, negalutiniu Institucijos požiūriu, priemonė galėjo iškraipyti konkurenciją ir daryti poveikį prekybai EEE.

                  (23)

                  Institucijos teigimu, siekiant nustatyti, ar skolinimo sąlygas būtų galima laikyti suderinamomis su EEE susitarimo veikimu, turi būti pateikta papildomų įrodymų.

                  (24)

                  Taigi, atlikusi negalutinį vertinimą, Institucija suabejojo, ar atitinkamos priemonės ir konkrečiai skolinimo sąlygos laikytinos valstybės pagalba, o jeigu taip, ar jas būtų galima pripažinti suderinamomis su EEE susitarimo veikimu.

            5.   ICB PASTABOS

      5.1.   BENDROSIOS PASTABOS

                  (25)

                  ICB pažymi, kad Institucija, inter alia, ISB ir Arion restruktūrizavimo pagalbos sprendimais anksčiau sprendė Islandijos finansų sistemos, jos teisinių pagrindų restruktūrizavimo ir Vyriausybės vykdomo retruktūrizavimo problemas. ICB teigimu, nelogiška šiuo atveju tiriamas priemones atsieti nuo konteksto ir jas vertinti kaip atskiras priemones.

                  (26)

                  ICB teigimu, centriniam bankui nerealistiška perimti tokį užstatą, koks buvo pateiktas bankų Kaupthing (Arion) ir ISB atveju. Perimdamas tokį užstatą ICB būtų ėmęsis komercinio banko, turinčio vieną iš didžiausių būsto paskolų portfelių Islandijoje, vaidmens. Tai nebūtų atitikę jo, kaip centrinio banko, funkcijų. Taip pat buvo kilusi svarbi rizika, kad bus destabilizuotos bankų Arion ir ISB operacijos, o tai būtų pakenkę finansiniam stabilumui. Institucija turi nepamiršti, kad ICB turi teisinę pareigą skatinti finansinį stabilumą, Jeigu ICB būtų išsiieškojęs turtą pagal reikalavimą ISB, ISB likvidumas būtų tapęs per mažas, kad jis galėtų veikti kaip patikimas bankas, todėl ICB nebūtų turėjęs galimybės išsiieškoti visą reikalavimo sumą.

                  (27)

                  ICB pažymi, kad, deja, Bankų gairėse nenumatyta, ką daryti, kai neįvykdomi reikalavimai, atsiradę dėl pinigų politikos operacijų, ir centrinis bankas verčiamas imtis veiksmų reikalavimų sumoms ir tinkamam užstato turtui išsiieškoti. ICB teigia, kad ICB reikalavimų konversija į paskolų sutartis turėtų būti laikoma įprasta kreditorių priemonių, kuriomis siekiama išsiieškoti kuo didesnę dalį reikalavimų pagal trumpalaikes kreditavimo priemones, tąsa, o ne nauju finansavimu, suteiktu bankams Arion ir ISB.

            5.2.   VALSTYBĖS PAGALBOS BUVIMAS

                  (28)

                  Atsakydamas į klausimą, ar paskolų sutartimis bankams buvo suteiktas pranašumas, ICB pirmiausia teigia, kad pradinis mokėjimų vėlavimas nėra valstybės pagalba, atsižvelgiant į išimtines aplinkybes, susiklosčiusias Islandijoje po bankų sistemos žlugimo 2008 m. spalio mėn. 2009 m. rugsėjo mėn. pasiekto mokėjimų susitarimo su ISB, o 2009 m. lapkričio mėn. – su banku Kaupthing, ICB teigimu, negalima laikyti vėlavimu, nes Islandijos bankai buvo visapusiškai restruktūrizuojami TVF teikiant pagalbą ir buvo daug netikrumo dėl bankų turto vertinimo.

                  (29)

                  ICB pabrėžia, kad jis turi teisinę pareigą išsaugoti finansinį stabilumą ir prižiūrėti kredito įstaigų užsienio valiutų balansus. Todėl ICB turėjo teisinę pareigą taisyti tuo metu buvusią sunkią padėtį. Sudaryti paskolų sutartis šiomis aplinkybėmis buvo geriausias racionalus ekonominis sprendimas. ICB pažymi, kad užstato perėmimas būtų ne tik neatitikęs centrinio banko funkcijų, bet ir galiausiai būtų susidariusi tokia padėtis, kad ICB būtų išsiieškojęs mažesnę trumpalaikės skolos dalį.

                  (30)

                  Be to, ICB teigimu, paskolų sutarčių sąlygos, t. y. palūkanų normos ir užstatas, buvo palankios ICB. ICB remiasi prieinama informacija apie visame pasaulyje išleistas priemones ir susitariančiųjų šalių (bankų Arion, ISB, ICB, kitų šalies vidaus finansų įstaigų ir valstybės) tuo metu sudarytų kitų susitarimų sąlygas (19). Todėl, ICB teigimu, paskolų sutarčių sąlygos abiem atvejais visiškai atitiko tuo metu rinkoje įprastas sąlygas, taigi, jos visiškai atitiko ir rinkos ekonomikos investuotojo principą.

                  (31)

                  Atsakydamas į klausimą, ar šios paskolų sutartys buvo atrankios, ICB teigia, kad su visomis panašioje teisinėje ir faktinėje padėtyje buvusiomis įmonėmis buvo elgiamasi vienodai. Šiuo klausimu ICB pažymi, kad privatus Islandijos investicijų bankas Straumur taip pat sudarė sutartį su ICB dėl atsiskaitymo už banko trumpalaikę skolą (20). Be to, ICB teigimu, bankas MP Bank nebuvo panašioje faktinėje ar teisinėje padėtyje, nes jo trumpalaikės skolos nebuvo užtikrintos turtu, panašiu į būsto paskolų portfelį, o buvo užtikrintos viešojo sektoriaus vertybiniais popieriais, pvz., iždo obligacijomis ir panašiomis saugiomis priemonėmis, t. y. nustatytos vertės turtu, kuriuo galima lengvai prekiauti ir kurį galima perimti be jokių atitinkamų ar susijusių išlaidų. Todėl ICB atmeta teiginį, kad kitiems Islandijos bankams nebuvo suteikta galimybių gauti tokį finansavimą iš ICB ar kitų Vyriausybės agentūrų.

                  (32)

                  Galiausiai ICB pažymi, jog Institucija turi atsižvelgti į tai, kad tuo laikotarpiu, kai buvo sudarytos paskolų sutartys, Islandijos finansų įstaigos de facto visiškai nekonkuravo su kitomis EEE finansų įstaigomis. 2008 m. lapkričio mėn. Islandijos parlamentas priėmė Įstatymą Nr. 134/2008, kuriuo iš dalies keičiamas Užsienio valiutos įstatymas Nr. 87/1992, o pastaruoju nustatyti tarpvalstybinio kapitalo judėjimo ir su juo susijusių sandorių užsienio valiuta apribojimai, taigi, užsienio finansų subjektams tapo neįmanoma konkuruoti Islandijos rinkoje (21). Todėl ICB teigia, kad minėtomis priemonėmis nebuvo iškreipta konkurencija ir jos neturėjo poveikio susitariančiųjų šalių tarpusavio prekybai pagal EEE susitarimą.

                  (33)

                  Remdamasis minėta informacija, ICB teigia, kad paskolų sutarčių sudarymas negali būti laikomas valstybės pagalba pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalį.

            5.3.   SUDERINAMUMAS SU VIDAUS RINKA

                  (34)

                  Jeigu Institucija vis tiek manytų, kad minėtos priemonės yra valstybės pagalba, ICB teigia, kad jos turi būti laikomos suderinamomis su EEE susitarimu pagal jo 61 straipsnio 3 dalies b punktą, nes jos yra neatskiriama priemonių, kurios buvo būtinos, proporcingos ir tinkamos dideliems Islandijos ekonomikos sutrikimams atitaisyti, dalis, taigi, jos buvo tiesiogiai susijusios su restruktūrizavimo pagalbos priemonėmis, kurias Institucija patvirtino savo Arion ir ISB restruktūrizavimo pagalbos sprendimuose.

            6.   BANKO ARION PASTABOS

      6.1.   BENDROSIOS PASTABOS

                  (35)

                  Bankas Arion taip pat teigia, kad šiuo atveju tiriamų priemonių negalima atsieti nuo konteksto ir jas vertinti kaip atskiras priemones. Bankas Arion teigia, kad Institucija savo Arion restruktūrizavimo pagalbos sprendime jau išnagrinėjo ir patvirtino banko Arion restruktūrizavimą ir kapitalizaciją.

                  (36)

                  Bankas Arion pažymi, kad paskolos denominacija užsienio valiutomis, o ne ISK, atitiko atsiskaitymo susitarimą, kuriame numatyta, kad bankas Arion palūkanas ir periodinius mokėjimus pagal savo galimybes turėtų mokėti užsienio valiutomis, o mokėti ISK buvo leidžiama tik išimtinėmis aplinkybėmis. Bankas Arion taip pat pažymi, jog atsiskaitymo susitarimo 4 straipsnyje numatyta, kad skolininkas, leidus skolintojui, gali pakeisti visos skolosarba jos dalies denominaciją. Todėl paskolos sutarties sąlygos visiškai atitinka atsiskaitymo susitarimą. Bankas Arion pabrėžia, kad Institucija savo Arion restruktūrizavimo pagalbos sprendime jau peržiūrėjo ir patvirtino atsiskaitymo susitarimo sąlygas (22).

                  (37)

                  Banko Arion teigimu, Sprendime Nr. 208/15/COL Institucijos išdėstytas apibūdinimas, kad be būsto paskolų portfelio banko Arion pozicija būtų buvusi „nepakankama“, yra neteisingas. Banko Arion teigimu, būsto paskolų portfelis iš tikrųjų buvo vertingas turtas, nes jame buvo kai kurių svarbiausių banko Arion klientų paskolos, ir šį portfelį aptarnavo pats bankas Arion. Pagal atsiskaitymo susitarimą (o ne FME sprendimą) bankas Kaupthing turėjo galimybę perkelti būsto paskolų portfelį bankui Arion – tai buvo banko Arion kapitalizacijos dalis. Tačiau, jeigu nebūtų galiojęs atsiskaitymo susitarimo 3 straipsnis (t. y. jeigu būsto paskolų portfelis nebūtų buvęs perduodamas), banko Arion kapitalizacijos ir restruktūrizacijos reikalavimams įvykdyti vietoj būsto paskolų portfelio būtų buvęs skirtas kitas turtas.

            6.2.   VALSTYBĖS PAGALBOS BUVIMAS

                  (38)

                  Banko Arion teigimu, ICB poziciją būtų galima laikyti privataus kreditoriaus, vykdančio išieškojimą pagal reikalavimus bankui Kaupthing, pozicija, kaip išsamiai išdėstyta atsiskaitymo susitarime ir numatyta taikytinose likvidavimo procedūrų reglamentavimo taisyklėse (23). Būsto paskolų portfelio perkėlimas pagal atsiskaitymo susitarimą buvo atliekamas ir paskolos sutartis buvo sudaroma sąlygomis, visiškai atitinkančiomis tuometines įprastas rinkos sąlygas. Taigi, ICB elgesys atitinka privataus kreditoriaus kriterijaus reikalavimus. Todėl ICB nesuteikė bankui Arion jokio pranašumo, kurį kaip nors būtų galima laikyti valstybės pagalba.

                  (39)

                  Banko Arion teigimu, pagrindinius aspektus, į kuriuos reikėtų atsižvelgti vertinant, ar hipotetinis privatus kreditorius būtų sudaręs atsiskaitymo susitarimą ir paskolos sutartį, galima apibendrinti taip:

                              i)

                              ekonominiu ir funkciniu požiūriu tai buvo vienintelė prasminga ICB galimybė. Jeigu ICB būtų perėmęs būsto paskolų portfelį, jam būtų pavykę susigrąžinti tik mažesnę trumpalaikės skolos sumą.

                              ii)

                              ICB, kaip garantiją turintis kreditorius, tuo metu buvo išnaudojęs visas kitas prieinamas galimybes.

                              iii)

                              Skolininkui – bankui Kaupthing – tuo metu buvo pradėtos likvidavimo procedūros, todėl susitarimas dėl trumpalaikės skolos turėjo būtų sudaromas pagal Bankroto proceso įstatymą Nr. 21/1991.

                              iv)

                              Priemonės atitiko Vyriausybės tikslą šalyje senųjų bankų verslo dalį perkelti į naujus bankus.

                              v)

                              Banko Arion restruktūrizavimas ir kapitalizacija buvo bendro finansų sektoriaus restruktūrizavimo dalis.

                              vi)

                              Paskolos sutarties sąlygos, t. y. palūkanų normos ir užstatas, buvo palankios ICB. Tai akivaizdu remiantis prieinama informacija apie visame pasaulyje išleistas priemones ir susitariančiųjų šalių (t. y. bankų Arion, ICB, kitų šalies vidaus finansų įstaigų ir valstybės) tuo metu sudarytų kitų susitarimų sąlygas.

                  (40)

                  Kadangi Institucija Sprendimu Nr. 208/15/COL nurodė, kad vykstant finansų krizei sudėtinga nustatyti tinkamus palūkanų normų kriterijus, bankas Arion pateikė informaciją apie atitinkamu laikotarpiu įvairių Europos bankų padengtų obligacijų ir pirmaeilių nepadengtų obligacijų emisijas. Kadangi ICB suteikta paskola daugiausia padengta hipotekos paskolomis, bankas Arion teigia, kad tai yra palyginama su padengtomis obligacijomis, kurias Europos bankai leido 2009 m. kaip užstatą naudodami būsto hipotekos paskolas. Banko Arion teigimu, iš jo pateikto duomenų rinkinio (24) matyti, kad Europos bankų mokamos paskolų maržos buvo 0,1–1,90 % didesnės už tarpbankines palūkanų normas, o maržų mediana buvo 0,72 %. Didžiausias padengtų obligacijų palūkanų normas 2009 m. rugsėjo mėn. mokėjo bankas Bank of Ireland (1,9 % didesnes už tarpbankines palūkanų normas),o 2009 m. lapkričio mėn. – Airijos finansų įstaiga EBS Mortgage finance (1,75 % didesnes už tarpbankines palūkanų normas). Banko Arion teigimu, sudėtinga įsivaizduoti, kaip hipotekos paskolomis ir kitu aukštos kokybės turtu užtikrinta skolos priemonė, kurios palūkanų norma yra LIBOR + 3.00 %, galėtų būti laikoma valstybės pagalba, kai tuo pačiu metu Europos banko kreditavimo, užtikrinto hipotekos paskolomis, didžiausios sąnaudos buvo tarpbankinės palūkanų normos + 1,9 %.

                  (41)

                  Banko Arion teigimu, paskolos sutarties pakeitimas, kuriuo nukrypstama nuo atsiskaitymo susitarimo sąlygų ir kuris yra susijęs su pagrindinės sumos denominacija EUR, USD ir CHF, o ne ISK, buvo palankus ICB. Bankas Arion pažymi, kad nuo bankų sistemos žlugimo 2008 m. rudenį Islandijoje buvo nustatyti griežti tarpvalstybinio kapitalo judėjimo ir atitinkamų sandorių užsienio valiuta apribojimai. Jeigu šiomis aplinkybėmis taikomas privataus kreditoriaus kriterijus, gali būti padaryta tik viena išvada: privatus kreditorius būtų pirmenybę teikęs denominacijai užsienio valiutomis, o ne ISK. Taigi, toks denominacijos pakeitimas būtų palankesnis kreditoriui, o ne skolininkui.

                  (42)

                  Bankas Arion pateikia palyginimą su atsiskaitymo susitarimu (toliau – LBI susitarimas), kurį 2009 m. gruodžio mėn. sudarė „naujasis“ bankas Landsbankinn (NBI) ir „senasis“ bankas Landsbankinn (LBI). Pagal LBI susitarimą NBI turėjo išleisti LBI skirtą užsienio valiuta – EUR, GBP ir USD – denominuotą pirmaeilę padengtą 247 mlrd. ISK vertės dešimties metų trukmės obligaciją. Be to, 2013 m. pradžioje užsienio valiuta buvo išleista 92 mlrd. ISK vertės neapibrėžtoji obligacija. Šios pirmaeilės padengtos obligacijos buvo atlygis už turtą ir įsipareigojimus, kuriuos 2008 m. spalio 9 d. perdavė LBI, vadovaudamasi FME sprendimu dėl LBI turto ir įsipareigojimų perdavimo NBI. Šių pirmaeilių padengtų obligacijų terminas baigiasi 2018 m. spalio mėn., pagal jų sąlygas per pirmuosius penkerius metus periodinių mokėjimų nenumatyta. Palūkanų normos yra EURIBOR/LIBOR + 175 bazinių punktų pirmuosius penkerius metus ir EURIBOR/LIBOR + 290 bazinių punktų likusius penkerius metus. Jos yra padengtos banko Landsbankinn
                      (25) klientams išduotų paskolų portfeliu.

                  (43)

                  Banko Arion teigimu, LBI susitarimo sąlygas galima laikyti tiesiogiai palyginamomis su paskolos sutarties sąlygomis. Skirtumus galima apibendrinti taip:

                              i)

                              175 bazinių punktų/290 bazinių punktų marža iš privataus skolintojo, palyginti su 300 bazinių punktų marža iš ICB pagal paskolos sutartį.

                              ii)

                              Artima 350 mlrd. ISK ekvivalentui pagrindinė suma iš privataus skolintojo, palyginti su […] mlrd. ISK iš ICB pagal paskolos sutartį.

                              iii)

                              Kaip užstatas privačiam skolintojui pateiktas klientams išduotų paskolų portfelis, palyginti su Islandijos centriniam bankui pagal paskolos sutartį išduotu diversifikuotu portfeliu, kurį sudaro šalies vidaus pozicijos – Vyriausybės ir savivaldybių obligacijos ir būsto hipotekos paskolos.

                  (44)

                  Banko Arion teigimu, visi minėti abiejų atvejų skirtumai yra paskolos sutarties ir ICB naudai, t. y. didesnė palūkanų norma, mažesnė pagrindinė suma ir tvirtesnis užstato portfelis, nors skolintojas šiuo atveju yra privati šalis. Tai rodo, kad pagal paskolos sutartį bankui Arion suteikto finansavimo sąlygos atitinka tuometines rinkoje vyravusias sąlygas.

                  (45)

                  Apibendrindamas bankas Arion teigia, kad ICB ir banko Arion paskolos sutarties sudarymas negali būti laikomas valstybės pagalba pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalį.

            6.3.   SUDERINAMUMAS SU VIDAUS RINKA

                  (46)

                  Jeigu, nepaisydama pirmiau išdėstytų argumentų, Institucija manytų, kad priemonės laikytinos valstybės pagalba, bankas Arion teigia, kad šios priemonės yra suderinamos su EEE susitarimu pagal jo 61 straipsnio 3 dalies b punktą.

                  (47)

                  Kadangi atitinkamos priemonės sudarė neatskiriamą banko Arion galutinės kapitalizacijos ir Institucijai pateikto banko Arion restruktūrizavimo plano dalį, bankas Arion teigia, kad šių priemonių negalima atskirti nuo bendro vertinimo, kurį Institucija atliko tuo atveju. Taigi, šioms priemonėms taikomas Institucijos priimtas Arion restruktūrizavimo pagalbos sprendimas.

                  (48)

                  Be to, banko Arion nuomone, jeigu Institucija mano, kad įmanoma persvarstyti konkrečią sandorio dalį, kurią Institucija jau peržiūrėjo ir patvirtino Arion restruktūrizavimo pagalbos sprendime, tada Institucija turėtų atsižvelgti į visą faktinę ir teisinę padėtį. Taigi, Institucijos vertinimas dėl atitinkamų priemonių suderinamumo turėtų atitikti Arion restruktūrizavimo pagalbos sprendime išdėstytą vertinimą, ypač tai, ar buvo laikomasi taikytinų valstybės pagalbos gairių kriterijų.

            7.   BANKO ISB PASTABOS

                  (49)

                  Bankas ISB pateikė informaciją apie panašių turtu padengtų obligacijų sąlygas Europoje sutarties su ICB sudarymo metu. Banko ISB teigimu, panašios turtu padengtos obligacijos Europoje tuo metu buvo parduodamos 40–80 bazinių punktų brangiau nei valstybės garantuojami vertybiniai popieriai. ISB pateikė grafiką, kuriame parodyti 2009 m. trijų šalių, t. y. Prancūzijos, Vokietijos ir Ispanijos, duomenys apie padengtų obligacijų maržų ir Vyriausybės obligacijų maržų skirtumus. iBoxx (26) pateiktos maržos yra atitinkamų šalių visų neišpirktų padengtų obligacijų, kurių vidutinis indeksų laikotarpis yra penkeri–septyneri metai, svertinis vidurkis.

                  (50)

                  Kaip matyti iš grafiko, marža šiuo laikotarpiu gerokai svyravo ir, pvz., šiuo metu Ispanijoje ji yra neigiama. 2009 m. šių trijų šalių maržos skirtumas buvo 40–160 bazinių punktų.

            II.   VERTINIMAS

      1.   VALSTYBĖS PAGALBOS BUVIMAS

                  (51)

                  Tolesniuose skyriuose Institucija įvertins, ar ICB su bankais ISB ir Arion sudarytos paskolų sutartys gali būti laikomos valstybės pagalba pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalį.

                  (52)

                  Priemonė yra valstybės pagalba pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalį, jeigu atitinka visas šias sąlygas: priemonė i) turi būti taikoma valstybės arba naudojant valstybės išteklius; ii) ją taikant įmonei suteikiamas ekonominis pranašumas; iii) ji yra atranki; iv) ja iškreipiama konkurencija ir daromas poveikis prekybai tarp Susitariančiųjų šalių.

                  (53)

                  Iš anksto reikėtų priminti, kad nėra universalios valstybės pagalbos taisyklių taikymo išimties, skirtos pinigų politikai (27). Beje, valstybės pagalbos teisės aktai, kaip pirmiau paminėta 21 dalyje, netaikomi tik toms paramos likvidumui priemonėms, kurios atitinka Institucijos 2008 m. Bankų gairių 51 dalyje ir Institucijos 2013 m. Bankų gairių 62 dalyje išvardytas sąlygas (28). Tai nereiškia, kad valstybės pagalbos taisyklės netaikomos visiems centrinių bankų veiksmams. Šiuo atveju Institucija mano, kad ICB vykdytas ilgalaikių paskolų teikimas neatitinkaminėtose 2008 m. ir 2013 m. Bankų gairių dalyse išdėstytų sąlygų, nes priemonės buvo susietos su abiejų bankų atžvilgiu vykdytomis restruktūrizavimo priemonėmis. Todėl Institucija turi įvertinti priemones pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalyje išdėstytas sąlygas.

            1.1.   VALSTYBĖS IŠTEKLIŲ NAUDOJIMAS

                  (54)

                  EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalyje nustatyta, jog tam, kad paramą būtų galima laikyti valstybės pagalba, ją turi teikti valstybė arba ji turi būti teikiama iš valstybės išteklių.

                  (55)

                  „Valstybė“ EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalyje reiškia visas valstybės administravimo įstaigas nuo centrinės valdžios iki miesto ar žemiausio administracinio lygmens valdžios, taip pat viešąsias įmones ir įstaigas (29).

                  (56)

                  Nagrinėjamos priemonės yra ICB paskolų sutartys su bankais Arion ir ISB, kaip įtariama, palankiomis sąlygomis.

                  (57)

                  Siekiant nustatyti, ar ilgalaikes paskolas ICB teikė iš valstybės išteklių, reikia įvertinti, ar centrinio banko vykdytas priemones galima laikyti priskirtomis valstybei. Centriniai bankai apskritai yra nepriklausomi nuo centrinės valdžios. Tačiau tai, ar viešojo sektoriaus institucija yra autonomiška, yra neaktualu (30). Be to, paprastai sutinkama, kad centriniai bankai vykdo viešas funkcijas. Institucija pažymi, jog egzistuoja gerai išplėtota teismų praktika, kad viešąjį interesą tenkinančios institucijos suteikta finansinė parama gali būti laikoma valstybės pagalba (31). Taigi, centrinio banko suteikta viešoji parama taip pat gali būti laikoma priskirtina valstybei ir todėl atitinka valstybės pagalbos (32) kriterijus. Beje, pagal 2013 m. Bankų gaires konkrečioms kredito įstaigoms centrinio banko suteikiamos valstybės lėšos netiesiogiai reiškia valstybės išteklių perdavimą (33).

                  (58)

                  Vis dėlto, nekalbant apie šias pastabas, klausimą, ar teisę sudaryti atitinkamas paskolų sutartis suteikė valstybė ir ar jos buvo vykdomos valstybės ištekliais, galima palikti neatsakytą, nes tolesniame skirsnyje padaryta išvada, kad minėtomis priemonėmis bankams nebuvo suteikta ekonominio pranašumo.

            1.2.   PRANAŠUMAS

                  (59)

                  Kad priemonė būtų laikoma valstybės pagalba, kaip apibrėžta EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalyje, ja įmonei turi būti suteikiamas pranašumas.

                  (60)

                  Suteiktas pranašumas, kaip apibrėžta EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalyje, yra bet kokia ekonominė nauda, kurios įmonė nebūtų gavusi įprastomis rinkos sąlygomis, taigi dėl kurios jos padėtis palankesnė negu jos konkurentų. Aktualus tik priemonės poveikis įmonei, o ne valstybės intervencijos priežastis ar tikslas (34). Kad priemonė būtų laikoma pagalba, ja gali būti suteiktas pozityvusis ekonominis pranašumas arba gali būti sumažinta ekonominė našta. Pastaroji yra plati kategorija, apimanti bet kurią priemonę, kuria mažinamos sumos, kurias įprastai reikėtų sumokėti iš įmonės biudžeto. Klausimas, ar paskolų sutarčių sudarymą būtų galima laikyti pranašumo suteikimu bankams ISB ir Arion, galiausiai priklausys nuo to, ar privatus kreditorius, kuris yra panašaus dydžio, kaip viešojo sektoriaus įstaiga, ir veikia tomis pačiomis rinkos sąlygomis, būtų panašiomis sąlygomis suteikęs panašią paskolą.

                  (61)

                  Siekiant nustatyti, ar viešojo sektoriaus įstaiga panašioje padėtyje veikė kaip bet kuris rinkos ekonomikos veiklos vykdytojas, reikia atsižvelgti tik į naudą ir įsipareigojimus, susijusius su valstybės arba viešojo sektoriaus įstaigos,kaip ekonominės veiklos vykdytojo, vaidmeniu, ir neatsižvelgti į naudą ir įsipareigojimus, susijusius su jos, kaip valstybės institucijos, vaidmeniu (35). Be to, siekiant nustatyti, ar valstybės intervencija atitinka rinkos sąlygas, tai turi būti išnagrinėta ex ante pagrindu, atsižvelgiant tik į informaciją, prieinamą tuo metu, kai dėl intervencijos buvo nuspręsta. Be to, nesant konkrečios rinkos informacijos apie konkretų sandorį, susijusį su skolos priemone, tos skolos priemonės atitiktį rinkos sąlygoms galima nustatyti ją palyginus su panašiais rinkos sandoriais (t. y. atlikus lyginamąją analizę).

                  (62)

                  Europos Sąjungos teismuose išplėtotas ir ištobulintas privataus kreditoriaus kriterijus (36) padeda nustatyti, ar sąlygos, kuriomis turi būti patenkinamas viešojo sektoriaus kreditoriaus reikalavimas, galbūt pakeičiant jo mokėjimų grafiką, yra laikytinos valstybės pagalba. Kai valstybė turi galimybę, ne kaip investuotoja ar projekto rėmėja, o kaip kreditorė, bandyti susigrąžinti negrąžintą skolą, vien atlaidžių sąlygų – mokėjimų atidėjimo – gali nepakakti, kad būtų galima daryti prielaidą apie palankių sąlygų sudarymą valstybės pagalbos prasme. Tokiomis aplinkybėmis viešojo sektoriaus kreditoriaus elgesys turi būti lyginamas su hipotetinio privataus kreditoriaus elgesiu panašioje faktinėje ir teisinėje padėtyje. Esminis klausimas – ar privatus kreditorius panašiomis aplinkybėmis būtų su skolininku elgęsis panašiai.

                  (63)

                  Prieš vertinant paskolų sutartis, kyla klausimas, ar pradinis vėlavimas atlikti mokėjimus, kuris, kaip suprantama, tęsėsi nuo maždaug 2008 m. spalio mėn. iki 2009 m. pabaigos, gali būti laikomas valstybės pagalba. Apskritai viešojo sektoriaus įstaigų sprendimais toleruoti pavėluotus paskolos grąžinimo mokėjimus skolininkui gali būti suteiktas pranašumas ir atitinkamai – valstybės pagalba. Nors laikinas mokėjimų atidėjimas tikriausiai atitiktų privataus kreditoriaus elgesį, taigi, nebūtų laikytinas valstybės pagalba, toks elgesys, iš pradžių atitinkantis rinkos sąlygas, galėtų virsti valstybės pagalba, jeigu vėlavimai sumokėti tęsiasi ilgai (37).

                  (64)

                  Privataus kreditoriaus požiūriu, užtikrinti reikalavimo, kurio terminas suėjo, vykdymą yra savaime suprantama norma. Tai taikoma ir tuo atveju, kai įmonė skolininkė patiria finansinių sunkumų, taip pat nemokumo atveju. Privatūs kreditoriai tokiomis aplinkybėmis paprastai nenori sutikti su tolesniu mokėjimų atidėjimu, jeigu tai jiems nesuteikia aiškaus pranašumo. Priešingai, jeigu skolininkas patiria finansinių sunkumų, tolesnės paskolos jam teikiamos griežtesnėmis sąlygomis, pvz., su didesne palūkanų norma arba didesniais užstatais, nes kyla pavojus, kad paskola nebus grąžinta. Išimtys gali būti pagrįstos individualiais atvejais, kai mokėjimų vykdymo neužtikrinimas atrodo ekonominiu požiūriu tikslingesnė alternatyva. Tai būtų atvejis, kai siūlymais neužtikrinti mokėjimų vykdymo aiškiai pagerinamos perspektyvos susigrąžinti daug didesnę reikalavimo sumos dalį, palyginti su kitomis galimomis alternatyvomis, arba kai tokiu būdu galima išvengti dar didesnių nuostolių, kurie kiltų dėl vykdymo užtikrinimo. Privatus kreditorius gali būti suinteresuotas išlaikyti įmonės skolininkės verslą, o ne likviduoti jos turtą ir taip tam tikromis aplinkybėmis susigrąžinti tik skolos dalį. Kai privatus kreditorius sutinka nesiimti viso savo reikalavimo vykdymo užtikrinimo, paprastai jis reikalauja, kad skolininkas pateiktų papildomų užstatų. Kai tai neįmanoma, pavyzdžiui, kai skolininkas patiria finansinių sunkumų, privatus kreditorius siekia garantijų, kad vėliau pagerėjus skolininko finansinei padėčiai kreditorius gautų kuo didesnę kompensaciją. Jeigu skolininkas pateikia nepakankamą užstatą arba prisiima nepakankamai įsipareigojimų, privatus kreditorius paprastai nesutinka sudaryti skolos mokėjimo grafiko pakeitimo susitarimų ar teikti skolininkui papildomų paskolų.

                  (65)

                  Kalbant apie pradinį vėlavimą vykdyti mokėjimus, ICB teigia, kad 2009 m. su ISB sudarytų mokėjimo susitarimų ir 2009 m. lapkričio mėn. su Kaupthing sudarytų mokėjimo susitarimų negalima laikyti vėlavimu dėl išimtinių aplinkybių Islandijoje po bankų sistemos žlugimo 2008 m. spalio mėn. Laikotarpiu nuo bankų žlugimo iki reikalavimų vykdymo susitarimo sudarymo Islandijos bankai buvo visapusiškai restruktūrizuojami TVF teikiantpagalbą ir buvo daug netikrumo dėl teisingo bankų turto vertinimo. Todėl ICB, kaip bankų kreditoriui, reikėjo laiko, kad jis galėtų tinkamai įvertinti kaip užstatą pateiktą turtą. Institucija įvertino šiuos argumentus ir mano, kad ICB elgesys, susijęs su pradiniu vėlavimu, atitiko privataus kreditoriaus kriterijų.

                  (66)

                  Toliau Institucijai reikia įvertinti, ar privatus kreditorius, įsipareigojimų nevykdantiems bankams turintis panašių trumpalaikių reikalavimų, būtų sutikęs su būsto paskolų portfelių perdavimu minėtomis sąlygomis ir vėlesniu paskolų sutarčių su naujaisiais bankais sudarymu tomis pačiomis sąlygomis.

                  (67)

                  Institucija pažymi, kad prieš bankų Glitnir ir Kaupthing žlugimą 2008 m. rudenį ICB atsidūrė padėtyje, kai buvo nerealu tikėtis išsiieškoti tokį užstatą, kokie buvo pateikti bankų Arion ir ISB atveju. Atsižvelgiant į tai, kad paskolų portfeliai sudarė didelę dalį bankų Arion ir ISB klientų bazės, tokio užstato perėmimas galėjo pakirsti bankų Arion ir ISB finansinį stabilumą ir priversti šias finansų įstaigas bankrutuoti. ICB taip pat būtų patyręs papildomų administracinių užstato išieškojimo išlaidų. Be to, jeigu būtų parduodami paskolų portfeliai, ICB taip pat nebūtų turėjęs priimtino skolos susigrąžinimo garantijų ir, atsižvelgiant į tuometinę padėtį Islandijos rinkoje, buvo labai mažai tikėtina, kad pakankamai kapitalo turintys investuotojai būtų galėję tuos portfelius nupirkti. Taigi, perėmus būsto paskolų portfelį – užstato išsiieškojimo būdu arba po bankroto – ICB galiausiai būtų pavykę susigrąžinti mažesnę trumpalaikės skolos sumą.

                  (68)

                  Todėl, susidūręs su tokia padėtimi, ICB nusprendė sudaryti paskolų sutartis, kad užtikrintų visišką savo reikalavimų įvykdymą su palūkanomis ir kad jam nekiltų administracinių išlaidų. Taigi, paskolų sutartys buvo sudarytos tuo metu siekiant susigrąžinti kuo didesnę skolos dalį.

                  (69)

                  Remdamasi šiais aspektais, Institucija mano, kad sudarydamas paskolų sutartis ICB stengėsi susigrąžinti kuo didesnę savo reikalaujamų sumų dalį.

                  (70)

                  Institucija taip pat turi įvertinti, ar paskolų sutarčių sąlygos, ypač taikytinos palūkanų normos, būtų buvusios pakankamai vertingos privačiam kreditoriui, kad atitiktų privataus kreditoriaus kriterijaus reikalavimą.

                  (71)

                  Sprendime Nr. 208/15/COL Institucija pažymėjo, kad vykstant finansų krizei buvo sudėtinga nustatyti tinkamus palūkanų normos kriterijus. Atsakydami į tai, bankai ISB, Arion ir ICB pateikė papildomos informacijos ir pastabų.

                  (72)

                  ISB teigia, kad palūkanų normos atitinka panašių turtu padengtų obligacijų tuometines palūkanų normas. ISB obligacijos išpirkimo terminas yra dešimt metų, jos palūkanų norma yra 4,5 %, ji susieta su vartotojų kainų indeksu ir padengta su perviršiu, LTV santykis – 70 %. Emisijos dieną palūkanų norma buvo nustatyta 50 bazinių punktų didesnė už valstybės garantuojamų Būsto finansavimo fondo obligacijų palūkanų normas. Palyginti, tuo metu Europoje įprastos panašių turtu pagrįstų vertybinių popierių palūkanų normos buvo 40–80 bazinių punktų didesnės už valstybės garantuojamų vertybinių popierių palūkanų normas. ISB taip pat pateikė grafiką, kuriame matyti, kad Prancūzijos, Vokietijos ir Ispanijos maržų skirtumas 2009 m. buvo 40–160 bazinių punktų.

                  (73)

                  Panašiai bankas Arion teigia, kad jo paskolos sutartis su ICB buvo sudaryta rinkos sąlygomis. Bankas Arion ją, inter alia, lygina su panašia NBI ir LBI sudaryta sutartimi. Abi sutartys buvo sudarytos maždaug tuo pačiu metu, t. y. 2009 m. pabaigoje ir 2010 m. pradžioje, jose buvo panašiai susitarta dėl reikalavimų įvykdymo. Iš palyginimo matyti, kad banko Arion paskolos sutarties sąlygos buvo griežtesnės negu numatytos LBI susitarime, kuriame dalyvavo privatus skolintojas. Iš tikrųjų, matyti, kad LBI susitarime reikalaujama mažesnių palūkanų, numatyta didesnė pagrindinė suma, o užstatas yra mažesnis ir mažiau diversifikuotas negu pagal banko Arion paskolos sutartį.

                  (74)

                  2015 m. kovo 31 d. rašte (38) bankas Arion pateikė papildomos informacijos apie padengtų obligacijų ir pirmaeilių nepadengtų obligacijų emisijas, kurias įvairūs bankai Europoje išleido 2009 m. sausio 1 d. – 2010 m. gruodžio 31 d. laikotarpiu. Atsižvelgdamas į tai, kad ICB suteikta paskola daugiausia padengta hipotekos paskolomis, bankas Arion teigia, kad tai yra palyginama su padengtomis obligacijomis, kurias Europos bankaileido 2009 m. kaip užstatą naudodami būsto hipotekos paskolas. Kaip minėta, iš banko Arion pateikto duomenų rinkinio matyti, kad Europos bankų mokamos paskolų maržos buvo 0,1–1,90 % didesnės už tarpbankines palūkanų normas, o maržų mediana buvo 0,72 %. Didžiausias padengtų obligacijų palūkanų normas 2009 m. rugsėjo mėn. mokėjo bankas Bank of Ireland (1,9 % didesnes už tarpbankines palūkanų normas), o 2009 m. lapkričio mėn. – Airijos finansų įstaiga EBS Mortgage (1,75 % didesnes už tarpbankines palūkanų normas).

                  (75)

                  Be to, ICB teigimu, paskolų sutarčių sąlygos, t. y. palūkanų normos ir užstatas, buvo palankios ICB. ICB teigimu, tai akivaizdžiai matyti iš turimos informacijos apie visame pasaulyje išleistas priemones (kaip dokumentuose užregistravo bankas Arion, žr. pirmiau pateiktą informaciją) ir iš kitų tuo metu sudarytų dokumentų, įskaitant LBI susitarimą, sąlygų.

                  (76)

                  Institucija pažymi, kad ICB ir bankų sudarytose paskolų sutartyse nurodyta LIBOR + 3,00 % palūkanų norma, pagal sutartis yra pateikti užstatai hipotekos paskolomis ir kitu turtu. Kaip matyti iš bankų ISB ir Arion pateiktos informacijos, ši palūkanų norma yra gerokai didesnė negu tuo metu sudarytų panašių skolos priemonių dokumentų vidutinės palūkanų normos ir netgi viršija bet kurių kitų Europos bankų tuometines didžiausias finansavimo išlaidas, kai hipotekos paskolos buvo naudojamas kaip užstatas (t. y. banko Bank of Ireland, tarpbankinės palūkanų normos + 1,9 %). Institucija mano, kad bankų pateikta informacija apie panašius skolos dokumentus yra patikima ir sudaro tikslų rinkos sąlygų vaizdą tuo metu, kai buvo sudarytos paskolų sutartys. Be to, kadangi dėl šių palūkanų normų susitarė privačios šalys, Institucija mano, kad jos yra tinkamesnis kriterijus tuometinėms rinkos palūkanų normoms nustatyti, negu skundo pateikėjo nurodomi kredito įsipareigojimų neįvykdymo apsikeitimo sandorių vertės skirtumai ir Būsto paskolų fondo obligacijų palūkanų normos.

                  (77)

                  Kalbant apie paskolos sutartį, sudarytą su banku Arion, Institucija pažymi, kad paskola buvo denominuota užsienio valiutomis, o ne ISK. Vis dėlto, kaip pažymi bankas Arion, šis paskolos denominacijos pakeitimas atitiko atsiskaitymo susitarimą, kuriame numatyta, kad bankas Arion palūkanas ir periodinius mokėjimus pagal savo galimybes turėtų mokėti užsienio valiutomis ir kad bankas Arion, skolintojui leidus, galėtų pakeisti visos arba dalies skolos denominaciją. Kaip pirmiau pažymėta, Institucija Arion restruktūrizavimo pagalbos sprendime jau peržiūrėjo ir patvirtino atsiskaitymo susitarimo sąlygas. Be to, kaip pažymėjo bankas Arion, dėl Islandijoje taikomų griežtų tarpvalstybinio kapitalo judėjimo ir atitinkamų sandorių užsienio valiuta apribojimų privatus kreditorius būtų pirmenybę teikęs denominacijai užsienio valiutomis, o ne ISK. Taigi, toks denominacijos pakeitimas būtų palankesnis kreditoriui, o ne skolininkui.

                  (78)

                  Atsižvelgdama į tuometinius rinkos rodiklius ir pateiktus įrodymus, Institucija daro išvadą, kad apskritai paskolų sutartyse įtvirtintos skolinimo sąlygos ir konkrečiai palūkanų normos būtų buvusios vienodai priimtinos privačiam kreditoriui, esančiam panašioje faktinėje ir teisinėje padėtyje.

                  (79)

                  Į tai atsižvelgdama, Institucija daro išvadą, kad ICB ir atitinkamai bankų ISB ir Arion sudarytomis paskolų sutartimis bankams ISB ir Arion nebuvo suteikta ekonominio pranašumo.

            1.3.   ATRANKUMAS, KONKURENCIJOS IŠKRAIPYMAS IR POVEIKIS SUSITARIANČIŲJŲ ŠALIŲ TARPUSAVIO PREKYBAI

                  (80)

                  Kad priemonė būtų laikoma valstybės pagalba, kaip apibrėžta EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalyje, ji turi būti atranki ir ja gali būti iškraipyta konkurencija bei paveikta Susitarimo susitariančiųjų šalių tarpusavio prekyba. Kadangi Institucija daro išvadą, kad tiriamuoju atveju nebuvo suteikta ekonominio pranašumo, taigi tenkinamos ne visos valstybės pagalbos buvimo sąlygos, Institucijai jokio tolesnio vertinimo dėl to atlikti nereikia.

            2.   IŠVADA

                  (81)

                  Remdamasi pirmiau išdėstytu vertinimu, Institucija mano, kad ICB sudarytos paskolų sutartys su bankais ISB ir Arion nelaikomos valstybės pagalba pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalį.

            PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
      1 straipsnis
      ICB paskolų sutartys, sudarytos atitinkamai su bankais Íslandsbanki hf. ir Arion banki hf., nelaikomos valstybės pagalba pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalį. Oficialus tyrimas baigiamas.
      2 straipsnis
      Šis sprendimas skirtas Islandijai.
      3 straipsnis
      Šio sprendimo tekstas autentiškas tik anglų kalba.

         Priimta Briuselyje 2016 m. lapkričio 23 d.

               ELPA priežiūros institucijos vardu

            Sven Erik SVEDMAN

               Pirmininkas

            Helga JÓNSDÓTTIR

               Kolegijos narė

         (1)  Dokumentas Nr. 684053.

         (2)  Dokumentas Nr. 685741.

         (3)  Islandijos institucijų atsakyme buvo pateiktas ICB raštas (dokumentas Nr. 696093), banko ISB raštas (dokumentas Nr. 696092) ir banko Arion raštas (dokumentas Nr. 696089).

         (4)  Dokumentas Nr. 709261.

         (5)  Dokumentas Nr. 745267.

         (6)  Islandijos institucijų atsakyme buvo pateiktas ICB raštas (dokumentas Nr. 753104) ir banko Arion raštas (dokumentas Nr. 753101).

         (7)  Dokumentas Nr. 771173.

         (8)  Dokumentas Nr. 771174.

         (9)  2015 m. gegužės 20 d. ELPA priežiūros institucijos sprendimas Nr. 208/15/COL dėl įtariamos neteisėtos valstybės pagalbos, suteiktos bankams Íslandsbanki hf. ir Arion Bank hf. sudarant paskolų konvertavimo sutartis, kaip įtariama, lengvatinėmis sąlygomis (toliau – Sprendimas Nr. 208/15/COL) (OL C 316, 2015 9 24, p. 6 ir EEE priedas Nr. 57, 2015 9 24, p. 1). Paskelbta: http://www.eftasurv.int/media/esa-docs/physical/208-15-COL.pdf.

         (10)  Dokumentas Nr. 775870.

         (11)  Dokumentas Nr. 808042.

         (12)  Dokumentai Nr. 819287, 819289, 819291, 819293 ir 819295.

         (13)  Garantuotų paskolų teikimo tendencijas žr. 2008 m. ICB metinėje ataskaitoje, 9–11 p., pateiktoje http://www.sedlabanki.is/lisalib/getfile.aspx?itemid=7076

         (14)  Bankas Glitnir buvo įsteigęs padengtų obligacijų programą, pagal kurią hipotekos paskolų portfelis buvo parduotas fondui Glitni banka (GLB) Fund, o šis savo ruožtu garantavo pagal padegtų obligacijų programą išleistas obligacijas (banko Glitnir įsipareigojimus). Padengtos obligacijos buvo ne parduodamos investuotojams, o naudojamos kaip užstatas atpirkimo sandoriams su ICB. 2008 m. spalio 14 d. FME sprendimu, be kita ko, visos fondo vieneto akcijos buvo perduotos bankui ISB. Neišpirktas padengtas obligacijas ICB turėjo kaip užstatą už banko Glitnir negrąžintą skolą ICB, kurią dabar perėmė bankas ISB ir kuri FME sprendimo priėmimo metu siekė maždaug 55 mlrd. ISK. Bankas ISB turėjo valdyti fondą ir vykdyti visus pradinės skolos įsipareigojimus, kad apsaugotų turtą (hipotekos paskolų portfelį) ir sumokėtų mokesčius atitinkamoms pradinės skolos programos šalims. Kadangi valdant fondą ir aptarnaujant per fondą teikiamas paskolas atsirado prognozuojamų išlaidų ir kilo problemų, bankas ISB siekė iš naujo derėtis su ICB dėl skolos, taip, inter alia, stengdamasis pratęsti skolos terminą.

         (15)  Paskolos ir turto vertės santykis yra finansinis terminas, kuriuo skolintojai vadina paskolos santykį su įsigyjamo turto verte.

         (16)  Žr. Finansų ministro ataskaitą dėl komercinių bankų restruktūrizavimo, 13–17 p. Ją galima rasti internete adresu http://www.althingi.is/altext/pdf/139/s/1213.pdf.

         (*1)  Laužtiniuose skliaustuose pateiktai informacijai taikomas įpareigojimas išlaikyti profesinę paslaptį.

         (17)  2012 m. birželio 27 d. ELPA priežiūros institucijos sprendimas Nr. 244/12/COL dėl „Íslandsbanki“ suteiktos restruktūrizavimo pagalbos (toliau – ISB restruktūrizavimo pagalbos sprendimas) (OL L 144, 2014 5 15, p. 70 ir EEE priedas Nr. 28, 2014 5 15, p. 1); ir 2012 m. liepos 11 d. ELPA priežiūros institucijos sprendimas Nr. 291/12/COL dėl „Arion banki“ skirtos restruktūrizavimo pagalbos Arion (toliau – Arion restruktūrizavimo pagalbos sprendimas) (OL L 144, 2014 5 15, p. 169 ir EEE priedas Nr. 28, 2014 5 15, p. 89), 86, 149, 168 ir 238 dalys.

         (18)  Valstybės pagalbos taisyklių taikymo nuo 2013 m. gruodžio 1 d. bankams skirtoms priemonėms finansų krizės sąlygomis paremti gairės (toliau – 2013 m. Bankų gairės) (OL L 264, 2014 9 4, p. 6 ir EEE priedas Nr. 50, 2014 9 4, p. 1) (62 dalis), kuriomis buvo pakeistos Valstybės pagalbos taisyklių taikymo finansų įstaigoms skirtoms priemonėms gairės (toliau – 2008 m. Bankų gairės) (OL L 17, 2011 1 20, p. 1 ir EEE priedas Nr. 3, 2011 1 20, p. 1) (51 dalis).

         (19)  Dokumentas Nr. 819287.

         (20)  Žr. http://www.almchf.com/new-and-events/nr/121.

         (21)  Pálmi Sigmarsson prieš Seðlabanki Íslands, E-03/11, ELPA Teismo rink. p. 430, [2011].

         (22)  Arion restruktūrizavimo pagalbos sprendimo 86, 149, 168 ir 238 dalys.

         (23)  Kredito įstaigų, tokių kaip banko Kaupthing, finansinis reorganizavimas ir nemokumas reglamentuojami Finansų įstaigų įstatymo Nr. 161/2002, kuriame išdėstytos konkrečios nemokumo taisyklės, nuostatomis, papildytomis Bankroto proceso įstatymo Nr. 21/1991, kuris Islandijoje taikomas visiems nemokumo atvejams, bendrosiomis nuostatomis. Likvidavimo procedūros daugeliu aspektų yra panašios į bankroto procedūras ir iš tiesų daug Bankroto įstatymo nuostatų yra nuorodomis įtrauktos į pirmiau minėtą įstatymą – tai yra nuostatos, pvz., dėl reikalavimų nagrinėjimo, ir kitos nuostatos, kuriomis užtikrinamas vienodas kreditorių statusas.

         (24)  Žr. prie banko Arion2015 m. kovo 31 d. laiško pridėtus 1–3 grafikus (dokumentas Nr. 753101).

         (25)  Dokumentas Nr. 696088.

         (26)  iBoxx obligacijų rinkos indeksai yra profesionaliam naudojimui skirtos lyginamosios palūkanų normos, juos sudaro likvidžių investicijų reitingo obligacijų emisijos.

         (27)  Žr. sprendimą byloje Graikijos Respublika prieš Komisiją, C-57/86, EU:C:1988:284, 9 punktą.

         (28)  Nors 2008 m. Bankų gairės nebegalioja, jos galiojo ginčytinų priemonių patvirtinimo laikotarpiu, todėl šiuo atveju Institucija turi jas taikyti.

         (29)  Sprendimas byloje Vokietija prieš Komisiją, C-248/84, EU:C:1987:437, 17 punktas.

         (30)  Sprendimas byloje Air France prieš Komisiją, T-358/94, EU:T:1996:194, 58–62 punktai.

         (31)  Sprendimai bylose Italija prieš Komisiją, C-173/73, EU:C:1974:71, 16 punktas; Steinicke and Weinling prieš Vokietiją, C-78/76, EU:C:1977:52.

         (32)  Žr. 1999 m. lapkričio 10 d. Komisijos sprendimo 2000/600/EB dėl Banco di Sicilia ir Sicilcassa (OL L 256, 2000 10 10, p. 21) 48–49 dalis, kuriose be papildomų diskusijų sutinkama, kad sunkumų patiriantiems bankams Italijos banko (it. Banca d'Italia) suteikti avansai laikytini valstybės suteikta finansine pagalba.

         (33)  2013 m. Bankų gairių 62 dalis.

         (34)  Sprendimas byloje Italija prieš Komisiją, C-173/73, EU:C:1974:71, 13 punktas.

         (35)  Sprendimai bylose Komisija prieš EDF, C-124/10 P, EU:C:2012:318, 79–81 punktai; Belgija prieš Komisiją, C-234/84, EU:C:1986:302, 14 punktas; Belgija prieš Komisiją, C-40/85, EU:C:1986:305, 13 punktas; Ispanija prieš Komisiją, sujungtos bylos C-278/92–C-280/92, EU:C:1994:325, 22 punktas; ir Vokietija prieš Komisiją, C-334/99, EU:C:2003:55, 134 punktas.

         (36)  Žr. sprendimus bylose Ispanija prieš Komisiją, C-342/96, EU:C:1999:210, 46 ir tolesni punktai; SIC prieš Komisiją, T-46/97, EU:T:2000:123, 98 ir tolesni punktai; DM Transport, C-256/97, EU:C:1999:332, 19 ir tolesni punktai; Ispanija prieš Komisiją, C-480/98, EU:C:2000:559, 19 ir tolesni punktai; HAMSA prieš Komisiją, T-152/99, EU:T:2002:188, 167 punktas; Ispanija prieš Komisiją, C-276/02, EU:C:2004:521, 31 ir tolesni punktai; Lenzig prieš Komisiją, T-36/99, EU:T:2004:312, 134 ir tolesni punktai; Technische Glaswerke Ilmenau prieš Komisiją, T-198/01, EU:T:2004:222, 97 ir tolesni punktai; Ispanija prieš Komisiją, C-525/04 P, EU:C:2007:698, 43 ir tolesni punktai; Olympiaki Aeroporia Ypiresies prieš Komisiją, T-68/03, EU:T:2007:253; ir Buzek Automotive prieš Komisiją, T-1/08, EU:T:2011:216, 65 ir tolesni punktai.

         (37)  Žr. generalinio advokato F. G. Jacobso nuomonę byloje DM Transport, C-256/97, EU:C:1998:436, 38 punktas.

         (38)  Dokumentas Nr. 753101.