title: 2016 m. liepos 5 d. Komisijos sprendimas (ES) 2016/2327 dėl valstybės paramos SA. 19864 – 2014/C (ex 2009/NN54), kurią suteikė Belgija IRIS valstybinių ligoninių finansavimas Briuselio sostinės regione (pranešta dokumentu Nr. C(2016) 4051) (Tekstas svarbus EEE )

text:
22.12.2016

                  LT

                  Europos Sąjungos oficialusis leidinys

                  L 351/68

            KOMISIJOS SPRENDIMAS (ES) 2016/2327
      2016 m. liepos 5 d.
      dėl valstybės paramos SA. 19864 – 2014/C (ex 2009/NN54), kurią suteikė Belgija IRIS valstybinių ligoninių finansavimas Briuselio sostinės regione

            (pranešta dokumentu Nr. C(2016) 4051)

      (Tekstai autentiški tik prancūzų ir nyderlandų kalbomis)
      (Tekstas svarbus EEE)
      EUROPOS KOMISIJA,
      atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą (1),
      atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
      paraginusi suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas pagal minėtus straipsnius (2) ir atsižvelgdama į jų pastabas,
      kadangi:
      1.   PROCEDŪRA

                  (1)

                  2005 m. rugsėjo 7 d. ir 2005 m. spalio 17 d. raštais, kurie įregistruoti atitinkamai 2005 m. rugsėjo 12 d. ir 2005 m. spalio 19 d., Komisija gavo skundą prieš Belgijos valstybę dėl to, kad, kaip juose teigiama, nuo 1995 m. penkioms valstybinėms Briuselio sostinės regiono IRIS tinklo (toliau – IRIS) (3) ligoninėms (4) (toliau – IRIS ligoninės) (5) ji teikė su vidaus rinka nesuderinamą neteisėtą paramą. Skundą pateikė dvi asociacijos (Briuselio socialinių ir sveikatos institucijų koordinavimo įstaiga (CBI) ir Briuselio privačios sveikatos priežiūros įstaigų asociacija (ABISP)), atstovaujančios ligoninėms, kurias valdo privatinės teisės juridiniai asmenys (toliau – privačios ligoninės), ir atskirai įvairios ligoninės, kurios yra šių asociacijų narės (6).

                  (2)

                  Skundas buvo grindžiamais tokiais bendrais argumentais: i) konkrečios viešosios paslaugos užduotys, pavestos tik IRIS ligoninėms, o ne privačioms Briuselio ligoninėms, nėra apibrėžtos arba apibrėžtos neaiškiai, o jų vykdymo įgaliojimai nėra suteikti arba yra neaiškūs; ii) IRIS ligoninių nuostolius kompensuoja valdžios institucijos; iii) su IRIS ligoninių viešosios paslaugos užduotimis susijusių išlaidų kompensacija, teikiama per Fonds régional bruxellois de refinancement des trésoreries communales (Briuselio savivaldybių iždų refinansavimo regioninis fondas), yra perteklinė; iv) IRIS ligoninės iš viešųjų lėšų finansuojamos nepakankamai skaidriai; ir galiausiai v) IRIS ligoninėms yra teikiamos kryžminės subsidijos ne ligoninės veiklos išlaidoms padengti dėl to, kad jos gauna kompensacijas vykdydamos gydymo ligoninėje užduotis (7).

                  (3)

                  Reaguodamos į papildomą informaciją, kurią pateikė Belgijos valdžios institucijos 2008 m. sausio 10 d., Komisijos tarnybos skundo pateikėjams paštu (8) išsiuntė savo išankstinę nuomonę apie skundą ir paragino suinteresuotąsias šalis pateikti naujos informacijos, kad būtų galima iš naujo įvertinti preliminarią nuomonę apie skundą, priešingu atveju jis bus laikomas atsiimtu. Gavusios skundo pateikėjų atsakymą, Komisijos tarnybos patvirtino savo išankstinį vertinimą 2008 m. balandžio 10 d. raštu.

                  (4)

                  Vėliau skundo pateikėjai Komisijai pranešė, kad Europos Bendrijų pirmosios instancijos teismui (2009 m. gruodžio 1 d. tapusiam Europos Sąjungos Bendruoju Teismu, toliau – Bendrasis Teismas) pateikė ieškinį dėl 2008 m. sausio 10 d. rašto, kurį jie palaikė Komisijos sprendimu, panaikinimo (9). Be to, 2008 m. birželio 20 d. skundo pateikėjai pateikė ieškinį dėl 2008 m. balandžio 10 d. Komisijos tarnybų rašto panaikinimo (10). Šias abi Bendrajame Teisme pradėtas procedūras Bendrasis Teismas sustabdė iki 2009 m. spalio 31 d., nes Komisija jam pranešė, kad ketina priimti sprendimą pagal Tarybos reglamentą (EB) Nr. 659/1999 (11). Kad galėtų priimti šį sprendimą, Komisijos tarnybos Belgijos valdžios institucijų ir skundo pateikėjų paprašė papildomos informacijos.

                  (5)

                  Komisija savo 2009 m. spalio 28 d. sprendime (12) (toliau – 2009 m. Komisijos sprendimas, taip pat žr. 4.1 skirsnį) nusprendė neprieštarauti Briuselio sostinės regiono IRIS tinklo valstybinių ligoninių finansinei paramai, nes, jos nuomone, šis finansavimas buvo suderinamas su bendrąja rinka, įvertinus Komisijos sprendime 2005/842/EB (toliau – 2005 m. VESP sprendimas) (13), pateiktas sąlygas ir pačią EB sutarties 86 straipsnio 2 dalį (kuri tapo SESV 106 straipsnio 2 dalimi), taikomą viešosios paslaugos užduotims, kurias patikėta vykdyti prieš 2005 m. VESP sprendimo įsigaliojimą tų pačių metų gruodžio 19 d.

                  (6)

                  Vėliau skundo pateikėjai pateikė ieškinį Bendrajam Teismui dėl šio Komisijos sprendimo panaikinimo. Teismas 2012 m. lapkričio 7 d. sprendimu byloje T-137/10 (14) (taip pat žr. 4.2 skirsnį) Komisijos sprendimą panaikino argumentuodamas tuo, kad jis buvo priimtas pažeidžiant skundo pateikėjų procedūrines teises. Teismas pirmiausia nustatė, kad Komisija privalėjo suabejoti dėl nagrinėjamų priemonių atitikties vidaus rinkai, atsižvelgdama į šiuo tikslu skundo pateikėjų išdėstytus argumentus. Todėl jis pripažino, jog Komisija privalėjo pradėti oficialią tyrimo procedūrą tam, kad surinktų visą reikšmingą informaciją, siekdama patikrinti visų nagrinėjamos paramos priemonių suderinamumą su vidaus rinka, ir leistų skundo pateikėjams ir kitiems suinteresuotiesiems asmenims pateikti pastabas vykstant šiai procedūrai (15).

                  (7)

                  2014 m. spalio 1 d. raštu Komisija Belgijai pranešė apie savo sprendimą pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje nurodytą procedūrą dėl IRIS ligoninių Briuselio sostinės regione viešojo finansavimo priemonių.

                  (8)

                  Komisijos sprendimas pradėti procedūrą buvo paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
                      (16). Komisija paragino suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas dėl priemonių.

                  (9)

                  2014 m. spalio 22 d. raštu Belgijos valdžios institucijos, atsakydamos į sprendimą pradėti procedūrą, paprašė pratęsti pastabų teikimo terminą. 2014 m. spalio 23 d. raštu Komisija šį terminą pratęsė. 2014 m. gruodžio 1 d. elektroniniu paštu buvo paprašyta naujo termino pratęsimo. Komisija prašymą patenkino 2014 m. gruodžio 2 d. raštu. 2014 m. gruodžio 16 d. raštu Belgijos Karalystė pateikė savo pastabas dėl sprendimo pradėti procedūrą.

                  (10)

                  Komisija suinteresuotųjų šalių pastabas (žr. tolesnį 5 skirsnį) gavo 2014 m. gruodžio 15 d., 2015 m. sausio 5 d. ir 2015 m. sausio 9 d.2015 m. vasario 13 ir 20 d. raštais Komisija šias pastabas persiuntė Belgijos valdžios institucijoms ir suteikė joms galimybę atsakyti. Belgijos pastabos buvo gautos 2015 m. kovo 13 d. raštu ir užregistruotos 2015 m. kovo 17 d.

                  (11)

                  Tuo remdamasi Komisija iš naujo išnagrinėjo bylą ir kai kuriuos elementus interpretavo kitaip nei vertinime, kuris buvo pateiktas panaikintame 2009 m. sprendime.

            2.   KONTEKSTAS

                  (12)

                  IRIS ligoninės vykdo veiklą remdamosi sudėtinga įstatymų ir kitų teisės aktų baze, kurią nustato įvairios valdžios institucijos. Norint bendrai apžvelgti šių ligoninių viešojo finansavimo atitiktį valstybės paramos taisyklėms, iš pradžių būtina trumpai apibūdinti IRIS ligoninėms taikomą įstatymų ir kitų teisės aktų bazę. Šiame aprašyme pristatomas CPAS įstatymas (kuriuo remiantis buvo įsteigtos IRIS ligoninės) ir trumpa IRIS ligoninių kūrimo istorija, pateikiamas teisės aktų ir kitų dokumentų, reguliuojančių IRIS ligoninių veiklą, sąrašas ir trumpas pagrindinės IRIS ligoninių veiklos aprašas ir išvardijami įvairūs taikytini finansavimo mechanizmai.

            2.1.   Teisė į socialinę paramą ir CPAS įstatymas

                  (13)

                  Belgijoje teisė į socialinę paramą yra konstitucinė. Belgijos Konstitucijos 23 straipsnyje pirmiausia teigiama:
                  „Kiekvienas asmuo turi teisę gyventi oriai. Šiuo tikslu 134 straipsnyje nurodytu įstatymu, dekretu ar taisykle, atsižvelgiant į atitinkamus įsipareigojimus, užtikrinamos ekonominės, socialinės ir kultūrinės teisės ir nustatomos jų vykdymo sąlygos. Šios teisės yra būtent:
                  […]

                              2)

                           teisė į socialinį draudimą, sveikatos apsaugą ir socialinę, medicininę bei teisinę paramą.“

                  (14)

                  Praktinė galimybė piliečiams naudotis socialine parama daugiausia reglamentuojama 1976 m. liepos 8 d. Pagrindiniu įstatymu (17) (toliau – CPAS įstatymas), kuriuo įsteigiami viešieji socialinės paramos centrai (toliau – CPAS). Tai yra viešosios teisės subjektai, turintys juridinio asmens statusą ir esantys kiekvienoje Belgijos savivaldybėje. Juos valdo taryba, kurios narius renka atitinkamos savivaldybės taryba. Pagal CPAS įstatymo 1 straipsnį:
                  „Kiekvienas asmuo turi teisę į socialinę paramą. Ji turi būti skiriama tam, kad kiekvienas asmuo galėtų gyventi oriai. Įsteigiami viešieji socialinės paramos centrai, kurie šiame įstatyme nustatytomis sąlygomis turi užtikrinti šios paramos teikimą.“

                  (15)

                  Praktikoje CPAS teikia socialinę paramą asmenims, kurie neturi pakankamai išteklių gyventi oriai ir negali gauti kitokių socialinio draudimo išmokų (pvz., bedarbio išmokų). Šiuo atžvilgiu CPAS įstatymo 57 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad CPAS užduotis yra užtikrinti asmenims ir šeimoms bendruomenės teikiamą paramą. Ši užduotis aprašoma taip:
                  „Jis teikia ne tik paliatyviąją ar gydomąją, bet ir prevencinę paramą. Jis skatina naudotojų socialinį veiklumą. Ši parama gali būti materialinė, socialinė, medicininė, medicininė ir socialinė arba psichologinė.“

                  (16)

                  Kiekvienas CPAS privalo teikti socialinę paramą asmenims ir šeimoms, tačiau turi ir tam tikrą diskreciją spręsti, kaip ši parama gali būti teikiama. Kalbant konkrečiau, CPAS gali teikti tokią paramą:

                              —

                              arba pats tiesiogiai,

                              —

                              arba „tuomet, kai tai būtina ir, jei taikoma, vykdant dabartinę planavimo programą“ (taip pat žr. 19 konstatuojamąją dalį), per jo įsteigtas įstaigas ar tarnybas (remiantis CPAS įstatymo 60 straipsnio 6 dalimi, 79 straipsniu ir 118 straipsniu). Tokiu atveju CPAS, įsteigiantis šią įstaigą ar tarnybą, taip pat turi nustatyti jos paskirtį. Kiekvienas socialinis įsipareigojimas, kurį CPAS perduoda šiai įstaigai ar tarnybai, turi būti vykdomas atsižvelgiant į šią paskirtį,

                              —

                              arba tarpininkaujant įstaigoms ar tarnyboms, su kuriomis jis bendradarbiauja (CPAS 61 straipsnis): tokiu atveju atitinkamas įstaigas ar tarnybas turi būti įsteigęs:

                                          —

                                          arba pats CPAS (žr. pirmesnę įtrauką),

                                          —

                                          arba trečioji šalis, kuri taip pat turi būti nurodžiusi šios įstaigos paskirtį.

                  (17)

                  Abiem pastaraisiais atvejais CPAS perduoda (dalį) savo socialinės paramos prievolių tik tokiu mastu, kiek šis įgaliojimas atitinka bendradarbiaujančios įstaigos paskirtį. Jei šią įstaigą įsteigia CPAS, jis pats ir kontroliuoja jos paskirtį. Kita vertus, jei tai visiškai atskira įstaiga (trečioji įstaiga), bendradarbiavimas apsiribos šios įstaigos paskirtimi.

                  (18)

                  Teisinė prievolė CPAS teikti socialinę paramą (materialinę, socialinę, medicininę, medicininę ir socialinę arba psichologinę) yra identiška neatsižvelgiant į tai, ar CPAS šią paramą teikia tiesiogiai, ar tarpininkaujant jo įsteigtoms įstaigoms, ar įstaigoms, su kuriomis jis bendradarbiauja. CPAS įstatymo 57 straipsniu CPAS (ir tik jam) nustatoma prievolė teikti šią paramą visais atvejais. Bet koks delegavimas yra šios prievolės vykdymas ir neatleidžia CPAS nuo atsakomybės vykdyti šią prievolę arba tęsti šios prievolės vykdymą.

                  (19)

                  Reikalavimai, taikomi tais atvejais, kai CPAS nori įsteigti kokią nors įstaigą ar tarnybą (pvz., ligoninę), kad įgyvendintų savo užduotį (ar jos dalį) teikti socialinę paramą, apibrėžti CPAS įstatymo 60 straipsnio 6 dalyje:
                  „Viešasis socialinės paramos centras ten, kur tai yra būtina, ir, jei taikoma, vykdydamas dabartinę planavimo programą, steigia, išplečia ir tvarko socialinio, gydomojo arba prevencinio pobūdžio įstaigas ar paslaugas.
                  Būtinybė kurti arba išplėsti įstaigą ar tarnybą turi būti aprašyta byloje, kurią turi sudaryti savivaldybės ir (arba) regiono poreikių, taip pat jau veikiančių panašių įstaigų tyrimas, veikimo aprašas, tikslus grynosios kainos ir būsimų išlaidų įvertinimas, taip pat, jei įmanoma, informacija, kurią galima palyginti su panašiomis įstaigomis arba tarnybomis.
                  Dėl įstaigų ar tarnybų, kurioms gali būti skiriamos subsidijos arba kaip investicijos, arba kaip veiklos gerinimo lėšos, steigimo ar išplėtimo gali būti sprendžiama tik remiantis byla, iš kurios matyti, kad bus laikomasi pagrindiniuose įstatymuose ar kituose teisės aktuose numatytų sąlygų.
                  Nepažeidžiant reikalavimo gauti leidimus iš kitų valstybės institucijų, sprendimui kurti arba išplėsti įstaigą ar tarnybą, jei dėl jo gali reikėti atlikti veiksmą iš savivaldybės biudžeto arba dėl jo padidėja šio veiksmo kaina, turi pritarti savivaldybės taryba.“

                  (20)

                  CPAS įstatymo 57 straipsnyje nustatyta prievolė teikti paramą (socialinę, medicininę, medicininę ir socialinę arba psichologinę) asmenims ir šeimoms yra:

                              —

                                 bendroji: parama turi būti teikiama neatsižvelgiant į ideologinius, filosofinius ar religinius gavėjų įsitikinimus (CPAS įstatymo 59 straipsnis) ir tai, kad susijęs asmuo neturi lėšų. CPAS įpareigotas būtent teikti paramą atsižvelgdamas į suinteresuotojo asmens nepriteklių. Tuo remdamasis kiekvienas CPAS privalo teikti paramą visiems. Jei įsteigiama įstaiga ar tarnyba, kuri turi vykdyti jo užduotį, šiai įstaigai ar tarnybai taikomas tas pats reikalavimas,

                              —

                                 be laiko apribojimų: parama turi būti teikiama tiek ilgai, kiek egzistuoja socialinis poreikis. Vadinasi, CPAS privalo užtikrinti paramos ir atitinkamai šią paramą teikiančios įstaigos ar tarnybos veiklos tęstinumą.

                  (21)

                  Remiantis savivaldybės autonomijos principu, kiekvienas CPAS savo savivaldybėje savarankiškai, laikydamasi CPAS įstatymo, sprendžia, kaip kuo tinkamiau taikyti socialinės (įskaitant medicininę) paramos reikalavimą. Konstitucinis pasirinkimas organizuoti socialinę paramą savivaldybės lygmeniu taip pat priklauso nuo siekio ir būtinybės vykdyti socialinės paramos politiką, kuri būtų kuo artimesnė žmonėms. Jei CPAS nutaria įsteigti sveikatos priežiūros (gydymo) įstaigą reaguodamas į vietos gyventojų sveikatos priežiūros poreikius, taip įsteigta įstaiga reguliuojama tiek CPAS įstatymu, tiek ligonines reguliuojančiais federaliniais teisės aktais (žr. 32 konstatuojamąją dalį), taikomais visoms ligoninėms, neatsižvelgiant į jų pobūdį (viešąjį ar privatųjį), ir užtikrinančiais bendrą organizavimo sistemą visoje šalyje. Tačiau, priešingai nei privačių ligoninių, CPAS įsteigtų ligoninių, tokių kaip IRIS ligoninės, pagrindinis tikslas yra nuolat teikti socialinę paramą. Tikslus IRIS ligoninėms taikomų socialinės paramos prievolių (taip pat žr. tolesnį 7.3.4.1 skirsnį) pobūdis apibrėžtas IRIS ligoninių įstatuose ir strateginiuose IRIS planuose, kaip numatyta CPAS įstatymo nuostatose (ypač šio įstatymo 120 ir 135d straipsniuose).

                  (22)

                  Galiausiai, remdamosi CPAS įstatymo 106 straipsniu, savivaldybės privalo padengti savo CPAS deficitą, kai CPAS neturi pakankamai lėšų padengti išlaidoms, susijusioms su socialinės paramos prievolėmis.

            2.2.   IRIS ligoninių įsteigimas

                  (23)

                  Kaip paaiškinta pirmiau (žr. 15 konstatuojamąją dalį), CPAS teikiama socialinė parama apima medicininę ir medicininę bei socialinę paramą, kuri gali būti tiek prevencinės, tiek gydymo priemonės. Šią paramą gali teikti arba i) tiesiogiai CPAS, arba ii) tarpininkaujanti trečioji šalis (pvz., privati ligoninė), išsaugodama savo juridinį savarankiškumą, arba iii) CPAS, ypač jei jis nori kontroliuoti, kaip šių tikslų siekiama, įsteigta įstaiga arba tarnyba, įgaliota vykdyti dalį jo užduoties – tuomet ši užduotis apibrėžiama minėtos įstaigos ar tarnybos įstatuose; IRIS ligoninių atveju ji apibrėžta IRIS strateginiuose planuose (žr. 16 ir 21 konstatuojamąsias dalis). Kad įvykdytų savo medicininės paramos teikimo užduotį, CPAS įsteigė ir toliau (bendrai) prižiūri ligonines keliuose Belgijos miestuose ir savivaldybėse.

                  (24)

                  Anksčiau susijusių šešių Briuselio savivaldybių (18) CPAS patys teikė medicininio ir socialinio bei medicininio pobūdžio socialinę paramą per aštuonias valstybines ligonines (19), įsteigtas aštuoniose vietose. Šias ligonines tiesiogiai valdė atitinkami CPAS, jos neturėjo juridinio asmens statuso. Vadinasi, buvo aišku, kad šios ligoninės ir toliau vykdė atitinkamų CPAS socialinės paramos prievolę. Tačiau per penkerius metus nuo 1990 m. Briuselio valdžios institucijos įvertino, kad dėl struktūrinio šių ligoninių deficito kyla grėsmė jų tvarumui. Siekdamos užtikrinti Briuselio valstybinių ligoninių išlikimą ir ilgalaikį tvarumą, šios valdžios institucijos nusprendė jas restruktūrizuoti.

                  (25)

                  Pirmasis šio restruktūrizavimo etapas pradėtas 1994 m. gegužės 19 d. Belgijos federalinei vyriausybei, Briuselio sostinės regionui ir Briuselio bendrosios savivaldybių komisijai pasirašius bendradarbiavimo susitarimą dėl ligoninių politikos. Šiame susitarime buvo numatyta įgyvendinti restruktūrizavimo sutartį, kad būtų užtikrintas valstybinių ir vietinių ligoninių paslaugų tvarumas. Kaip nurodyta bendradarbiavimo susitarimo 2 straipsnyje:
                  „Ši restruktūrizavimo sutartis turi atitikti tokias sąlygas:

                              1)

                              suteikti garantijas, kad, viena vertus, bus išlaikyta valstybinių ligoninių specifika, be kita ko, renkantis teisines ir koordinavimo struktūras, užtikrinančias viešojo sektoriaus viršenybę valdymo organuose ir vykdant sprendimų priėmimo procedūras, kita vertus, kad veikla bus vykdoma vietos lygmeniu, stiprinant atstovavimą per tiesiogiai išrinktus asmenis valdymo organų sudėtyje.“ (20)

                  (26)

                  Todėl bendradarbiavimo susitarimo preambulėje numatyta:
                  „Kadangi nustatytas valstybinių gydymo įstaigų Briuselio sostinės regiono teritorijoje finansinis deficitas pasiekė susirūpinimą keliantį dydį;
                  kadangi paaiškėjo, kad, nepaisant keleto konsolidavimo planų, šių institucijų finansinis balansas yra visiškai netvirtas ir struktūriniu požiūriu didina savivaldybių biudžetų įsiskolinimą;
                  kadangi tokiomis sąlygomis būtina skatinti koordinavimo ir bendradarbiavimo tarp savivaldybių ir viešųjų socialinės paramos centrų bei asociacijų, įsteigtų pagal 1976 m. liepos 8 d. įstatymo dėl socialinės paramos centrų organizavimo XII skyrių ir atsakingų už įvairias valstybines Briuselio sostinės regiono gydymo įstaigas, mechanizmų taikymą;
                  kadangi tokie koordinavimo ir bendradarbiavimo mechanizmai gali užtikrinti valstybinių ligoninių tvarumą, skatindami prietaisų ir infrastruktūrų, taip pat jų valdymo priemonių ir plėtros sinergiją, ir padėti ištaisyti savivaldybių biudžetų deficitą;
                  kadangi šiuo susitarimu nėra padaroma jokių ligoninių finansavimo taisyklių pakeitimų, o tik siekiama ištaisyti struktūrinį deficitą, darantį poveikį viešiesiems socialinės paramos centrams ir savivaldybėms.“ (21)

                  (27)

                  Būtent šiuo pagrindu 1995 m. gruodžio 22 d. Briuselio bendroji savivaldybių komisija priėmė potvarkį, kuriuo į Briuselio sostinės regionui galiojančią CPAS įstatymo versiją įterpė XIIa skyrių. Vykdant šio potvarkio parengiamuosius darbus (22), pateikta nuoroda į 1994 m. gegužės 19 d. bendradarbiavimo susitarimą (žr. 25 konstatuojamąją dalį), kurio pagrindinis tikslas yra įvykdžius siūlomą restruktūrizavimą užtikrinti Briuselio valstybinių ligoninių tvarumą (23).

                  (28)

                  Restruktūrizavimas buvo daugiausia grindžiamas šiais dalykais:

                              —

                              tuo, kad CPAS perdavė savo valstybinių ligoninių tiesioginį valdymą naujai sukurtiems juridiniams asmenims (vadinamiems asociacijomis pagal XII skyrių), kuriuos įsteigė CPAS (kartu su atitinkamomis savivaldybėmis, asociacija, atstovaujančia ligoninės gydytojams, ir, jei taikoma, Université libre de Bruxelles (ULB) ir (arba) Vrije Universiteit Brussel (VUB)).
                              Tokiu žingsniu CPAS atsisakė savo ankstesnio sprendimo, pagal kurį jie patys valdytų savo pačių ligonines. Kaip leidžiama CPAS įstatymo 60 straipsnio 6 dalyje ir 118 straipsnyje (žr. 19 konstatuojamąją dalį), CPAS nusprendė įsteigti asociaciją, per kurią jie galėtų teikti visuomenei medicininę ir medicininę bei socialinę paramą.
                              Todėl valstybinės Briuselio ligoninės buvo likviduotos, o jų veikla perduota aštuonioms vietinėms ligoninių asociacijoms, įsteigtoms remiantis CPAS įstatymo XII skyriumi. Taip IRIS ligoninės 1996 m. sausio 1 d. įgijo juridinį ir finansinį savarankiškumą (24). Buvo sukurtos šios aštuonios ligoninių asociacijos: CHU Brugmann – HUDERF, CH Brien, CHU Saint-Pierre (CHU-SP), CH Etterbeek-Ixelles, CH Baron Lambert, CH Bracops, CH Molière ir Institut Bordet (IB).
                              Tuomet šios aštuonios ligoninės buvo pertvarkytos į penkias šiuo metu egzistuojančias IRIS ligonines taip, kaip nurodyta toliau, išlaikant ligonines visose vietose, kuriose jos yra šiuo metu. CHU Brugmann (CHU-B) ir Hôpital universitaire des enfants Reine Fabiola (HUDERF) (Reine Fabiola universitetinė vaikų ligoninė) buvo atskirtos į du skirtingus juridinius asmenis 1997 m. sausio 1 d.1999 m. liepos 1 d.CHU Brugmann ir CH Brien buvo pertvarkytos į vieną įstaigą pavadinimu CHU Brugmann. Tą pačią dieną CH Etterbeek-Ixelles, CH Baron Lambert, CH Bracops, CH Molière susijungė ir tapo Hôpitaux Iris Sud. Šiame sprendime, jei nenurodyta priešingai, „IRIS ligoninės“ reiškia šias penkias dabartines ligoninių asociacijas (25),

                              —

                              įsteigta skėtinė struktūra pavadinimu IRIS (pagal CPAS įstatymo XIIa skyrių), kuri turi užtikrinti kiekvienos asociacijos pagal XII skyrių (26) ligoninių veiklos koordinavimą ir kontrolę. IRIS skėtinės struktūros pagrindinis tikslas yra pasiekti tvarų IRIS ligoninių veiklos finansinį balansą. Šie pagrindiniai uždaviniai yra IRIS ligoninių veiklos koordinavimas, IRIS tinklo strateginio plano nustatymas, siūlomų paslaugų kokybės gerinimas ir tinklo biudžeto kontrolė.

                  (29)

                  Pagal CPAS įstatymo XII skyrių kiekviena vietinė ligoninių asociacija įsteigiama remiantis įstatais, kuriuose, be kita ko, apibrėžtas jų objektas, narių teisės bei prievolės ir sprendimų priėmimo organai (27). Kiekviena asociacija turi generalinę asamblėją ir direktorių valdybą. Jų susirinkimuose atstovaujama įvairioms asociaciją įkūrusioms šalims (žr. 28 konstatuojamąją dalį), tačiau valdžios institucijų atstovai (t. y. savivaldybės ir CPAS) sprendimų priėmimo organuose turi daugumą (28). Vadinasi, neabejotina, kad kiekvieną IRIS ligoninę kontroliuoja valdžios institucijos. Be to, savivaldybės ir CPAS turi daugumą IRIS skėtinės struktūros generalinėje asamblėjoje ir direktorių valdyboje.

                  (30)

                  CPAS įstatymo XIIa skyriuje, be kita ko, nustatytos administracinės kontrolės ir priežiūros taisyklės, taikomos vietinėms ligoninių asociacijoms. Kalbant konkrečiau, IRIS skėtinė organizacija privalo parengti strateginį planą, įpareigojantį vietines asociacijas pagal XII skyrių. Remdamasi šiuo planu kiekviena vietinė ligoninių asociacija privalo rengti valdymo planus ir finansinius planus ir juos pateikti tvirtinti IRIS (žr. CPAS įstatymo 135d straipsnį). Vietinės ligoninių asociacijos taip pat privalo prašyti IRIS leidimo prieš priimdamos tam tikrus svarbesnius sprendimus (žr. 135e straipsnį) ir kas tris mėnesius IRIS vykdo jų kontrolę (žr. 135g straipsnį). IRIS kiekvienai vietos ligoninių organizacijai taip pat paskiria komisarą. Jis dalyvauja šių asociacijų sprendimų priėmimo organų susirinkimuose ir turi visų sprendimų, kurie neatitinka IRIS priimtų sprendimų, veto teisę (žr. 135h straipsnį).

                  (31)

                  Galiausiai, kaip paaiškinta sprendimo pradėti procedūrą 31 ir 32 konstatuojamosiose dalyse, Briuselio valstybinių ligoninių, kurias prižiūri ir tvarko CPAS, restruktūrizavimas taip pat apima finansinę dalį. Tiksliau, per Fonds régional bruxellois de refinancement des trésoreries communales (toliau – FRBRTC) Briuselio sostinės regionas suteikė 4 mlrd. Belgijos frankų (apie 100 mln. EUR) paskolą 20 metų laikotarpiui savivaldybėms, valdančioms kokią nors valstybinę ligoninę (per jų atitinkamus CPAS) (29). Vėliau šios savivaldybės grąžino šias lėšas savo valstybinėms ligoninėms, kad padengtų dalį jų finansinio įsiskolinimo (30). 1996 m. birželio 6 d. Briuselio sostinės regionas nusprendė nereikalauti grąžinti paskolos ir palūkanų su sąlyga, kad restruktūrizavimo susitarimai bus visiškai įvykdyti ir bus laikomasi finansinių planų.

            2.3.   IRIS ligoninėms taikomas reguliavimo pagrindas

                  (32)

                  Iš ankstesnio skirsnio aiškiai matyti, jog IRIS ligoninės buvo įsteigtos remiantis CPAS įstatymu, kad CPAS galėtų įvykdyti savo socialinės paramos prievoles. Vadinasi, šios ligoninės visų pirma reguliuojamos CPAS įstatymu. Tačiau kaip ligoninėms joms taip pat taikomas 1987 m. rugpjūčio 7 d. Suderintasis ligoninių įstatymas (pranc. LCH) (31), kurio 147 straipsnyje (nuo šiol 2008 m. liepos 10 d. versijoje tai yra LCH 163 straipsnis) (32) nurodyta, kad:
                  „Ligoninėms, kurias valdo viešasis socialinės paramos centras, ir jose dirbantiems gydytojams taikomos šio suderintojo įstatymo nuostatos papildo 1976 m. liepos 8 d. Pagrindinį viešųjų socialinės paramos centrų įstatymą, ypač jo 48, 51, 52, 53, 54, 55, 56 ir 94 straipsnius.“

                  (33)

                  LCH, be kita ko, apibrėžiami ligoninių, kurios gali būti oficialiai patvirtinamos, tipai (33); ligoninės valdymo sąlygos ir medicininės veiklos struktūra (34); ligoninių planavimo programos (35); ligoninių ir ligoninės paslaugų patvirtinimo standartai ir sąlygos (36); teisiniai santykiai tarp ligoninės ir jose dirbančių gydytojų, ligoninėse dirbančių gydytojų finansinis statusas, įskaitant pirmiausia atlyginimų išmokėjimą ir nustatymą, atlyginimo sudėtį ir centralizuotai gaunamų atlyginimų skyrimą (37).

                  (34)

                  Be to, IRIS ligoninėms taikomos vietinių ligoninių asociacijų įstatuose nustatytos taisyklės, kuriose nustatyta, be kita ko, IRIS ligoninių paskirtis ir asociacijos narių teisės ir pareigos (žr. 29 konstatuojamąją dalį).

                  (35)

                  Galiausiai vietines ligoninių asociacijas prižiūri IRIS skėtinė organizacija, o tai apriboja jų galimybę savarankiškai priimti tam tikrus finansinius ir valdymo sprendimus (žr. 30 konstatuojamąją dalį). Svarbu pažymėti, kad IRIS skėtinė organizacija priima kelerių metų strateginius planus, kuriais įpareigojamos vietinės ligoninių organizacijos, kaip numatyta CPAS įstatymo 135d straipsnyje.

                  (36)

                  Taigi galima apibendrinti, kad reglamentavimo sistemą, pagal kurią veiklą vykdo IRIS ligoninės, sudaro CPAS įstatymas, LCH, vietinių ligoninių asociacijų įstatai ir IRIS skėtinės organizacijos priimti privalomi strateginiai planai.

            2.4.   IRIS ligoninių pagrindinė veikla

                  (37)

                  Pagrindinė IRIS ligoninių pagrindinė veikla yra ligoninės paslaugų teikimas Briuselio sostinės regiono pacientams. IRIS ligoninėse iš viso dirba 10 000 asmenų, suteikiama daugiau nei milijonas konsultacijų per metus. Jos taip pat yra didžiausia skubiosios paramos tarnyba Belgijoje. Šios ligoninės siūlo visas medicinines paslaugas visose svarbiausiose medicinos srityse. Dvi jų turi konkrečių disciplinų specializacijas (Hôpital universitaire des enfants Reine Fabiola – pediatrijos, Institut Bordet – onkologijos).

                  (38)

                  Be medicinos paslaugų, IRIS ligoninės vykdo tam tikrą susijusią socialinę veiklą. IRIS ligoninių socialiniai darbuotojai pirmiausia teikia paramą socialiai pažeidžiamiems pacientams ir jų šeimoms, siekdami padėti įveikti administracinius, finansinius, bendravimo ir socialinius sunkumus.

                  (39)

                  Penkios IRIS ligoninės šiuo metu teikia medicinines ir susijusias socialines paslaugas naudodamosi vienuolikos vietų tinklu Briuselyje. Šios įstaigos išdėstytos šešiose savivaldybėse (t. y. Anderlechte, Briuselio mieste, Eterbeke, Foreste, Ikselyje ir Scharbeke).

                  (40)

                  IRIS ligoninės savo užduotis apibūdina taip: „Mūsų ligoninės tarnauja kiekvienam nuo jo gimimo iki mirties, visomis gyvenimo akimirkomis, neatsižvelgdamos į kilusias sveikatos problemas.“ (38) Dešimt iš 11 vietų, kuriose įsteigtos IRIS ligoninės, yra savivaldybėse, kuriose vidutinės pajamos neviršija Briuselio sostinės regiono vidutinių pajamų (39). Remiantis Federalinės viešosios visuomenės sveikatos tarnybos klasifikacija (žr. lentelę, kurioje nurodyta minėta klasifikacija, 185 konstatuojamojoje dalyje), trys didžiosios IRIS ligoninės, teikiančios visas paslaugas (CHU Saint-Pierre, CHU Brugmann ir Iris Sud ligoninės (HIS)), yra ligoninės, kurių pacientai pagal socialinį ir ekonominį profilį Belgijoje yra pažeidžiamiausi. Šią situaciją taip pat patvirtina tai, kad 2012 m. beveik 11 % visų į CHU Saint-Pierre ir CHU Brugmann priimtų pacientų Belgijoje neturėjo privalomojo sveikatos draudimo ir negalėjo mokėti už savo gydymą, o 15 % šių ligoninių pacientų (taip pat) buvo priklausomi nuo CPAS paramos.

                  (41)

                  Galiausiai IRIS ligoninės taip pat vykdo tam tikrą susijusią veiklą (pvz., ligonių vežimo greitosios paramos automobiliais iš vienos ligoninės į kitą, darbuotojų vaikams skirtų vaikų darželių ir dienos centrų, senyvo amžiaus asmenų priežiūros ir poilsio namų, slaugytojų mokyklų, mokslinių tyrimų, apgyvendinimo infrastruktūrų su paslaugomis, psichiatrijos gydymo įstaigų, pacientams ir lankytojams skirtų parduotuvėlių, televizorių nuomos pacientams, kambarių nuomos tretiesiems asmenims, valgyklos ir transporto priemonių stovėjimo infrastruktūrų). Ši susijusi veikla sudaro tik labai nedidelę procentinę visos IRIS ligoninių veiklos dalį, kaip rodo jos nedidelis indėlis (mažiau nei vidutiniškai 2 %) į bendras IRIS ligoninių pajamas.

                  (42)

                  Visa ši veikla sudaro IRIS ligoninių išlaidas ir pajamas. Jų išlaidoms įtaką daro ne tik konkreti veikla, bet ir valstybinių ligoninių statusas, dėl kurio joms galioja tam tikri apribojimai, netaikomi privačioms ligoninėms. IRIS ligoninių dengiamos veiklos išlaidos, joms tenkančios teikiant visuotines ekonominės svarbos paslaugas (toliau – VESP) ir vykdant susijusią veiklą, padidėja dėl tokių veiksnių kaip:

                              —

                              prievolė mokėti priedus dvikalbiams darbuotojams už jų kalbinius įgūdžius (40) – apskaičiuotasis dydis per metus (41) yra […] (42) mln. EUR, kuriuos turi sumokėti IRIS ligoninės,

                              —

                              pensijų tvarka, taikoma statutiniams darbuotojams (43) (skiriamiems pareigūnams), dosnesnė nei privačiojo sektoriaus darbuotojams taikoma tvarka, – apskaičiuotasis IRIS ligoninių įnašas siekia […] mln. EUR per metus,

                              —

                              išlaidos, kurios susijusios su ilgalaike statutinių darbuotojų (44) liga ir kurias turi padengti IRIS ligoninės, o ne socialinio draudimo sistema, – jų apskaičiuotasis dydis per metus yra […] mln. EUR,

                              —

                              IRIS ligoninėms Briuselio sostinės regiono (45) taikomos darbo užmokesčio priemokos pagal šio regiono nustatytas užmokesčio lenteles, taikomas savivaldybių darbuotojams, CPAS ir IRIS ligoninėms. Regionas dengia tik 60 % šių priemokų, o pačios IRIS ligoninės per metus turi padengti maždaug […] mln. EUR,

                              —

                              privalomos IRIS ligoninių įmokos IRIS skėtinės organizacijos išlaidoms (46) padengti, – apskaičiuotoji suma per metus siekia […] mln. EUR.

                  (43)

                  Likusias išlaidas turi padengti IRIS ligoninės. Jos nėra apmokamos iš kitų viešojo finansavimo šaltinių (pvz., BMF, žr. 46 konstatuojamosios dalies a punktą).

            2.5.   IRIS ligoninių finansavimo ir apskaitos mechanizmai

      2.5.1.   Finansavimo mechanizmai

                  (44)

                  Esminis IRIS ligoninių finansavimo principas nurodytas kiekvienos iš penkių vietinių ligoninių asociacijų įstatų 46 straipsnyje (47) (žr. 28–29 konstatuojamąsias dalis). Juose teigiama:
                  „Nepažeidžiant tūkstantis devyni šimtai aštuoniasdešimt septintųjų metų rugpjūčio septintosios dienos Ligoninių įstatymo šimtas devinto straipsnio, finansinių metų rezultatas generalinės asamblėjos sprendimu paskirstomas akcininkams, turintiems bent penktadalį balsų generalinėje asamblėjoje.“ (48)

                  Šiuo pagrindu savivaldybės ir CPAS privalo visiškai padengti visą IRIS ligoninių deficitą, deklaruotą finansinėse ataskaitose. Be to, atsižvelgiant į CPAS įstatymo 106 straipsnį, savivaldybės privalo padengti visą jų CPAS centruose atsiradusį deficitą (žr. 22 konstatuojamąją dalį). Todėl savivaldybės (tiesiogiai arba dėl jų finansavimo įsipareigojimo atitinkamiems CPAS) galiausiai užtikrina IRIS ligoninių tvarumą visiškai padengdamos bet kokį deficitą, kuris gali susidaryti šiose ligoninėse.

                  (45)

                  Savaime suprantama, kad savivaldybių ir CPAS veiksmų mastas, siekiant padengti galimą IRIS ligoninių deficitą pagal jų atitinkamų įstatų 46 straipsnį, priklauso nuo to, kaip IRIS ligoninės gali padengti savo išlaidas iš kitų finansavimo šaltinių.

                  (46)

                  LCH aprašyti penki finansavimo šaltiniai, kuriais vienodai gali naudotis tiek valstybinės, tiek privačios ligoninės. Belgijos ligoninių eksploatavimo išlaidas daugiausia padengia trys pirmi (49), o ketvirtas ir penktas yra susiję su ligoninių investavimo sąnaudomis.

                              a)

                              Pirmasis šaltinis yra finansinių priemonių biudžetas (toliau – BMF) (50), kurį įsteigė federalinis visuomenės sveikatos ministras ir kuris padengia tik stacionariosios sveikatos priežiūros išlaidas, kurias kompensuoja socialinio draudimo sistema. BMF yra įsteigtas kiekvienai ligoninei, kiek tai leidžia bendras federalinis biudžetas. Turimas federalinis biudžetas padalijamas visoms ligoninėms, tačiau nebūtinai padengia visas priimtinas išlaidas. Nuo 2002 m. kiekvienai ligoninei skiriamas biudžetas daugiausia nustatomas atsižvelgiant į ankstesnių metų dienų, kuriomis teiktas gydymas, skaičių. Tuomet šis konkretus dydis pervedamas kiekvienai ligoninei dviem būdais. Kalbant konkrečiau, šio dydžio 85 % (fiksuotoji dalis) pervedama ligoninėms kas mėnesį, o likę 15 % (kintamoji dalis) pervedami remiantis per metus ligoninėje faktiškai priimtų pacientų ir suteikto gydymo dienų skaičiumi. Kiekvienų metų pabaigoje BMF perskaičiuojamas remiantis realiais tų metų skaičiais ir, atsižvelgiant į šio skaičiavimo rezultatą, ligoninė gauna arba turi grąžinti tam tikrą sumą. BMF išsamiau reguliuojamas 2002 m. balandžio 25 d. karaliaus dekretu, kuriuo nustatomos ligoninėms skirto BMF nustatymo sąlygos ir taisyklės. Karaliaus dekretu pirmiausia nustatoma BMF sudarymo tvarka, valstybės padengiamų išlaidų tipai ir šiuo atžvilgiu taikytini kriterijai (51). Pažymėtina, kad BMF buvo sudarytas ne siekiant padengti realias kiekvienos ligoninės patiriamas išlaidas, priešingai – tai yra fiksuotas finansavimas, grindžiamas šių ligoninių faktiškai patirtų išlaidų istorija. Todėl gali būti, kad labai padidėjus išlaidoms ar įvykus kitiems ligoninės organizavimo ir išlaidų struktūros pokyčiams BMF lėšų neužteks.

                              b)

                              Antras finansavimo šaltinis yra sumos, gaunamos iš socialinio draudimo sistemos, t. y. kurias ligoninėms perveda Nacionalinis sveikatos ir neįgalumo draudimo institutas (toliau – INAMI) už savo pacientams suteiktą gydymą. Šis finansavimas grindžiamas Sveikatos ir neįgalumo draudimo įstatymu (52) arba jo konsoliduotąja versija, pateikta 1994 m. liepos 14 d. įstatyme (53), kuriuo apibrėžiama Belgijos socialinio draudimo sistema, taikoma ligos ir neįgalumo draudimui, ir tiksliai nurodomos medicininės paslaugos bei vaistai, kurie gali būti kompensuojami iš socialinio draudimo sistemos. Ligoninės tiesiogiai INAMI perveda dalį savo gydytojams skirtų atlyginimų ir lėšų, reikalingų pacientams suteikiamų vaistų išlaidoms padengti. Tačiau INAMI pervedamos sumos nedengia visų ligoninių išlaidų, patiriamų joms teikiant ligoninių paslaugas. Todėl ligoninės, neturinčios kitų pakankamų finansavimo šaltinių, rizikuoja patirti biudžeto deficitą.

                              c)

                              Trečią finansavimo šaltinį sudaro tiesioginiai pacientų arba jų privačių sveikatos draudimo įstaigų mokėjimai ligoninėms. Šie mokėjimai būtini todėl, kad socialinio draudimo sistema nedengia visų gydytojų atlyginimų, vaistų kainų ir kitų reikmenų (pvz., implantų). Be to, kai pacientai pasirenka individualią palatą, be įprastos gulėjimo ligoninėje kainos ir įprastų gydytojų atlyginimų, gali būti reikalaujama sumokėti priemoką (padidinami už kiekvieną gydymą taikomi standartiniai tarifai). Galiausiai pacientų taip pat gali būti reikalaujama mokėti daugiau už tam tikras papildomas paslaugas (pvz., televizoriaus nuomą, ligoninės automobilių stovėjimo aikštelės naudojimą ir t. t.).
                              Visus pacientų arba trečiųjų šalių vykdomus mokėjimus, skirtus atlyginti už ligoninės gydytojų paslaugas pacientams, ligoninė turi priimti centralizuotai (54). Ligoninės ir jų gydytojai sudaro susitarimus, pagal kuriuos nustatoma išskaičiavimų, kuriuos ligoninės turi taikyti siekdamos padengti atlyginimų surinkimo ir kitas BMF nedengiamas išlaidas (55), procentinė dalis. Ligoninės, kad atgautų dalį savo išlaidų, gali taikyti išskaičiavimus iš dalies pirmiau nurodytų priedų, lygiai taip pat kaip ir iš įprastų gydytojų atlyginimų (tai taip pat atitinka susitarimą, sudarytą tarp ligoninės ir jos gydytojų). Vadinasi, dalis gydytojų atlyginimų yra skirti ne gydytojams atlyginti, o ligoninių veiklos išlaidoms padengti.

                              d)

                              Ketvirtas finansavimo šaltinis yra skirtas būtent ligoninių patiriamoms investavimo išlaidoms padengti. Ligoninių investicijas daugiausia finansuoja valstybė (federalinė vyriausybė ir atitinkamas regionas moka po tam tikrą dalį), o likusi dalis finansuojama iš ligoninių nuosavo kapitalo ir banko paskolų. Valdžios institucijų teikiamas finansavimas skirtas ligoninės ar tarnybos statybų ar remonto, taip pat pirmojo įrenginių ar pirmojo medicinos prietaisų įsigijimo išlaidoms padengti (56). Investicijų subsidijoms taikomos ribinės vertės (pvz., fiksuotas dydis vienam kvadratiniam metrui arba vienetui).

                              e)

                              Penktas, paskutinis viešojo finansavimo šaltinis yra susijęs su investicijomis ir taikomas tyrimų bei statybos projektų rengimo, taip pat ligoninės ar jos tarnybos uždarymo arba neeksploatavimo išlaidoms (57). Praktikoje šio tipo finansavimas nėra labai dažnas.

                  (47)

                  LCH 109 straipsnyje (tapusiame LCH su pakeitimais, padarytais 2008 m. liepos 10 d., 125 straipsniu (58)) numatomas papildomo finansavimo mechanizmas, kuriuo gali pasinaudoti tik valstybinės ligoninės (tokios kaip IRIS ligoninės). Atsižvelgiant į šią nuostatą, valstybinių ligoninių deficitą, atsirandantį joms vykdant ligoninės veiklą, turi padengti jas valdančios savivaldybės (per savo CPAS arba centrinę struktūrą, tokią kaip IRIS). Deficito (jo dalies) padengimo, kurį vykdo savivaldybės, principas jau buvo numatytas įstatyme, priimtame prieš LCH, t. y. 1963 m. gruodžio 23 d. įstatyme (59), ir patvirtintas 1973 m. gruodžio 28 d. įstatymo 34 straipsnyje (60). Kriterijai, į kuriuos turi būti atsižvelgta nustatant savivaldybių dengtiną deficitą, apibrėžti karaliaus dekrete (61). Šiuo pagrindu už visuomenės sveikatą atsakingas federalinis ministras kasmet nustato kiekvienos valstybinės ligoninės deficito dydį. Praktikoje deficitas, kurį reikia padengti taip, kaip yra nurodęs ministras, nėra visiškai lygiavertis ligoninės sąskaitose nustatytam deficitui, nes tam tikri jų išlaidų elementai (pvz., ne ligoninių veiklos, kuri, kaip paaiškinta 155 konstatuojamojoje dalyje (62), IRIS ligoninėse yra visiškai susijusi su ligoninės veikla, rezultatas) neįtraukiami į deficitą, kuris dengiamas pagal LCH 109 straipsnį.

                  (48)

                  Vadinasi, apibendrinant galima teigti kad IRIS ligoninės naudojasi išsamiu finansavimo mechanizmu, kuriuo užtikrinamas bet kokio deficito, kurį jos gali sudaryti, padengimas. Penkios bendrosios finansavimo priemonės, numatytos LCH (žr. 46 konstatuojamąją dalį), dengia didžiąją dalį ligoninių eksploatavimo ir investavimo išlaidų. Kai šių šaltinių neužtenka išlaidoms, susijusioms su šių ligoninių veikla, padengti, IRIS ligoninių įstatų 46 straipsnyje numatyta prievolė bet kokį IRIS ligoninių deficitą dengti savivaldybėms (žr. 44–45 konstatuojamąsias dalis). Apyvartinių lėšų trūkumas, nurodytas įstatų 46 straipsnyje, būtinai apima ir „deficitą, nurodytą LCH 109 straipsnyje“ (63) (žr. 47 konstatuojamąją dalį). Padengdamos visą apyvartinių lėšų trūkumą, savivaldybės taip pat įvykdo savo prievolę pagal LCH 109 straipsnį. Šio deficito kompensavimo mechanizmo mokėjimo tvarka aprašoma toliau (žr. 7.3.5 skirsnį).

            2.5.2.   Apskaitos prievolės

                  (49)

                  Visoms ligoninėms (tiek valstybinėms, tiek privačioms) taikomos apskaitos ir skaidrumo prievolės. Kiekviena ligoninė pirmiausia turi tvarkyti atskirą apskaitą, iš kurios būtų matyti kiekvienos paslaugos grynoji kaina ir kuri atitiktų tam tikras 1975 m. liepos 17 d. (64) įstatymo dėl įmonių apskaitos ir metinių ataskaitų nuostatas (65). Ne ligoninės veikla turi būti registruojama tvarkant atskirą apskaitą. Ligoninės taip pat privalo paskirti įmonės auditorių, kurio užduotis būtų patvirtinti jų apskaitą ir metinę ataskaitą (66). Galiausiai ligoninės privalo pateikti tam tikrą (finansinę) informaciją už visuomenės sveikatą atsakingam federaliniam ministrui (67), o jo Federalinė visuomenės sveikatos viešoji tarnyba taip pat įpareigojama tikrinti, kaip laikomasi LCH nuostatų (68).

            3.   SKUNDE NURODYTŲ PRIEMONIŲ APRAŠAS

                  (50)

                  Pasak skundo pateikėjų, Briuselio sostinės regionas faktiškai nusprendė įpareigoti atitinkamas Briuselio savivaldybes kompensuoti IRIS ligoninių deficitą. Skundo pateikėjai konkrečiai mini būtent Savivaldybių grynųjų pinigų refinansavimo Briuselio regioninio fondo (toliau – FRBRTC), kurį įsteigė Briuselio sostinės regionas (69), veiksmus. Be to, jų teigimu, Briuselio sostinės regionas pats suteikė savivaldybėms specialių subsidijų (70) (iki 10 mln. EUR per metus nuo 2003 m.), kurios, kaip jie tvirtina, buvo pervestos IRIS ligoninėms kaip parama.

                  (51)

                  Skundo pateikėjai nekelia klausimo dėl Briuselio sostinės regiono įgaliojimų šių savivaldybių atžvilgiu, tačiau jie mano, kad tai, ką jie laiko IRIS ligoninių regioniniu finansavimu, viršija LCH 109 straipsnyje numatytas deficito padengimo nuostatas (taip pat žr. 47 konstatuojamąją dalį). Skundo pateikėjai tvirtina, kad IRIS ligoninės gausiai naudojosi regioniniu savivaldybėms, kuriose jos yra, skirtu finansavimu, o šio finansavimo negalima pagrįsti LCH nuostatomis. Skundo pateikėjai nenurodo prievolės padengti deficitą, numatytos IRIS ligoninių įstatų 46 straipsnyje.

                  (52)

                  Galiausiai skundo pateikėjai teigia, kad per FRBRTC buvo suteikta apie 100 mln. EUR Briuselio valstybinių ligoninių restruktūrizavimui, dėl kurio buvo įsteigtos IRIS ligoninės (taip pat žr. 2.2 skirsnį). Skundo pateikėjai tvirtina, kad ši operacija IRIS ligoninėms suteikė kompensacijos permoką.

            4.   PAGRINDAS PRADĖTI PROCEDŪRĄ

      4.1.   2009 m. Komisijos sprendimas

                  (53)

                  Kaip minėta (žr. 5 konstatuojamąją dalį), 2009 m. spalio 28 d. Komisija priėmė sprendimą neprieštarauti (71), padarydama išvadą, kad Briuselio sostinės regiono IRIS ligoninių viešasis finansavimas yra valstybės parama, suderinama su vidaus rinka kaip kompensacija už visuotinių ekonominės svarbos paslaugų teikimą. Komisija šį sprendimą grindė 2005 m. VESP sprendimu ir (tiesiogiai) EB sutarties 86 straipsnio 2 dalimi (dabartinė SESV 106 straipsnio 2 dalis).

                  (54)

                  Savo sprendime Komisija nustatė, kad IRIS ligoninėms buvo paskirtos trys užduotys teikti viešąją ligoninės paslaugą: pirma, bendroji bet kokiai (valstybinei ar privačiai) ligoninei tenkanti gydymo ligoninėje užduotis, kaip nurodyta LCH (72); antra, prievolė gydyti visus pacientus bet kokiomis aplinkybėmis, įskaitant ir ne skubios paramos atvejus (73); trečia, prievolė teikti visas stacionariosios sveikatos priežiūros paslaugas keliose vietose (74). Be to, Komisija padarė išvadą, kad IRIS ligoninėms buvo nurodyta vykdyti viešąją ne ligoninės užduotį, t. y. be medicininės priežiūros, teikti ir socialinę paramą (75). Galiausiai sprendime taip pat nurodyta dvikalbystės prievolė (76). Buvo nustatyta, kad šios užduotys IRIS ligoninėms paskirtos pagal LCH, CPAS įstatymą, IRIS strateginius planus ir galiausiai susitarimą, pasirašytą tarp IRIS ligoninių ir CPAS. Komisija taip pat pareiškė mananti, jog kompensavimo parametrai buvo nustatyti ex ante
                      (77), be to, buvo taikoma pakankamai procedūrų, siekiant užkirsti kelią kompensacijos permokoms ir jas ištaisyti (78). Galiausiai Komisija taip pat teigiamai įvertino tai, jog IRIS ligoninės tvarkė atskirą ligoninės ir ne ligoninės veiklos apskaitą (79) ir taip užtikrino, kad būtų išvengta IRIS ligoninių komercinės veiklos (ne VESP veiklos) kryžminio subsidijavimo (80).

                  (55)

                  Komisija taip pat tyrė, ar IRIS ligoninėms praeityje (t. y. 1996–2007 m.) (81) buvo suteikta kompensacijos permoka, ir nustatė, kad permoka nebuvo suteikta (82). Be visų finansavimo priemonių įvertinimo, Komisija taip pat tyrė tariamą išankstinių mokėjimų mechanizmą. Kadangi nuolat įvykdavo taip, kad kompensacija pagal LCH 109 straipsnį būdavo pervedama su dideliu (iki 10 metų) vėlavimu, IRIS ligoninės per FRBRTC yra gavusios šių trūkstamų mokėjimų avansą. Komisija padarė išvadą, kad kadangi šie tariami išankstiniai mokėjimai vis tiek turi būti grąžinami sumokėjus deficito kompensaciją pagal LCH 109 straipsnį, jie negali reikšti IRIS ligoninių kompensacijos permokos (83).

            4.2.   2012 m. Bendrojo Teismo sprendimas dėl panaikinimo

                  (56)

                  Atsakydami į 2009 m. Komisijos sprendimą, skundo pateikėjai pateikė ieškinį Bendrajame Teisme siekdami panaikinti šį sprendimą (84). Skundo pateikėjai patvirtino, kad Komisija pažeidė jų procedūrines teises nepradėdama formalios tyrimo procedūros, nes Komisija turėjo nustatyti rimtų sunkumų atlikdama atitinkamą tyrimą (85).

                  (57)

                  Savo 2012 m. lapkričio 7 d. nutarime byloje T-137/10 Bendrasis Teismas panaikino 2009 m. Komisijos sprendimą ir nusprendė, kad Komisija privalėjo pradėti formalią tyrimo procedūrą (86).

                  (58)

                  Bendrasis Teismas iš pradžių siekė išsiaiškinti, ar IRIS ligoninėms buvo nurodyta vykdyti aiškiai apibrėžtas viešosios paslaugos užduotis (87). Jis iškart nustatė, kad visos šalys sutarė, jog pagal LCH visos ligoninės – tiek valstybinės, tiek privačios – buvo įpareigotos vykdyti bendrojo gydymo ligoninėje užduotį (88). Vienintelė abejonė buvo susijusi su tuo, ar Komisija padarė klaidą per išankstinį tyrimą nustačiusi, kad IRIS ligoninės buvo įpareigotos vykdyti papildomas valstybinės ligoninės ir ne ligoninės paslaugų užduotis (89). Bendrasis Teismas nustatė, kad kilo abejonių, ar nuostatos, kuriomis Komisija pagrindė savo sprendimą, buvo pakankamos IRIS ligoninėms paskirti vykdyti papildomas užduotis, tokias kaip bet kokio paciento gydymas bet kokiomis aplinkybėmis (90), stacionariosios sveikatos priežiūros paslaugų teikimas keliose vietose (91) ir papildomų socialinių paslaugų teikimo garantija (92). Be to, nagrinėdamas tariamą užduotį, pagal kurią stacionariosios sveikatos priežiūros paslaugos turi būti teikiamos keliose vietose, Bendrasis Teismas pažymėjo, kad buvo sudėtinga atskirti, kuo ši užduotis skyrėsi nuo bendrųjų planavimo programų rengimo ir veiklos vykdymo reikalavimų, taikomų visoms ligoninėms, kurioms galioja LCH (93).

                  (59)

                  Tuomet Bendrasis Teismas nagrinėjo, ar Komisija įrodė, jog kompensavimo kriterijai yra aiškūs (94). Vertindamas ligoninių užduotis, Bendrasis Teismas nagrinėjo deficito kompensavimo mechanizmą, grindžiamą LCH 109 straipsniu (95) (jis nustatė, kad skundo pateikėjai neginčijo šio mechanizmo (96)), taip pat numanomą regioninio finansavimo per FRBRTC mechanizmą, priimtą siekiant laikinai suteikti būtinas lėšas, kad būtų kompensuojami IRIS ligoninių trūkumai prieš įsigaliojant deficito padengimo reikalavimui, numatytam LCH 109 straipsnyje (97). 109 straipsnio atžvilgiu Bendrasis Teismas įvertino, jog skundo pateikėjai nepateikė argumentų, turinčių reikšmės tam, kad Komisija teigiamai įvertintų šį straipsnį (98). Kita vertus, vertindamas tariamus išankstinius mokėjimus taikant FRBRTC mechanizmą, Bendrasis Teismas nustatė, kad Komisija nesudarė šių išankstinių mokėjimų apskaičiavimo parametrų sąrašo (99), vadinasi, neatliko išsamaus jų tyrimo (100). Teismas pridūrė, jog Komisija prieštaravo savo pačios sprendimui, posėdžiuose tvirtindama, kad FRBRTC buvo tik mechanizmas, kuriuo Briuselio sostinės regionas finansavo Briuselio savivaldybes, o ne IRIS ligonines (101).

                  (60)

                  Vertindamas viešąjį finansavimą, skirtą tariamai papildomai IRIS ligoninių socialinei užduočiai padengti (102), Bendrasis Teismas nustatė, kad, atrodo, ir šiuo atveju finansavimas buvo gaunamas iš FRBRTC, kuris sudarė susitarimą su atitinkamomis Briuselio savivaldybėmis, kad joms suteiktų specialią subsidiją ir taip jos galėtų finansuoti IRIS ligoninių vykdomas socialines užduotis (103). Teismas padarė išvadą, kad šiame susitarime nebuvo nustatyti išankstiniai kompensavimo parametrai, susiję su papildomomis tariamomis IRIS ligoninių socialinėmis užduotimis (104).

                  (61)

                  Tuomet Bendrasis Teismas nagrinėjo, ar Komisija įrodė, jog yra procedūra, taikoma siekiant išvengti kompensacijos permokos, ir nėra suteikta kompensacijos permoka (105). Iš pradžių Bendrasis Teismas padarė išvadą, jog LCH suteikė pakankamai garantijų siekiant užtikrinti, kad jo 109 straipsnyje nurodyta procedūra nesuteiktų kompensacijos permokos (106). Jis taip pat nustatė, kad Komisija neįrodė, jog egzistuoja panašus mechanizmas, susijęs su savivaldybių vykdomu tariamu išankstiniu mokėjimu (107), ir kad iš pažiūros nėra teisinio reikalavimo IRIS ligoninėms grąžinti šias išankstines lėšas, kai tik joms kompensuojamas deficitas pagal LCH 109 straipsnį (108). Vertindamas specialias subsidijas, iš kurių, Komisijos teigimu, jos finansuoja papildomos socialinės užduoties vykdymą, Bendrasis Teismas nustatė, kad tvarka, kurią taikant galima išvengti socialinių užduočių finansavimo kompensacijos permokų, Komisijos buvo įvertinta nepakankamai (109).

                  (62)

                  Vertindamas, ar IRIS ligoninės praktiškai yra gavusios kokią nors kompensacijos permoką (110), Bendrasis Teismas tiesiog pažymėjo, kad analizė buvo labai didelės apimties ir apėmė visus IRIS finansinius rezultatus daugiau nei dešimties metų laikotarpiu (111). Konkrečiai nevertindamas Komisijos išvados, kad kompensacijos permoka nebuvo suteikta, Bendrasis Teismas nustatė, jog Komisijos atlikto vertinimo dydis ir sudėtingumas patys savaime yra skundo pateikėjų spėjimą, grindžiamą dideliais sunkumais, įrodantys rodikliai (112).

                  (63)

                  Galiausiai skundo pateikėjai paminėjo argumentą, pagal kurį Komisija savo vertinime turėjo atsižvelgti į VESP teikėjo ekonominio efektyvumo kriterijų (113). Tačiau Bendrasis Teismas šį argumentą atmetė ir padarė išvadą:
                  „įmonės ekonominio efektyvumo kriterijus teikiant VESP nėra aktualus vertinant valstybės paramos atitiktį EB sutarties 86 straipsnio 2 daliai (šiuo metu – SESV 106 straipsnio 2 daliai), todėl nacionalinių valdžios institucijų pasirinkimo, padaryto remiantis viešojo veiklos vykdytojo ekonominiu efektyvumu, šiuo atveju kritikuoti negalima.“ (114)

                  (64)

                  Apibendrindamas savo išvadas, Bendrasis Teismas nurodė:
                  „[Skundo pateikėjas] pateikė nuoseklių įrodymų, kurie patvirtina rimtas abejones dėl priemonių, nagrinėtų atsižvelgiant į kriterijus, susijusius su EB sutarties 86 straipsnio 2 dalies [šiuo metu – SESV 106 straipsnio 2 dalies] taikymu, suderinamumo, kiek tai susiję su, pirma, aiškiai apibrėžto įgaliojimo, susijusio su IRIS ligoninių specifinėmis viešosios paslaugos ligoninių ir socialinėmis užduotimis, egzistavimu, antra, iš anksto nustatytų kompensacijos kriterijų egzistavimu ir, trečia, priemonių, leidžiančių išvengti kompensacijos permokos finansuojant šias viešosios paslaugos užduotis, egzistavimu […].“ (115)

            4.3.   2014 m. spalio 1 d. Komisijos sprendimas pradėti procedūrą
          (116)

                  (65)

                  Atsižvelgdama į Bendrojo Teismo išvadas (117), pagal kurias turėjo suabejoti dėl IRIS ligoninių ginčijamo viešojo finansavimo pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį suderinamumo su vidaus rinka, Komisija privalėjo pradėti formalią tyrimo procedūrą. Ji tai ir padarė 2014 m. spalio 1 d. sprendimu. Savo sprendime pradėti procedūrą Komisija pažymėjo, kad, pasak Belgijos valdžios institucijų, savivaldybės ir susiję Briuselio CPAS nusprendė IRIS (o ne privačioms) ligoninėms priskirti toliau nurodytas papildomas prievoles (118), dėl kurių IRIS ligoninėms pritaikytos deficito kompensavimo priemonės tapo pagrįstos:

                              a)

                              prievolė gydyti bet kokį pacientą bet kokiomis aplinkybėmis: IRIS ligoninės negali atsisakyti gydyti neapdraustų pacientų ir (arba) pacientų, negalinčių apmokėti jų paslaugų, net jei jiems nereikia skubios medicininės paramos. Privačios ligoninės privalo priimti tik tuos pacientus, kuriems reikia skubios medicininės paramos, o ne skubos atvejais tokios prievolės jos neturi;

                              b)

                              prievolė teikti visas stacionariosios sveikatos priežiūros paslaugas keliose vietose: savivaldybės ir CPAS padarė apgalvotą sprendimą išlaikyti kelias vietas, kuriose įsteigtos ligoninės, siūlančios visas gydymo paslaugas, kad užtikrintų gydymo galimybę visiems pacientams. Alternatyvaus sprendimo pertvarkyti lovų išdėstymą ir išplėsti papildomas paslaugas paliekant mažiau vietų, kuriose įsteigtos ligoninės, taip dar labiau sumažinant išlaidas, buvo apgalvotai atsisakyta. Šis pasirinkimas ypač svarbus socialiai pažeidžiamiems pacientams ir jų šeimoms, nes IRIS ligoninės daugiausia išdėstytos rajonuose, kuriuose yra daug socialiai pažeidžiamų asmenų, arba greta šių rajonų;

                              c)

                              prievolė teikti socialines paslaugas pacientams ir jų šeimoms: socialiniai darbuotojai teikia paramą socialiai pažeidžiamiems pacientams ir jų šeimoms, kad padėtų įveikti administracinius, finansinius, bendravimo ir socialinius sunkumus. Be to, jie iš anksto sudaro socialinius santykius, kad CPAS būtų paprasčiau imtis finansinių veiksmų. Nors tiek valstybinės, tiek privačios ligoninės privalo samdyti socialinius darbuotojus tam tikroms ligoninės paslaugoms (pvz., geriatrijos ir psichiatrijos), Belgijos valdžios institucijos tvirtina, kad IRIS ligoninių užduotis yra labai specifinė, todėl teikiamos socialinės paslaugos yra gerokai didesnio masto ir reikalauja didesnių išlaidų, kurios yra kompensuojamos pagal LCH.

                  (66)

                  Atsižvelgdama į Bendrojo Teismo pareikštas abejones (119), Komisija paragino Belgijos valdžios institucijas, skundo pateikėjus ir visas kitas suinteresuotąsias šalis pateikti bet kokią informaciją, naudingą siekiant patikrinti, ar ginčijamas viešasis finansavimas yra suderinamas su vidaus rinka, ypač atsižvelgiant į šiuos aspektus:

                              —

                              tiksli tariamų IRIS ligoninėms tenkančių papildomų užduočių ir dokumentų, kuriais grindžiami šių užduočių įgaliojimai, apibrėžtis (žr. Sprendimo pradėti procedūrą 87–89 konstatuojamąsias dalis),

                              —

                              dėl teisinio pagrindo, taikomo kompensuojant IRIS ligoninių deficitą (prie kurio prisideda kiekvienos tariamos papildomos užduoties išlaidos) (žr. sprendimo pradėti procedūrą 91 konstatuojamąją dalį),

                              —

                              ar yra (pakankamai) priemonių, siekiant išvengti bet kokios tariamų papildomų užduočių kompensacijos permokos, ypač taikant deficito kompensavimo mechanizmą, derinamą su (jei reikia) grąžinamais išankstiniais mokėjimais, ir ar IRIS ligoninėms taikoma teisinė prievolė grąžinti visas gautas išankstines lėšas, kad būtų išvengta jų kompensacijos permokos (žr. sprendimo pradėti procedūrą 95 konstatuojamąją dalį),

                              —

                              kai ne daugiau kaip 10 mln. EUR per metus specialiųjų subsidijų mokėjimai (žr. pirmesnę 50 konstatuojamąją dalį) turi būti laikomi atskira operacija nuo IRIS ligoninių deficito kompensavimo, ar yra pakankamai priemonių siekiant užtikrinti, kad kompensacija neviršytų tiek, kiek reikia išlaidoms, atsiradusioms vykdant viešosios paslaugos prievoles, padengti (žr. sprendimo pradėti procedūrą 96 konstatuojamąją dalį),

                              —

                              ar faktiškai IRIS ligoninėms buvo suteikta kokia nors kompensacijos permoka nuo to momento, kai jos pradėjo veiklą kaip nepriklausomos teisinės struktūros (žr. sprendimo pradėti procedūrą 97 konstatuojamąją dalį),

                              —

                              ar yra kokių nors svarių argumentų su konkrečiais ir išsamiais dokumentais, kuriuose paaiškinama, ar, kodėl ir kokiu mastu IRIS ligoninių viešasis finansavimas patenka į 2012 m. VESP sprendimo taikymo sritį ar į 2012 m. VESP sistemą (žr. sprendimo pradėti procedūrą 98 konstatuojamąją dalį) arba į 2005 m. VESP sprendimo taikymo sritį (žr. sprendimo pradėti procedūrą 100 konstatuojamąją dalį), taip pat ar, kodėl ir kokiu mastu yra įgyvendinti juose nustatyti kriterijai.

                  (67)

                  Komisija, priimdama sprendimą pradėti procedūrą, taip pat pasinaudojo proga gauti šių papildomų faktinių aplinkybių paaiškinimus:

                              —

                              ar IRIS ligoninėms buvo tiesiogiai pervesta kokių nors FRBRTC lėšų (žr. pirmesnę 50 konstatuojamąją dalį), šiuo atveju – specialiųjų subsidijų, ir ar FRBRTC ir specialiosios subsidijos yra paprasti Briuselio sostinės regiono ir Briuselio savivaldybės finansavimo mechanizmai (žr. sprendimo pradėti procedūrą 17 konstatuojamąją dalį),

                              —

                              koks būtent yra CPAS įstatymo 60 straipsnio 6 dalyje numatytos prievolės pobūdis (žr. pirmesnę 19 konstatuojamąją dalį), kokios yra galimybės uždaryti valstybinę ligoninę ir kuo tai skiriasi nuo ligoninės planavimo programos kūrimo mechanizmo (žr. sprendimo pradėti procedūrą 26 konstatuojamąją dalį),

                              —

                              ar IRIS ligoninių teikiamos papildomos socialinės paslaugos yra ekonominio pobūdžio (žr. sprendimo pradėti procedūrą 48 konstatuojamąją dalį),

                              —

                              ar specialiųjų subsidijų (Briuselio sostinės regiono teikiamų savivaldybėms) perdavimas iš savivaldybių IRIS ligoninėms gali būti laikomas sandoriu, atskiru nuo deficito kompensavimo mechanizmo (žr. sprendimo pradėti procedūrą 92 konstatuojamąją dalį), ir, jei taip, remiantis kokiu galiojančiu teisiniu pagrindu nustatomos jo konkrečios sąlygos,

                              —

                              ar yra koks nors išankstinių mokėjimų mechanizmas, koks yra jo teisinis pagrindas ir kokiu būdu šie mokėjimai (jei jų yra) atliekami, taip pat ar šie išankstiniai mokėjimai laikomi priemone, atskira nuo deficito padengimo mechanizmo; taip pat prašoma patikslinti informaciją apie galimą šių išankstinių lėšų finansavimą iš FRBRTC (jei taikoma) (žr. sprendimo pradėti procedūrą 93 konstatuojamąją dalį),

                              —

                              kitus paaiškinimus, susijusius su tvarumu (t. y. valstybinių ligoninių tęstinumu ir ilgalaikiu gyvybingumu, taip pat žr. pirmesnę 91 konstatuojamąją dalį), jo teisiniu pagrindu (ypač IRIS tinklo ir IRIS ligoninių lygmeniu), jo reikšme ir tuo, kaip tvarumas pateisina deficito kompensavimo mechanizmus, kuriais naudojasi ligoninės (žr. sprendimo pradėti procedūrą 102 ir 103 konstatuojamąsias dalis),

                              —

                              ar yra kitų priežasčių, ne tų, kurios aiškiai nurodytos sprendime pradėti procedūrą (t. y. valstybinių ligoninių papildomos VESP užduotys ir tvarumas), galinčių pagrįsti papildomą IRIS ligoninių finansavimą (žr. sprendimo pradėti procedūrą 103 konstatuojamąją dalį).

            5.   SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS

                  (68)

                  Komisija gavo keturių suinteresuotųjų šalių (CMI, ABISP, Zorgnet Vlaanderen ir UNCPSY) pastabas. Toliau pateikiama jų santrauka.

            5.1.   CBI

                  (69)

                  Atsakydama į sprendimą pradėti procedūrą, CBI, skundo pateikėja, pažymi, jog šiame sprendime nėra jokio naujo elemento, argumento ar paaiškinimo, kuriuo remiantis būtų galima nustatyti, kad IRIS ligoninėms buvo priskirta speciali užduotis, arba kuris būtų susijęs su šios tariamos užduoties kompensavimo mechanizmais ar šiuo tikslu taikytomis kontrolės priemonėmis. Vadinasi, skundo pateikėja daugiausia teikia argumentus, išdėstytus savo ankstesnėse pastabose.

                  (70)

                  CBI patvirtina savo poziciją, kad: 1) IRIS ligoninės nėra įpareigotos teikti specifinių VESP, kurios papildytų visoms Belgijos ligoninėms (valstybinėms ar privačioms) tenkančias užduotis, ir 2) net jei Komisija nustatė, kad yra tokio tipo papildomų užduočių, jos nėra pakankamai aiškiai apibrėžtos, kad atitiktų Sąjungos teisės aktų leidėjo nustatytus šios srities reikalavimus. CBI taip pat pažymi, kad naujosios Briuselio vyriausybės politinės programos pasiūlyme (paskelbtame 2014 m. liepos mėn.) numatyta „reformuoti 2003 m. vasario 13 d. potvarkį, siekiant nurodyti savivaldybėms aktualias užduotis, pagrindžiančias specifines savivaldybių subsidijas“. Skundo pateikėjų vertinimu, tokia formuluotė reiškia, kad nėra jokių tokio tipo užduočių ir kad jos bus apibrėžtos tik ateityje.

                  (71)

                  Kalbant apie CPAS įstatymo 60 straipsnio 6 dalies reikalavimus, CBI mano, kad jie niekaip nepapildo LCH pateiktų papildomų ar specifinių VESP apibrėžčių, kurios būtų taikomos tik valstybinėms ligoninėms, tokioms kaip IRIS. Skundo pateikėja taip pat tvirtina, kad papildoma socialinė užduotis, atrodo, tėra platesnio masto nei kitose ligoninėse teikiamos socialinės paslaugos. Ji jas laiko „pagrindine socialine užduotimi (bendra tiek valstybinėms, tiek privačioms ligoninėms)“. CBI manymu, to neužtenka, kad būtų galima teigti, jog IRIS ligoninės turi papildomą socialinę užduotį. Be to, dėl nustatymo, ar šios paslaugos yra ekonominio pobūdžio, CBI tvirtina, kad pats faktas, jog šios paslaugos teikiamos nemokamai, dar nereiškia, kad jos nėra ekonominio pobūdžio. Galiausiai CBI mano, kad papildomų socialinių paslaugų negalima išskirti iš platesnės sveikatos priežiūros paslaugos, kurios esminis pobūdis neabejotinai yra ekonominis, nes dėl šio fakto niekada ir nebuvo abejojama.

                  (72)

                  Pasak CBI, universali gydymo užduotis taikoma tiek privačioms, tiek valstybinėms ligoninėms. Jos teigimu, vertinant, kaip traktuojami „socialiai pažeidžiami pacientai“, kurie naudojasi skubia medicinine parama arba sveikatos priežiūra po suteiktos skubios paramos, neturėtų būti jokio skirtumo tarp valstybinių ir privačių ligoninių. Šiame kontekste CBI nurodo į Briuselio pirmosios instancijos teismo sprendimą (120) dėl skubios medicininės paramos (121) Belgijoje neteisėtai apsistojusiems užsieniečiams (toliau – dokumentų neturintys migrantai), kuris, jos teigimu, įrodo, kad šiuo atveju tokią paramą gali teikti tiek valstybinės, tiek privačios ligoninės. CBI priduria, kad, remiantis viena 2004 m. publikacija (122), paskelbta Mutualités Chrétiennes
                      (123) leidinyje, privačios ligoninės Briuselio sostinės regione gydo daugiau nei 60 % „socialiai pažeidžiamų“ pacientų. Skundo pateikėja taip pat mano, kad jokia papildoma užduotis negali būti taikoma pagal CPAS įstatymą, IRIS strateginius planus ar susitarimus dėl „laikinojo apgyvendinimo įstaigų“ (124).

                  (73)

                  Vertindama „veiklos vykdymo keliuose kompleksuose užduotį“, CBI teigia, kad tikslus prievolės teikti visas stacionariosios sveikatos priežiūros paslaugas keliose vietose pobūdis iki šiol nebuvo paaiškintas. Taip pat nepaaiškinta, kokiu mastu dėl šios prievolės IRIS ligoninės patiria didesnių išlaidų. Kalbėdama apie papildomą socialinę užduotį, CBI laikosi nuomonės, kad CPAS įstatymo 57 straipsnyje nėra nustatyta papildomų prievolių IRIS ligoninėms; įstatyme apskritai šios prievolės nėra suprantamai apibrėžtos (jos nėra aiškiau apibrėžtos nei IRIS strateginiuose planuose ar susitarimuose dėl „laikinojo apgyvendinimo įstaigų“).

                  (74)

                  Dėl aiškios kompensavimo kriterijų apibrėžties, CBI pažymi, kad, pasak Belgijos valdžios institucijų, IRIS ligoninės vykdo specifinę užduotį, kitokią nei privačios ligoninės, ir ši specifinė užduotis yra apibrėžta ne LCH, o grindžiama kitu teisiniu pagrindu. Pasak CBI, LCH akivaizdžiai negali būti nustatyti kompensavimo parametrai, taikomi vienai ar kelioms tame įstatyme nenumatytoms viešosios paslaugos užduotims. Be to, CBI teigimu, nėra jokios atitikties tarp specifinėms nagrinėjamoms užduotims taikomo tariamo teisinio pagrindo ir kompensavimo mechanizmų. Skundo pateikėja pažymi, kad, atrodo, nedaroma jokio skirtumo tarp deficito, patiriamo vykdant specifines tariamas užduotis, ir deficito, patiriamo dėl pagrindinės užduoties išlaidų. Galiausiai CBI remiasi keliomis Belgijos finansų inspekcijos nuomonėmis, kuriose padaryta išvada, kad neįmanoma patikrinti specialiųjų subsidijų, suteiktų pagal 2003 m. vasario 13 d. potvarkį, panaudojimo, nes šiame potvarkyje nėra tiksliai nurodytos savivaldybei aktualios užduotys, kurioms šios subsidijos suteikiamos.

                  (75)

                  CBI taip pat pakartoja tai, ką tvirtino anksčiau – kad nėra imtasi jokių priemonių kompensacijos permokai išvengti. Ji priduria, kad nesant tikslios IRIS ligoninių vykdomų specifinių užduočių apibrėžties neįmanoma nustatyti, kuriai veiklai turėtų, o kuriai neturėtų būti skiriama kompensacija. CBI laikosi nuomonės, kad neįmanoma patikrinti, ar yra kontrolės mechanizmas, skirtas kompensacijos permokai išvengti.

                  (76)

                  CBI galiausiai pažymi, kad nors 1994 m. gegužės 19 d. bendradarbiavimo susitarime yra paminėtas valstybinių ligoninių tvarumas, šiame dokumente tokia užduotis neapibrėžta ir jis nelaikytinas įgaliojimu. CBI pirmiausia teigia, jog šiame susitarime nėra jokių nurodymų, kad savivaldybė ar miestas privalo savo teritorijoje turėti valstybinę ligoninę. Be to, jame nėra jokių su Belgijos ligoninės paslaugų planavimo programomis susijusių taisyklių, pagal kurias valstybinėje ligoninėje turėtų veikti kokia nors tarnyba.

            5.2.   ABISP

                  (77)

                  Briuselio privačių sveikatos priežiūros įstaigų asociacija (ABISP), viena iš pirmųjų skundo pateikėjų (žr. 1 konstatuojamąją dalį), savo pastabose dėl sprendimo pradėti procedūrą pažymi, kad visos Belgijos ligoninės, neatsižvelgdamos į savo įstatus ar savininkus, privalo vykdyti visuotinės svarbos užduotį, kaip numatyta įstatyme. Šiame kontekste ABISP nurodo LCH 2 straipsnį (125). Galiausiai ABISP primena, jog ji savo skundą atsiėmė.

            5.3.   Zorgnet Vlaanderen

                  (78)

                     Zorgnet Vlaanderen atstovauja daugiau nei 500 Flandrijos sveikatos priežiūros paslaugų teikėjų (tokių kaip bendrosios praktikos ligoninės, psichiatrinio gydymo įstaigos ir pensinio amžiaus asmenų globos namai). Teikdama pastabas apie sprendimą pradėti procedūrą, Zorgnet Vlaanderen pabrėžia, kad visoms (tiek valstybinėms, tiek privačioms) Belgijos ligoninėms LCH numatytos tos pačios viešosios paslaugos teikimo prievolės. Ji taip pat pažymi, kad LCH nėra apibrėžta teisinė forma (viešosios ar privatinės teisės subjektas), būtina tam, kad įstaiga būtų pripažinta ligonine. Be to, Zorgnet Vlaanderen teigia, kad ligoninių viešosios paslaugos apibrėžtyje nenurodoma į regioninę specifiką. Galiausiai ji patvirtina, kad Flandrijos ir Briuselio sostinės regiono ligoninės nevykdo skirtingų socialinių užduočių.

            5.4.   UNCPSY

                  (79)

                  Privačių psichiatrijos klinikų nacionalinė sąjunga (UNCPSY) yra Prancūzijos privačių psichiatrijos klinikų federacija. Savo pastabose dėl sprendimo pradėti procedūrą UNCPSY tvirtina, kad norint nustatyti, ar viešasis finansavimas neviršija grynųjų viešosios paslaugos išlaidų, šios išlaidos negali būti neribotos. Be to, pasak jos, atliekant šį vertinimą būtina atsižvelgti į paslaugų teikėjo valdymo kokybę. Šiame kontekste UNCPSY laikosi nuomonės, jog Komisija privalo palyginti valstybines ir privačias ligonines, kad galėtų nustatyti, ar parama yra proporcinga pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį.

                  (80)

                  O Komisija tvirtina, kad UNCPSY pastabos prieštarauja 2012 m. lapkričio 7 d. Bendrojo Teismo sprendimo (T-137/10) 300 punkte išdėstytai išvadai, kad įmonės ekonominio efektyvumo kriterijus teikiant VESP nėra aktualus vertinant, ar pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį įmonės gautas viešasis finansavimas yra suderinamas su valstybės paramos taisyklėmis (šiuo aspektu žr. 63 konstatuojamąją dalį).

            6.   BELGIJOS KARALYSTĖS PASTABOS

      6.1.   Belgijos pastabos dėl sprendimo pradėti procedūrą

                  (81)

                  Atsakydamos į 2014 m. spalio 1 d. Komisijos sprendimą, ypač į šio sprendimo 17 konstatuojamąją dalį, Belgijos valdžios institucijos teigia, kad Briuselio sostinės regiono (t. y. 10 mln. EUR per metus neviršijančios specialiosios subsidijos) ir FRBRTC finansiniai veiksmai yra tik savivaldybių, o ne IRIS ligoninių naudai atliekami lėšų pervedimai. Tuo remdamosi Belgijos valdžios institucijos mano, kad šiems lėšų pervedimams tarp valstybės institucijų netaikoma SESV 107 straipsnio 1 dalis. Pasak Belgijos valdžios institucijų, nei Briuselio sostinės regionas, nei FRBRTC nėra suteikę paramos IRIS ligoninėms. Jų manymu, šie pervedimai regiono vykdyti pagal bendrojo savivaldybių finansavimo kompetenciją. Toks finansavimas suteikia savivaldybėms galimybę vykdyti visuotinės svarbos, ypač CPAS, užduotis. Šiame kontekste skundo pateikėjų nuorodos į Finansų inspekcijos nuomones yra susijusios tik su Briuselio sostinės regionu ir savivaldybėmis, o ne IRIS ligoninėmis. Galiausiai Belgijos valdžios institucijos tvirtina, kad remdamasis 1980 m. rugpjūčio 8 d. specialiuoju įstatymu dėl institucijų reformų ir Belgijos Valstybės Tarybos nuomone (126) Briuselio sostinės regionas gali finansuoti tik savivaldybes, o ne IRIS ligonines, nes specifinių gydymo užduočių finansavimas nėra regiono kompetencija.

                  (82)

                  Vertindamos abejones, pareikštas sprendimo pradėti procedūrą 26 konstatuojamojoje dalyje, Belgijos valdžios institucijos paaiškina skirtumą tarp CPAS įstatymo 60 straipsnio 6 dalies reikalavimo ir galimybių uždaryti valstybinę ligoninę su ligoninių planavimo programų mechanizmu. Jų teigimu, CPAS įstatymo 60 straipsnio 6 dalyje (127) nustatomos sąlygos, kurių laikydamasis CPAS gali įsteigti ligoninę. CPAS gali ištirti, ar tokia ligoninė yra tikrai būtina, atsižvelgiant į regiono poreikius, ypač į medicininius ir socialinius poreikius, taip pat į tai, ar yra panašių infrastruktūrų. Belgijos valdžios institucijos taip pat pabrėžia, kad taikydama ligoninių planavimo programų kūrimo mechanizmą federalinė vyriausybė nustato didžiausią ligoninių lovų skaičių regione. Federalinė valdžia grindžia savo sprendimą tik nustatytais ligoninės poreikiais ir neatsižvelgia į socialinių poreikių lygį kiekviename regione (128). Belgijos valdžios institucijos aiškina, kad Briuselio sostinės regione didžiausias ligoninių lovų skaičius yra nustatomas visam regionui, o ne kiekvienai iš 19 savivaldybių atskirai. Ir priešingai: kiekvienas iš Briuselio sostinės regiono 19 CPAS savarankiškai sprendžia steigti ligoninę savo savivaldybėje, atsižvelgdamas į vietos poreikius.

                  (83)

                  Belgijos valdžios institucijos taip pat paaiškino, kad valstybinės ligoninės uždarymas arba perdavimas privačiojo sektoriaus partneriui nėra formaliai arba konkrečiai reglamentuojamas LCH arba CPAS įstatyme (129). Tačiau, pasak Belgijos valdžios institucijų, Belgijos Valstybės Tarybos teismo praktikoje yra paaiškinta CPAS įsteigtų įstaigų uždarymo ir (arba) perkėlimo tvarka ir sąlygos. Savo 2002 m. gruodžio 9 d. sprendime Nr. 113.428 Valstybės Taryba nurodė anuliuoti CPAS priklausančių sveikatingumo namų perdavimą privačiam veiklos vykdytojui. Ji pirmiausia nutarė, kad buvo būtina įvertinti būtinybę teikti medicinines ir socialines paslaugas prieš priimant sprendimą uždaryti arba perkelti įstaigą. Atliekant šį vertinimą, turi būti tinkamai atsižvelgta į steigiant įstaigą atliktą įvertinimą ir visus nuo sprendimo ją įsteigti priėmimo momento įvykusius pokyčius. Be to, Belgijos valdžios institucijos tvirtina, kad šis vertinimas negali būti grindžiamas tik įstaigos finansine situacija ar įstaigos priežiūros išlaidomis. Tuo remdamosi Belgijos valdžios institucijos prieina prie išvados, jog kuris nors CPAS negali uždaryti savo ligoninės prieš tai nenustatęs, kad nebėra medicininių ir socialinių poreikių, dėl kurių ligoninė buvo įsteigta.

                  (84)

                  Pasak Belgijos valdžios institucijų, steigiant valstybinę ligoninę būtina laikytis tiek CPAS įstatymo 60 straipsnio 6 dalyje nurodytų prievolių, tiek valdžios institucijų ligoninių planavimo programos, o privačioms ligoninėms aktuali tik planavimo programa. Remiantis CPAS įstatymo 60 straipsnio 6 dalimi, naujos ligoninės atidarymą būtina pagrįsti realiu poreikiu. Be to, Belgijos valdžios institucijos aiškina, kad jei atidaromoje valstybinėje ligoninėje yra tiek lovų, kiek numatyta ligoninių planavimo programoje, šios zonos planavimo programoje nelieka vietos kitai ligoninei (tiek valstybinei, tiek privačiai), todėl tokiu atveju nėra jokio kito būdo patenkinti gyventojų poreikius. Belgijos valdžios institucijos nurodo, kad jei kuriuo nors metu CPAS nori uždaryti savo valstybinę ligoninę, jis iš pradžių turi įsitikinti, kad ši ligoninė nebėra reikalinga, atsižvelgdamas į Valstybės Tarybos teismo praktiką. Priešingai nei CPAS, privatus veiklos vykdytojas, nusprendžiantis uždaryti savo ligoninę, pagal įstatymą neprivalo įsitikinti, kad gyventojai ir toliau gaus sveikatos priežiūros paslaugas. Pasak Belgijos valdžios institucijų, privati ligoninė lieka veikta tik savo pačios sprendimu, o šį sprendimą bet kuriuo metu galima pakeisti. Belgijos valdžios institucijos kaip pavyzdį mini įstaigų Hôpital français, Berchemo Šv. Agotos (Briuselio savivaldybė) privačios ligoninės, uždarymą 2008 m. (130) Apibendrindamos Belgijos valdžios institucijos aiškina, kad ligoninių planavimo programos mechanizmas apriboja tiek valstybinių, tiek privačių veiklos vykdytojų laisvę steigti ligonines (steigti ligoninę galima tik jei dar nepasiektas didžiausias lovų skaičius tam tikroje zonoje). Tačiau, jų teigimu, dėl CPAS įstatyme numatytų prievolių CPAS atsiranda papildomų apribojimų, susijusių su valstybinės ligoninės steigimu ir uždarymu, o privačios ligoninės gali nutraukti veiklą bet kuriuo metu.

                  (85)

                  Kalbant apie prievoles, kurios tariamai taikomos tik IRIS ligoninėms (žr. sprendimo pradėti procedūrą 87–89 konstatuojamąsias dalis), Belgijos valdžios institucijos tvirtina, jog šios prievolės tiesiogiai kilo iš to, kad IRIS ligoninės buvo įsteigtos siekiant padėti CPAS teikti socialinę paramą (žr. 2.2 skirsnį). Belgijos valdžios institucijų teigimu, šios prievolės išplaukia iš CPAS įstatymo, pagal kurį buvo įsteigtos IRIS ligoninės, ir jos privalomai taikomos IRIS ligoninėms per jų įstatus ir IRIS strateginius planus. Belgijos valdžios institucijos taip pat nurodo į šiuose dokumentuose tiksliai apibrėžtas prievoles. Siekdama glaustumo ir vengdama kartojimosi, Komisija pacituos tik jos vertinimui aktualias ištraukas (žr. 7.3.4.1 skirsnį).

                  (86)

                  Savo sprendime pradėti procedūrą (žr. 48 konstatuojamąją dalį) Komisija pareiškė abejonių dėl IRIS ligoninių teikiamų papildomų socialinių paslaugų ekonominio ir neekonominio pobūdžio. Savo atsakyme į sprendimą pradėti procedūrą Belgijos valdžios institucijos pareiškė manančios, kad socialinės paslaugos neturi ekonominio pobūdžio. Jos iš esmės teigia, kad socialinė parama, Briuselio CPAS teikiama kaip materialinė, socialinė, medicininė, medicininė bei socialinė ir psichologinė parama, nėra konkurencinės rinkos objektas, net jei socialinės paramos (t. y. papildomų socialinių paslaugų) dalį IRIS ligoninės užtikrina įgaliojimo pagrindu.

                  (87)

                  Kalbėdamos apie deficito kompensacijos teisinį pagrindą (žr. sprendimo pradėti procedūrą 91 punktą), Belgijos valdžios institucijos teigia, kad savivaldybėms taikoma prievolė padengti savo valstybinių ligoninių deficitą yra numatyta IRIS ligoninių įstatų 46 straipsnyje ir LCH 109 straipsnyje. Jos aiškina, kad LCH 109 straipsnyje yra nurodytas bendrasis principas, kuris yra taikytinas visoms Belgijos valstybinėms ligoninėms ir kuriuo nustatoma būtiniausia savivaldybėms taikytina prievolė (nes jos privalo padengti tik dalį deficito; taip pat žr. 47 konstatuojamąją dalį). Be to, Belgijos valdžios institucijos pažymi, kad IRIS ligoninių 46 straipsnyje yra nustatyta konkreti prievolė, taikoma tik šešioms savivaldybėms, įsteigusioms IRIS ligonines ir nusprendusioms viršyti būtiniausius LCH 109 straipsnio reikalavimus, t. y. padengti visą IRIS ligoninių apyvartinių lėšų trūkumą.

                  (88)

                  Savo sprendimo pradėti procedūrą 92 konstatuojamojoje dalyje Komisija iškėlė klausimą, ar savivaldybių specialiųjų subsidijų (kurias Briuselio sostinės regionas teikia savivaldybėms) perdavimas IRIS ligoninėms gali būti laikomas kita operacija, ne deficito padengimo mechanizmu. Savo atsakyme Belgijos valdžios institucijos tvirtina, jog Briuselio savivaldybės naudoja tik specialiąsias subsidijas, siekdamos (iš dalies) reaguoti į joms tenkančią prievolę padengti IRIS ligoninių deficitą. Kaip toliau paaiškinta išsamiau (žr. 7.3.5 skirsnį), deficito kompensacija pervedama keliais etapais, vienas iš kurių yra savivaldybės specialiųjų subsidijų pervedimas IRIS ligoninei, bet visi šie mokėjimai vykdomi tuo pačiu pagrindu: remiantis savivaldybėms nustatyta prievole padengti deficitą.

                  (89)

                  Komisija taip pat paprašė paaiškinimų dėl tariamo išankstinio mokėjimo mechanizmo (jei taikoma), šio mechanizmo teisinio pagrindo ir veikimo būdo, taip pat pareikalavo nurodyti, kuo jis skiriasi nuo deficito padengimo mechanizmo ir kokį vaidmenį jį finansuojant vaidina FRBRTC (žr. sprendimo pradėti procedūrą 93 konstatuojamąją dalį). Belgijos valdžios institucijų manymu, nėra jokio išankstinio mokėjimo mechanizmo. Kalbant konkrečiau, jos aiškina, kad prievolė padengti IRIS ligoninių deficitą įsigalioja deficito atsiradimo metu. Iš tiesų, pasak Belgijos valdžios institucijų, IRIS ligoninių įstatų 46 straipsnyje nurodytas apyvartinių lėšų trūkumas, kuris ligoninių finansinėse ataskaitose nurodomas ne vėliau kaip praėjus šešiems mėnesiams nuo finansinių metų pabaigos. Kita vertus, deficito pagal LCH 109 straipsnį apskaičiavimas, kurį atlieka Federalinė viešoji visuomenės sveikatos tarnyba, akivaizdžiai užtrunka ilgiau (iki 10 metų). Vis dėlto Belgijos valdžios institucijos tvirtina, kad kadangi LCH 109 straipsnyje nurodytas deficitas tiesiog yra apyvartinių lėšų trūkumo, padengiamo pagal IRIS ligoninių įstatų 46 straipsnį, dalis, ligoninės negauna išankstinių mokėjimų, kurie galėtų būtų laikomi kitokia parama, ne deficito padengimo mechanizmu. Galiausiai Belgijos valdžios institucijos pakartoja, kad FRBRTC savivaldybėms suteikė finansavimą, padėjusį joms įvykdyti prievolę padengti deficitą, ir šis finansavimas, kaip paaiškinta pirmiau, nėra išankstinio mokėjimo mechanizmas.

                  (90)

                  Kalbėdamos apie priemones, kuriomis siekiama išvengti kompensacijos permokos, ir tai, ar faktiškai nebuvo suteikta jokia kompensacijos permoka (žr. sprendimo pradėti procedūrą 95–97 punktus), Belgijos valdžios institucijos dėsto tokius argumentus. Jos visų pirma aiškina, jog sprendimai kompensuoti deficitą priimami kartą per metus, kai tik sužinoma apie apskaičiuotą atitinkamų finansinių metų deficitą, kad nebūtų jokios kompensacijos permokos rizikos. Taip pat jos priduria, jog Belgijos teisinis pagrindas (būtent 1983 m. lapkričio 14 d. įstatymas ir CPAS įstatymas) suteikia galimybę savivaldybėms įsitikinti, kad IRIS ligoninės tinkamai išnaudoja valstybės paramą, ir susigrąžinti šią paramą, jei nesilaikoma kompensacijos permokos sąlygų. Be to, Belgijos valdžios institucijos, norėdamos įrodyti, jog kompensacijos permoka nebuvo suteikta, nurodo įvairias Komisijai pateiktas lenteles, kuriose nurodomas kiekvienos iš penkių IRIS ligoninių deficitas ir savivaldybių veiksmai 1996–2014 m. (dėl šių skaičių taip pat žr. 7.3.5 skirsnį).

                  (91)

                  Kaip ir prašyta, Belgijos valdžios institucijos savo atsakyme pateikia papildomų paaiškinimų dėl „tvarumo“ sąvokos (žr. sprendimo pradėti procedūrą 102–103 konstatuojamąsias dalis). Pasak jų, prievolė užtikrinti IRIS ligoninių tvarumą grindžiama tiesiogiai CPAS įstatymu. Kaip paaiškinta pirmiau (žr. 2.1 skirsnį), kiekvienas CPAS gali kurti įstaigas, įpareigotas teikti socialinę paramą, įskaitant medicininę ir medicininę bei socialinę paramą, jei jis gali įrodyti, kad toks veiksmas yra būtinas norint patenkinti realų poreikį pagal CPAS įstatymo 60 straipsnio 6 dalį. Belgijos valdžios institucijos aiškina, kad praeityje šeši iš 19 Briuselio sostinės regiono CPAS, siekdami teikti socialinę paramą, įsteigė ligoninių (neturinčių atskiro juridinio statuso) ir patys jas valdė iki 1995 m. pabaigos. Pasak jų, restruktūrizavus šias valstybines ligonines buvo įsteigtos valstybinės IRIS ligoninės. Vėliau, 1996 m. sausio 1 d., jos tapo juridiškai nepriklausomos nuo CPAS (taip pat žr. 2.2 skirsnį) ir niekaip nepakeitė CPAS prievolės teikti socialinę paramą arba tiesiogiai, arba tarpininkaujant IRIS ligoninėms. Šiame kontekste Belgijos valdžios institucijos pažymi, kad pirminis IRIS tinklo ir IRIS ligoninių restruktūrizavimo bei įsteigimo tikslas buvo užtikrinti valstybinių ligoninių paslaugų tęstinumą Briuselio sostinės regione (taip pat žr. 27 konstatuojamąją dalį). Taigi jos tvirtina, jog norint užtikrinti IRIS ligoninių tvarumą ir taip garantuoti, kad būtų patenkinti socialiniai gyventojų poreikiai, savivaldybės ir CPAS privalo perimti visą šių ligoninių deficitą pagal IRIS ligoninių įstatų 46 straipsnį. Be to, Belgijos valdžios institucijos padarė išvadą, kad tol, kol yra realus poreikis, remiantis Valstybės Tarybos teismo praktika (žr. 83 konstatuojamąją dalį), valdžios institucijos negali nei uždaryti IRIS ligoninių, nei jų perleisti privačiojo sektoriaus savininkui.

                  (92)

                  Galiausiai sprendimo pradėti procedūrą 103 konstatuojamojoje dalyje Komisija klausia, ar yra kitų priežasčių, kurios galėtų pagrįsti papildomą IRIS ligoninių finansavimą. Šiuo požiūriu Belgijos valdžios institucijos teigia, kad IRIS ligoninių vienintelis tikslas nėra steigti „tvarias“ tarnybas, nustatyti užduotis ir ligoninių planavimo programas, kaip tai galėtų daryti privačios Belgijos ligoninės. Priešingai, pasak Belgijos valdžios institucijų, IRIS ligoninės privalo užtikrinti kiek įmanoma platesnę sveikatos priežiūros paslaugų gamą, pirmiausia – kiekvieno asmens, ypač labiausiai skurstančių visuomenės narių, teisę į gydymą, būtiną dėl ligų, kuriomis jie serga, net jei šis gydymas gerokai viršija visoms ligoninėms pagal LCH taikomus planavimo ir patvirtinimo standartus. Šiame kontekste Belgijos valdžios institucijos taip pat remiasi 2012 m. lapkričio 7 d. Bendrojo Teismo sprendimo 162 punktu, kuriame teigiama, kad „valstybinių ligoninių deficito kompensacija gali būti reikalinga dėl sveikatos ir socialinių priežasčių, siekiant užtikrinti ligoninių sistemos tęstinumą ir tvarumą“. Belgijos valdžios institucijos taip pat pažymi, kad valstybinės ligoninės statusas reiškia tam tikras išlaidas, kurios nėra visiškai kompensuojamos federalinėmis finansavimo priemonėmis. Jų teigimu, į šias išlaidas įeina, be kita ko, dvikalbių darbuotojų kalbinių sugebėjimų priemokos, didesnės statutinių darbuotojų (pareigūnų) pensijų ir sveikatos draudimo įmokos ir Briuselio sostinės regionui privalomi (tačiau apmokami tik iš dalies) atlyginimų padidinimai.

            6.2.   Belgijos pastabos dėl trečiųjų šalių pastabų

                  (93)

                  Visų pirma Belgijos valdžios institucijos pažymi, kad CBI, ABISP ir Zorgnet Vlaanderen pastabos dėl sprendimo pradėti procedūrą grindžiamos tuo pačiu argumentu, t. y., pasak šių organizacijų, IRIS ligoninėms nėra nurodyta teikti papildomų VESP, kitų nei bet kokiai (valstybinei ar privačiai) Belgijos ligoninei privalomos VESP. Jų teigimu, šio tvirtinimo pagrindas yra tas pats, t. y. kad LCH privačioms ir valstybinėms ligoninėms numatyta tokia pati prievolė teikti viešąją paslaugą, neatsižvelgiant į jokius regioninius aspektus. Tačiau, pasak Belgijos valdžios institucijų, į bylą įstojusios šalys nepaaiškina, kodėl CPAS įstatymas nėra taikomas IRIS ligoninėms, nors, Belgijos tvirtinimu, šis įstatymas yra IRIS ligoninių egzistavimo teisinis pagrindas. Belgijos valdžios institucijos teigia, kad LCH 147 straipsnyje aiškiai pripažįstama, jog CPAS valdomų ligoninių (tokių kaip IRIS ligoninių (131)) atžvilgiu LCH papildo CPAS įstatymą. Šis faktas patvirtina tai, kad LCH nėra vienintelis svarbus CPAS valdomoms ligoninėms taikytinas teisinis pagrindas.

                  (94)

                  Belgijos valdžios institucijų manymu, CBI tvirtinimas, jog Briuselio vyriausybės paskelbtas ketinimas pertvarkyti 2003 m. vasario 13 d. potvarkį patikslinant visuotinės svarbos užduotis, kuriomis grindžiamas specialiųjų subsidijų teikimas savivaldybėms (žr. 70 konstatuojamąją dalį), šiuo metu nesant jokios nustatytos užduoties (kuri taikoma tik IRIS ligoninėms), yra neteisingas. Belgijos valdžios institucijos ypač pabrėžia, kad šiuo potvarkiu numatytos specialiosios subsidijos teikiamos tik savivaldybėms, o ne IRIS ligoninėms. Belgija taip pat tvirtina, kad FRBRTC ir paties Briuselio sostinės regiono veiksmai (kurių vertė yra ne didesnė nei 10 mln. EUR per metus (132)), kuriais siekiama padėti savivaldybėms, yra lėšų pervedimai tarp valstybės institucijų, kuriems netaikoma SESV 107 straipsnio 1 dalis. Belgijos valdžios institucijos pakartoja, kad nė vienos iš šių sumų nei regionas, nei FRBRTC IRIS ligoninėms neskyrė. Priešingai, pasak Belgijos, tai yra tik lėšų pervedimai tarp regionų ir savivaldybių, vykdomi pagal regionui suteiktus savivaldybių bendrojo finansavimo įgaliojimus. Šis bendrasis finansavimas sudarytas taip, kad savivaldybėms būtų suteikta galimybė vykdyti joms paskirtas savivaldybei aktualias užduotis, į kurias įtraukiamos ir CPAS užduotys. Pasak Belgijos valdžios institucijų, paskelbta 2003 m. vasario 13 d. potvarkio reforma jokiu būdu nėra pripažinimas, kad IRIS ligoninėms nėra priskirta papildomų VESP. Savivaldybės turi patikslinti savo įkurtoms ligoninėms priskirtas VESP, o minėtas potvarkis šiame kontekste nėra aktualus, nes jis susijęs tik su finansavimu valstybės viduje.

                  (95)

                  Belgijos valdžios institucijos taip pat atmeta CBI pastabose pateiktą socialinių užduočių aprašą: jų teigimu, jis netikslus. CBI pirmiausia tvirtina, kad LCH apibrėžta „pagrindinė socialinė užduotis“ yra bendra valstybinėms ir privačioms ligoninėms, tačiau ją intensyviau vykdo tik IRIS ligoninės. Iš šios perspektyvos „papildomos“ IRIS ligoninių socialinės užduotys negalėtų būti atskirtos nuo ligoninės paslaugų ir būtų neatskiriama jų dalis. Belgijos valdžios institucijos nepritaria tokiai nuomonei. Jų manymu, CBI ne tik aiškiai pripažįsta, kad yra esminis skirtumas tarp valstybinių ir privačių ligoninių (t. y. didesnė IRIS ligoninėse teikiamų socialinių paslaugų apimtis), bet ir neapibrėžia, ką būtent ji laiko „pagrindine socialine užduotimi“ ir ką – ligoninių VESP, ir nenurodo nei teisinio pagrindo, kuriuo būtų grindžiama ši užduotis, nei specifinio ją vykdyti įpareigojančio įgaliojimo. Belgijos valdžios institucijos mano, kad tik remiantis CPAS įstatymu valstybinėms ligoninėms galima patikėti „pagrindines socialines užduotis“. Pasak jų, LCH tik papildo CPAS įstatymo nuostatas, susijusias tik su valstybinėmis ligoninėmis (žr. LCH 147 straipsnį). Vadinasi, CPAS įstatyme arba pagal jį apibrėžta IRIS ligoninių esminė užduotis (arba „pagrindinė užduotis“) nėra „bendra“ visoms ligoninėms. Pasak Belgijos valdžios institucijų, ši užduotis nėra ekonominio pobūdžio. Todėl IRIS ligoninės yra įsteigtos pagal CPAS įstatymą ir turi laikytis papildomų LCH nustatytų taisyklių (133).

                  (96)

                  Nagrinėdamos CBI pastabas dėl universalių gydymo užduočių, Belgijos valdžios institucijos teigia, kad CBI universalią gydymo užduotį, kuri, jos tvirtinimu, yra bendra visoms ligoninėms, apriboja tik skubia medicinine parama arba sveikatos priežiūra po suteiktos skubios paramos. Todėl Belgijos valdžios institucijos mano, kad CBI netiesiogiai pripažįsta, jog privačios Briuselio ligoninės neturi jokios prievolės gydyti pacientų ne skubos sveikatos priežiūros ir sveikatos priežiūros po suteiktos skubios paramos atvejais, tačiau tokie atvejai sudaro didžiąją dalį socialiai pažeidžiamų asmenų gydymo. Belgijos valdžios institucijos taip pat tvirtina, kad CBI pateikta nuoroda į LCH 2 straipsnyje aprašytą viešojo intereso užduotį nėra tokios prievolės pagrindas. Pasak jų, tai, kad įstaiga yra įpareigota vykdyti pagrindinę gydymo ligoninėje užduotį, nereiškia, jog ji taip pat įpareigota teikti gydymo paslaugos bet kokiam asmeniui bet kokiomis aplinkybėmis, neatsižvelgdama į jo mokumą. Tai įrodo pats faktas, jog yra konkrečių taisyklių, taikomų skubios paramos teikimui. Belgijos valdžios institucijos tvirtina, jog visuotinės svarbos užduotis negali būti numanoma – ji yra priskirta aiškiai. Jų nuomone, buvo būtinybė nustatyti konkrečius reikalavimus skubios paramos teikimui, nes LCH pateiktoje pagrindinės gydymo ligoninėje užduoties apibrėžtyje skubios paramos teikimas nėra minimas. Belgijos valdžios institucijos argumentuoja, kad 1964 m. liepos 8 d. įstatymas (134) ir jo vykdomieji nutarimai yra susiję su skubia medicinine parama (135) ir skubiosios paramos skyriais (įskaitant greitosios paramos automobilius). Būtent šiuo pagrindu kai kurios ligoninės – tiek valstybinės, tiek privačios – vykdo tam tikras skubios medicininės paramos užduotis.

                  (97)

                  Tačiau Belgijos valdžios institucijos tvirtina, kad prievolė teikti skubias sveikatos priežiūros paslaugas valstybinėse ir privačiose ligoninėse nekyla iš LCH. Priešingai, ji atsiranda iš bendrosios prievolės suteikti paramą bet kuriam asmeniui, kuriam kilo pavojus. Pasak Belgijos valdžios institucijų, ligoninės privalo teikti paramą medicininės skubos atvejais, atsižvelgdamos į savo struktūrą ir kompetenciją (136). Ši prievolė taikoma tiek valstybinėms, tiek privačioms ligoninėmis, tiek bet kuriam kitam asmeniui, nes yra nustatyta prievolė teikti paramą bet kuriam asmeniui, kuriam kilo pavojus. Belgijos valdžios institucijos taip pat aiškina, kad remiantis Belgijos baudžiamojo kodekso 422ter straipsniu ši prievolė taikoma tik skubos situacijomis, ypač medicininės skubos atvejais, kai kyla pavojus gyvybei. Tačiau Belgijos valdžios institucijos pažymi, kad visomis kitomis situacijomis (t. y. ne skubos situacijomis) ligoninės nėra įpareigotos vykdyti universalios gydymo užduoties ir neprivalo gydyti pacientų, kurie negali sumokėti už savo gydymą. Galiausiai Belgijos valdžios institucijos teigia, kad nors Belgijos ligoninės neturi teisės diskriminuoti pacientų dėl jų finansinės situacijos (vadinasi, tik dėl to, kad asmuo yra neturtingas), jos neprivalo teikti gydymo paslaugų ne skubos situacijomis, jei pacientas negali arba nenori už jas sumokėti.

                  (98)

                  Savo pastabose, kuriose atsakoma į CBI pastabas, Belgijos valdžios institucijos nurodo CBI pateiktos nuorodos į Briuselio pirmosios instancijos teismo priimtą sprendimą (žr. 72 konstatuojamąją dalį) kontekstą. Pasak Belgijos valdžios institucijų, CBI cituojamas sprendimas yra susijęs tik su labai konkrečiu skubios medicininės paramos (137) dokumentų neturinčiam migrantui, kuriam prireikė psichiatrinio gydymo, atveju. Jos pabrėžia, kad IRIS ligoninės tokio tipo gydymo paslaugų neteikia. Pasak jų, šiuo sprendimu patvirtinama, kad skubią medicininę paramą dokumentų neturintiems migrantams paprastai užtikrina CPAS įsteigtos ligoninės arba ligoninės, su kuriomis CPAS yra sudaręs susitarimą (138). Galiausiai Belgijos valdžios institucijos pažymi, kad CBI nepagrindžia ir net nebando pagrįsti tariamos privačioms ligoninėms tenkančios prievolės gydyti visus pacientus sveikatos priežiūros „po suteiktos skubios paramos“ atvejais. Pasak Belgijos valdžios institucijų, nėra jokios privačioms ligoninėms nustatytos tokio tipo prievolės teikti paslaugas „po suteiktos skubios paramos“; kita vertus, IRIS ligoninės privalo gydyti visus pacientus bet kokiomis aplinkybėmis, net ir nesant medicininės skubos.

            7.   PRIEMONIŲ VERTINIMAS

      7.1.   Šio sprendimo dalykas

                  (99)

                  Skunde buvo pateikta nuoroda į maždaug 100 mln. EUR paramos priemonę, suteiktą vykdant restruktūrizavimą, dėl kurio buvo įsteigtos IRIS ligoninės (žr. 2.2 skirsnį). Tačiau, kaip paaiškinta sprendimo pradėti procedūrą 3.1 skirsnyje, Komisija ėmėsi priemonių dėl šios paramos tik praėjus reikalavimo terminui, taikomam restruktūrizavimo paramai susigrąžinti. Todėl ši paramos priemonė nebuvo įtraukta į formalią Komisijos tyrimo procedūrą ir šiame sprendime nebus nagrinėjama.

                  (100)

                  Be priemonės, kuriai taikomas reikalavimo terminas, formalus skundo objektas buvo i) lėšos, kurias FRBRTC pervedė už IRIS ligonines atsakingoms savivaldybėms, ir ii) specialiosios subsidijos (iki 10 mln. EUR per metus), kurias Briuselio sostinės regionas šioms savivaldybėms suteikė remdamasis 2003 m. vasario 13 d. potvarkiu.

                  (101)

                  Tačiau abiejų tipų lėšos suteikiamos tik už IRIS ligonines atsakingoms savivaldybėms, o ne pačioms IRIS ligoninėms. Praktiškai tai tėra kapitalo judėjimas tarp Briuselio sostinės regiono ir šešių už IRIS ligonines atsakingų Briuselio savivaldybių, todėl tai nėra valstybės parama IRIS ligoninėms.

                  (102)

                  Komisija panaikintame 2009 m. sprendime iš tiesų dažnai painiojo pagal FRBRTC atliekamus pervedimus su deficito kompensavimo mechanizmu, numatytu LCH 109 straipsnyje ir atskirai neįvertino šių abiejų priemonių kompensavimo parametrų (139). Be to, FRBRTC lėšas savivaldybės naudoja siekdamos kompensuoti IRIS ligoninių deficitą (140), o savivaldybės turėjo prievolę pervesti FRBRTC lėšas IRIS ligoninėms per ne ilgiau kaip septynias darbo dienas (141).

                  (103)

                  Tačiau, kaip patvirtina informacija, gauta reaguojant į sprendimą pradėti procedūrą, ir kaip paaiškinta pirmiau (žr. 230 konstatuojamąją dalį), FRBRTC ir Briuselio sostinės regiono pervedamos lėšos už IRIS ligonines atsakingoms savivaldybėms yra reikalingos, nes pačių savivaldybių turimų išteklių neužtenka savivaldybės deficito kompensavimo prievolei IRIS ligoninių atžvilgiu įvykdyti. Būtent šiame kontekste FRBRTC ir Briuselio sostinės regionas pareikalavo Briuselio savivaldybių suteikti FRBRTC lėšų ir specialiąsias subsidijas IRIS ligoninėms beveik iškart po šių lėšų gavimo. Nepriklausomai nuo šių lėšų pervedimo prievolės, prievolė kompensuoti IRIS ligoninių deficitą tenka tik atitinkamoms savivaldybėms, o šios ligoninės neturi teisės į jokią Briuselio sostinės regiono arba FRBRTC kompensaciją. Be to, IRIS ligoninėms tam tikras prievoles nustatė pačios savivaldybės, o ne Briuselio sostinės regionas (žr. 7.3.4.1 skirsnį). Todėl valstybės parama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį gali būti laikomos tik IRIS ligoninėms savivaldybių pervestos lėšos, siekiant kompensuoti jų deficitą, neatsižvelgiant į tai, ar šios lėšos gautos iš pačių savivaldybių išteklių, ar jas savivaldybėms suteikė Briuselio sostinės regionas.

                  (104)

                  Komisija daro išvadą, kad finansavimas valstybės viduje (Briuselio sostinės regiono teikiamas finansavimas savivaldybėms, vykdomas tiesiogiai ar netiesiogiai per FRBRTC) yra tik vienas savivaldybių pervedamų lėšų, skirtų deficitui kompensuoti, šaltinis, o ne priemonė, kuria IRIS ligoninės gali naudotis papildomai kaip šio deficito kompensacijos priemoka. Todėl kapitalo judėjimas tarp Briuselio sostinės regiono ir atitinkamų Briuselio savivaldybių bei jų atitinkami teisiniai pagrindai (tarp jų 2003 m. vasario 13 d. potvarkis) šiame sprendime nebus vertinami patys savaime. Šiame Komisijos sprendime labiau domimasi savivaldybių pervestomis lėšomis, kurios skirtos IRIS ligoninėms siekiant kompensuoti jų deficitą ir kurių didžiąją dalį savivaldybės gauna iš Briuselio sostinės regiono (142) kaip finansavimą valstybės viduje. Tačiau nors vertinant šias valstybės paramos, susijusios su ligoninių deficito kompensavimu, kurį vykdo savivaldybės, taisykles nebebus nagrinėjamos priemonės, dėl kurių oficialiai kreipėsi skundo pateikėjai, bus iš esmės atsakoma į skundo pateikėjų susirūpinimą dėl valstybės paramos buvimo, nes faktiškai bus kalbama apie lėšas, kurias Briuselio sostinės regionas suteikė tiesiogiai ar per FRBRTC ir kurias savivaldybės visiškai panaudoja kompensuodamos IRIS ligoninių deficitą. Todėl atliekant tolesnę kompensacijos permokos buvimo analizę (žr. 9–13 lenteles 7.3.5 skirsnyje) taip pat surašomi pervedimai, kuriais siekiama kompensuoti deficitą ir kurie buvo finansuojami iš FRBRTC lėšų ir Briuselio sostinės regiono specialiųjų subsidijų. Galiausiai naudinga pabrėžti, kad savivaldybių atliekamų pervedimų, kurie skirti deficitui kompensuoti ir kuriuos finansavo Briuselio sostinės regionas tiesiogiai arba per FRBRTC (143), neužteko visam IRIS ligoninių deficitui padengti ir niekada 1996–2014 m. laikotarpiu šie mokėjimai nesudarė tokios situacijos, kurioje kuri nors IRIS ligoninė būtų iš tiesų gavusi kompensacijos permoką ir būtų privalėjusi grąžinti deficito kompensaciją (jos dalį) (taip pat žr. 234 ir 238 konstatuojamąsias dalis).

                  (105)

                  Komisija nuo šiol vertins nuo 1996 m. savivaldybių pervestas kompensacijas, skirtas IRIS ligoninių deficitui padengti (144). Šiuo pagrindu tolesnėje 1 diagramoje (stačiakampyje su ištisiniu kontūru) pateikta viešojo finansavimo, dėl kurio skelbiamas šis sprendimas, santrauka, taip pat (stačiakampyje su punktyriniu kontūru) nurodytos finansavimo valstybės viduje priemonės, dėl kurių kreipėsi skundo pateikėjai. Tolesniame 7.3.5 skirsnyje bus pateikta išsamesnė informacija apie šias priemones.

                     1 diagrama

                     Kapitalo judėjimas ir šio sprendimo objektas

            7.2.   Valstybės parama pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalį

                  (106)

                  Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalyje teigiama, kad „valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta parama, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“. Todėl priemonė yra valstybės parama, jei atitinka visas šias keturias sąlygas (145):

                              a)

                              kuriai nors įmonei suteikia atrankinį ekonominį pranašumą;

                              b)

                              finansuojama iš valstybinių išteklių;

                              c)

                              iškraipo konkurenciją arba sukelia jos iškraipymo riziką;

                              d)

                              savo pobūdžiu gali daryti įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.

            7.2.1.   Įmonei suteiktas atrankinis ekonominis pranašumas

      7.2.1.1.   Įmonės sąvoka

      Bendrieji principai

                  (107)

                  Valstybinių lėšų skyrimą subjektui galima laikyti valstybės parama tik jei gavėjas yra „įmonė“, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje. Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, įmonė yra bet kokia įstaiga, vykdanti ekonominę veiklą (146). Įstaigos apibūdinimas įmone priklauso nuo jos veiklos pobūdžio, neatsižvelgiant į šios įstaigos teisinį statusą ar finansavimo būdą (147). Veikla paprastai laikoma ekonominio pobūdžio, kai ją vykdant rinkai teikiamos prekės ir paslaugos (148). Jeigu įstaiga vykdo ir ekonominę, ir neekonominę veiklą, ji laikoma įmone tik ekonominės veiklos vykdymo atžvilgiu (149). Jei įstaiga nesiekia pelno, dar nebūtinai reiškia, jog jos veikla nėra ekonominio pobūdžio (150).

            Medicinos paslaugos

                  (108)

                  Kai sveikatos priežiūros paslaugas teikia ligoninės ir kiti sveikatos priežiūros paslaugų teikėjai už atlygį (151), kurį tiesiogiai moka pacientai arba kuris gaunamas iš kitų šaltinių, ši sveikatos priežiūra paprastai laikoma ekonomine veikla (152). Finansavimu, kurį gauna IRIS ligoninės kaip įvairias federalinių ar federalizuotų valdžios institucijų subsidijas (žr., pvz., 46 konstatuojamosios dalies a, d ir e punktus dėl viešojo finansavimo, teikiamo visoms ligoninėms, ir 44 konstatuojamąją dalį dėl IRIS ligoninėms teikiamos deficito kompensacijos), prie kurio prisideda tiesioginiai pacientų mokėjimai (žr. 46 konstatuojamosios dalies c punktą) ir INAMI vykdomi mokėjimai (žr. 46 konstatuojamosios dalies b punktą), IRIS ligoninėms atlyginama už suteiktas medicinines paslaugas, todėl šiame kontekste jis gali būti laikomas ekonominiu atlyginimu už suteiktas ligoninės paslaugas. Tokioje sistemoje ligoninės tam tikru mastu konkuruoja dėl sveikatos priežiūros paslaugų teikimo. Tai, kad tokias paslaugas už atlygį teikianti ligoninė yra valstybinė, jokiu būdu nereiškia, jog jos vykdoma veikla negali būti ekonominio pobūdžio (153).

                  (109)

                  Savo pobūdžiu pagrindinė IRIS ligoninių veikla yra gydymas ligoninėje, kurio metu teikiamos sveikatos priežiūros paslaugos. Šią veiklą taip pat vykdo kitų tipų įstaigos, pirmiausia klinikos, privačios ligoninės ir kiti specializuoti centrai, tarp jų ir privačios skundo pateikėjų ligoninės. Vadinasi, ši ligoninės veikla, kurią vykdo IRIS ligoninės už atlygį konkurencinėje aplinkoje, turi būti laikoma ekonominio pobūdžio.

                  (110)

                  Solidarumo aspektų, kuriais pagrindžiama nacionalinė Belgijos sveikatos apsaugos sistema, atžvilgiu šios ligoninės veiklos ekonominis pobūdis nėra aktualus. Tačiau svarbu pažymėti, jog Bendrasis Teismas, vertindamas nacionalinę sveikatos priežiūros sistemą, kurią valdo ministerijos bei kitos institucijos ir kuri „finansavimo požiūriu veikia remdamasi solidarumo principu, t. y. yra finansuojama iš socialinių įmokų ir kitų valstybinių mokesčių, taip pat teikia nemokamas paslaugas savo nariams, taikydama visuotinės aprėpties principą“, nurodo, jog nagrinėjamos valdymo institucijos, valdydamos nacionalinę sveikatos priežiūros sistemą, veikė ne kaip įmonės (154). Komisija mano, kad būtina atskirti nacionalinę sveikatos priežiūros paslaugų sistemą, kurią valdo viešosios teisės subjektai, šiuo tikslu vykdantys valstybės institucijų prerogatyvas, ir stacionariosios sveikatos priežiūros paslaugų teikimą už užmokestį konkurencinėje aplinkoje (kuris šiuo atveju ir yra nagrinėjamas, kaip nurodyta 108–109 konstatuojamosiose dalyse).

                  (111)

                  Todėl kai IRIS ligoninės teikia sveikatos priežiūros paslaugas, jos turi būti laikomos įmonėmis pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.

            Socialinės paslaugos

                  (112)

                  Kaip paaiškinta 38 konstatuojamojoje dalyje, IRIS ligoninės savo socialiai pažeidžiamiems pacientams ir jų šeimoms teikia visas socialines paslaugas. Į šias paslaugas, atsižvelgiant į pacientų poreikius, įeina psichologinė ir socialinė, socialinė ir administracinė arba socialinė ir materialinė parama. Specifinis šių socialinių paslaugų pobūdis reiškia, kad veikėjai, kuriems suteiktas leidimas jas teikti, turi specialių išteklių, tokių kaip būtent šioje srityje išmokyti darbuotojai.

                  (113)

                  Akivaizdu, kad papildoma socialinė veikla, kurią IRIS ligoninės, kaip teigiama, privalo vykdyti, turi grynai socialinį tikslą. Tačiau, kaip išplaukia iš Teisingumo Teismo praktikos, sistemos grynai socialinės paskirties dėl kurios kuriai nors įstaigai priskiriamos specifinės užduoties savaime neužtenka, kad būtų galima apskritai atmesti minėtų užduočių ekonominį pobūdį (155).

                  (114)

                  Savo sprendime pradėti procedūrą Komisija siekė išsiaiškinti, ar papildoma socialinė veikla, kurią, kaip teigiama, vykdo IRIS ligoninės, yra ekonominė veikla. Atsakyme į Komisijos sprendimą pradėti procedūrą Belgijos valdžios institucijos laikosi nuomonės, kad socialinė veikla nėra ekonominio pobūdžio, nes ji nėra konkurencinės rinkos dalis. Tačiau skundo pateikėjai mano, kad neįmanoma atskirti socialinės veiklos nuo ligoninės veiklos, kuri turi ekonominį pobūdį. Nors Komisija kruopščiai išnagrinėjo Belgijos valdžios institucijų argumentus, ji negali atmesti nuomonės, kad vykdoma papildoma socialinė veikla yra ekonominė veikla. Be to, kaip paaiškinta toliau (žr. 165 konstatuojamąją dalį), Komisija mano, kad papildoma socialinė veikla iš tiesų negali būti atskirta nuo ligoninės veiklos, kuri pasižymi ekonominiu pobūdžio.

                  (115)

                  Tęsiant vertinimą šiame sprendime laikoma, kad teikiamos papildomos socialinės paslaugos iš tiesų yra ekonominio pobūdžio.

            Susijusi veikla

                  (116)

                  Kaip nurodyta 41 konstatuojamojoje dalyje, IRIS ligoninės taip pat dalyvauja vykdant visą susijusią veiklą. Komisija pažymi, kad, atrodo, tam tikra veikla, kai ji vertinama atskirai nuo IRIS ligoninių pagrindinės veiklos, neturi ekonominio pobūdžio (pvz., mokslinių tyrimų veikla), o kitokia veikla, kaip atrodo iš pirmo žvilgsnio, yra ekonominė veikla (pvz., valgykla arba parduotuvė pacientams ir lankytojams). Tačiau gali būti teigiama, kad, kadangi yra glaudžiai susijusi su pagrindine IRIS ligoninių (ekonomine) veikla, visų rūšių minėta susijusi veikla taip pat turi būti laikoma ekonomine.

                  (117)

                  Tęsiant vertinimą, toliau šiame sprendime daroma prielaida, kad papildomos paslaugos iš tiesų yra ekonominio pobūdžio.

            7.2.1.2.   Ekonominis pranašumas

      Bendras vertinimas

                  (118)

                  Kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje, pranašumas – tai bet kokia ekonominė nauda, kurios įmonė nebūtų gavusi įprastomis rinkos sąlygomis, t. y. be valstybės intervencijos (156). Svarbu ne valstybės intervencijos priežastis ar tikslas, o tik priemonės poveikis įmonei (157). Laikoma, kad įmonei yra suteiktas pranašumas, jei jos finansinė padėtis pagerėja dėl valstybės intervencijos.

                  (119)

                  Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad įvairios viešojo finansavimo sistemos (aprašytos 2.5.1 skirsnyje), kuriomis apmokama bendroji ir ligoninės veikla, įskaitant deficito kompensaciją, suteikė IRIS ligoninėms galimybę pasinaudoti visomis priemonėmis, kuriomis sumažinamos išlaidos, paprastai padengiamos tokio tipo veiklos vykdytojų. Todėl atsižvelgiant į tai, kad tolesnėse konstatuojamosiose dalyse deficito kompensavimo mechanizmas, apie kurį kalbama šiame sprendime, nagrinėjamas Sprendimo Altmark principų atžvilgiu, gali būti laikoma, jog IRIS ligoninėms jis suteikia ekonominį pranašumą, kurio jos nebūtų turėjusios įprastomis rinkos sąlygomis, t. y. be valstybės intervencijos.

            Altmark

                  (120)

                  Komisija pažymi, kad gali būti laikoma, jog IRIS ligoninių viešasis finansavimas nesuteikė joms jokio pranašumo, nes tai tebuvo kompensacija už šioms ligoninėms suteiktas paslaugas pagal joms tenkančias viešosios paslaugos prievoles, jei tik laikomasi Sprendime Altmark nustatytų sąlygų.

                  (121)

                  Šiame sprendime Teisingumo Teismas patikslino, kad išlaidų, patirtų teikiant visuotinę ekonominės svarbos paslaugą, kompensacija valstybės lėšomis nėra pranašumas, jei tik laikomasi visų keturių sąlygų (158):

                              a)

                              įmonė gavėja privalo faktiškai būti įpareigota vykdyti viešosios paslaugos įpareigojimus, o šie įpareigojimai turi būti aiškiai apibrėžti;

                              b)

                              kriterijai, kuriais remiantis apskaičiuojama kompensacija, turi būti objektyviai ir skaidriai nustatyti iš anksto;

                              c)

                              kompensacija negali būti didesnė už sumą, reikalingą visiškai arba iš dalies padengti išlaidoms, patirtoms vykdant viešųjų paslaugų prievoles, atsižvelgiant į tam tikras įplaukas ir deramą pelną už minėtųjų prievolių įvykdymą;

                              d)

                              kai įmonė, vykdanti viešosios paslaugos prievoles, nėra pasirinkta vadovaujantis viešojo pirkimo procedūra, kuri leistų pasirinkti paraišką pateikusią organizaciją, galinčią teikti šias paslaugas mažiausiomis visuomenei išlaidomis, reikalingos kompensacijos dydis turi būti nustatytas remiantis išlaidų, kurias tipinė gerai valdoma įmonė būtų patyrusi vykdydama šias prievoles, analize.

                  (122)

                  Sprendime Altmark išdėstyti principai ir svarstymai taikomi ex tunc, t. y. jie galioja ir teisiniams santykiams, egzistavusiems iki šio sprendimo (159). Todėl Sprendime Altmark išdėstyti vertinimo kriterijai visiškai taikomi nagrinėjamai faktinei ir teisinei situacijai, net ir paramai IRIS ligoninėms, suteiktai iki Sprendimo Altmark dienos (160).

                  (123)

                  Šio sprendimo tikslais Komisija nusprendė visų pirma išnagrinėti ketvirtąjį Altmark kriterijų (kurio atžvilgiu užtenka nustatyti, ar kurias nors VESP teikianti įmonė buvo pasirinkta laikantis viešojo pirkimo procedūros arba (priešingu atveju) ar už šias VESP suteikta kompensacija buvo nustatyta remiantis vidutinės ir tinkamai valdomos įmonės patiriamų išlaidų analize). Komisija konstatuoja, kad priskirdamos viešosios paslaugos prievolę Belgijos valdžios institucijos IRIS ligoninių nepasirinko viešojo pirkimo procedūra. Vadinasi, galima daryti išvadą, kad pirmoji susijusio kriterijaus dalis nagrinėjamu atveju įvykdyta.

                  (124)

                  Vertindama antrą nagrinėjamo kriterijaus dalį, Komisija visų pirma pažymi, jog Belgijos valdžios institucijos nepabrėžė to, kad IRIS ligoninės yra šia prasme efektyvios įmonės. Tuomet Komisija konstatuoja, kad tiek Belgijos valdžios institucijų, tiek skundo pateikėjų pateiktos informacijos neužtenka norint nustatyti, ar IRIS ligoninėms paskirtos viešosios paslaugos prievolės atitinka efektyvaus veiklos vykdytojo kriterijų pagal Sprendime Altmark išdėstytą ketvirtąją sąlygą. Nėra jokių įrodymų, kad pervedama kompensacija būtų grindžiama vidutinės įmonės išlaidų analize, atitinkančia taikytinoje Sąjungos teismų praktikoje nustatytas charakteristikas. Be to, nėra pakankamai elementų, kuriais būtų galima įrodyti, kad IRIS ligoninės savaime gali būti laikomos vidutinėmis tinkamai valdomomis įmonėmis, turinčiomis reikiamą įrangą. Atrodo, kad nustatant teikiamą kompensaciją neatsižvelgta į svarstymus, susijusius su patikimu valdymu ir įrangos tinkamumu. Galiausiai naudinga pažymėti, kad kompensavimo mechanizmas, dengiantis IRIS ligoninių deficitą, atsirandantį vykdant VESP ir susijusią veiklą, neatsižvelgiant į šių ligoninių valdymo efektyvumą, negalėtų atitikti ketvirtojo Altmark kriterijaus.

                  (125)

                  Todėl Komisija mano, kad ketvirtasis Sprendime Altmark nurodytas kriterijus nagrinėjamu atveju nėra įvykdytas. Kadangi Sprendime Altmark išvardytos sąlygos yra bendros, kurios nors sąlygos nesilaikymas būtinai reiškia, kad šiame sprendime nagrinėjamas deficito kompensavimo mechanizmas suteikia ekonominį pranašumą pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.

            7.2.1.3.   Atrankumas

                  (126)

                  Kad valstybės priemonė patektų į SESV 107 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, ja turi būti skatinamos „tam tikros įmonės arba tam tikrų prekių gamyba“. Todėl paramos sąvoka taikoma tik priemonėms, kuriomis skatinamos įmonės, joms suteikiant atrankinį pranašumą.

                  (127)

                  Komisija pažymi, jog kompensavimo mechanizmas, taikytas siekiant padengti valstybinių Briuselio ligoninių (žr. 44 konstatuojamąją dalį), o ne privačių ligoninių deficitą, turi būti laikomas atrankinio pobūdžio mechanizmu, nes jis netaikomas privačioms ligoninėms ir visiems kitiems sveikatos priežiūros paslaugų teikėjams, taip pat kitose srityse dirbantiems veiklos vykdytojams.

            7.2.2.   Valstybiniai ištekliai

                  (128)

                  Kad parama būtų laikoma SESV 107 straipsnio 1 dalyje apibrėžta valstybės parama, ją turi teikti valstybė arba ji turi būti teikiama naudojant valstybinius išteklius. Valstybiniai ištekliai yra visi viešojo sektoriaus ištekliai (161), įskaitant valstybės viduje veikiančių įstaigų (decentralizuotų, federalizuotų, regioninių arba kitų) išteklius (162).

                  (129)

                  Nagrinėjamu atveju deficito kompensacijos, kurias IRIS ligoninės gauna iš atitinkamų savivaldybių VESP ir susijusiai veiklai vykdyti, yra teikiamos iš valstybinių išteklių ir priskiriamos valstybei.

            7.2.3.   Konkurencijos iškraipymas ir poveikis prekybai

                  (130)

                  Viešoji parama įmonėms yra valstybės parama, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje, tik tada, jei ji „iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti“ ir „daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“.

            7.2.3.1.   Konkurencijos iškraipymas

                  (131)

                  Valstybės skirta paramos priemonė laikoma iškraipančia konkurenciją arba galinčia ją iškraipyti, jeigu dėl jos gavėjo konkurencinė padėtis gali pagerėti, palyginti su kitomis įmonėmis, su kuriomis jis konkuruoja (163). Todėl praktikoje laikoma, kad konkurencija yra iškraipoma, jei valstybė įmonei liberalizuotoje ūkio šakoje, kurioje vyksta arba galėtų vykti konkurencija, suteikia finansinį pranašumą.

                  (132)

                  Atsižvelgiant į tai, kad egzistuoja tam tikro lygio konkurencija tarp valstybinių ligoninių, privačių ligoninių ir kitų sveikatos priežiūros paslaugas teikiančių įstaigų, tam tikroms sveikatos priežiūros įstaigoms (tarp jų ir IRIS ligoninėms) suteiktas viešasis finansavimas jų vykdomai ligoninės veiklai finansuoti gali iškreipti konkurenciją. Tas pats pasakytina apie papildomą IRIS ligoninių socialinę veiklą.

            7.2.3.2.   Poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai

      Bendrieji principai

                  (133)

                  Sąjungos teismai nusprendė, kad „jeigu valstybės finansinė parama sustiprina įmonės padėtį, palyginti su kitomis įmonėmis, konkuruojančiomis [Sąjungos] vidaus prekyboje, manoma, kad minėta parama paveikė tokią prekybą“ (164).

                  (134)

                  Viešoji parama gali būti laikoma galinčia paveikti ES valstybių narių tarpusavio prekybą, net jei jos gavėjai tiesiogiai nedalyvauja tarpvalstybinėje prekyboje. Pvz., subsidijos gali apsunkinti kitų valstybių narių veiklos vykdytojų patekimą į rinką išlaikant ar padidinant vietinę pasiūlą (165) arba naudojimąsi savo įsisteigimo laisve.

                  (135)

                  Iš nusistovėjusios teismų praktikos išplaukia, kad Komisija neprivalo atlikti nagrinėjamų rinkų faktinės situacijos, paramą gaunančių įmonių rinkos dalies, konkuruojančių įmonių padėties arba prekybos tarp valstybių narių ekonominės analizės (166). Neteisėtai suteiktos paramos atveju Komisija neprivalo įrodyti realaus šios paramos poveikio konkurencijai ir prekybai.

                  (136)

                  Tačiau poveikis ES vidaus prekybai negali būti grynai hipotetinis arba numanomas. Remiantis numatomu priemonės poveikiu, turi būti įrodyta, kodėl priemonė iškraipo arba gali iškraipyti konkurenciją ir gali daryti įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai (167).

                  (137)

                  Šiuo požiūriu Komisija keliose bylose (168) teigė, kad tam tikra veikla yra grynai vietinio pobūdžio ir tokio poveikio nedaro. Atrodo, kad naudinga konkrečiai patikrinti, ar gavėjas teikia prekes ar paslaugas ribotoje valstybės narės teritorijoje ir negali pritraukti klientų iš kitų valstybių narių, taip pat ar galima numatyti, kad priemonė padarys tik labai nedidelį poveikį tarpvalstybinio investavimo arba įsisteigimo sąlygoms.

            Vertinimas

                  (138)

                  Vadovaudamasi pirmiau nurodytais principais, Komisija pažymi, kad poveikis prekybai gali būti nustatytas remiantis įvairiais veiksniais, daugiausia „kliento“ dalimi (susijusia su teritorija, kurioje teikiamos prekės ir paslaugos ir iš kurios yra kilę klientai) ir „teikėjo“ dalimi (reikia žinoti, ar priemonė sukelia kliūčių paslaugų teikėjams, sudarantiems realią ar potencialią konkurenciją, skirtoms tarpvalstybinėms investicijoms ir jų įsisteigimui). Siekiant nustatyti, ar priemonė daro poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai, užtenka nustatyti, kad yra bent vienas poveikis prekybai dėl bent vieno iš šių veiksnių.

                  (139)

                  Vertindama „kliento“ daliai skirtas priemones, Komisija teigia, kad nagrinėjamu atveju sveikatos priežiūros paslaugų sektorius apskritai ir ligoninėse teikiamos sveikatos priežiūros paslaugos konkrečiai yra prekybos Sąjungos viduje objektas. Komisija taip pat pažymi, kad pacientų tarpvalstybinis judumas vis didėja. Žinoma, sveikatos priežiūros paslaugos lieka valstybių narių kompetencija, o pacientų judumui taikomos griežtos nuostatos, kuriomis reguliuojami nacionalinių socialinio draudimo sistemų veiksmai. Iš tiesų praktikoje stacionariosios sveikatos priežiūros paslaugos paprastai teikiamos netoli paciento gyvenamosios vietos jam pažįstamoje kultūrinėje aplinkoje, kurioje jis gali užmegzti pasitikėjimu grindžiamą ryšį su jį gydančiais gydytojais. Tarpvalstybinis judėjimas ypač vyksta pasienio regionuose arba kai pacientai nori gauti labai specializuotą gydymą dėl specifinės sveikatos problemos.

                  (140)

                  Nagrinėjamu atveju Komisija mano, kad šios priemonės gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą. Būtent dėl savo specifikos ši byla skiriasi nuo bylų, kuriose laikoma, jog viešoji parama ligoninėms nedaro poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai (169). Darydama šią išvadą Komisija pirmiausia remiasi šių elementų deriniu:

                              a)

                              IRIS ligoninės apima labai specializuotas ligonines, turinčias tarptautinę reputaciją. Hôpital universitaire des enfants Reine Fabiola (Reine Fabiola universitetinė vaikų ligoninė) ir Institut Bordet, besispecializuojančios atitinkamai pediatrijos ir vėžio gydymo srityse, taip pat universitetinės ligoninės CHU Saint-Pierre ir CHU Brugmann teikia plačią labai specializuoto gydymo procedūrų gamą ir turi tarptautinę reputaciją. Tokią reputaciją turinčios ligoninės gali pritraukti pacientų iš kitų šalių, ypač kitų valstybių narių, neatsižvelgiant į tai, kad IRIS ligoninių užduotis yra teikti socialinės sveikatos priežiūros paslaugas Briuselio vietos bendruomenei (žr. 7.3.4.1 skirsnį).

                              b)

                              Briuselio IRIS ligoninės yra ganėtinai arti didžiųjų Prancūzijos, Nyderlandų ir Vokietijos miestų. Pvz., Acheno, Lilio, Eindhoveno ir Roterdamo miestai yra nutolę mažiau nei 150 kilometrų atstumu. Be to, iš Briuselio greitaisiais traukiniais galima tiesiogiai per ne ilgiau kaip dvi valandas pasiekti Paryžių, Londoną, Amsterdamą ir Kelną. Galiausiai Briuselyje yra tarptautinis oro uostas, iš kurio galima pasiekti visus didžiuosius Europos ir kitų žemynų miestus. Dėl geografinės Briuselio situacijos ir gausių susisiekimo su šiuo miestu linijų pacientai iš kitų šalių, kuriuos domina IRIS ligoninės, gali jas lengvai pasiekti, ypač jei jie gyvena netoli Belgijos sienos arba kuriame nors mieste, kurį su Briuseliu jungia greitojo traukinio linija.

                              c)

                              Briuselio sostinės regionas apskritai ir IRIS ligoninės yra daugiakalbiai. Prancūzų ir nyderlandų kalbos yra oficialiosios ir IRIS ligoninės privalo teikti paslaugas jomis abiem. Vadinasi, šios ligoninės ypač patrauklios Prancūzijos ir Nyderlandų piliečiams. Be to, Briuselio sostinės regione plačiai paplitusi anglų kalba, kuri palengvina galimybes šių ligoninių paslaugomis naudotis iš įvairių vietų kilusiems pacientams.

                              d)

                              Šiuo metu Briuselio sostinės regione gyvena labai daug piliečių iš kitų valstybių narių: iš 321 Europos miesto, įtraukto į Eurostato miestų auditą, Briuselis buvo antras pagal iš kitur atvykusių gyventojų skaičių (33,8 % 2012 m.) ir antras pagal iš kitų Sąjungos valstybių narių atvykusių gyventojų skaičių (20,3 % 2012 m.) (170). Kitų Sąjungos valstybių narių gyventojai dažnai gali pasirinkti vietą, kurioje jie norėtų gauti medicinines paslaugas: paprastai arba savo kilmės šalyje, arba gyvenamojoje šalyje.

                  (141)

                  Kalbėdama apie IRIS ligoninių papildomas socialines funkcijas, Komisija pažymi, kad kadangi negalima atmesti galimybės, jog veikla yra ekonominė, ir kadangi yra glaudūs ryšiai tarp ekonominės veiklos ir bendros ligoninės veiklos, kurią vykdo IRIS ligoninės, pirmiau pateikti argumentai gali būti aktualūs ir šiuo aspektu. Tačiau atsižvelgdama į tolesnius svarstymus (žr. 7.3 skirsnį) Komisija mano, kad net jei papildomų socialinių paslaugų viešasis finansavimas daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai, šiai veiklai skirtas viešasis finansavimas yra valstybės parama, suderinama su vidaus rinka. Vis dėlto, kad procedūra neužtruktų ilgai, nebūtina galiausiai nustatyti, ar papildomos socialinės veiklos viešasis finansavimas daro poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.

                  (142)

                  Tie patys svarstymai taikomi susijusiai IRIS ligoninių veiklai (žr. 41, 116 ir 117 konstatuojamąsias dalis). Pasak Komisijos, jei būtų atskirai vertinamas didžiosios dalies susijusių IRIS ligoninių veiklos (pvz., darbuotojų vaikams skirto darželio, kambarių nuomos, parduotuvėlės pacientams ir lankytojams, valgyklos ir automobilių stovėjimo aikštelės, televizorių nuomos pacientams) viešasis finansavimas (jei toks teikiamas), būtų galima teigti, kad jis neturi jokio poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai. Tačiau dėl glaudaus ryšio tarp IRIS ligoninių papildomos veiklos ir pagrindinės veiklos galima spėti, kad susijusios veiklos viešasis finansavimas (jei taikoma) daro poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai. Bet kuriuo atveju, kadangi viešasis finansavimas papildomai veiklai būtų su vidaus rinka suderinama valstybės parama (žr. 7.3 skirsnį), Komisija nemano, kad būtina pareikšti galutinę nuomonę šiuo klausimu.

                  (143)

                  Kad būtų galima tęsti vertinimą, toliau šiame sprendime remiamasi spėjimu, jog papildomos socialinės veiklos ir susijusios veiklos finansavimas gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą.

                  (144)

                  Nusprendusi, kad šiuo atveju tyrime nurodytos priemonės gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą bent vienu aspektu („kliento“ dalimi), Komisija nemano, jog būtina nustatyti, ar jos taip pat gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą kalbant apie tarpvalstybines investicijas ir įsisteigimo laisvę (žr. 138 konstatuojamąją dalį).

            7.2.4.   Išvada

                  (145)

                  Atsižvelgdama į pirmiau nurodytus svarstymus, Komisija mano, kad šiuo atveju nagrinėjamų priemonių atžvilgiu įgyvendinamos visos valstybės paramos sąlygos ir todėl šios priemonės yra valstybės parama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.

            7.3.   Suderinamumas su vidaus rinka

      7.3.1.   Teisinis pagrindas

      7.3.1.1.   Bendrieji principai

                  (146)

                  Kadangi IRIS ligoninėms taikoma deficito kompensacija yra valstybės parama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, reikėtų išnagrinėti jos suderinamumą su vidaus rinka. Priežastys, dėl kurių valstybės paramos priemonė gali būti paskelbta suderinama su vidaus rinka, išvardytos SESV 106 straipsnio 2 dalyje ir 107 straipsnio 2 ir 3 dalyse.

                  (147)

                  Kadangi Belgijos valdžios institucijos sistemingai patvirtino, kad IRIS ligoninių viešasis finansavimas yra kompensacija už VESP teikimą, deficito kompensacijos suderinamumas su vidaus rinka turi būti daugiausia vertinamas pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį. Jame nustatyta, kad
                  „įmonėms, kurioms yra patikėta teikti bendros ekonominės svarbos paslaugas, arba pajamų gaunančioms monopolinėms įmonėms Sutartyse nustatytos taisyklės, ypač konkurencijos taisyklės, yra taikomos, jei jų taikymas nei teisiškai, nei faktiškai netrukdo atlikti joms patikėtų specialių uždavinių. Prekybos plėtojimui neturi būti daroma tokio poveikio, kuris prieštarautų Sąjungos interesams.“

            7.3.1.2.   SESV 106 straipsnio 2 dalies taikymas laikui bėgant: išankstinės pastabos

                  (148)

                  Komisija nustatė tikslias sąlygas, pagal kurias ji taiko SESV 106 straipsnio 2 dalį imdamasi tam tikrų teisinių priemonių, vėliausiai, be kita ko, 2012 m. bendrosiose nuostatose (171) ir 2012 m. VESP sprendime (172) (toliau kartu vadinami 2012 m. VESP paketu). Anksčiau Komisija buvo paskelbusi ir taikiusi 2005 m. VESP bendrąsias nuostatas (173) ir 2005 m. VESP sprendimą (174). Bet kokia paramos priemonė, atitinkanti 2012 m. VESP sprendime išvardytus kriterijus, laikoma suderinama su vidaus rinka ir apie ją pranešti nereikia. Paramos priemonės, nepatenkančios į 2012 m. sprendimo taikymo sritį, nes neatitinka visų jame nustatytų kriterijų, turi būti vertinamos pagal 2012 m. VESP bendrąsias nuostatas po to, kai apie jas pranešama.

                  (149)

                  Nagrinėjamu atveju tiriama IRIS ligoninių deficito kompensacija buvo teikiama 1996 m., vadinasi, ji yra ankstesnė nei šis sprendimas ir 2012 m. VESP bendroji sistema. Tačiau 2012 m. VESP pakete – 2012 m. VESP sprendimo 10 straipsnyje ir 2012 m. VESP bendrosios sistemos 69 punkte – yra nustatytos jo taikymo taisyklės ir paramai, suteiktai prieš jo įsigaliojimą, t. y. 2012 m. sausio 31 d. 2012 m. VESP sprendimo 10 straipsnio b punkte pirmiausia nustatyta, kad
                  „bet kokia prieš įsigaliojant šiam sprendimui [t. y. iki 2012 m. sausio 31 d.] suteikta parama, kuri nebuvo laikyta suderinama su vidaus rinka ir kuriai netaikytas reikalavimas apie ją pranešti pagal Sprendimą 2005/842/EB, bet atitinka šiame sprendime nustatytas sąlygas, yra suderinama su vidaus rinka ir jai netaikomas reikalavimas apie ją iš anksto pranešti“.
                  2012 m. VESP bendrosios sistemos 68 ir 69 punktuose nurodyta, kad Komisija taikys visiems paramos projektams, apie kuriuos jai bus pranešama, šioje bendrojoje sistemoje išvardytus principus, neatsižvelgdama į tai, ar apie tuos planus buvo pranešta iki bendrųjų nuostatų paskelbimo, t. y. 2012 m. sausio 31 d., ar po jo, taip pat bet kokiai neteisėtai paramai, dėl kurios ji spręs po 2012 m. sausio 31 d., net jei ši parama buvo suteikta iki 2012 m. sausio 31 d.

                  (150)

                  Todėl iš taisyklių, susijusių su 2012 m. VESP sprendimo ir 2012 m. VESP bendrosios sistemos taikymu, kaip aprašyta pirmiau, išplaukia, kad IRIS ligoninių viešasis finansavimas nuo 1996 m. gali būti vertinamas remiantis 2012 m. VESP paketu. Jei deficito kompensavimo mechanizmas atitinka 2012 m. sprendimo arba 2012 m. VESP bendrosios sistemos sąlygas, jis yra suderinamas su vidaus rinka visą laikotarpį nuo 1996 m.

                  (151)

                  Galiausiai būtina atkreipti dėmesį į pereinamojo laikotarpio nuostatą, pateiktą 2012 m. VESP sprendimo 10 straipsnio a punkte, pagal kurią prieš įsigaliojant šiam sprendimui (t. y. iki 2012 m. sausio 31 d.) patvirtintos visos paramos schemos, kurios laikytos suderinamomis su vidaus rinka ir kurioms netaikytas reikalavimas pranešti pagal Sprendimą 2005/842/EB, ir toliau laikomos suderinamos su vidaus rinka; joms dar dvejus metus (t. y. iki 2014 m. sausio 30 d. imtinai) netaikomas reikalavimas pranešti. Tai reiškia, kad parama, suteikta taikant nagrinėjamą tvarką VESP sprendimo galiojimo laikotarpiu nuo 2005 m. (2005 m. gruodžio 19 d.) ir 2012 m. VESP sprendimo įsigaliojimo dienos (2012 m. sausio 31 d.), bus laikoma suderinama su vidaus rinka, bet tik nuo dienos, kurią ji buvo suteikta, iki 2014 m. sausio 30 d. imtinai. Bet kuriuo atveju paramai, suteiktai nuo 2012 m. sausio 31 d., 2012 m. VESP sprendimo 10 straipsnio a punkte išdėstyta pereinamojo laikotarpio nuostata netaikoma, o suderinamumo vertinimas turi būti atliekamas remiantis 2012 m. VESP sprendimu.

                  (152)

                  Todėl Komisija visų pirma vertina, ar IRIS ligoninėms nuo 1996 m. teiktas viešasis finansavimas, nagrinėjamas šiame sprendime, atitinka 2012 m. VESP sprendime išvardytas sąlygas. Tik priešingu atveju Komisija vertins šį finansavimą remdamasi 2005 m. VESP sprendimu (taikomu paramai, suteiktai nuo 2005 m. gruodžio 19 d. iki 2012 m. sausio 31 d.) ir 2012 m. VESP bendrąja sistema.

            7.3.2.   SESV 106 straipsnio 2 dalies taikomumas: tikroji VESP

                  (153)

                  SESV 106 straipsnio 2 dalis ir ja grindžiamas 2012 m. VESP sprendimas yra taikomi tik kompensacijoms, kurios skiriamos įmonei, įpareigotai teikti „tikrąją visuotinę ekonominės svarbos paslaugą“ (175). Teisingumo Teismas nustatė, kad VESP būdingi ypatumai, kurių neturi kita ekonominė veikla (176). Be to, yra aiškiai nustatyta, kad nesant specifinio reguliavimo, kuriuo Sąjungos mastu nustatomi VESP buvimo kriterijai, valstybės narės turi plačią diskreciją tiek apibrėždamos tai, ką jos laiko VESP, tiek suteikdamos kompensaciją šios paslaugos teikėjui (177). Komisijos kompetencija šiuo klausimu apsiriboja patikrinimu, ar valstybė narė nepadarė akivaizdžios klaidos paslaugą apibūdindama kaip VESP.

                  (154)

                  Komisija mano, kad kiekviena IRIS ligoninių ekonominė veikla, kuriai skiriamas viešasis finansavimas (t. y. šių ligoninių vykdomų socialinės ir ligoninės veiklos užduočių rinkinys), yra arba tikros visuotinės ekonominės svarbos paslaugos, kaip teigia Belgijos valdžios institucijos, arba visiškai su ja susijusi papildoma veikla. Be to, visos šiuo atveju nagrinėjamos medicininės ir socialinės paslaugos pasižymi specifinėmis charakteristikomis, palyginti su kita ekonomine veikla, t. y. iš esmės jos yra svarbios visuomenės sveikatos ir socialinei gerovei. Todėl Belgijos valdžios institucijos nepadarė akivaizdžios klaidos, šias paslaugas apibūdindamos kaip VESP.

                  (155)

                  Vertindamos 41 konstatuojamojoje dalyje išvardytas susijusios veiklos rūšis, Komisija pažymi, kad kuri nors veikla gali būti laikoma VESP papildoma veikla, jei ji su ja turi tiesioginį ryšį ir yra būtina šiai VESP teikti arba yra su ja glaudžiai susijusi. Pastaruoju atveju susijusioms veiklos rūšims reikalingos tokios pačios sąnaudos kaip ir šiai VESP, pvz., medžiagos, įrenginiai, darbo jėga, pagrindinis kapitalas. Susijusi veikla taip pat turi būti ribotos apimties. Komisija mano, kad visos 41 konstatuojamojoje dalyje aprašytos veiklos rūšys gali būti laikomos susijusiomis su pagrindine IRIS ligoninių VESP veikla. Iš tiesų papildomomis laikomos veiklos rūšys 1) yra tiesiogiai susijusios ir būtinos IRIS ligoninių VESP veiklai vykdyti, nes tai yra veikla, kurią turi vykdyti šiuolaikinė ligoninė, teikianti medicinines ir socialines paslaugas, ir (arba) 2) su jomis yra glaudžiai susijusios, nes jas vykdant naudojamasi ligoninės infrastruktūra (t. y. pastatais ir sklypais). Kadangi ši papildoma veikla sudaro labai nedidelę bendrų IRIS ligoninių pajamų dalį (vidutiniškai mažiau nei 2 %), Komisija taip pat laikosi nuomonės, kad visos papildomos veiklos rūšys yra labai ribotos apimties.

            7.3.3.   2012 m. VESP sprendimo taikomumas

                  (156)

                  Komisija taip pat mano, jog viešųjų lėšų skyrimas IRIS ligoninėms VESP vykdyti patenka į 2012 m. VESP sprendimo esminę taikymo sritį, kaip numatyta jo 2 straipsnyje. Kaip patikslinta 2 straipsnio 1 dalies b ir c punktuose, 2012 m. VESP sprendimas taikomas valstybės paramai, kuri teikiama kaip kompensacija už VESP ligoninėms, teikiančioms medicininės priežiūros paslaugas (į kurias įeina papildomos veiklos rūšys, tiesiogiai susijusios su pagrindine veikla, t. y., be kita ko, moksliniai tyrimai), taip pat VESP teikiančioms įmonėms, tenkinančioms socialinius poreikius, tarp kurių yra sveikatos priežiūros paslaugos ir pažeidžiamų asmenų grupių socialinė įtrauktis. Kadangi VESP ir papildomos IRIS ligoninių vykdomos veiklos rūšys, kurioms suteiktas viešasis finansavimas, gali būti visos įtrauktos į šias veiklos kategorijas, Komisija daro išvadą, kad šiuo atveju nagrinėjamas deficito kompensavimo mechanizmas priklauso 2012 m. VESP sprendimo taikymo sričiai. Todėl išlaidos, atsirandančios dėl visos IRIS ligoninių veiklos (VESP ir papildomos veiklos), gali būti padengiamos gaunant kompensacijas pagal 2012 m. VESP sprendimą.

            7.3.4.   Įgaliojimo aktas

                  (157)

                  2012 m. sprendime nurodyta pirma esminio suderinamumo sąlyga yra ta, kad atsakomybę už VESP teikimą įmonei reikia paskirti vienu ar keliais dokumentais, kurių formą gali nustatyti kiekviena valstybė narė (178). Akte ar aktuose turi būti aiškiai nurodyta:

                              —

                              viešosios paslaugos prievolių pobūdis ir trukmė (179),

                              —

                              įmonė, kuriai paskirtos šios prievolės, ir, jei taikoma, susijusi teritorija (180),

                              —

                              institucijos įmonei suteiktų išimtinių arba specialių teisių pobūdis (181),

                              —

                              kompensavimo mechanizmo aprašas ir kompensacijos apskaičiavimo, kontrolės ir peržiūros kriterijai (182),

                              —

                              kompensacijos permokos išvengimo ir grąžinimo tvarka (183).

                  (158)

                  Be to, 2012 m. VESP sprendime reikalaujama, kad įgaliojime būtų pateikta nuoroda į šį sprendimą (184).

            7.3.4.1.   IRIS ligoninėms paskirtos viešosios paslaugos teikimo prievolės pobūdis ir išlaidos

                  (159)

                  Teismas savo panaikinamajame 2012 m. lapkričio 7 d. sprendime pateikė įžanginę pastabą, pagal kurią „kai valstybiniams ir privatiems subjektams, kuriems pavesta teikti tą pačią viešąją paslaugą, taikomi skirtingi reikalavimai, o tai reiškia skirtingas sąnaudas ir kompensacijas, šie skirtumai turi būti aiškiai nurodyti atitinkamuose įgaliojimų jiems perdavimo aktuose, visų pirma, kad būtų sudaryta galimybė patikrinti subsidijos atitiktį vienodo požiūrio principui. Iš tiesų valstybės paramos, kurios tam tikromis įgyvendinimo taisyklėmis pažeidžiami bendrieji Sąjungos teisės principai, kaip antai vienodo požiūrio principas, Komisija negali pripažinti suderinama su vidaus rinka (2008 m. balandžio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Nuova Agricast, C-390/06, Rink. p. I-2577, 51 punktas).“ (185)

                  (160)

                  Sprendimo Nuova Agricast (186) 66 punkte patikslinta, jog „Vienodo vertinimo principas reikalauja, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos – vienodai, jei toks vertinimas negali būti objektyviai pagrįstas (žr., be kita ko, 2006 m. spalio 26 d. Sprendimo Koninklijke Coöperatie Cosun, C-248/04, Rink. p. I-10211, 72 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).“

                  (161)

                  Tačiau Komisija pažymi, jog nediskriminavimo principas nėra minimas 2012 m. sprendime kaip suderinamumo kriterijus. Vis dėlto Komisija ketina išnagrinėti, ar valstybinių IRIS ligoninių ir privačių Briuselio ligoninių teisinė ir faktinė padėtis yra panaši, ar skiriasi. Šiame kontekste, aprašydama IRIS ligoninėms paskirtos viešosios paslaugos prievoles, Komisija nurodys, ar privačioms Briuselio ligoninėms buvo priskirta panaši prievolė.

                  (162)

                  Kaip paaiškinta pirmiau (žr. 2.3 skirsnį), IRIS ligoninėms taikoma reglamentavimo sistema, sudaryta iš CPAS įstatymo (pagal kurį buvo įsteigtos IRIS ligoninės), LCH, vietinių ligoninių asociacijų įstatų ir strateginių planų, kuriuos priėmė IRIS skėtinė organizacija. Kadangi valdžios institucijos (t. y. savivaldybės ir CPAS) turi vietinių asociacijų pagal CPAS įstatymo XII skyrių ir IRIS skėtinės organizacijos daugumos kontrolę, IRIS ligoninėms įstatai ir strateginiai planai yra privalomi, todėl gali būti laikomi teisėtais įgaliojimo aktais, kurių pobūdis bus patikslintas toliau (žr. 164, 170 ir paskesnes konstatuojamąsias dalis). Šiame kontekste taip pat naudinga pabrėžti, kad valdžios institucijos gali tiesiogiai kontroliuoti kasdienes IRIS ligoninių operacijas ir prireikus teikti papildomas instrukcijas.

                  (163)

                  Taip pat pažymėtina (žr. 24 konstatuojamąją dalį), kad IRIS ligonines iš pradžių įsteigė CPAS ir tiesiogiai kontroliavo jas įsteigę CPAS, kad būtų įvykdyta jų socialinės paramos teikimo prievolė pagal CPAS įstatymą. Siekiant užtikrinti valstybinių Briuselio ligoninių išlikimą ir tvarumą (žr. 24 konstatuojamąją dalį), restruktūrizavimas buvo būtinas. Jį įvykdžius buvo įsteigtos IRIS ligoninės (įgijusios vietinių asociacijų, turinčių finansinę ir teisinę nepriklausomybę pagal CPAS įstatymo XII skyrių, formą). Tačiau šis restruktūrizavimas nesukėlė jokių pagrindinės valstybinių Briuselio IRIS ligoninių užduoties teikti medicininės priežiūros ir socialines bei medicinines paslaugas, taip pat padėti vykdyti jas įsteigusių CPAS socialinės paramos teikimo prievolę pokyčių (187),

                  (164)

                  IRIS ligoninių teikiamos medicininės priežiūros paslaugos taip pat apibrėžtos LCH, kuriame nustatytas atitinkamas viso Belgijos ligoninių sektoriaus organizavimo pagrindas. Remiantis šiuo pagrindu LCH yra nustatyta pagrindinė gydymo ligoninėje užduotis visoms Belgijos ligoninėms – tiek valstybinėms, tiek privačioms, įskaitant IRIS ligonines. Kalbant konkrečiau, LCH 2 straipsnyje nustatytos įstaigos, kurios gali būti laikomos ligoninėmis, o jo 68–76sexies straipsniuose nustatytos ligoninių ir ligoninės paslaugų patvirtinimo sąlygos (jos išsamiai išdėstytos įgyvendinimo dekretuose, kuriuose nustatomos kokybės sąlygos, darbuotojams keliami reikalavimai ir t. t.). LCH 23–45 straipsniuose yra nustatyti reikalavimai, susiję su ligoninių planavimo programų mechanizmu, kuriame pateikti ligoninių lovų, ligoninės paslaugų ir kai kurios medicinos įrangos (tokios kaip skeneriai), kurią galima įjungti ir naudoti, skaičiaus apribojimai. Viešasis finansavimas gali būti skiriamas tik patvirtintoms ligoninės paslaugoms, atitinkančioms planavimo programos sąlygas. Kaip nurodyta sprendime pradėti procedūrą (188) ir patvirtinta tuo, kad nėra jokių trečiųjų šalių pastabų šiuo klausimu, nebuvo ir nėra jokios abejonės, jog pagrindinė LCH apibrėžta gydymo ligoninėje užduotis yra aiški. Taip pat aišku, kad IRIS ligoninės atitinka šiuos reikalavimus, nes jos turi visus būtinus patvirtinimus, o jų veikla patvirtinta pagal planavimo programos mechanizmą.

                  (165)

                  Be pagrindinės gydymo ligoninėje užduoties, paskirtos visoms valstybinėms ir privačioms Belgijos ligoninėms, 2009 m. spalio 28 d. Komisijos sprendime (žr. pirmesnį 4.1 skirsnį), 2012 m. lapkričio 7 d. Bendrojo Teismo sprendime dėl panaikinimo (žr. pirmesnį 4.2 skirsnį) ir 2014 m. spalio 1 d. Komisijos sprendime pradėti procedūrą (žr. pirmesnį 4.3 skirsnį) buvo pateikta nuoroda į tris papildomas (arba specifines) VESP, kurios iš esmės susijusios su 1) universalia galimybe naudotis sveikatos priežiūros paslaugomis, 2) prievole teikti gydymo paslaugas keliose vietose ir 3) papildomomis socialinėmis paslaugomis, priskirtomis būtent IRIS ligoninėms. Tačiau tai nereiškia, kad pagrindinė gydymo ligoninėje užduotis ir papildomos VESP būtinai turi būti vertinamos nepriklausomai vienos nuo kitų. Šiuo tikslu sprendimo pradėti procedūrą 23 konstatuojamojoje dalyje buvo minėta, kad Belgijos valdžios institucijos pabrėžė, jog pagrindinė gydymo ligoninėje užduotis yra platesnės VESP, t. y. prievolės teikti įstatyme CPAS nustatytą socialinę paramą, dalis arba papildo šią VESP.

                  (166)

                  Šiame kontekste Komisija mano, kad pagrindinės gydymo ligoninėje užduoties, pagal LCH paskirtos vykdyti visoms ligoninėms, ir trijų papildomų VESP prievolių, priskirtų (189) tik IRIS ligoninėms, susiejimas faktiškai yra „socialinės sveikatos priežiūros VESP“, kuri yra būdinga IRIS ligoninėms ir kurią teikia tik jos. Nagrinėdama visų IRIS ligoninėms priskirtų VESP prievolių faktines aplinkybes ir remdamasi savo atlikta visų šių prievolių pobūdžio ir charakteristikų analize, Komisija laikosi nuomonės, kad nagrinėti tris papildomas VESP, kurias įpareigojo teikti savivaldybės, atskirai nuo pagrindinės gydymo ligoninėje užduoties, priskirtos pagal LCH, nebūtų prasminga. Iš tiesų papildomos VESP prievolės, viena vertus, yra nustatytos ir grindžiamos pagrindine IRIS ligoninėms suteikta gydymo ligoninėje užduotimi pagal LCH, kita vertus, jos gerokai viršija šią pagrindinę prievolę, nes IRIS ligoninės yra įpareigotos 1) teikti platų sveikatos priežiūros paslaugų spektrą visiems pacientams, neatsižvelgdamos į jų mokumą (universali galimybė naudotis sveikatos priežiūros paslaugomis) (žr. 170–190 konstatuojamąsias dalis), 2) teikti paslaugas keliose gydymo vietose (kad užtikrintų gydymą netoli namų) (žr. 191–204 konstatuojamąsias dalis) ir kartu 3) skirti ypatingą dėmesį socialiniams pacientų poreikiams (jiems teikti papildomas socialines paslaugas) (žr. 205–214 konstatuojamąsias dalis). Atsižvelgiant į pagal LCH suteiktą pagrindinę gydymo ligoninėje užduotį (žr. 164 konstatuojamąją dalį), trys papildomos prievolės negali būti laikomos nepriklausoma veikla, kaip aiškiai rodo tai, kad šios prievolės niekada negalėtų būti nustatytos be pagrindinės prievolės vykdyti pagrindinę gydymo ligoninėje užduotį pagal LCH. Galiausiai šį požiūrį tam tikra prasme taip pat patvirtina skundo pateikėjai, teigdami (žr. 71 konstatuojamąją dalį), kad papildomos socialinės paslaugos negali būti atskirtos nuo bendros sveikatos priežiūros paslaugos.

                  (167)

                  Atsižvelgdama į pirmesnėse konstatuojamosiose dalyse išdėstytą požiūrį (žr. 162–166 konstatuojamąsias dalis), Komisija pabrėžia tris tolesnius aspektus. Pirma, IRIS ligoninių teikiamų socialinės sveikatos priežiūros VESP sudaro ne mažiau ir ne daugiau nei pagrindinė joms priskirta gydymo ligoninėje užduotis (žr. 164 konstatuojamąją dalį) ir trys papildomos joms priskirtos VESP (žr. 170 ir paskesnes konstatuojamąsias dalis). Antra, kaip bus įrodyta toliau, IRIS ligoninių ir privačių Briuselio ligoninių padėtis nėra panaši, pirmiausia dėl to, kad IRIS ligoninės yra vienintelės, kurioms taikomos trys papildomos VESP prievolės (žr. 170 ir paskesnes konstatuojamąsias dalis), todėl tik jos vykdo pirmiau apibrėžtą socialinės sveikatos priežiūros VESP (žr. 166–167 konstatuojamąsias dalis). Trečia, IRIS ligoninėms taip pat taikomi apribojimai, kurie turi reikšmės socialinės sveikatos priežiūros VESP teikimui, t. y. jų valstybinės įstaigos statusas (žr. 42 konstatuojamąją dalį) ir būtinybė užtikrinti šios VESP teikimo tvarumą (žr. 91 ir 168 konstatuojamąsias dalis). Toliau pateiktoje 2 diagramoje iliustruojami šie du aspektai.

                     2 diagrama

                     Prievolės, įsipareigojimai ir viešojo finansavimo mechanizmai, taikomi valstybinėms IRIS ligoninėms, palyginti su privačiomis ligoninėmis

                  (168)

                  Kadangi trys papildomos VESP prievolės apima daugiau nei būtiniausi visoms ligoninėms (Belgijos valstybinėms arba privačioms) taikomi reikalavimai, dėl jų atsiranda išlaidų, kurių visiškai nedengia arba dengia tik iš dalies BMF (žr. 2.5.1 skirsnį) ir socialinio draudimo sistema. Atsižvelgiant dar ir į didesnes išlaidas, atsirandančias dėl valstybinės įstaigos statuso (valstybės tarnautojai, dvikalbystė ir t. t., taip pat žr. 42 konstatuojamąją dalį), paaiškėja, kodėl IRIS ligoninės didžiąją dalį metų nuo 1996 m. iki 2014 m. deklaravo deficitą Iš viso IRIS ligoninių apyvartinių lėšų trūkumas 1996–2014 m. siekė maždaug 250 mln. EUR (žr. 234 konstatuojamąją dalį). Atitinkami CPAS ir Briuselio savivaldybės nori ir privalo (190) palaikyti savo IRIS ligoninių tvarumą, siekdami užtikrinti, kad būtų teikiamos socialinės sveikatos priežiūros paslaugų VESP ir būtų įvykdyta CPAS socialinės paramos teikimo prievolė (taip pat žr. 2.2 skirsnį). Dėl šios priežasties jie padengia visą deficitą. Tai suteikia galimybę kompensuoti likusias socialinės sveikatos priežiūros paslaugų išlaidas (kurias sudaro pagrindinė gydymo ligoninėje užduotis ir trys papildomos VESP prievolės) (191) ir taip užtikrinti IRIS ligoninių tvarumą (žr. 91 konstatuojamąją dalį). Tokiu atveju deficito kompensacija, susijusi su įvairiomis VESP prievolėmis, niekuo nesiskiria. Šiame kontekste būtina patikrinti, ar galima apskritai atmesti bet kokios kompensacijos permokos galimybę (pvz., įvairioms VESP bendrai), kaip paaiškinta toliau (žr. 9–13 lenteles 7.3.5 punkte).

                  (169)

                  Kaip nurodyta 165–167 konstatuojamosiose dalyse, Komisija padarė išvadą, kad papildomos IRIS ligoninių prievolės ir pagrindinė gydymo ligoninėje užduotis turi būti vertinamos bendrai kaip faktiškai sudarančios socialinės sveikatos priežiūros VESP. Pagrindinė gydymo ligoninėje užduotis apibūdinta pirmiau (žr. 164 konstatuojamąją dalį), o tikslus kiekvienos papildomos VESP prievolės pobūdis bus apibrėžiamas toliau šiame skirsnyje. Be to, taip pat paaiškinta, kaip šios VESP prievolės yra tarpusavyje susijusios ir kaip jos prisideda prie socialinės sveikatos priežiūros VESP.

            I.   Prievolė gydyti kiekvieną pacientą bet kokiomis aplinkybėmis, neatsižvelgiant į jo mokumą (universalių gydymo paslaugų prievolė)

                  (170)

                  Pasak Belgijos valdžios institucijų, IRIS ligoninės privalo gydyti visus pacientus, net jei jie negali mokėti ir (arba) nėra apdrausti, bet kokiomis aplinkybėmis, įskaitant atvejus, kai šiems pacientams nėra būtina skubi medicininė parama. Skundo pateikėjai reiškia abejones dėl to, kad ši prievolė taikoma IRIS ligoninėms, ir tvirtina, jog Briuselio privačios ligoninės negali atsisakyti pacientų ir praktiškai gydo daug „socialiai pažeidžiamų“ pacientų. Norėdami patvirtinti savo teiginius, skundo pateikėjai pabrėžia, jog pagal LCH ta pati gydymo ligoninėje užduotis priskiriama visoms ligoninėms. Be to, kaip nurodyta 2012 m. lapkričio 7 d. sprendimo dėl panaikinimo 150 punkte, jie taip pat atkreipia dėmesį į bendrąjį nediskriminavimo principą, pagal kurį ligoninės negali pasirinkti pacientų pagal jų ideologinius, filosofinius, religinius įsitikinimus ar finansinę situaciją. Pasak jų, valstybinėms ir privačioms ligoninėms taikoma ta pati prievolė gydyti pacientus tiek skubios medicininės paramos, tiek sveikatos priežiūros „po suteiktos skubios paramos“ atvejais.

                  (171)

                  Visų pirma Komisija konstatuoja, kad LCH nėra pateikta jokių teiginių, kurie galėtų būti interpretuojami kaip įpareigojantys ligonines (valstybines ar privačias) gydyti pacientus bet kokiomis aplinkybėmis, neatsižvelgiant į jų mokumą. Tačiau Belgijos teisėje yra numatyta bendroji prievolė padėti asmeniui, kuriam kilo pavojus. Kaip pabrėžė Belgijos valdžios institucijos, pagal Belgijos baudžiamojo kodekso 422c straipsnį ši prievolė taikoma skubos atvejais, ypač medicininės skubos atvejais, kai kyla pavojus gyvybei. Ligoninės privalo suteikti paramą medicininės skubos atvejais, atsižvelgdamos į savo organizacinę struktūrą ir turimą kompetenciją. Šis reikalavimas – pareiga padėti asmenims, kuriems kilo pavojus – taikomas tiek valstybinėms, tiek privačioms ligoninėms, tiek bet kuriam piliečiui. Nėra jokios abejonės, kad valstybinės ir privačios Briuselio ligoninės privalo gydyti pacientus skubos atvejais, neatsižvelgdamos į jų mokumą. Be to, gydytojų etikos kodeksas jiems aiškiai suteikia galimybę atsisakyti pacientų, išskyrus skubos atvejus (192).

                  (172)

                  Skundo pateikėjai remiasi Briuselio pirmosios instancijos teismo sprendimu (193), norėdami įrodyti, kad nėra jokio skirtumo tarp valstybinių ir privačių ligoninių, nes tiek vienos, tiek kitos privalo gydyti „socialiai pažeidžiamus pacientus“, neatsižvelgdamos į tai, ar tai skubi situacija, ar gydymo „po suteiktos skubios paramos“ situacija. Šis sprendimas susijęs su labai specifiniu skubaus medicininio gydymo, kurį CPAS turi suteikti pagal CPAS įstatymo 57 straipsnio 2 dalį, atveju. Briuselio pirmosios instancijos teismas pažymėjo, kad skubią medicinos paramą visada teikia ne pats CPAS, o specializuotos medicininės tarnybos, ir niekaip negalima pagrįsti jokio skirtumo šiuo klausimu tarp viešos ir privačios tarnybų. Tačiau Komisija teigia, kad prievolė teikti skubią medicininę paramą yra taikoma CPAS, o ne gydymą teikiančioms ligoninėms. Nagrinėjamuoju atveju dokumentų neturintis migrantas buvo skubiai priimtas į privačią Briuselio psichiatrijos ligoninę. Dėl blogos finansinės migranto situacijos ligoninė vėliau pareikalavo CPAS apmokėti skubią medicininę paramą. Briuselio teismas padarė išvadą, kad jei CPAS nesuteikia skubios medicininės paramos savo valdomoje ligoninėje, jis privalo padengti privačioje ligoninėje, į kurią skubiosios paramos skyrius nutarė atvežti pacientą dėl neatidėliotino situacijos pobūdžio, suteikto gydymo išlaidas. Šis teismo sprendimas aiškiai yra išskirtinė situacija, nukrypstanti nuo įprastų socialinės paramos principų, pagal kuriuos CPAS naudojasi savo paties (valstybinėms) ligoninėmis. Nagrinėjamuoju atveju šis nukrypimas buvo padarytas todėl, kad valstybinės ligoninės neteikia psichiatrinio gydymo paslaugų, kurios buvo būtinos šioje situacijoje. Be to, Briuselio teismas pabrėžė, kad „[j]ei parama yra dažniausiai teikiama nuo atitinkamo CPAS priklausomoje įstaigoje arba įstaigoje, su kuria jis yra sudaręs susitarimą, gali atsitikti taip, kad asmuo bus paguldytas į kitą ligoninę esant skubos atvejui, kilusiam dėl hospitalizuotino asmens situacijos“. Teismas taip pat pažymėjo, kad jei atitinkamas CPAS (šiuo atveju – Iklyje) būtų įsteigęs savo psichiatrijos ligoninę arba sudaręs su tokia ligoninę susitarimą, atitinkama privati ligoninė nebūtų privalėjusi teikti gydymo paslaugų dokumentų neturinčiam migrantui, tačiau būtų galėjusi paprašyti jį perkelti į šią ligoninę. Kadangi taip nebuvo, nebuvo jokios kitos išeities, CPAS buvo nurodyta privačiai ligoninei padengti išlaidas dėl šiam pacientui suteikto gydymo. Vadinasi, remiantis skundo pateikėjų cituojamu Briuselio teismo sprendimu, galima daryti išvadą, kad tam tikrais atvejais dėl skubos priežasčių privačios ligoninės taip pat gali teikti skubią medicininę paramą dokumentų neturintiems migrantams ir kad CPAS privalo apmokėti šių privačių ligoninių išlaidas, kai CPAS nebetaikoma prievolė teikti skubią medicininę paramą būtent šiuo konkrečiu atveju. Todėl tai, kad privačios Briuselio ligoninės gali teikti skubią medicininę paramą keletu atvejų (194), negali būti laikoma bendra prievole šioms ligoninėms gydyti visus pacientus, neatsižvelgiant į jų mokumą.

                  (173)

                  Galiausiai, vertinant nediskriminavimo principą (kurį mini skundo pateikėjai, žr. 170 konstatuojamąją dalį), akivaizdu, kad jokia Belgijos ligoninė neturi teisės diskriminuoti paciento dėl jo finansinės situacijos (vadinasi, tiesiog dėl to, kad jis yra turtingas arba neturtingas) ar dėl bet kokio kito asmeninio kriterijaus (pvz., etninės kilmės ar religijos). Tačiau nesant skubos situacijos nediskriminavimo principas negali reikšti, kad ligoninės privalo teikti nemokamą gydymą, jei jos gali aiškiai numatyti, jog pacientas negalės sumokėti. Jei sąlygos tenkinamos ne skubos situacijomis, ligoninės, atsisakydamos tokių pacientų, gali objektyviai pagrįsti šį skirtumą (195). Kaip nurodyta pirmiau (žr. 171 konstatuojamąją dalį), Belgijos gydytojų etikos kodeksas jiems aiškiai suteikia galimybę atsisakyti pacientų ne skubos situacijose. Be to, atliktas skolų išieškotojų tyrimas (196) rodo, kad gydytojai ir ligoninės kartais atsisako pacientų, praeityje turėjusių sunkumų apmokėti gydymą. Šiame kontekste svarbu pažymėti, kad savaime ligoninės neatsisako pacientų be jokio paaiškinimo – jos paprašo išankstinio mokėjimo, o tai gali atgrasyti lėšų neturinčius pacientus. Empiriniai duomenys taip pat leidžia manyti, kad privačios ligoninės kartais siunčia pacientus į CPAS ligonines (197). Todėl 2013 m. Belgijos Senate buvo pasiūlytas (tačiau nepriimtas) įstatymas, siekiant uždrausti atsisakyti teikti sveikatos priežiūros paslaugas pacientams, turintiems finansinių sunkumų, ir reikalauti išankstinio mokėjimo (198). Vadinasi, nediskriminavimo principas negali būti laikomas įpareigojančiu visas (valstybines ir privačias) Belgijos ligonines gydyti pacientus bet kokiomis aplinkybėmis (t. y. ne skubos atvejais), net jei pacientai negali apmokėti gydymo.

                  (174)

                  Iš to, kas pasakyta pirmiau, Komisija daro išvadą, kad būtina atskirti skubos ir ne skubos situacijas. Skubos atveju valstybinėms ir privačioms ligoninėms taikoma ta pati bendroji prievolė (grindžiama Belgijos baudžiamuoju kodeksu) gydyti pacientus, kuriems būtina skubi medicininė parama. Tačiau nėra jokio teisinio pagrindo, įpareigojančio privačias ligonines ar nustatančio joms prievolę gydyti pacientus ir ne skubos situacijomis, neatsižvelgiant į šių pacientų mokumą. Iš tiesų nei LCH, nei Baudžiamajame kodekse nėra numatyta tokia prievolė ir negali būti laikoma, kad ji atsiranda dėl nediskriminavimo principo. Galiausiai prievolė teikti skubią medicininę paramą dokumentų neturintiems migrantams taikoma CPAS, o ne šias priežiūros paslaugas teikiančioms ligoninėms.

            IRIS ligoninėms tenkanti universalių gydymo paslaugų prievolė

                  (175)

                  Tačiau, priešingai nei privačios ligoninės, valstybinės IRIS ligoninės privalo (199) gydyti visus pacientus bet kokiomis aplinkybėmis, įskaitant ne skubos situacijas, neatsižvelgdamos į pacientų mokumą ir (arba) draustumą ir remdamosi konkrečiomis nuostatomis, taikomomis tik IRIS ligoninėms, t. y. savo įstatais ir IRIS strateginiais planais, kaip nurodyta toliau. Kaip minėta pirmiau (žr. 24 konstatuojamąją dalį), IRIS ligonines įsteigė CPAS, kad šios galėtų vykdyti joms priskirtas užduotis teikti socialinę paramą asmenims, kuriems jos reikia. CPAS privalo suteikti tokią paramą (įskaitant medicininės priežiūros ir socialines bei medicinines paslaugas) bet kokiam asmeniui ir šeimai, kuriems to reikia (200). CPAS savo paslaugas teikia nemokamai. Jie buvo įsteigti būtent tam, kad padėtų nepasiturintiems asmenims. Šiame kontekste IRIS ligoninių įstatų 5 straipsnyje nurodyti tokie dalykai:

                              „1.

                           Nepažeidžiant IRIS skėtinės asociacijos kompetencijos ir „Iris-achats“ asociacijos bei kitų institucijų, kurias galėtų įsteigti IRIS skėtinė asociacija, remdamasi tūkstantis devyni šimtai septyniasdešimt šeštųjų metų liepos aštuntos dienos Socialinės veiklos viešųjų centrų organizavimo įstatymo trisdešimt penktu j straipsniu ir laikydamasi teisinių ir reglamentuojamojo pobūdžio nuostatų, kompetencijos, asociacija, vykdydama savo gydymo ligoninėje užduotį, turi plačiausius įgaliojimus.Ji vykdo šią užduotį rūpindamasi, viena vertus, kad būtų užtikrinta kokybiška medicininė praktika ir geresnė kaina bet kokiam asmeniui, neatsižvelgiant į jo pajamas, draustumą, kilmę ir filosofinius įsitikimus, kita vertus, kad būtų pasiekta ilgalaikė asociacijos finansinė pusiausvyra.“ (201)

                  (176)

                  Be to, priimtame IRIS 1996–2001 m. strateginiame plane nurodyta:
                  „Kad IRIS tinklo valstybinė ligoninė bet kuriuo metu galėtų įvykdyti jai priskirtą socialinę užduotį, ji turi teikti tokį paslaugų rinkinį, kad kiekvienam asmeniui būtų užtikrinta optimali sveikatos priežiūros kokybė visuotinai (visiems asmenims) priimtinomis finansinėmis sąlygomis ir kad tomis paslaugomis galėtų naudotis bet kuris pacientas, neatsižvelgiant į jo pajamas, draustumą, kilmę ir ideologinius įsitikinimus.“ (202)

                  (177)

                  Šioje pačioje įžangoje papildyta:
                  „IRIS plano pirmasis tikslas yra Briuselyje išlaikyti valstybinių ligoninių tinklą, kuris būtų tvirtas ir prieinamas kiekvienam, neatsižvelgiant į jo pajamas, draustumą, kilmę, ideologinius ir filosofinius įsitikinimus.“ (203)

                  (178)

                  Kitame šio plano skirsnyje pažymima, kad IRIS paciento chartija užtikrina
                  „galimybę visiems pacientams apsidrausti, neskirstant jų pagal kilmę, pajamas, filosofinius ir ideologinius įsitikinimus“. (204)

                  (179)

                  Be to, 1996–2001 m. IRIS strateginiame plane yra 2.5.4 poskirsnis pavadinimu „Pasirūpinimas bet kokiu asmeniu, patekusiu į kurią nors IRIS tinklo ligoninę, ir jo gydymas“, kuriame pateikti šie reikalavimai:
                  „Valstybinių ligoninių (t. y. IRIS ligoninių) pagrindinis tikslas yra teikti socialinės medicinos paslaugas; dėl šio tikslo jos privalo atitikti socialinėms užduotims keliamus reikalavimus, net jei ši funkcija nėra įtraukta į ligoninių sektoriaus teisines ir reglamentuojamojo pobūdžio priemones.
                  Valstybinės ligoninės privalo priimti visus pacientus ir suteikti jiems gydymą, neatsižvelgdamos į jų kilmę, sąlygas, kultūrą, įsitikinimus ir ligas, kuriomis jie serga. Tai reiškia, kad kadangi mūsų ligoninės yra valstybinės, jos turi atitikti universalumo, lygybės, tęstinumo ir pokyčių principus.

                              1.

                                 Universalumo principas reiškia, kad būtina priimti visus pacientus. Vadinasi, ligoninė privalo vykdyti aukščiausio lygio medicininę praktiką, kad galėtų patenkinti kiekvieno poreikius.

                              2.

                              Pagal lygybės principą – konstitucinę teisę – turi būti priimami visi asmenys be jokios diskriminacijos. […]“ (205)

                  (180)

                  Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta pirmiau, aiškiai matyti, jog į pacientų mokumą ir draustumą nėra atsižvelgiama juos priimant į IRIS ligonines, kad sveikatos priežiūros paslaugos būtų užtikrinamos visiems, taip pat ne skubos situacijomis. Keli 1996–2001 m. IRIS strateginio plano elementai taip pat įrodo, kad IRIS vykdomos stacionariosios sveikatos priežiūros paslaugos pasižymi ir socialiniu pobūdžiu (pvz., „kad būtų galima ir toliau teikti medicinines paslaugas nesilaikant jokių prekybinės logikos dėsnių“ (206)) ir turi aiškų siekį teikti kokybiškas sveikatos priežiūros paslaugas visiems Briuselio gyventojų sluoksniams, ypač labiausiai skurstantiems (207).

                  (181)

                  2002–2014 m. laikotarpio IRIS strateginiame plane yra perimti keli esminiai principai (galimybė naudotis paslaugomis visiems pacientams, šios galimybės padidinimas vargingiausiems asmenims), pirmiausia cituojant IRIS ligoninių įstatų (208) 5 straipsnį (žr. 175 konstatuojamąją dalį) ir pirmą 1996–2001 m. IRIS strateginio plano (209) tikslą (žr. 177 konstatuojamąją dalį), taip pat pateikiant nuorodą į IRIS paciento chartiją (210) (žr. 178 konstatuojamąją dalį), ir pateikta tokia informacija:
                  „Viešosios paslaugos apibrėžiamos trimis pagrindiniais principais: universalumu, lygybe ir tęstinumu. Remiantis šiais trimis principais ir tuo, kad IRIS tinklo ligoninės yra valstybinės, jos:

                              —

                                 priima visus pacientus, neatsižvelgdamos į jų padėtį,

                              —

                                 gydo visus pacientus be jokios diskriminacijos,

                              —

                                 įsipareigoja organizuoti pasirūpinimą pacientais ir užtikrinti, kad jiems bus suteikta galimybė gauti visą būtiną priežiūrą.“ (211)

                  (182)

                  Remdamasi pirmiau išdėstytais dalykais, Komisija daro išvadą, kad IRIS ligoninės privalo gydyti visus pacientus bet kokiomis aplinkybėmis (tiek skubos, tiek ne skubos atvejais), net jei jie negali ar tikriausiai negalės apmokėti gydymo ir (arba) nėra apdrausti. Ši prievolė numatyta ir nustatyta toliau cituojamuose IRIS ligoninių įstatuose ir IRIS strateginiuose planuose, kurie IRIS ligoninėms yra privalomi ir kurie grindžiami prievole teikti socialinę paramą, nurodytą CPAS įstatyme (prievolę šiais įstatais ir strateginiais planais IRIS ligoninėms yra nustatę CPAS).

            IRIS ligoninėms tenkančios universalių gydymo paslaugų prievolės praktinis taikymas

                  (183)

                  Komisija taip pat pažymi, kad pirmiau nurodytą išvadą, t. y. tai, kad IRIS ligoninės privalo gydyti visus pacientus bet kokiomis aplinkybėmis (t. y. tiek skubos, tiek ne skubos situacijomis), neatsižvelgdamos į pacientų mokumą, o privačios ligoninės privalo gydyti visus pacientus tik skubos atvejais (t. y. kai sveikatos priežiūra yra būtina nedelsiant, kai kyla pavojus gyvybei), taip pat patvirtina įvairūs IRIS ligoninėse ir Briuselio sostinės regiono privačiose ligoninėse gydomų pacientų profiliai, taip pat atitinkami šių ligoninių tarifai.

                  (184)

                  Svarbu visų pirma pažymėti, kad 2002–2014 m. strateginiame plane taip pat minimos mažesnės pajamos (212) ir didesnės išlaidos (213), susijusios su pacientų, kurių socialinė ir ekonominė situacija nestabili ir kurie sudaro didelę IRIS ligoninių pacientų dalį, gydymu. Šiame kontekste svarbu pabrėžti, jog IRIS ligoninės su savo gydytojais susitarė, kad priemokų (daugiau informacijos žr. 46 konstatuojamosios dalies c punkte) negali būti reikalaujama nei iš CPAS pacientų, nei mažas pajamas gaunančių pacientų (t. y. tų, kurie gauna didesnes išmokas iš INAMI). Be to, individualiose palatose (t. y. vienintelėse palatose, kuriose gydantis gali būti skiriamos priemokos) gydomų pacientų procentinė dalis yra gerokai mažesnė nei vidurkis Briuselio sostinės regione (214). Vienos iš savidraudos įmonių turimi ir pateikti skaičiai (215) taip pat rodo, kad kai tais atvejais, kai IRIS ligoninės nurodo sumokėti priemoką, jos dydis yra gerokai mažesnis nei regiono vidurkis (t. y. mažesnis 25–67 %). Galima palyginti: nagrinėjamu laikotarpiu kai kurios privačios Briuselio ligoninės išrašė pacientams 180 % didesnes sąskaitas, palyginti su socialinio draudimo sistemos nustatytomis kainomis.

                  (185)

                  Universalių sveikatos priežiūros paslaugų prievolė buvo priskirta IRIS ligoninėms siekiant užtikrinti, kad pacientai, kurie negali sumokėti, neturi privataus sveikatos draudimo ir negali susigrąžinti gydymo išlaidų (net jų dalies) iš socialinio draudimo sistemos, gautų jiems reikalingą medicininę priežiūrą. Didelė dalis šių pacientų yra dokumentų neturintys migrantai. Jie neturi Belgijos socialinio draudimo ir dažniausiai negali sumokėti už gydymą. 85 % atvejų Briuselio sostinės regione šie migrantai skubią medicininę paramą gauna IRIS ligoninėse (žr. 172 konstatuojamąją dalį), nors šios ligoninės naudoja tik 35 % šiame regione esančių ligoninės lovų. Kitas reikšmingas veiksnys yra Federalinės viešosios visuomenės sveikatos tarnybos klasifikatorius (216), kuriame Belgijos ligoninės klasifikuojamos pagal socialinį ir ekonominį jų pacientų profilį (žr. 1 lentelę 40 konstatuojamojoje dalyje). Ši klasifikacija atspindi, be kita ko, negalinčių mokėti pacientų, kurie negali naudotis socialiniu draudimu ir kurių gydymo išlaidas gali grąžinti CPAS (217), proporciją (taip pat žr. 187–188 konstatuojamąsias dalis) (218). 2007–2013 m. laikotarpiu visoje Belgijoje tris pirmąsias vietas pagal šį klasifikatorių užėmė IRIS ligoninės (Institut Bordet ir HUDERF dėl jų specializuoto pobūdžio yra išimtys). Kita vertus, tuo pačiu laikotarpiu privačios Briuselio ligoninės neužėmė nė vienos iš pirmųjų 20 vietų. Tai reiškia, kad vidutinis jų pacientų socialinis ir ekonominis profilis yra gerokai aukštesnis nei IRIS ligoninių pacientų. Net jei šią klasifikaciją sudarantys kriterijai nėra susiję tik su pacientais, kurie negali sumokėti arba nėra apdrausti, klasifikacija taip pat prieštarauja skundo pateikėjų tvirtinimui, kad privačios Briuselio ligoninės privalo gydyti visus pacientus bet kokiomis aplinkybėmis, ir patvirtina, jog tokia prievolė taikoma tik IRIS ligoninėms. Iš tiesų, jei tokia prievolė būtų taikoma privačioms Briuselio ligoninėms, būtų galima tikėtis, kad jos užimtų aukštesnę vietą šioje klasifikacijoje.

                     1 lentelė

                     Federalinės viešosios visuomenės sveikatos tarnybos atliktas ligoninių klasifikavimas pagal pacientų socialinį ir ekonominį profilį (*= IRIS ligoninės, += privačios Briuselio ligoninės)

                              2007

                              2008

                              2009

                              2010

                              2011

                              2012

                              2013

                              CHU Saint-Pierre*

                              1-oji

                              1-oji

                              1-oji

                              1-oji

                              1-oji

                              1-oji

                              1-oji

                              CHU Brugmann*

                              2-oji

                              2-oji

                              2-oji

                              2-oji

                              2-oji

                              2-oji

                              2-oji

                              IRIS Sud ligoninės*

                              5-oji

                              3-ioji

                              3-ioji

                              3-ioji

                              3-ioji

                              3-ioji

                              3-ioji

                              HUDERF*

                              62-oji

                              4-oji

                              4-oji

                              6-oji

                              Skaičiaus nėra

                              5-oji

                              Skaičiaus nėra

                              Institut Bordet*

                              23-ioji

                              16-oji

                              31-oji

                              34-oji

                              Skaičiaus nėra

                              18-oji

                              35-oji

                              Clin. Ste Anne St Rémi+

                              52-oji

                              42-oji

                              52-oji

                              62-oji

                              40-oji

                              32-oji

                              28-oji

                              Clinique Saint Jean+

                              25-oji

                              21-oji

                              44-oji

                              59-oji

                              39-oji

                              27-oji

                              Skaičiaus nėra

                              Cliniques de l'Europe+

                              64-oji

                              24-oji

                              90-oji

                              93-ioji

                              61-oji

                              63-ioji

                              62-oji

                              CHIR Edith Cavell+

                              110-oji

                              103-ioji

                              108-oji

                              105-oji

                              Skaičiaus nėra

                              105-oji

                              103-ioji

                              Clinique Univ. Erasme+

                              49-oji

                              41-oji

                              48-oji

                              58-oji

                              51-oji

                              41-oji

                              36-oji

                              Clinique Univ. St Luc+

                              93-ioji

                              67-oji

                              95-oji

                              94-oji

                              76-oji

                              Skaičiaus nėra

                              Skaičiaus nėra

                              UZ Brussel+

                              80-oji

                              74-oji

                              91-oji

                              97-oji

                              78-oji

                              Skaičiaus nėra

                              Skaičiaus nėra

                  (186)

                  Naudinga paminėti skundo pateikėjų nuorodos į 2004 m. vasario mėn. Mutualités Chrétiennes publikaciją (žr. 72 konstatuojamąją dalį), kurioje nagrinėjama 2001 m. situacija ir kuri įrodytų, jog privačios ligoninės gydo daugiau nei 60 % „socialiai pažeidžiamų pacientų“ Briuselio sostinės regione, kontekstą. Terminas „socialiai pažeidžiami pacientai“ gali sukelti įspūdį, kad pacientai negali apmokėti gydymo ir kad jiems visiems gali būti suteikta teisė naudotis universaliomis sveikatos priežiūros paslaugomis. Tačiau taip nėra dėl šių priežasčių:

                              —

                              Pirma, publikacijoje vartojama sąvoka „socialiai pažeidžiami pacientai“ (219) taikoma tik asmenims, kurie gali naudotis Belgijos socialinio draudimo sistema (220), ir netaikoma pacientams, kurie negali mokėti ir kurie nėra socialiai apdrausti. Būtent pastaroji grupė labiausiai naudojasi universalių sveikatos priežiūros paslaugų galimybe ir sudaro didžiausią finansinę naštą IRIS ligoninėms (taip pat žr. 187–188 konstatuojamąsias dalis). Remiantis tokia plačia publikacijoje vartojama apibrėžtimi, apie 20 % Briuselio privačiose ligoninėse (valstybinėse ligoninėse – 26 %) priimtų pacientų buvo „socialiai pažeidžiami pacientai“, o valstybinės ligoninės 2001 m. gydė apie 66 % viso šių pacientų skaičiaus.

                              —

                              Antra, socialiniu draudimu gali naudotis net ir „pacientai, kurių finansinė padėtis nestabili“ (221), publikacijoje apibrėžiami kaip „socialiai pažeidžiamų pacientų“ pogrupis, ir nėra jokios priežasties manyti, kad jie negali padengti jiems tenkančios įmokos. Tačiau galima teigti, jog yra dar didesnė tikimybė, kad šie „pacientai, kurių finansinė padėtis yra nestabili,“ negali sumokėti jiems tenkančių ligoninės išlaidų. Publikacijoje įrodyta, kad valstybinės ligoninės gydo apie 48 % „pacientų, kurių finansinė padėtis yra nestabili“, palyginti su 52 % privačiose Briuselio ligoninėse. Tačiau vertinant proporcingai valstybinės ligoninės gydo kur kas didesnį šių pacientų skaičių, nei galima spėti iš jų rinkos dalies (pagal lovų skaičių ir priimtų pacientų skaičių). Iš tiesų „pacientai, kurių finansinė padėtis nestabili“, sudaro 9,5 % į valstybines ligonines priimtų pacientų skaičiaus ir 4,1 % į privačias ligonines priimtų pacientų.

                              —

                              Trečia, bet kokiu atveju pastaba, kad 2001 m. privačios Briuselio ligoninės gydė 52 % pacientų, „kurių finansinė padėtis yra nestabili“ („socialiai pažeidžiamų“ pacientų – 66 %), negali pakeisti išvados, jog tik IRIS ligoninėms privalu teikti universalias sveikatos priežiūros paslaugas. Iš tiesų, kadangi nėra jokios teisinės prievolės privačioms ligoninėms gydyti visus pacientus neatsižvelgiant į jų mokumą ir draustumą, privačios ligoninės galėtų laisvai nuspręsti teikti priežiūros paslaugas pacientams, „kurių finansinė padėtis yra nestabili“ arba kurie yra „socialiai pažeidžiami“ ne skubos situacijomis, vadinasi, jos galėtų savo sprendimą bet kuriuo metu pakeisti. Be to, į publikacijos statistiką neįtraukta labiausiai pažeidžiama pacientų grupė, t. y. pacientai, kurie neturi nei socialinio draudimo, nei jokio kito draudimo. Tai taip pat paaiškina akivaizdų skirtumą tarp 2001 m. publikacijos skaičių ir Federalinės viešosios visuomenės sveikatos tarnybos klasifikavimo (žr. 185 konstatuojamąją dalį) 2007–2013 m. laikotarpiu. Taigi Federalinės viešosios tarnybos klasifikacijoje atsižvelgiama į pacientų, kurie nėra apdrausti socialiniu draudimu, proporciją, o publikacijos statistikoje atsižvelgiama tik į apdraustus pacientus.

                        Dėl visų šių priežasčių Komisija mano, jog Mutualités Chrétiennes publikacija, kurioje pateikta 2001 m. statistika, negali įrodyti, kad IRIS ligoninės neturi universalių sveikatos priežiūros paslaugų prievolės arba kad privačios Briuselio ligoninės tokią prievolę turi.

                  (187)

                  Nustačius IRIS ligoninėms tenkančią universalių sveikatos priežiūros paslaugų prievolę užtikrinama, kad pacientams, susidūrusiems su labai dideliais finansiniais sunkumais, politiniams pabėgėliams, nelegaliems imigrantams ir t. t., būtų suteiktas gydymas bet kokiomis aplinkybėmis. Jeigu šie pacientai negali apmokėti savo gydymo ir neturi jokio draudimo (t. y. nei socialinio draudimo, nei privataus sveikatos draudimo), CPAS padengs šių pacientų išlaidas tik jei bus laikomasi tam tikrų sąlygų. Siekdami nustatyti tokio grąžinimo taisykles, Briuselio sostinės regiono IRIS ligoninės ir 17 iš 19 CPAS sudarė daugiašalius susitarimus, vadinamuosius susitarimus dėl laikinojo apgyvendinimo įstaigų. Ne skubios paramos atvejais CPAS nusiunčia atitinkamus asmenis į IRIS ligonines ir raštu („prašymu“) įsipareigoja padengti visas gydymo išlaidas. Šį prašymą pateikusių pacientų gydymo sąskaitą IRIS ligoninės išsiunčia tiesiogiai CPAS. Skubios paramos atvejais, žinoma, šios procedūros laikytis negalima. Tokiu atveju CPAS išlaidas apmoka i) gavęs medicininę pažymą, kuria patvirtinama skubaus priėmimo arba neatidėliotino asmens gydymo būtinybė, ir ii) jei asmens finansinė padėtis yra bloga, kaip patvirtina CPAS, naudodamasis ligoninės surinkta informacija, skirta socialiniam tyrimui atlikti. Reikalaujamos informacijos rinkimas yra svarbi užduotis, tenkanti IRIS ligoninių socialinių paslaugų skyriams (taip pat žr. 210–211 konstatuojamąsias dalis) (222).

                  (188)

                  Jei tik laikomasi pirmiau nurodytų sąlygų (t. y. pateikiamas prašymas siekiant gauti ne skubų gydymą, medicininis sertifikatas ir socialinio tyrimo duomenys, jei buvo suteiktas skubus gydymas), CPAS grąžina IRIS ligoninėms su pacientų, kurie negali apmokėti savo gydymo ir kurie neturi draudimo, gydymu susijusias išlaidas. Tačiau tai nesumažina visų IRIS ligoninių išlaidų, atsirandančių dėl prievolės teikti universalias sveikatos priežiūros paslaugas. Iš tiesų tam, kad CPAS suteiktų kompensaciją, IRIS ligoninės privalo rinkti informaciją socialiniam tyrimui (2012 m. tai buvo padaryta 25 749 atvejų). Tai, pvz., yra viena iš priežasčių, kodėl IRIS ligoninės samdo dvigubai daugiau socialinių darbuotojų nei universitetinės ligoninės (žr. 213 konstatuojamąją dalį). Tačiau CPAS nekompensuoja IRIS ligoninėms išlaidų, susijusių su informacijos socialiniams tyrimams rinkimu (223). Be to, CPAS taiko ilgesnius mokėjimo terminus (kartais ilgesnius nei vieni metai) nei savidraudos įmonės ir draudimo bendrovės (sumokančios per vieną–du mėnesius po sąskaitos gavimo). Todėl IRIS ligoninės privalo iš anksto finansuoti šias išlaidas ilgesniu laikotarpiu nei „paprastų“ pacientų atveju. 2010 m. gruodžio 31 d. Briuselio CPAS IRIS ligoninėms buvo skolingas apie 35 mln. EUR (iš kurių maždaug 71 % buvo susiję su 2010 m. sąskaitomis, 12 % – su 2009 m. sąskaitomis ir apie 13 % – su ankstesnių metų sąskaitomis). Taikydamos metinę nominalią 2 % palūkanų normą, IRIS ligoninės apskaičiavo, kad išlaidos, susijusios su ilgesniais apmokėjimo terminais, iki šios dienos siekė apie 700 000 EUR (224). Galiausiai CPAS gali kompensuoti ne už visus asmenis, kuriems gali būti sunku apmokėti sąskaitas (225). Kadangi IRIS ligoninėms priskirta universalių sveikatos priežiūros paslaugų prievolė, jos vis dėlto privalo gydyti pacientus, kuriems CPAS neįsipareigojo padengti išlaidų. Esant tokiai situacijai IRIS ligoninės išsiunčia sąskaitas pacientams, kurie tam tikrais atvejais jų negalės apmokėti. Todėl IRIS ligoninės privalo reaguoti į tam tikrus kredito nuostolius, kurie yra gerokai didesni nei kitų valstybinių ir privačių Belgijos ligoninių (226). IRIS ligoninės apskaičiavo, kad 2010 m. jų nurašytų skolų dydis viršijo Belgijos valstybinių ligoninių vidurkį maždaug […] mln. EUR.

                  (189)

                  Galiausiai šiame kontekste svarbu nurodyti BMF B8 skirsnyje numatyto finansavimo, skiriamo ligoninėms, kurių pacientų socialinis ir ekonominis profilis yra žemas, kontekstą. Šis ribotas federalinis finansavimas skirtas daliai išlaidų, susijusių su „socialiai pažeidžiamais asmenimis“ (pvz., dėl to, kad vidutiniškai šie pacientai ligoninėse lieka ilgiau nei kiti), kompensuoti, bet jis nėra kompensacija už universalių sveikatos priežiūros paslaugų prievolę. Finansavimas pagal B8 skirsnį nekompensuoja ligoninių realiai gydant socialinius pacientus patiriamų išlaidų (pvz., neapmokėtų socialinių pacientų sąskaitų, būtinybės turėti papildomų socialinių darbuotojų). Kita vertus, fiksuotas biudžetas (apie 25 mln. EUR per metus visoje Belgijoje) skiriamas remiantis ligoninių klasifikacija, kuri sudaroma atsižvelgiant į socialinį ir ekonominį jų pacientų profilį (žr. 185 konstatuojamąją dalį). Kadangi tris pirmąsias šios klasifikacijos vietas užima IRIS ligoninės, jos taip pat gauna didesnę finansavimo dalį dėl B8 skirsnio nei žemesnes vietas užimančios ligoninės (tokios kaip privačios Briuselio ligoninės). Priežastis, dėl kurios tiek valstybinės, tiek privačios ligoninės iš esmės turi teisę į šį finansavimą, yra ta, kad net jei nebūtų universalios sveikatos priežiūros paslaugų prievolės – tokios, kokia yra priskirta IRIS ligoninėms, ligoninės gali laisvai pasirinkti gydyti socialiai pažeidžiamus pacientus. Jos gali padaryti šį pasirinkimą, nes kai kurie socialiai pažeidžiami pacientai gali mokėti arba yra apdrausti. Iš tiesų socialiniams pacientams, kuriems gydymą apmoka socialinis draudimas, taikomi tarifai dažnai būna mažesni, o INAMI apmoka didesnę išlaidų dalį, todėl finansinė rizika ligoninėms sumažėja. Taip pat paaiškėjo, kad ne visi Belgijos CPAS nusprendė įsteigti savo pačių ligonines. Todėl siekdami įvykdyti savo socialinės paramos prievolę CPAS gali pasitelkti privačias ligonines. Tokiomis situacijomis būtų logiška, kad privati ligoninė gydytų tam tikrą skaičių socialiai pažeidžiamų pacientų ir taip pat galėtų gauti finansavimą pagal BMF numatytą B8 skirsnį. Tačiau Briuselio sostinės regione CPAS gali pasikliauti valstybinėms IRIS ligoninėmis. Tai paaiškina, kodėl 185 konstatuojamojoje dalyje nustatyta klasifikacija rodo, kad vidutinis privačių Briuselio ligoninių socialinis ir ekonominis profilis yra kur kas geresnis nei IRIS ligoninių pacientų. Dėl visų šių priežasčių negali būti laikoma, kad finansavimas pagal BMF B8 skirsnį reiškia universalių sveikatos priežiūros paslaugų prievolę visoms Belgijos ligoninėms.

            Išvada dėl IRIS ligoninėms tenkančios universalių sveikatos priežiūros paslaugų prievolės

                  (190)

                  Remdamasi pirmiau išdėstytais dalykais, Komisija daro išvadą, kad universalių sveikatos priežiūros paslaugų prievolė taikoma tik IRIS ligoninėms, ši prievolė yra priskirta aiškiai nustatytame įgaliojime ir apibrėžta IRIS ligoninių įstatuose bei IRIS strateginiuose planuose pagal CPAS įstatymo reikalavimus (žr. 29–30 konstatuojamąsias dalis). Ji taip pat nurodyta ligoninių klasifikacijoje, parengtoje pagal ligoninių pacientų socialinį ir ekonominį profilį (žr. 185 konstatuojamąją dalį). Taikant šią prievolę užtikrinama, kad nepasiturintys Briuselio sostinės regiono asmenys gautų tinkamą medicininį gydymą, net jei jie negali už jį sumokėti ir net jei situacija nėra skubi. Vadinasi, IRIS ligoninės teikia socialinės sveikatos paslaugas, atitinkančias vietos gyventojų poreikius. Kaip paaiškinta pirmesnėje konstatuojamojoje dalyje, tik dalis su šia prievole susijusių išlaidų yra padengiamos tiesiogiai (pvz., CPAS grąžinant gydymo išlaidas). Likusios išlaidos padengiamos kompensuojant deficitą, kuris yra nagrinėjamas šiame sprendime.

            II.   Prievolė siūlyti visas pagrindines stacionariosios sveikatos priežiūros paslaugas įvairiose vietose

                  (191)

                  Belgijos valdžios institucijos mano, kad IRIS ligoninės taip pat turi specifinę užduotį siūlyti visas pagrindines stacionariosios sveikatos priežiūros paslaugas keliose Briuselio sostinės regiono vietose (prievolė „teikti paslaugas keliose vietose“). Vis dėlto, pasak skundo pateikėjų, nėra visiškai aišku nei ką tiksliai prievolė teikti visas pagrindines stacionariosios sveikatos priežiūros paslaugas keliose vietose reiškia, nei kokiu mastu dėl šios prievolės IRIS ligoninės patiria papildomų išlaidų. Tačiau skundo pateikėjai neteigia, kad privačios Briuselio ligoninės turi tokią prievolę.

                  (192)

                  Komisija konstatuoja, kad ligoninėms (valstybinėms ar privačioms) LCH nėra nustatytas reikalavimas vykdyti veiklą keliose vietose. Kita vertus, ligoninių planavimo programos mechanizme yra nustatytas didžiausias ligoninių lovų, kurias gali būti leidžiama naudoti kiekviename Belgijos regione, skaičius. Briuselio sostinės regionui (bendrosios praktikos) ligoninių skaičius apribotas iki maždaug 7 260 ir kiekviena Briuselio ligoninė turi teisę leisti naudotis tam tikru skaičiumi lovų, neviršijančiu šios ribos. Iš principo, jei ligoninės vietų skaičius buvo patvirtintas pagal planavimo programos sistemą, ligoninė gali laisvai pertvarkyti šias lovas toje pačioje vietoje arba jas paskirstyti keliose konkretaus regiono vietose taip, kaip pageidauja. Be to, ji gali nuspręsti sudubliuoti kai kurias tarnybas arba siūlyti tik tam tikrų tipų sveikatos priežiūros paslaugas, kurios kiekvienoje iš šių vietų būtų skirtingos. Šiame kontekste kai kurios privačios Briuselio ligoninės laisvai pasirinko veikti įvairiose vietose. Kitos veikia tik vienoje vietoje (227). Tačiau privačios ligoninės gali bet kuriuo metu pertvarkyti savo lovų ir tarnybų išdėstymą vienoje veiklos vykdymo vietoje (228). Taip pat svarbu pažymėti, jog laikydamosi planavimo programos mechanizme nustatytų ribinių verčių (229), privačios ligoninės gali laisvai nuspręsti, kokias sveikatos priežiūros paslaugas jos ketina siūlyti, todėl tai joms suteikia galimybę specializuotis teikiant pelningesnes sveikatos priežiūros paslaugas (230).

            IRIS ligoninėms tenkanti prievolė teikti paslaugas keliose vietose

                  (193)

                  IRIS ligoninių atžvilgiu savivaldybės ir CPAS teikia pirmenybę vietinei sveikatos priežiūros paslaugų pasiūlai, o ne ligoninių lovų skaičiui. Jie aiškiai pasirinko siūlyti visas pagrindines sveikatos priežiūros paslaugas visose vietose, o tai dėl poreikio dubliuoti infrastruktūras, įrangą ir veiklą sukelia išlaidų padidėjimą. Būtent šiuo pagrindu 1995 m. restruktūrizuojant Briuselio ligonines CPAS ir savivaldybės, atsižvelgdamos į gyventojų poreikius, aiškiai nusprendė išlaikyti vietines ligoninės paslaugas keliose esamose vietose, kuriose siūlomos visos sveikatos priežiūros paslaugos. Jie apskaičiavo, kad vietinis medicininis ir socialinis poreikis, dėl kurio buvo įsteigtos valstybinės ligoninės, išliko. Šiame kontekste svarbu pabrėžti, kad dauguma IRIS ligoninių vietų yra vargingiausiose Briuselio sostinės regiono savivaldybėse (taip pat žr. 202 konstatuojamąją dalį). Vadinasi, valstybės institucijos savo noru atsisakė padidinti efektyvumą (t. y. nusprendė nesiekti grynai finansinio intereso) ir nutarė išlaikyti visas vietas, kuriose įsteigtos ligoninės, nors žinojo, jog federalinės ligoninių finansavimo priemonės nedengs visų jų išlaidų (atsirandančių, pvz., dėl infrastruktūrų dubliavimo ir eksploatavimo išlaidų, taip pat žr. 203 konstatuojamąją dalį). Šis pasirinkimas patvirtintas IRIS strateginiuose planuose ir dėl jo IRIS ligoninės turi išlaikyti visas vietas, kuriose įsteigtos ligoninės, kad pacientai galėtų gauti visas pagrindines sveikatos priežiūros paslaugas kuo arčiau namų.

                  (194)

                  IRIS 1996–2001 m. strateginio plano skirsnyje „Struktūrinės ašys“ kalbama būtent apie tai:
                  „Decentralizuotos gydymo stacionare veiklos ir plačios ambulatorinio gydymo aprėpties išlaikymas. Veikla bus tęsiama devyniose vietose.“ (231), (232)

                  […]
                  „Pagrindinės veiklos išlaikymas įvairiose vietose. Pacientai, ypač vyresnio amžiaus, galės ir toliau gauti stacionariosios sveikatos priežiūros paslaugas priimtinu atstumu nuo namų.“ (233)

                  (195)

                  1996–2001 m. strateginiame plane taip pat pabrėžiama, kad IRIS ligoninės daugiausia gydo kuo arčiau gyvenančius pacientus, todėl jos laikomos „netoli namų esančiomis ligoninėmis“ (234). Be to, IRIS ligoninės nori „padidinti [savo] paslaugų atitiktį Briuselio gyventojų poreikiams […] ir didinti galimybes [jomis] naudotis visiems gyventojų sluoksniams, ypač labiausiai skurstantiems“ (235).

                  (196)

                  2002–2014 m. strateginiame plane papildoma:
                  „IRIS taiko į pacientus orientuoto organizavimo principą, kuriuo reguliuojamas viešasis institucijų, bendradarbiaujančių tarpusavyje, kad užtikrintų netoli namų esančių ir specializuotų sveikatos priežiūros paslaugų pasiūlą, tinklas.“ (236)

                  (197)

                  Šiame strateginiame plane pateikti tokie teiginiai apie gydymą greta namų:
                  „Atsižvelgiant į IRIS vietų geografinį pasiskirstymą, jų poveikį visos visuomenės, kurios dalis yra socialiai pažeidžiama, aprėpčiai, pirmas nustatomas tikslas yra kiekvienoje įstaigoje užtikrinti kokybiškas, efektyvias ir prieinamas medicinines paslaugas netoli namų.
                  IRIS ligoninių (išskyrus Institut Bordet ir Hôpital des Enfants [HUDERF] (237), kurios yra etaloninės vienos specializacijos ligoninės) pagrindinis tikslas yra siūlyti medicinines paslaugas netoli namų, siekiant patenkinti vietinius gretimose savivaldybėse gyvenančių pacientų poreikius.“ (238)

                  (198)

                  2002–2014 m. strateginiame plane taip pat patikslinta, kad, neskaitant netoli namų teikiamų medicininių pagrindinių sveikatos priežiūros paslaugų, IRIS ligoninės siūlo specializuotos sveikatos priežiūros paslaugas (kitaip tariant, platesnį ar labiau išplėtotą sveikatos priežiūros paslaugų spektrą (239)). Tačiau šios sveikatos priežiūros paslaugos nėra siūlomos visose vietose (nors paprastai teikiamos keliose iš jų) ir planuojamos IRIS tinklo lygmeniu (240). Tikslas visada yra užtikrinti Briuselio gyventojams universalią galimybę naudotis optimaliomis sveikatos priežiūros paslaugomis (kurios teikiamos netoli namų arba kaip specializuotos sveikatos priežiūros paslaugos) (241). Šiame strateginiame plane taip pat pateiktos išsamios lentelės, kuriose patikslintas kiekvienoje vietoje, kurioje įsteigtos IRIS ligoninės, siūlomų pagrindinių ir specializuotų sveikatos priežiūros paslaugų tipas. Pagrindinės sveikatos priežiūros veikla apibūdinama kaip „1 lygio – netoli namų teikiamos paslaugos“, o specializuotos sveikatos priežiūros veikla apibūdinama kaip „2 lygio – specializuotos paslaugos“ ir „3 lygio – etaloninio lygio paslaugos“ (242). Vadinasi, IRIS ligoninės labai aiškiai žino, kokių tipų priežiūrą jos privalo teikti kiekvienoje vietoje.

                  (199)

                  Norint užtikrinti, kad kiekviena IRIS ligoninė visiškai suvoktų vietos gyventojų medicininių ir socialinių paslaugų poreikius ir būtų atitinkamai valdoma, IRIS ligoninių įsteigimas buvo aiškiai susietas su valstybinių ligoninių tarnybų „vietinės bazės“ išlaikymu. Tai įrodo restruktūrizavimo susitarimas, patvirtintas 1994 m. gegužės 19 d. bendradarbiavimo susitarimu (243), ir IRIS ligoninių valdymo organų sudėtis (244). Kalbant konkrečiau, remiantis įstatų 11 straipsniu, IRIS ligoninių asociacijos generalinės asamblėjos daugumą narių renka savivaldybės taryba ir socialinių paslaugų taryba (organizuojama savivaldybės lygmeniu), o meras ir CPAS pirmininkas skiriami nariais ex officio. Be to, 10 iš 14 direktorių valdybos narių skiria valstybės institucijų delegacijos generalinėje asamblėjoje nariai (kaip reikalaujama įstatų 27 straipsnyje).

                  (200)

                  Siekis valdyti IRIS ligonines atsižvelgiant į medicininius ir socialinius vietos gyventojų poreikius buvo patvirtintas 1996 m. lapkričio 20 d. IRIS tinklo direktorių valdybos susirinkime, kuriame buvo priimtas 1996–2001 m. strateginio plano pakeitimas, kuriame šiuo klausimu yra aiškiai nurodyta:
                  „Visi šie apribojimai, dėl kurių būtinas restruktūrizavimas, turi būti daromi atsižvelgiant į platesnį mūsų strateginių tikslų kontekstą. Šie tikslai gali būti reziumuojami taip:

                              —

                              valstybinių ligoninių IRIS tinklas turi būti Briuselio sveikatos priežiūros sistemos ateities pagrindas,

                              —

                              mūsų ligoninės turi prisitaikyti prie Briuselio gyventojų poreikių pokyčių,

                              —

                              tinklas turi būti restruktūrizuojamas ligonio naudai jį supančioje aplinkoje,

                              —

                              modernizuojant tinklą turi būti siekiama bendruoju požiūriu naujo paskatinimo ligoninių sektoriui, o vertinant konkrečiai – sveikatos priežiūros sistemai.“

                  (201)

                  Šiame pakeitime priduriama:
                  „Šiame kontekste restruktūrizavimu turi būti užtikrinama:

                              —

                                 kad bus tęsiama medicininės priežiūros ir gydymo veikla kiekvienoje vietoje, kurioje įsteigtos ligoninės, laikantis mums priskirtos gydymo netoli namų užduoties,

                              —

                              kad bus tęsiamas finansinės pusiausvyros tikslų siekimas,

                              —

                              darni tinklo raida, siekiant užtikrinti visų įstaigų bendrą interesą ir kiekvienos įstaigos atskirą interesą,

                              —

                              tinklo įstaigų koordinavimo ir bendradarbiavimo stiprinimas,

                              —

                              galimybė naudotis tinklu ir jo valstybinis pobūdis,

                              —

                              […] (245).“

            IRIS ligoninėms taikoma paslaugų teikimo keliose vietose prievolė, tikroji viešosios paslaugos (VESP) prievolė

                  (202)

                  Komisija taip pat nagrinėja skundo pateikėjų argumentą Bendrojo Teismo nagrinėjamos bylos kontekste (žr. 4.2 skirsnį), pagal kurį netoli namų teikiamos sveikatos priežiūros paslaugų poreikiai turi būti nagrinėjami atsižvelgiant į didelį valstybinių ir privačių ligoninių skaičių Briuselio sostinės regione. Kaip paaiškinta pirmiau, ligoninių planavimo programų mechanizme nustatytas didžiausias bendrosios praktikos ligoninių lovų skaičius Briuselio sostinės regione yra 7 260 siekiant išvengti perteklinės medicininių paslaugų pasiūlos. Šis naudojamų lovų skaičius yra bendras visoms valstybinėms ir privačioms ligoninėms, siekiant patenkinti Briuselio sostinės regiono stacionariosios sveikatos priežiūros paslaugų poreikius. Tačiau planavimo programų mechanizme atsižvelgiama tik į gydymo poreikius regioniniu mastu, o ne į socialinius konkrečios gyventojų grupės poreikis ar socialinę situaciją, būdingą tam tikrai geografinei zonai. Šie socialiniai poreikiai vertinami vykdant CPAS socialinės paramos politiką (kitaip tariant, savivaldybių lygmeniu). IRIS ligoninių pirmtakės buvo įsteigtos siekiant patenkinti socialinius poreikius ir po restruktūrizavimo įvairios IRIS ligoninių vietos buvo išlaikytos, nes jos ir toliau tenkino tikrą socialinį poreikį (žr. 82–84 ir 91 konstatuojamąsias dalis). Iš tiesų būtent todėl, kad IRIS ligoninės teikia socialinės sveikatos priežiūros VESP, taip pat egzistuoja ir būtinybė bei prievolė steigti įstaigas įvairiose vietose. Labiausiai skurstantiems Briuselio sostinės regiono gyventojams svarbu ne tik nusigauti iki artimiausios nuo namų ligoninės, bet ir garantuotai gauti sveikatos priežiūros paslaugas, net jei jie už jas negali sumokėti, taip pat prašyti socialinių tarnybų paramos. Įpareigodami IRIS ligonines išlaikyti įvairias vietas, kuriose jos įsteigtos, Briuselio sostinės regionas ir CPAS siekia užtikrinti, kad socialinės sveikatos priežiūros paslaugos būtų teikiamos kuo arčiau tos vietos, kurioje yra poreikis. Šiame kontekste svarbu pabrėžti, kad dešimt iš vienuolikos IRIS ligoninių vietų yra savivaldybėse, kurių vidutinės pajamos neviršija Briuselio sostinės regiono vidurkio (246). Kita vertus, penkios iš privačių ligoninių vietų yra savivaldybėse, kurių vidutinės pajamos viršija šį vidurkį (247). Kaip parodyta toliau pateiktame žemėlapyje (248) (žr. 3 diagramą), neatrodo, kad Briuselio sostinės regione valstybinių ligoninių teritorijos (apskritimai su punktyrine linija) reikšmingai persidengtų su bendrosios praktikos ir universitetinėmis privačioms ligoninėmis (apskritimai su ištisine linija). Tai leidžia manyti, jog vien to, kad daug ligoninių veikia Briuselio sostinės regione, neužtenka, kad būtų užtikrinta galimybė naudotis stacionariosios sveikatos priežiūros paslaugomis visiems gyventojams. Be to, kaip nurodyta pirmiau, IRIS ligoninės yra vienintelės Briuselio sostinės regiono ligoninės, teikiančios socialinės sveikatos priežiūros VESP, vadinasi, privačios ligoninės negali būti laikomos lygiavertėmis, patenkinančiomis vietos gyventojų socialinius poreikius. Atsižvelgdama į pirmiau pateiktus svarstymus, Komisija daro išvadą, kad tai, jog Briuselio sostinės regione yra kelios privačios ligoninės, nėra priežastis abejoti, ar IRIS ligoninėms, o ne privačioms Briuselio ligoninėms priskirta prievolė teikti paslaugas keliose vietose yra tikroji viešosios paslaugos prievolė (VESP), ypač atsižvelgiant į socialinės sveikatos priežiūros VESP.

                     3 diagrama

                     Ligoninių vietų žemėlapiai Briuselio sostinės regione

            IRIS ligoninėms tenkančios prievolės teikti paslaugas keliose vietose praktinis taikymas

                  (203)

                  Prievolė teikti paslaugas keliose vietose taip pat gali būti laikoma našta IRIS ligoninėms, nes dėl jos joms būtina dubliuoti kai kurias infrastruktūras, todėl atsiranda didesnių eksploatavimo sąnaudų. Šios sąnaudos daugiausia susijusios su būtinybe kiekvienoje vietoje atidaryti tokias tarnybas kaip skubiosios paramos skyrius, dezinfekavimo skyrius, stebėsenos ir saugumo skyrius, taip pat atskirą administraciją. Iš tiesų BMF finansavimas (žr. 46 konstatuojamosios dalies a punktą) suteikiamas tik vienam iš šių kiekvienos ligoninės skyrių, neatsižvelgiant į tai, keliose vietose yra įsteigta ligoninė. Prie infrastruktūros ir įrangos sąnaudų prisideda su įvairiomis darbo vietomis (priežiūra, šildymu, valymu ir t. t.) susijusios eksploatavimo sąnaudos. IRIS skėtinės asociacijos 2009 m. atlikto tyrimo metu buvo apskaičiuota, kad prievolės teikti paslaugas keliose vietose išlaidos, nedengiamos iš BMF finansavimo, siekė […] mln. EUR 2008 m. ir […] mln. EUR 2009 m. visoms penkioms IRIS ligoninėms.

            Išvada dėl IRIS ligoninėms tenkančios prievolės teikti paslaugas keliose vietose

                  (204)

                  Komisija daro išvadą, kad pagal IRIS strateginius planus IRIS ligoninės turi aiškią prievolę 1) išlaikyti visas vietas, kuriose įsteigtos ligoninės, kad patenkintų medicininius ir socialinius atitinkamų vietų gyventojų poreikius, ir 2) siūlyti visas pagrindinės sveikatos priežiūros paslaugas visose vietose. Kalbant konkrečiau, IRIS strateginiame plane aprašyta veikla, laikoma pagrindine gydymo veikla ir specializuota gydymo veikla, ir kiekvienai IRIS ligoninės vietai nurodyta, kokio tipo gydymas ten turi būti siūlomas. Kita vertus, IRIS ligoninių įstatų ir CPAS įstatymo nuostatos užtikrina, kad IRIS ligoninės visiškai suvoktų medicininius ir socialinius vietos gyventojų poreikius ir būtų tvarkomos atitinkamai. Be to, prievolė teikti paslaugas keliose vietose viršija LCH ir planavimo programų mechanizmo reikalavimus, nes jame neatsižvelgiama nei į konkrečios visuomenės grupės socialinius poreikius, nei į kuriai nors geografinei zonai būdingą socialinę situaciją. Vadinasi, privačios ligoninės neprivalo nei vykdyti veiklos įvairiose vietose, nei teikti visas pagrindines paslaugas kiekvienoje vietoje (kai jos nusprendžia įsisteigti keliose vietose). Galiausiai, kaip paaiškinta ankstesnėje konstatuojamojoje dalyje, dėl prievolės teikti paslaugas keliose vietose IRIS ligoninėms atsiranda didelių išlaidų, kurių nedengia BMF ir kurios prisideda prie IRIS ligoninių deficito.

            III.   Prievolė teikti visapusiškas socialines paslaugas

                  (205)

                  Galų gale Belgijos valdžios institucijos mano, kad IRIS ligoninės privalo teikti pacientams ir jų šeimoms visapusiškas socialines paslaugas. Pasak skundo pateikėjų, atrodo, kad ši prievolė reiškia didesnę socialinių paslaugų apimtį, palyginti su kitų ligoninių siūloma apimtimi. Šiame kontekste pažymėtina, kad nei LCH, nei ligoninių patvirtinimo sąlygose (remiantis 1964 m. spalio 23 d. karaliaus dekretu) nėra nustatyta bendroji prievolė ligoninėje teikti socialines paslaugas. Yra pateiktos tik kelios atskiros taisyklės dėl tam tikrų ligoninės paslaugų (geriatrijos ir psichiatrijos paslaugų (249)), kuriomis numatytas socialinių darbuotojų dalyvavimas. Be to, pagal universitetinėms ligoninėms taikomą taisyklę numatytas tik vienas socialinis darbuotojas 2 000 priimamų pacientų (250). Išskyrus šias konkrečias situacijas, privačios ligoninės neprivalo socialinių paslaugų teikti visiems savo pacientams. Tačiau IRIS ligoninės privalo, remdamosi IRIS strateginiais planais, užtikrinti galimybę teikti socialines paslaugas, padedančias visiems pacientams, kuriems jų reikia.

            IRIS ligoninėms tenkanti prievolė teikti visapusiškas socialines paslaugas

                  (206)

                  1996–2001 m. strateginiame IRIS plane pateikiamas bendras visapusiškos pacientų priežiūros IRIS ligoninėse, atsižvelgiant ir į psichosocialinius bei aplinkos aspektus, kontekstas:
                  „Visapusiška pacientų priežiūra: paciento priežiūra neturi apsiriboti tik konkrečia liga, kurią reikia gydyti. Tam tikrų kategorijų pacientams turi būti teikiama visapusiška priežiūra, atsižvelgiant ne tik į medicininius, bet ir į psichologinius ir socialinius bei aplinkos aspektus. Tai gali būti geriatrijos, pediatrijos skyrių pacientai, galutinės stadijos ligomis sergantys pacientai, psichikos sutrikimų turintys pacientai, socialiai pažeidžiami pacientai ir pan.“ (251)

                  (207)

                  Šiame plane išsamiau aprašyta socialinių paslaugų svarba ir šių paslaugų teikėjų pagrindiniai uždaviniai:
                  „Ligoninės [IRIS] privalo teikti socialines paslaugas, kurių pagrindinis tikslas yra padėti užtikrinti pacientų gerovę, medicinos paslaugų kokybę ir optimalią įstaigos veiklą. Socialinis darbas vykdomas bendradarbiaujant vadovaujančiam darbuotojui ir visoms ligoninės tarnyboms. Socialinis darbas padeda pagerinti [ligoninėje gydomų pacientų] sąlygas. Socialinis darbas turi padėti spręsti socialinio pobūdžio sunkumus, su kuriais susiduria pacientai, – jei įmanoma, prieš pacientams atvykstant į ligoninę, taip pat jų buvimo ligoninėje metu ir išvykstant iš ligoninės. Vykdant socialinį darbą palaikomas ypatingas ryšys tarp paciento, ligoninės, jo šeimos ir jo aplinkos. Kad tai būtų užtikrinta, socialinis darbuotojas turi:

                              —

                              turėti laiko, profesinių gebėjimų įvertinti paciento poreikius, susijusius su jo darbu, aplinka ir jį prižiūrinčiais gydytojais, ir kartu su juo rasti tinkamus sprendimus,

                              —

                              turėti galimybę susipažinti su paciento priėmimo į ligoninę bylą ir medicininiais dokumentais, kuriuose jis galėtų nurodyti socialinius duomenis, kad padėtų pagerinti medicininės priežiūros paslaugų kokybę,

                              —

                              būti laiku informuotas apie paciento perkėlimą arba išvykimą, kad galėtų imtis reikiamų priemonių,

                              —

                              pateikti savo nuomonę apie pacientus, kurių atvejai ir ligos yra itin sudėtingi,

                              —

                              sukurti teisines priemones, finansų tarnybai padedant, su sąlyga, kad socialinio darbuotojo dalyvavimo ribos yra nustatytos atsižvelgiant į profesinę etiką, kad visais socialiniais aspektais didžiausias dėmesys visada būtų skiriamas pacientui,

                              —

                                 užtikrinti, kad veiksmai būtų derinami su CPAS,

                              —

                              žinoti esamus socialinius ir sveikatos apsaugos tinklus,

                              —

                              siūlyti, kaip pagerinti ligoninės veiklą

                              —

                              turėti infrastruktūrą, užtikrinančią mainų ir duomenų konfidencialumą.

                     Socialinės medicinos užduotis, būdinga valstybinėms ligoninėms, reiškia, kad šios medicinos atstovai vykdo sveikatos priežiūros paslaugų teikėjų koordinavimo funkciją, dalyvauja sveikatos priežiūros ir socialinių tinklų veikloje ir net patys skatina jų veiklą, be to, tiesiogiai dalyvauja kuriant papildomas IRIS paslaugas, kurios reikalingos norint patenkinti gyventojų poreikius (sveikatos priežiūros paslaugas teikiantis viešbutis, šeimų viešbutis, palaikomosios slaugos paslaugos namuose, priklausomybės nuo narkotikų centrai, benamių centrai, sveikatos priežiūros paslaugos namuose ir pan.). Jie vykdo organizacijų, su kuriomis bendradarbiauja, akreditaciją.“ (252)

                  (208)

                  Pagal šį strateginį planą socialinės paslaugos gali vaidinti svarbų vaidmenį ir priimant pacientus:
                  „Priėmimas kiekvieną kartą turi būti kitoks, atsižvelgiant į tai, ar pacientas atvyko dėl skubaus atvejo, ar dėl konsultacijos, ar dėl gydymo stacionare; priėmimas turi būti toks, kad visais atvejais pacientas jaustųsi patogiai ir būtų laikomasi diskretiškumo, taip pat kad kuo labiau sumažėtų paciento ir jo šeimos narių jaučiamas nerimas. Mūsų ligoninėse socialinių paslaugų vaidmuo šiuo požiūriu yra pats svarbiausias.“ (253)

                  (209)

                  2002–2014 m. IRIS strateginiame plane papildyta:
                  „Valstybinėje ligoninėje socialinės paslaugos yra būtinos, kad būtų lengviau prižiūrėti tiek stacionariai, tiek ambulatoriškai gydomus pacientus. Socialinės paslaugos yra skirtos padėti pacientams ir jų šeimoms spręsti ir valdyti problemas ir administracinius, finansinius, bendravimo ir socialinius sunkumus, susijusius su būkle dėl ligos, buvimu ir gydymu ligoninėje, taip pat naujomis hipotezėmis ir situacijomis.
                  Socialinės paslaugos:

                              —

                              padeda pacientams užtikrinti jų savarankiškumą ir nepriklausomumą,

                              —

                              užtikrina, kad teikiant visapusišką sveikatos priežiūrą būtų atsižvelgiama į paciento taikomus standartus, puoselėjamas vertybes ir kultūrą; taigi teikiant socialines paslaugas pagrindinis dėmesys skiriamas administracinei paramai, psichologinei ir socialinei paramai, informavimui, prevencijai, informuotumui, bendradarbiavimui ir koordinavimui. Tad socialinės paslaugos bus teikiamos įvairiais lygmenimis atsižvelgiant į tai, kokia parama pacientui reikalinga: socialinė ir materialinė, socialinė ir administracinė ar psichologinė ir socialinė,

                              —

                              teikiant socialines paslaugas reikalingi tam tikri įgūdžiai ir požiūris, susiję su teoriniais ir techniniais aspektais, taip pat asmeninės savybės ir socialiniai įgūdžiai.

                        […]
                  Apibendrinant pažymėtina, kad socialinių paslaugų teikėjams keliama daug uždavinių:

                              —

                              padėti į ligoninę atvykusiam pacientui integruotis ir padėti pasirengti jam išvykti, užtikrinant geriausias sąlygas, į tinkamą gyvenamąją vietą,

                              —

                                 padėti pacientui gauti socialines išmokas, kurios leistų jam padengti savo medicinines išlaidas.

                        Taigi socialinių paslaugų ir socialinių darbuotojų tikslai ir interesai yra tokie patys kaip ir ligoninės, o jų specifinė veikla turi įtakos mažinant gydymo ligoninėje dienų skaičių ir susigrąžinant ligoninės patirtas sąnaudas.“ (254)

                  (210)

                  Socialinių paslaugų vaidmuo susigrąžinant gydymo sąnaudas iš CPAS (taip pat žr. 187 konstatuojamąją dalį) taip pat nustatytas 2002–2014 m. IRIS strateginio plano dokumente. Šiame plane konkrečiai nurodyta, kad vienas iš socialinių paslaugų uždavinių yra anketų apie pacientų mokumą užpildymas:
                  „Socialinių paslaugų teikėjas sudaro elektroninę paciento socialinių duomenų bylą, kad būtų galima pacientus stebėti tinkle [IRIS]. Jis užpildo anketas apie [pacientų] mokumą, nurodo trumpos klinikinės suvestinės (RCM) „V“ kodus (255) ir atlieka kitus įrašus, kaip reikalaujama pagal teisės aktus. Šios [socialinių duomenų] bylos turi būti kuo skubiau įtrauktos į paciento medicininių duomenų bylą ir į centrines informacines sistemas. Šiame socialinių duomenų įrašų aplanke turi būti pateikta ir valstybinėje ligoninėje [IRIS] vykdomo socialinio darbo rezultatų suvestinė.“ (256)

                  (211)

                  Šios užduotys yra susijusios su informacijos, reikalingos „socialiniams tyrimams“ atlikti, rinkimu. Per šiuos tyrimus nustatoma, ar pacientai atitinka nustatytus reikalavimus, kad CPAS galėtų padengti jų patirtas medicinines išlaidas (žr. 187–188 konstatuojamąsias dalis). Tiksliau, ligoninės socialiniai darbuotojai surenka naudingą informaciją (257), kad CPAS galėtų, laikydamiesi savo teisinių įsipareigojimų (258), patikrinti, ar pacientas patiria nepriteklių, ir nuspręsti, ar CPAS jo patirta išlaidų kompensacija bus pagrįsta.

            IRIS ligoninėms tenkančios prievolės teikti visapusiškas socialines paslaugas praktinis poveikis

                  (212)

                  IRIS ligoninių socialinių paslaugų tarnybos darbuotojai buvo specialiai išmokyti ir laikosi profesinės etikos kodekso užtikrindami bendravimą tarp įvairių ligoninės skyrių (t. y. tarp gydytojų, slaugytojų, sąskaitų išrašymo skyriaus ir priėmimo skyriaus) arba teikdami paramą už ligoninės ribų (pvz., dėl socialinio draudimo, sveikatos priežiūros paslaugų ir paramos namuose, kalbinių ir kultūrinių aspektų).

                  (213)

                  IRIS tinklas, siekdamas įvertinti savo teikiamų socialinių paslaugų kainą, palygino faktines IRIS ligoninėje dirbančių socialinių darbuotojų išlaidas su atitinkamu pagrįstu dydžiu, nustatytu vienam socialiniam darbuotojui, kuris priima 2 000 pacientų (tai universitetinėms ligoninėms taikoma prievolė). Ši analizė rodo, kad penkiose IRIS ligoninėse dirba 81,1 socialinio darbuotojo (259), o remiantis pagrįstu dydžiu jose dirba tik 36,7 socialinio darbuotojo. Skirtumas yra 44,4 – tai rodo, kad IRIS ligoninėse dirbančių socialinių darbuotojų skaičius yra daugiau nei dvigubai didesnis už skaičių, nustatytą pagal universitetinėms ligoninėms taikomą taisyklę. Tai puikiai parodo, kad pagal IRIS strateginiuose planuose nustatytus reikalavimus ligoninės privalo teikti daug daugiau socialinių paslaugų nei nustatytas mažiausias kiekis (pvz., skirtas geriatrijos ir psichiatrijos skyriams), kuris taikomas kitoms – neuniversitetinėms – ligoninėms (valstybinėms ar privačioms). Tai, kad neuniversitetinėse privačiose Briuselio ligoninėse taip pat dirba socialiniai darbuotojai, rodo, jog laikomasi šių būtiniausių reikalavimų, o ne bendro įsipareigojimo teikti socialines paslaugas savo pacientams. Be to, kaip parodyta pirmiau, IRIS ligoninės smarkiai viršija būtiniausią vieno socialinio darbuotojo 2 000 priimtų pacientų reikalavimą, taikomą universitetinėse ligoninėse Belgijoje. Todėl nefinansuojamos sąnaudos, kurias IRIS ligoninės patyrė teikdamos socialines paslaugas, 2010 m. išaugo iki […] mln. EUR (260). Prievolė teikti visapusiškas socialines paslaugas IRIS ligoninėms reiškia didelę naštą, kurios privačios Briuselio ligoninės neprivalo prisiimti.

            Išvada dėl IRIS ligoninėms tenkančios prievolės teikti visapusiškas socialines paslaugas

                  (214)

                  Atsižvelgdama į pirmiau nurodytas aplinkybes, Komisija daro išvadą, kad, skirtingai nei privačioms Briuselio ligoninėms, IRIS ligoninėms tenka prievolė užtikrinti universalias socialines paslaugas, kurios padeda pacientams ir jų šeimoms spręsti ir valdyti administracines, finansines, bendravimo ir socialines problemas. Ši prievolė yra apibrėžta IRIS strateginiame plane, pagal kurį ji taikoma IRIS ligoninėms. Tokia nustatyta prievolė teikti visapusiškas socialines paslaugas reiškia, kad IRIS ligoninės turi įdarbinti daug socialinių darbuotojų, gerokai viršijančių skaičių, reikalingą kitoms Belgijos ligoninėms. IRIS ligoninių socialinių paslaugų teikėjams keliama užduotis padėti spręsti pirmiau minėtus sunkumus, su kuriais pacientai susiduria ne tik būdami ligoninėje, bet ir išvykdami iš jos, padėti pacientams gauti socialinį draudimą, kad jie galėtų apmokėti gydymo išlaidas, atlikti socialinius tyrimus ir keistis informacija su kitais ligoninės skyriais, taip pat su CPAS. Ši prievolė ir su ja susijusi našta glaudžiai susijusios su kitomis prievolėmis, kurios yra socialinės sveikatos priežiūros VESP dalis (žr. 167 konstatuojamąją dalį). Iš tiesų taip yra dėl to, kad IRIS ligoninės privalo gydyti visus pacientus bet kokiomis aplinkybėmis ir neatsižvelgdamos į jų mokumą, o tai reiškia dar didesnį socialinių darbuotojų poreikį. Būtent šiems nepriteklių kenčiantiems pacientams ir jų šeimoms reikalingos papildomos socialinės paslaugos ir būtent dėl jų turi būti atliktas socialinis tyrimas. Be to, dar ir todėl, kad IRIS ligoninės privalo išlaikyti kelias veiklos vykdymo vietas, socialinių darbuotojų skaičius viršija tokį skaičių, kokio būtų galima pagrįstai tikėtis (t. y. vienas socialinis darbuotojas priimtų 2 000 pacientų, žr. 213 konstatuojamąją dalį).

            IV.   Išvada dėl papildomų prievolių

                  (215)

                  Komisija daro išvadą, jog IRIS ligoninės užtikrina, kad būtų teikiamos socialinės sveikatos priežiūros VESP paslaugos, kurios, be jų pagrindinės gydymo ligoninėje užduoties, apima ir prievolę 1) gydyti visus pacientus bet kokiomis aplinkybėmis (įskaitant neskubius atvejus), neatsižvelgiant į pacientų mokumą, 2) daugelyje vietų teikti visas pagrindines stacionariosios sveikatos priežiūros paslaugas ir 3) teikiamas sveikatos priežiūros paslaugas papildyti universalia parama, kurią užtikrina ligoninėse dirbantys išmokyti socialinių paslaugų teikėjai. Šis prievolių derinys užtikrina, kad būtų patenkinti specialūs socialiniai Briuselio gyventojų poreikiai, susiję su ligoninės teikiamomis paslaugomis, ir kad visiems, ypač didžiausią nepriteklių kenčiantiems asmenims, būtų suteiktos kokybiškos stacionariosios sveikatos priežiūros paslaugos. Nė viena iš šio tipo papildomų prievolių nėra taikomos privačioms Briuselio ligoninėms, kurios privalo vykdyti tik pagrindinę LCH apibrėžtą gydymo ligoninėje užduotį. Todėl socialinės sveikatos priežiūros VESP yra teikiamos tik IRIS ligoninėse, nes tik šios ligoninės, be joms keliamų būtiniausių reikalavimų, kurie pagal LCH taikomi visoms Belgijos ligoninėms (t. y. reikalavimo vykdyti pagrindinę gydymo ligoninėje užduotį), privalo laikytis griežtesnių ir įvairiapusiškesnių prievolių. Šios socialinės sveikatos priežiūros VESP reiškia dideles išlaidas IRIS ligoninėms, nes šios paslaugos nėra finansuojamos iš bendrų valstybinių ir privačių ligoninių finansavimo šaltinių arba finansuojamos tik iš dalies ir dėl jų IRIS ligoninės deklaruoja deficitą. Norėdami užtikrinti savo valstybinių ligoninių veiklos tęstinumą, CPAS ir susijusios Briuselio savivaldybės turi kompensuoti IRIS ligoninių deficitą, kaip aprašyta 7.3.4.4 ir 7.3.5 skirsniuose.

            7.3.4.2.   Patikėtoji įmonė ir, jei taikoma, susijusi teritorija

                  (216)

                  Kiekviena IRIS ligoninė turi savo įstatus, kuriuose nurodyti ligoninės tikslai, ir kiekvienai iš penkių IRIS ligoninių taikomi IRIS strateginiai planai. Be to, kaip ir visos Belgijos ligoninės, IRIS ligoninės gavo atskirus leidimus, kurių joms reikia, kad galėtų kreiptis dėl kitų rūšių viešojo finansavimo (pvz., BMF). Suteikiant šiuos įgaliojimus nenurodoma, kokioje teritorijoje jos gali teikti VESP.

            7.3.4.3.   Išskirtinės arba specialios teisės

                  (217)

                  IRIS ligoninės neturi jokių išimtinių ar specialių teisių.

            7.3.4.4.   Kompensavimo mechanizmas

                  (218)

                  Deficito kompensavimo mechanizmas yra apibrėžtas kiekvienos iš penkių IRIS ligoninių įstatų 46 straipsnyje. Šis straipsnis šiuo metu išdėstytas taip (taip pat žr. 48 išnašą):
                  „Nepažeidžiant [LCH] 109 straipsnio, finansinių metų nuostoliai generalinės asamblėjos sprendimu paskirstomi akcininkams, turintiems bent penktadalį balsų generalinėje asamblėjoje.“

                  (219)

                  IRIS ligoninių įstatų 46 straipsnyje aiškiai nurodyta:

                              —

                              suteikiant šią deficito kompensaciją nėra pažeidžiamas mechanizmas, numatytas LCH 109 straipsnyje (šiuo metu tai LCH su pakeitimais, padarytais 2008 m. liepos 10 d. įstatymu, 125 straipsnis), pagal kurį reikalaujama, kad savivaldybės padengtų savo valstybinės ligoninės deficitą, išskyrus deficitą, patirtą dėl tam tikros veiklos (261). Tačiau, kaip paaiškinta toliau (žr. 235 konstatuojamąją dalį), 109 straipsnyje numatytas deficito kompensavimas šiuo atveju nedaro jokio realaus poveikio, nes gavusios lėšas IRIS ligoninės nedelsdamos grąžina šias sumas savivaldybei,

                              —

                              numatyti kompensuoti nuostoliai yra ligoninės ataskaitose nurodytas skaičius (kuris rodo bendrą apskaičiuotą ligoninės deficitą, į kurį įtraukti veiklos, susijusios su IRIS ligonine, nuostoliai; taip pat žr. 41 konstatuojamąją dalį). Priešingai, nei nurodyta LCH 109 straipsnyje, IRIS ligoninių įstatų 46 straipsnyje yra įtraukta ir tam tikra su deficitu susijusi veikla. Tačiau taip pat aišku, kad kompensacija negali viršyti biudžeto deficito sumos, nes kompensacija negali būti didesnė už finansinių metų nuostolius,

                              —

                              padėti kompensuoti deficitą privalo tik tie partneriai, kurie turi penktadalį balsų generalinėje asamblėjoje. Praktiškai tai reiškia, kad tokį kompensavimą privalo užtikrinti tik savivaldybės ir CPAS (262).

                  (220)

                  Atsižvelgiant į tai, kad IRIS ligoninės teikia tik VESP ir vykdo su jomis susijusią veiklą, kiekvienos IRIS ligoninės įstatų 46 straipsnyje yra nustatytas aiškus kompensavimo mechanizmas nurodant, kad finansinių metų nuostoliai (be jokių išimčių) turi būti kompensuojami. Šie nuostoliai apskaičiuojami remiantis pagrindiniais aiškiais apskaitos principais, kurie taikomi vienodai valstybinėse ir privačiose Belgijos ligoninėse. Be to, kiekviena ligoninė (pagal LCH 80–85 straipsnius) privalo paskirti nepriklausomą auditorių. Auditorius turi tikrinti jos apskaitą ir rezultatus (žr. 49 konstatuojamąją dalį).

                  (221)

                  Kadangi įstatų 46 straipsnyje reikalaujama kompensuoti visą IRIS ligoninės deficitą, jis viršija būtinąjį reikalavimą, nustatytą LCH 109 straipsnyje. Priežastis, dėl kurios kompensuojamas visas deficitas, susidaręs teikiant VESP ir vykdant su jomis susijusią veiklą (263), yra tai, kad Briuselio vietos valdžios institucijos nori užtikrinti IRIS ligoninių tęstinumą ir tvarumą (žr. 91 konstatuojamąją dalį). Be to, 46 straipsnis neprieštarauja ir CPAS įstatymo 61 straipsniui, kuris išdėstytas taip:
                  „Centras gali kreiptis į bendradarbiaujančius asmenis, įmones ar tarnybas, kurias įsteigė arba valdžios institucijos, arba privatus asmuo ir kurios turi reikiamų priemonių ir gali įgyvendinti įvairius sprendimus, atsižvelgdamos į suinteresuotosios šalies pasirinkimo laisvę.
                  Centras gali padengti atitinkamas su šiuo bendradarbiavimu susijusias išlaidas, jeigu šios išlaidos nėra padengiamos remiantis kitu įstatymu, reglamentu, sutartimi ar teismo sprendimu.“

                  (222)

                  Galiausiai, kaip paaiškinta pirmiau (žr. 22 ir 44 konstatuojamąsias dalis), savivaldybės turi kompensuoti savo CPAS deficitą. Taigi būtent savivaldybei tenka pagrindinė atsakomybė kompensuoti visą savo valstybinės ligoninės deficitą.

            7.3.4.5.   Galimų kompensacijos permokų išieškojimo tvarka ir priemonės, kuriomis galima išvengti šių permokų

                  (223)

                  Kaip paaiškinta toliau, deficito kompensavimo mechanizmas veikia taip, kad kompensacijos permokos rizika jau iš pat pradžių yra labai nedidelė (žr. 247 konstatuojamąją dalį). Be to, 1983 m. lapkričio 14 d. įstatymu (žr. 248–250 konstatuojamąsias dalis) ir CPAS įstatymu (žr. 251 ir 252 konstatuojamąsias dalis) savivaldybėms suteikiamos būtinos teisinės priemonės kompensacijos permokai kontroliuoti ir, jei reikia, tokioms permokoms susigrąžinti.

            7.3.4.6.   Nuoroda į 2012 m. VESP sprendimą

                  (224)

                  2012 m. VESP sprendimo 4 straipsnio f punkte reikalaujama, kad įgaliojime būtų pateikta nuoroda į šį sprendimą. To paties sprendimo 10 straipsnio a punkte numatytas dvejų metų pereinamasis laikotarpis, taikytinas iki 2012 m. sausio 31 d. įgyvendintoms paramos schemoms, kurios buvo suderinamos su vidaus rinka pagal 2005 m. VESP sprendimo nuostatas. Dėl šios priežasties nagrinėjamu atveju nuoroda į 2012 m. VESP sprendimą buvo pateikta tik 2014 m. Kalbant konkrečiau, nuo 2014 m. kiekviename Briuselio savivaldybės sprendime apmokėti IRIS ligoninės išlaidas pagal IRIS ligoninių įstatų 46 straipsnį taip pat pateikiama nuoroda į 2012 m. VESP sprendimą. Be to, reikia pažymėti, kad nuoroda į 2012 m. VESP sprendimą 2014 m. balandžio 10 d. įstatymu (264) buvo įtraukta į dabartinės redakcijos LCH 108 straipsnį. Pagal šį straipsnį reikalaujama, kad kiekviename sprendime dėl BMF sumos, kuri turi būti suteikta ligoninei, būtų aiški nuoroda į 2012 m. VESP sprendimą. Komisija daro išvadą, kad šis formalus reikalavimas įvykdytas.

            7.3.5.   Kompensacija

                  (225)

                  Antroji esminė suderinamumo sąlyga, numatyta 2012 m. VESP sprendimu, yra tai, kad kompensacijos, skiriamos už VESP teikimą, dydis neviršija to, kas yra būtina siekiant padengti grynąsias išlaidas, atsirandančiais vykdant viešosios paslaugos prievoles, įskaitant pagrįstą pelną (265). 2012 m. VESP sprendime taip pat apibrėžta, kaip turi būti apskaičiuojamos grynosios išlaidos (ypač nustatant išlaidas ir pajamas, į kurias gali būti atsižvelgta), nurodyta, kaip galima nustatyti pagrįstas pajamas, taip pat reikalaujama, kad įmonė, vykdanti veiklą, kuri yra tiek susijusi su VESP, tiek su ja nesusijusi, tvarkytų atskirą vidinę ir su VESP susijusios veiklos, ir kitos veiklos apskaitą (266).

                  (226)

                  Nagrinėjamuoju klausimu IRIS ligoninės teikia tik VESP ir vykdo su šiomis VESP susijusią ribotą pirmiau aprašytą veiklą (žr. 41–155 konstatuojamąsias dalis). Vykdydamos visą šią veiklą (VESP ir susijusią ribotą veiklą), IRIS ligoninės patiria išlaidų, kurių didelė dalis (267) padengiama iš įvairių pirmiau aprašytų viešųjų ir privačiųjų finansavimo šaltinių (žr. 46 konstatuojamąją dalį). Tačiau, kaip parodyta toliau (žr. 3–7 lenteles), daugelį metų nuo 1996 m. IRIS ligoninės vykdydamos šią veiklą patyrė deficitą. Komisija mano, kad šis deficitas yra likusios grynosios sąnaudos (kitaip tariant, grynųjų sąnaudų dalis, kurios nepadengė 46 konstatuojamojoje dalyje aprašyti finansavimo šaltiniai), atsirandančios IRIS ligoninėms teikiant VESP ir vykdant susijusią ribotą veiklą. Kompensuodamos šį deficitą savivaldybės dengia tik likusias grynąsias sąnaudas, kurias patiria IRIS ligoninės, teikdamos VESP ir vykdydamos susijusią veiklą, ir nesuteikia net pagrįsto pelno. Todėl IRIS ligoninių užregistruoto deficito kompensacija pagal savo apibrėžtį neturėtų sudaryti kompensacijos permokos ir jos faktiškai nesudarė (žr. tolesnes 234–245 konstatuojamąsias dalis).

                  (227)

                  Pagal LCH 77 straipsnį visos ligoninės privalo tvarkyti atskirą apskaitą, kurioje turi būti rodoma kiekvienos paslaugos kaina. Valstybinėms ir privačioms ligoninėms taikomi apskaitos principai nustatyti 2007 m. birželio 19 d. karaliaus dekrete (268). Remiantis šiuo karaliaus dekretu, ne ligoninės veikla (kitaip tariant, nagrinėjamuoju klausimu – susijusi veikla, pirmiau aprašyta 41 ir 155 konstatuojamosiose dalyse) privalo būti registruojama atskirai (kalbant tiksliau, ji turi būti klasifikuojama 900–999 apskaitos kodais, taip pat žr. 49 konstatuojamąją dalį). Komisija gavo kiekvienos IRIS ligoninės nepriklausomų auditorių sertifikatus, kuriuose patvirtinta, jog apskaitos atskyrimas buvo vykdomas laikantis Belgijos teisės nuostatų (269). Tuo remdamasi Komisija daro išvadą, kad prievolė pagal 2012 m. VESP sprendimo 5 straipsnio 9 dalį tvarkyti atskirą apskaitą yra įvykdyta.

                  (228)

                  Kaip paaiškinta pirmiau (žr. 44 konstatuojamąją dalį), remiantis IRIS ligoninių įstatų 46 straipsniu, savivaldybės ir Briuselio CPAS privalo padengti visą savo ligoninių apyvartinių lėšų trūkumą. Ši prievolė, egzistuojanti nuo IRIS ligoninių sukūrimo dienos, viršija dalinio deficito kompensavimo mechanizmą, numatytą LCH 109 straipsnyje (žr. 47 konstatuojamąją dalį). Tačiau kompensacija, skiriama remiantis IRIS ligoninių įstatų 46 straipsniu, niekada negali viršyti finansinių metų apyvartinių lėšų trūkumo. Galiausiai 46 straipsnyje, kuriame nustatyta aiški prievolė kompensuoti deficitą, vis dėlto nėra aiškiai patikslinta, kuriuo metu savivaldybės ir CPAS privalo faktiškai pervesti lėšas (270).

                  (229)

                  Praktikoje momentas, kai savivaldybės turi sumokėti IRIS ligoninėms, visada priklauso nuo esamų lėšų savivaldybių ižduose. Kadangi turimų lėšų dažniausiai neužtekdavo, savivaldybės būdavo linkusios atidėti ligoninių deficito kompensacijos mokėjimą. Teoriškai jos galėdavo mokėjimą atidėlioti tol, kol Federalinė viešoji visuomenės sveikatos tarnyba nustatydavo deficitą pagal LCH 109 straipsnį, nes tokiu atveju jos privalo atlikti (dalinį) ligoninių deficito kompensacijos mokėjimą. Tačiau nuo to laiko, kai apyvartinių lėšų trūkumas sužinomas, iki momento, kai deficitas pagal LCH 109 straipsnį apskaičiuojamas, gali praeiti ilgas laiko tarpas (kartais ir 10 metų). Tai reiškia, kad nuo 1996 m. iki 2002 m. IRIS ligoninės sukaupė didžiulį deficitą (daugiau nei 50 mln. EUR). Kad padengtų šį finansavimo trūkumą, IRIS ligoninės buvo priverstos imti banko paskolas, kurių išlaidos dar labiau padidino jų deficitą.

                  (230)

                  Savivaldybės suprato, jog tokia situacija joms nepalanki, nes tam, kad padengtų deficitą, jos galiausiai mokėdavo šių paskolų palūkanas; todėl nusprendė IRIS ligoninėms sumokėti greičiau, užuot laukusios momento, kol Federalinė viešoji visuomenės sveikatos tarnyba jas privers padengti deficitą pagal LCH 109 straipsnį. Kadangi savivaldybės neturėjo pakankamai lėšų, Briuselio sostinės regionas privalėjo imtis veiksmų, kad tai būtų įmanoma. Regionas atitinkamoms savivaldybėms teikė finansavimą 1) netiesiogiai, per FRBRTC (žr. 231 konstatuojamąją dalį), ir 2) nuo 2003 m. taip pat tiesiogiai, suteikdamas specialiąsias subsidijas (žr. 232 ir 233 konstatuojamąsias dalis). Tai suteikė galimybę savivaldybėms nors ir iš dalies (271), bet greičiau įvykdyti joms tenkančią IRIS ligoninių deficito kompensavimo prievolę. Kaip paaiškinta pirmiau (žr. 7.1 punktą), Briuselio sostinės regionas teikė ir toliau teikia viešąjį finansavimą tik susijusioms Briuselio savivaldybėms, o ne IRIS ligoninėms.

                  (231)

                  IRIS ligoninių deficitą, sukauptą 1996–2002 finansiniais metais, savivaldybės ėmė kompensuoti tik nuo 2002 m., naudodamos iš FRBRTC gautą finansavimą. Deficito kompensavimas šiuo laikotarpiu baigėsi tik 2008 m. Kad kompensuotų deficitą, užregistruotą nuo 2003 m., savivaldybėms nebereikėjo naudotis FRBRTC finansavimu.

                  (232)

                  Nuo 2003 m. finansinių metų Briuselio sostinės regionas ėmė teikti savivaldybėms vidutiniškai 10 mln. EUR per metus (tikslios sumos pateiktos tolesnėje 2 lentelėje) specialiųjų subsidijų forma. Kiekviena savivaldybė savo ruožtu padengdavo jai tenkančią šios specialiosios subsidijos dalį dažniausiai kitų metų pradžioje, remdamasi apskaičiuotu ligoninės deficitu (pvz., 2015 m. pradžioje – už 2014 m. finansinius metus). Deficitas apskaičiuojamas remiantis ligoninės veiklos auditu ir metų pirmųjų devynių mėnesių prognozuojamu rezultatu. Per šešis mėnesius nuo finansinių metų pabaigos (kitaip tariant, iki birželio pabaigos) kiekvienos IRIS ligoninės generalinė asamblėja patvirtina ligoninės finansines ataskaitas ir priima galutinį apyvartinių lėšų trūkumą. Apyvartinių lėšų trūkumo, liekančio sumokėjus specialiosios subsidijos dalį, dydis likviduojamas atsižvelgiant į savivaldybių ižduose esančių lėšų kiekį. Likvidavimo procesas gali trukti keletą papildomų metų, o per visą nagrinėjamą laikotarpį (1996–2014 m.) IRIS ligoninės nuolat laukė savivaldybių mokėjimų (žr. 234 konstatuojamosios dalies lenteles, kuriose pateikta informacija apie neapmokėtus likučius).

                     2 lentelė

                     Savivaldybių mokėjimai (atlikti gavus specialiąją subsidiją) IRIS ligoninių naudai

                              (EUR)

                              Metai

                              CHU St. Pierre

                              CHU Brugmann

                              HIS

                              HUDERF

                              Institut Bordet

                              Iš viso

                                 2003

                              1 620 000

                              1 770 000

                              3 765 000

                              820 000

                              2 025 000

                                 10 000 000

                                 2004

                              1 541 775

                              1 457 000

                              3 765 000

                              781 981

                              1 321 316

                                 8 867 072

                                 2005

                              2 132 928

                              3 657 000

                              3 765 000

                              778 000

                              800 000

                                 11 132 928

                                 2006

                              —

                              3 657 000

                              3 765 000

                              778 000

                              1 800 000

                                 10 000 000

                                 2007

                              278 330

                              4 125 610

                              3 765 000

                              622 529

                              1 208 531

                                 10 000 000

                                 2008

                              308 367

                              3 999 767

                              3 765 000

                              871 350

                              1 055 516

                                 10 000 000

                                 2009

                              490 002

                              3 231 504

                              3 765 000

                              1 246 998

                              1 266 496

                                 10 000 000

                                 2010

                              565 440

                              3 644 432

                              3 388 500

                              1 401 628

                              —

                                 9 000 000

                                 2011

                              654 580

                              3 206 932

                              3 576 750

                              1 220 232

                              841 506

                                 9 500 000

                                 2012

                              1 091 761

                              3 380 656

                              3 765 000

                              945 316

                              817 267

                                 10 000 000

                                 2013

                              1 826 753

                              2 500 348

                              3 765 000

                              635 966

                              1 271 933

                                 10 000 000

                                 2014

                              1 390 000

                              2 847 000

                              3 765 000

                              618 000

                              1 380 000

                                 10 000 000

                                 Iš viso

                                 11 899 936

                                 37 477 249

                                 44 615 250

                                 10 720 000

                                 13 787 565

                                 118 500 000

                  (233)

                  Apskaitos požiūriu specialiosios subsidijos dalis kai kuriais metais buvo tiesiogiai įtraukiama į ligoninės rezultatą (taip sumažinant likusį deficitą), o kitais metais suma buvo įtraukiama kaip deficito kompensacija (kitaip tariant, priskiriant rezultatą). Be to, CHU Saint-Pierre pavėlavo parengti buhalterinę ataskaitą 2004 m., todėl jos specialiosios subsidijos dalis buvo įtraukta tik į tolesnių metų ataskaitą. Tai paaiškina, kodėl bendras penkių IRIS ligoninių specialiosios subsidijos dydis 2004 m. siekė tik 8 867 072 EUR, o 2005 m. – 11 132 928 EUR, arba iš viso 20 mln. EUR (arba 10 mln. EUR per metus, kaip buvo numatyta). Nepaisant skirtumų tvarkant apskaitą, pamatinis šių mokėjimų principas visada buvo suteikti greitą (ir paprastai dalinę) deficito kompensaciją nesudarant kompensacijos permokos (žr. likusią šio skirsnio dalį).

                  (234)

                  Toliau 3–7 lentelėse nurodytas kiekvienos IRIS ligoninės užregistruotas apyvartinių lėšų trūkumas kiekvienais metais (iš viso šis deficitas 1996–2014 m. siekia apie 250 mln. EUR) ir kasmet savivaldybių atlikti mokėjimai (šie mokėjimai gali būti susiję su ankstesnių metų deficitu). 3–7 lentelėse nurodytos datos (t. y. metai), kada savivaldybės atliko mokėjimus, skirtus įvairių IRIS ligoninių deficitui kompensuoti, bet nepatikslinti metai, už kuriuos šie mokėjimai atlikti (272). Šios lentelės taip pat iliustruoja deficito susikaupimą 1996–2002 m. ir vėluojančius savivaldybių mokėjimus. Be to, aišku, kad 1996–2014 m. laikotarpiu įvairios susijusios savivaldybės buvo nuolat skolingos IRIS ligoninėms dideles sumas jų deficitui padengti. Nesumokėtas likutis iki 2014 m. pabaigos penkioms IRIS ligoninėms bendrai viršijo 15 mln. EUR. Šiame kontekste svarbu pabrėžti, kad kai IRIS ligoninės gauna pelno, jis nėra paskirstomas, o panaudojamas ankstesniam arba būsimam deficitui padengti, siekiant sumažinti savivaldybių intervencijos mastą. Galiausiai iš šių lentelių taip pat tampa aišku, kad, kaip vertina Belgijos valdžios institucijos (žr. 89 konstatuojamąją dalį), bet priešingai, nei teigia skundo pateikėjai, nėra išankstinio mokėjimo mechanizmo (žr. 55 konstatuojamąją dalį). Iš tiesų savivaldybių mokėjimai vykdomi labai vėluojant nuo deficito užregistravimo momento ir momento, kai tampa privaloma IRIS ligoninių įstatų 46 straipsnyje numatyta prievolė. Todėl negali būti laikoma, kad deficito, atsirandančio teikiant VESP ir vykdant susijusią veiklą, kompensavimo mokėjimų data suteikia IRIS ligoninėms pranašumą.

                     3 lentelė

                        CHU Saint-Pierre ligoninės deficito apmokėjimo data ir neapmokėtas likutis

                              (EUR)

                              CHU Saint-Pierre

                              Apyvartinių lėšų trūkumas

                              Savivaldybės mokėjimai

                              Neapmokėtas likutis

                                 1996

                              – 5 737 856

                              0

                              – 5 737 856

                                 1997

                              – 6 754 920

                              0

                              – 12 492 776

                                 1998

                              – 3 696 235

                              0

                              – 16 189 011

                                 1999

                              – 752 234

                              0

                              – 16 941 245

                                 2000

                              – 1 072 993

                              0

                              – 18 014 238

                                 2001

                              – 1 416 937

                              0

                              – 19 431 174

                                 2002

                              – 2 914 245

                              3 368 351

                              – 18 977 068

                                 2003

                              – 2 629 012

                              4 925 162

                              – 16 680 918

                                 2004

                              – 1 541 775

                              11 571 300

                              – 6 651 393

                                 2005

                              – 2 248 399

                              1 000 000

                              – 7 899 792

                                 2006

                              98 114

                              2 886 635

                              – 4 915 043

                                 2007

                              – 774 755

                              2 217 900

                              – 3 471 897

                                 2008

                              – 1 054 119

                              2 356 333

                              – 2 169 683

                                 2009

                              – 1 000 933

                              490 002

                              – 2 680 614

                                 2010

                              – 1 576 429

                              565 440

                              – 3 691 602

                                 2011

                              – 949 668

                              654 580

                              – 3 986 690

                                 2012

                              – 1 079 200

                              1 091 761

                              – 3 974 129

                                 2013

                              – 1 880 205

                              1 826 753

                              – 4 027 580

                                 2014

                              – 1 441 778

                              1 900 931

                              – 3 568 427

                                 Iš viso

                                 – 38 423 575

                                 34 855 148

                                 – 3 568 427

                     4 lentelė

                        CHU Brugmann

                     ligoninės deficito apmokėjimo data ir neapmokėtas likutis
                      (273)

                              (EUR)

                              CHU Brugmann

                              Apyvartinių lėšų trūkumas

                              Savivaldybės mokėjimai

                              Neapmokėtas likutis

                                 1996

                              Nenurodyta

                              Nenurodyta

                              Nenurodyta

                                 1997

                              Nenurodyta

                              Nenurodyta

                              Nenurodyta

                                 1998

                              Nenurodyta

                              Nenurodyta

                              Nenurodyta

                                 1999

                              – 508 171

                              0

                              – 508 171

                                 2000

                              – 3 755 229

                              0

                              – 4 263 399

                                 2001

                              – 5 440 039

                              0

                              – 9 703 438

                                 2002

                              – 1 976 934

                              0

                              – 11 680 371

                                 2003

                              – 1 697 238

                              1 770 000

                              – 11 607 609

                                 2004

                              – 1 442 292

                              1 457 000

                              – 11 592 901

                                 2005

                              – 7 413 186

                              4 404 420

                              – 14 601 667

                                 2006

                              – 14 180 725

                              10 893 584

                              – 17 888 808

                                 2007

                              – 6 954 466

                              10 151 330

                              – 14 691 944

                                 2008

                              – 6 308 290

                              6 699 647

                              – 14 300 587

                                 2009

                              – 6 228 859

                              3 231 504

                              – 17 297 942

                                 2010

                              – 5 011 208

                              3 644 432

                              – 18 664 719

                                 2011

                              – 2 982 442

                              3 224 315

                              – 18 422 846

                                 2012

                              – 2 945 806

                              16 219 985

                              – 5 148 666

                                 2013

                              – 2 799 788

                              7 090 156

                              – 858 298

                                 2014

                              – 2 923 714

                              2 847 000

                              – 935 012

                                 Iš viso

                                 – 72 568 385

                                 71 633 373

                                 – 935 012

                     5 lentelė

                     HUDERF ligoninės deficito apmokėjimo data ir neapmokėtas likutis

                              (EUR)

                              HUDERF

                              Apyvartinių lėšų trūkumas

                              Savivaldybės mokėjimai

                              Neapmokėtas likutis

                                 1996

                              – 1 505 830

                              0

                              – 1 505 830

                                 1997

                              – 1 026 881

                              0

                              – 2 532 711

                                 1998

                              – 245 113

                              0

                              – 2 777 825

                                 1999

                              1 642

                              0

                              – 2 776 183

                                 2000

                              – 484 951

                              0

                              – 3 261 134

                                 2001

                              – 1 218 954

                              0

                              – 4 480 088

                                 2002

                              – 479 490

                              883 192

                              – 4 076 386

                                 2003

                              – 1 117 778

                              1 583 539

                              – 3 610 625

                                 2004

                              – 781 981

                              1 863 863

                              – 2 528 742

                                 2005

                              – 1 279 230

                              778 000

                              – 3 029 973

                                 2006

                              – 2 494 074

                              1 605 532

                              – 3 918 515

                                 2007

                              – 2 687 621

                              1 688 424

                              – 4 917 712

                                 2008

                              – 2 314 050

                              1 208 667

                              – 6 023 095

                                 2009

                              – 1 868 670

                              1 246 998

                              – 6 644 767

                                 2010

                              – 1 823 049

                              1 401 628

                              – 7 066 187

                                 2011

                              – 1 620 663

                              1 220 232

                              – 7 466 618

                                 2012

                              – 945 316

                              5 525 711

                              – 2 886 223

                                 2013

                              – 528 779

                              635 966

                              – 2 779 036

                                 2014

                              – 618 000

                              2 682 372

                              – 714 664

                                 Iš viso

                                 – 23 038 788

                                 22 324 124

                                 – 714 664

                     6 lentelė

                        Institut Bordet ligoninės deficito apmokėjimo data ir neapmokėtas likutis

                              (EUR)

                              Institut Bordet

                              Apyvartinių lėšų trūkumas

                              Savivaldybių sąrašas

                              Neapmokėtas likutis

                                 1996

                              752 505

                              0

                              752 505

                                 1997

                              170 241

                              0

                              922 745

                                 1998

                              41 349

                              0

                              964 094

                                 1999

                              44 371

                              0

                              1 008 465

                                 2000

                              5 439

                              0

                              1 013 904

                                 2001

                              154 518

                              0

                              1 168 423

                                 2002

                              – 4 929 106

                              0

                              – 3 760 683

                                 2003

                              – 4 916 506

                              2 025 000

                              – 6 652 189

                                 2004

                              – 2 001 995

                              1 321 316

                              – 7 332 868

                                 2005

                              – 771 467

                              800 000

                              – 7 304 335

                                 2006

                              – 1 817 630

                              1 800 000

                              – 7 321 966

                                 2007

                              – 1 874 162

                              2 673 741

                              – 6 522 386

                                 2008

                              – 1 624 347

                              4 519 412

                              – 3 627 322

                                 2009

                              – 688 005

                              1 266 496

                              – 3 048 830

                                 2010

                              – 655 634

                              0

                              – 3 704 465

                                 2011

                              – 838 644

                              841 506

                              – 3 701 602

                                 2012

                              – 833 460

                              4 465 110

                              – 69 952

                                 2013

                              – 2 551 468

                              1 271 933

                              – 1 349 487

                                 2014

                              – 1 943 857

                              2 023 112

                              – 1 270 232

                                 Iš viso

                                 – 24 277 858

                                 23 007 626

                                 – 1 270 232

                     7 lentelė

                     HIS ligoninės deficito apmokėjimo data ir neapmokėtas likutis
                      (274)

                              (EUR)

                              HIS

                              Apyvartinių lėšų trūkumas

                              Savivaldybės mokėjimai

                              Neapmokėtas likutis

                                 1996

                              Nenurodyta

                              Nenurodyta

                              Nenurodyta

                                 1997

                              Nenurodyta

                              Nenurodyta

                              Nenurodyta

                                 1998

                              Nenurodyta

                              Nenurodyta

                              Nenurodyta

                                 1999

                              – 1 248 404

                              0

                              – 1 248 404

                                 2000

                              – 7 220 971

                              0

                              – 8 469 375

                                 2001

                              – 14 782 680

                              0

                              – 23 252 055

                                 2002

                              – 12 978 574

                              416 079

                              – 35 814 550

                                 2003

                              – 7 990 196

                              6 018 822

                              – 37 785 924

                                 2004

                              – 5 941 987

                              13 425 604

                              – 30 302 307

                                 2005

                              – 4 440 896

                              3 765 000

                              – 30 978 203

                                 2006

                              – 5 022 247

                              12 622 542

                              – 23 377 907

                                 2007

                              – 3 882 170

                              10 885 280

                              – 16 374 797

                                 2008

                              – 3 779 570

                              10 885 190

                              – 9 269 178

                                 2009

                              – 3 774 545

                              3 765 000

                              – 9 278 722

                                 2010

                              – 3 387 655

                              3 388 500

                              – 9 277 877

                                 2011

                              – 3 572 694

                              3 576 750

                              – 9 273 821

                                 2012

                              – 3 767 190

                              3 765 000

                              – 9 276 011

                                 2013

                              – 3 761 761

                              3 765 000

                              – 9 272 772

                                 2014

                              – 3 760 497

                              3 765 000

                              – 9 268 269

                                 Iš viso

                                 – 89 312 036

                                 80 043 767

                                 – 9 268 269

                  (235)

                  Praktikoje deficito kompensacija pagal IRIS ligoninių įstatų 46 straipsnį yra viršesnė nei deficito kompensacija pagal LCH 109 straipsnį. Iš tiesų federaliniam visuomenės sveikatos ministrui nustačius deficitą pagal LCH 109 straipsnį (žr. 47 konstatuojamąją dalį), savivaldybei išsiunčiamas laiškas ir jos bankas gauna pavedimą nedelsiant pervesti šią sumą atitinkamai ligoninei, atsižvelgiant, jei yra, į kitus savivaldybės jau atliktus deficito kompensavimo mokėjimus šiai ligoninei pagal įstatų 46 straipsnį. Be to, savivaldybės ir IRIS ligoninės sutarė, kad ligoninės nedelsdamos grąžins savivaldybėms visas sumas, joms pervestas pagal LCH 109 straipsnį, kad būtų išvengta bet kokio dvigubo to paties deficito kompensavimo. Šiuo požiūriu Komisija iš savivaldybių banko Belfius gavo laišką ir lentelę, kuriuose patvirtinama, kad kasmet visos penkios IRIS ligoninės iškart grąžino šias lėšas, vadinasi, dvigubo deficito padengimo galimybę galima atmesti. Tolesnėje 8 lentelėje pateiktas visų „deficito kompensavimo pagal LCH 109 straipsnį“ sumų, kurias skyrė savivaldybės IRIS ligoninėms ir kurios buvo nedelsiant grąžintos, taip anuliuojant šias operacijas, bendras vaizdas. Taigi IRIS ligoninės negavo jokio pranašumo dėl šių mokėjimų pagal LCH 109 straipsnį, o tolesniame šio sprendimo vertinime aktuali tik deficito kompensacija pagal IRIS ligoninių įstatų 46 straipsnį. 8 lentelėje pateikti mokėjimai tik iki 2006 finansinių metų, nes dabar tai yra vėliausi metai, kuriais deficitą pagal LCH 109 straipsnį buvo nustačiusi Federalinė viešoji visuomenės sveikatos tarnyba. Tai parodo, kad praktikoje deficito kompensavimo mokėjimas pagal LCH 109 straipsnį atliekamas labai vėluojant, ir paaiškina, kodėl IRIS ligoninės šiuo metodu nesinaudoja (ir nedelsdamos grąžina šią kompensaciją vos ją gavusios). Iš tiesų kompensavimas pagal IRIS ligoninių įstatų 46 straipsnį yra greitesnis mechanizmas (ypač nuo to momento, kai savivaldybėms pradėtos teikti specialiosios subsidijos, žr. 232 konstatuojamąją dalį) nei LCH 109 straipsnio procedūra. Be to, deficito padengimas pagal IRIS ligoninių įstatų 46 straipsnį yra platesnis nei dalinis deficito padengimas pagal LCH 109 straipsnį (žr. 47 ir 48 konstatuojamąsias dalis), nes kompensuoja visą IRIS ligoninių užregistruotą apyvartinių lėšų trūkumą. Dėl visų šių priežasčių šiame sprendime atliekant vertinimą aktualus tik 46 straipsnio kompensavimo mechanizmas ir nebenagrinėjamas deficito kompensavimo mechanizmas pagal LCH 109 straipsnį, priešingai nei panaikintame 2009 m. Komisijos sprendime, kuriame buvo nagrinėjamas LCH 109 straipsnio mechanizmas.

                     8 lentelė

                     Deficito sumų pagal LCH 109 straipsnį
                      (275), kurios buvo pervestos ir nedelsiant grąžintos, bendras vaizdas (2015 m. lapkričio 9 d. situacija)

                              (EUR)

                              CHU St. Pierre

                              CHU Brugmann

                              HIS

                              HUDERF

                              Institut Bordet

                                 1996

                              560 322,61

                              0

                              2 727 844,19

                              0

                              0

                                 1997

                              0

                              0

                              3 051 321,12

                              0

                              0

                                 1998

                              0

                              0

                              553 331

                              0

                              0

                                 1999

                              0

                              781 686,52

                              345 176,04

                              0

                              0

                                 2000

                              1 019 647,97

                              0

                              0

                              0

                              2 483 585,21

                                 2001

                              0

                              2 511 189,37

                              126 193,12

                              263 390,41

                              4 681 594,58

                                 2002

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 2003

                              0

                              0

                              3 658 304,97

                              0

                              1 699 065,20

                                 2004

                              0

                              0

                              0

                              0

                              705 798,98

                                 2005

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 2006

                              0

                              5 727 775,67

                              0

                              384 527,59

                              0

                  (236)

                  Komisija taip pat vertino, ar 1996–2014 m. laikotarpiu (276) IRIS ligoninės faktiškai gavo kompensacijos permoką. Dėl 1999 m. liepos 1 d. vykusių susijungimų (taip pat žr. 28 konstatuojamąją dalį) ir nuo to momento praėjusio ilgo laikotarpio 1996–1998 m. CHU Brugmann kompensacijos permokos analizės atlikti negalima, nes nepavyko rasti atitinkamų archyvų. Dėl tų pačių priežasčių šią HIS ligoninių analizę buvo galima atlikti tik suvestiniu pagrindu 1996–1998 m. Šiame kontekste taip pat svarbu pažymėti, kad Belgijos valdžios institucijos pateikė visą naudingą IRIS ligoninių apskaitos informaciją ir informaciją apie savivaldybių atliktus mokėjimus deficitui padengti, jei šie skaičiai buvo prieinami. Iš tiesų iki 2005 m. VESP sprendimo įsigaliojimo 2005 m. gruodžio 19 d. valstybės narės privalėjo teikti informaciją Komisijai penkerius metus (277) (o ne dešimt, kaip numatyta 2005 m. ir 2012 m. VESP sprendimuose (278)). Nors pirmas Komisijos prašymas pateikti informaciją buvo išsiųstas 2006 m. kovo 22 d., Belgijos valdžios institucijoms pavyko pateikti skaičius nuo 1996 m., susijusius su CHU Saint-Pierre, HUDERF ir Institut Bordet ligoninėmis, nuo 1999 m. – su HIS (taip pat 1996–1998 m. laikotarpio suvestinius skaičius) ir CHU Brugmann ligoninėmis.

                  (237)

                  Komisija nagrinėjo, ar už konkrečius metus savivaldybių atliekami deficito kompensavimo mokėjimai (naudojantis FRBRTC finansavimu ir Briuselio sostinės regiono specialiosiomis subsidijomis bei jų pačių lėšomis) viršijo tų metų apyvartinių lėšų trūkumą. Šiame kontekste Komisija primena, kad IRIS ligoninės gavo kompensaciją tik deficitui, užregistruotam dėl teikiamų VESP ir kai kurios susijusios ribotos veiklos, padengti. Toliau 9–13 lentelėse pateikiami atitinkami kiekvienos IRIS ligoninės skaičiai. Tačiau svarbu turėti omenyje, kad iš šių lentelių negalima nustatyti, nuo kada savivaldybė (iš dalies) kompensavo deficitą. Būtent pirmiau pateiktose 3–7 lentelėse (žr. 234 konstatuojamąją dalį) yra nurodyti metai, kuriais savivaldybės IRIS ligoninėms atliko mokėjimus deficitui kompensuoti. 9–13 lentelėse nurodytos tik IRIS ligoninėms savivaldybių pervestos sumos (paprastai keliomis dalimis), skirtos konkrečių metų deficitui kompensuoti, nepatikslinant, kuriuo metu šie dydžiai buvo faktiškai pervesti. Jei 9–13 lentelės buvo sudarytos taip, kad būtų galima nustatyti, ar konkrečiais metais atskirai buvo suteikta kompensacijos permoka, praktiškai jokia IRIS ligoninė niekada negavo tikros kompensacijos permokos, kaip paaiškinta toliau (žr. 238 konstatuojamąją dalį).

                  (238)

                  Kaip iliustruota tolesnėse lentelėse, lyginant apyvartinių lėšų trūkumą ir už konkrečius metus pervestą kompensaciją, matyti tik keli techniniai kompensacijos permokos atvejai (279), jei tuos metus imtume atskirai. Tačiau iš 234 konstatuojamosios dalies 3–7 lentelių aiškiai matyti, kad praktikoje jokia IRIS ligoninė niekada nėra gavusi realios kompensacijos permokos, nes nagrinėjamuoju laikotarpiu (1996–2014 m.) savivaldybės IRIS ligoninėms nuolat buvo skolingos dideles sumas deficitui kompensuoti. Techninės kompensacijos permokos galėtų būti pagrįstos savivaldybės siekiu konkrečiais metais ne tik padengti tų metų apyvartinių lėšų trūkumą, bet ir padengti šiek tiek ankstesnių metų deficito, kurio mokėjimas vėlavo. Net jei šio motyvo negalima įrodyti, svarbu tai, kad kiekvienais metais, kuriais IRIS ligoninės gavo mokėjimus, kurie (imant tuos metus atskirai) techniškai atitiktų kompensacijos permoką už tais metais suteiktas VESP ir vykdytą susijusią ribotą veiklą, lėšas gavusi IRIS ligoninė iš esmės, vertinant bendrai, gavo nepakankamą kompensaciją už tas pačias VESP ir ribotą susijusią veiklą, palyginti su veikla ankstesniais metais ir nagrinėjamais metais (280).

                  (239)

                  Iš toliau pateiktos 9 lentelės matyti, kad jei kiekvienus metus nagrinėtume atskirai, CHU Saint-Pierre ligoninei techninė kompensacijos permoka buvo suteikta tik 1996, 1997 ir 2012 m. Kiekvienu atveju šios kompensacijos permokos siekė bent 1,5 % kompensacijos, suteiktos nagrinėjamais metais, todėl galėtų būti atidėtos kitais metais, kaip numatyta VESP sprendime (281). Tačiau praktikoje, taip pat kaip nurodyta pirmiau (žr. 3 lentelę 234 konstatuojamojoje dalyje), CHU Saint-Pierre ligoninė nuolat gaudavo nepakankamą kompensaciją 1996–2014 m. laikotarpiu ir savivaldybė jai visada likdavo skolinga. 1996–2014 m. laikotarpiu ši kompensacijos nepriemoka siekė 3 666 541 EUR. Tačiau kadangi IRIS ligoninių įstatų 46 straipsnyje atitinkamoms savivaldybėms yra nustatyta prievolė, jos privalės ateityje kompensuoti šį apyvartinių lėšų trūkumo likutį (282).

                     9 lentelė

                        CHU Saint– Pierre apyvartinių lėšų trūkumas ir ligoninei suteikta kompensacija

                              (EUR)

                              CHU St. Pierre

                              Apyvartinių lėšų trūkumas

                              Finansavimas per FRBRTC arba regiono specialiąją subsidiją (283)

                              Papildomi savivaldybių įnašai

                              Suteikta visa kompensacija

                              Kompensacijos permoka (+) arba kompensacijos nepriemoka (–) per metus

                              Kompensacijos permoka (+) arba kompensacijos nepriemoka (–), iš viso

                                 1996

                              – 5 737 856

                              5 738 735

                              0

                              5 738 735

                              879

                              879

                                 1997

                              – 6 754 920

                              6 855 099

                              0

                              6 855 099

                              100 179

                              101 058

                                 1998

                              – 3 696 235

                              3 696 092

                              0

                              3 696 092

                              – 143

                              100 915

                                 1999

                              – 752 234

                              751 117

                              0

                              751 117

                              – 1 117

                              99 798

                                 2000

                              – 1 072 993

                              1 072 993

                              0

                              1 072 993

                              0

                              99 798

                                 2001

                              – 1 416 937

                              1 416 000

                              0

                              1 416 000

                              – 937

                              98 862

                                 2002

                              – 2 914 245

                              2 914 245

                              0

                              2 914 245

                              0

                              98 862

                                 2003

                              – 2 629 012

                              1 620 000

                              0

                              1 620 000

                              – 1 009 012

                              – 910 150

                                 2004

                              – 1 541 775

                              1 541 775

                              0

                              1 541 775

                              0

                              – 910 150

                                 2005

                              – 2 248 399

                              2 132 928

                              0

                              2 132 928

                              – 115 471

                              – 1 025 621

                                 2006

                              98 114

                              0

                              0

                              0

                              0

                              – 1 025 621

                                 2007

                              – 774 755

                              278 330

                              0

                              278 330

                              – 496 425

                              – 1 522 045

                                 2008

                              – 1 054 119

                              308 367

                              0

                              308 367

                              – 745 752

                              – 2 267 797

                                 2009

                              – 1 000 933

                              490 002

                              510 931

                              1 000 933

                              0

                              – 2 267 797

                                 2010

                              – 1 576 429

                              565 440

                              0

                              565 440

                              – 1 010 989

                              – 3 278 785

                                 2011

                              – 949 668

                              654 580

                              0

                              654 580

                              – 295 088

                              – 3 573 873

                                 2012

                              – 1 079 200

                              1 091 761

                              0

                              1 091 761

                              12 561

                              – 3 561 312

                                 2013

                              – 1 880 205

                              1 826 753

                              0

                              1 826 753

                              – 53 452

                              – 3 614 763

                                 2014

                              – 1 441 778

                              1 390 000

                              0

                              1 390 000

                              – 51 778

                              – 3 666 541

                                 – 38 423 575

                                 34 344 217

                                 510 931

                                 34 855 148

                                 – 3 666 541

                  (240)

                  Kaip paaiškinta pirmiau (žr. 236 konstatuojamąją dalį), Iris Sud ligoninių (HIS) kompensacijos permokos egzistavimo analizė negalėjo būti atliekama kiekvieniems metams atskirai 1996–1998 m. laikotarpiu, nes nebuvo reikiamų skaičių. Tačiau Belgijos valdžios institucijos rado suvestinius duomenis, susijusius su šiuo laikotarpiu, kai HIS vis dar buvo keturios nepriklausomos ligoninės. Per šiuos trejus metus kai kurios HIS patyrė bendrą 2 622 714 EUR nuostolį, o kitos gavo iš viso iki 703 624 EUR pelno. Nuostolis buvo visiškai padengtas iš FRBRTC lėšų, kurios buvo suteiktos savivaldybei. Pelnas buvo perkeltas į kitus metus ir tai paaiškina, kodėl 1999 m. užregistruoto deficito kompensacija dengia tik dalį deficito. Likęs deficitas buvo kompensuotas iš nepaskirstyto 1996–1998 m. laikotarpio pelno. Iš 10 lentelės taip pat matyti, kad, neskaitant labai nedidelių techninių kompensacijos permokų 2000, 2010, 2011, 2013 ir 2014 m. (kiekvienu atveju ne daugiau kaip 0,12 % tais metais skirtos kompensacijos), HIS kasmet gaudavo nepakankamą kompensaciją. Ši kompensacijos nepriemoka 1999–2014 m. laikotarpiu siekia daugiau nei 9 mln. EUR.

                     10 lentelė

                     HIS ligoninių apyvartinių lėšų trūkumas ir ligoninėms suteikta kompensacija

                              (EUR)

                              HIS

                              Apyvartinių lėšų trūkumas

                              Finansavimas per FRBRTC arba regiono specialiąją subsidiją

                              Papildomi savivaldybių įnašai

                              Suteikta visa kompensacija

                              Kompensacijos permoka (+) arba kompensacijos nepriemoka (-) per metus

                              Kompensacijos permoka (+) arba kompensacijos nepriemoka (-) bendrai

                                 1999

                              – 1 248 404

                              446 209

                              0

                              446 209

                              – 802 195

                              – 98 571  (*1)

                                 2000

                              – 7 220 971

                              7 221 056

                              0

                              7 221 056

                              85

                              – 98 486

                                 2001

                              – 14 782 680

                              14 782 680

                              0

                              14 782 680

                              0

                              – 98 486

                                 2002

                              – 12 978 574

                              12 978 572

                              0

                              12 978 572

                              – 2

                              – 98 488

                                 2003

                              – 7 990 196

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 4 225 196

                              – 4 323 684

                                 2004

                              – 5 941 987

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 2 176 987

                              – 6 500 671

                                 2005

                              – 4 440 896

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 675 896

                              – 7 176 566

                                 2006

                              – 5 022 247

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 1 257 247

                              – 8 433 813

                                 2007

                              – 3 882 170

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 117 170

                              – 8 550 983

                                 2008

                              – 3 779 570

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 14 570

                              – 8 565 553

                                 2009

                              – 3 774 545

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 9 545

                              – 8 575 098

                                 2010

                              – 3 387 655

                              3 388 500

                              0

                              3 388 500

                              845

                              – 8 574 253

                                 2011

                              – 3 572 694

                              3 576 750

                              0

                              3 576 750

                              4 056

                              – 8 570 197

                                 2012

                              – 3 767 190

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 2 190

                              – 8 572 387

                                 2013

                              – 3 761 761

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              3 239

                              – 8 569 148

                                 2014

                              – 3 760 497

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              4 503

                              – 8 564 645

                                 – 89 312 036

                                 80 043 767

                                 0

                                 80 043 767

                                 – 9 268 269

                  (241)

                  Toliau 11 lentelėje parodytos labai nedidelės HUDERF ligoninei skirtos techninės kompensacijos permokos 1998, 2002 ir 2007 m. (kiekvienu atveju jos buvo mažesnės nei 0,15 % nagrinėjamais metais skirtos kompensacijos). 2013 m. buvo užregistruota didesnė techninė kompensacijos permoka (apie 17 % nagrinėjamais metais skirtos kompensacijos). Tačiau kadangi gauta kompensacija jau buvo aiškiai nepakankama 2010 ir 2011 m., HUDERF vis dar buvo toje pačioje situacijoje 2013 m. VESP ir susijusios veiklos, kurią vykdė iki tol, atžvilgiu. Per visą 1996–2014 m. laikotarpį reali kompensacijos nepriemoka iš viso sudaro daugiau nei 700 000 EUR. Be to, kaip įrodyta pirmiau (žr. 5 lentelę 234 konstatuojamojoje dalyje), praktikoje HUDEF niekada nėra gavusi jokios kompensacijos permokos, dėl kurios ji būtų privalėjusi (iš dalies) grąžinti deficito kompensaciją. Iš tiesų ligoninė 1996–2014 m. laikotarpiu visada turėjo kompensacijos nepriemoką ir savivaldybė jai buvo nuolat skolinga.

                     11 lentelė

                     HUDERF apyvartinių lėšų trūkumas ir ligoninei suteikta kompensacija

                              (EUR)

                              HUDERF

                              Apyvartinių lėšų trūkumas

                              Finansavimas per FRBRTC arba regiono specialiąją subsidiją

                              Papildomi savivaldybių įnašai

                              Suteikta visa kompensacija

                              Kompensacijos permoka (+) arba kompensacijos nepriemoka (-) per metus

                              Kompensacijos permoka (+) arba kompensacijos nepriemoka (-) bendrai

                                 1996

                              – 1 505 830

                              1 504 714

                              0

                              1 504 714

                              – 1 116

                              – 1 116

                                 1997

                              – 1 026 881

                              1 026 279

                              0

                              1 026 279

                              – 602

                              – 1 718

                                 1998

                              – 245 113

                              245 415

                              0

                              245 415

                              302

                              – 1 417

                                 1999

                              1 642

                              0

                              0

                              0

                              0

                              – 1 417

                                 2000

                              – 484 951

                              484 949

                              0

                              484 949

                              – 2

                              – 1 419

                                 2001

                              – 1 218 954

                              1 218 000

                              0

                              1 218 000

                              – 954

                              – 2 373

                                 2002

                              – 479 490

                              480 000

                              0

                              480 000

                              510

                              – 1 863

                                 2003

                              – 1 117 778

                              820 000

                              297 778

                              1 117 778

                              0

                              – 1 862

                                 2004

                              – 781 981

                              781 981

                              0

                              781 981

                              0

                              – 1 862

                                 2005

                              – 1 279 230

                              778 000

                              501 230

                              1 279 230

                              0

                              – 1 863

                                 2006

                              – 2 494 074

                              778 000

                              1 716 074

                              2 494 074

                              0

                              – 1 863

                                 2007

                              – 2 687 621

                              622 529

                              2 065 313

                              2 687 842

                              221

                              – 1 642

                                 2008

                              – 2 314 050

                              871 350

                              1 442 700

                              2 314 050

                              0

                              – 1 642

                                 2009

                              – 1 868 670

                              1 246 998

                              621 672

                              1 868 670

                              0

                              – 1 642

                                 2010

                              – 1 823 049

                              1 401 628

                              0

                              1 401 628

                              – 421 421

                              – 423 062

                                 2011

                              – 1 620 663

                              1 220 232

                              0

                              1 220 232

                              – 400 431

                              – 823 493

                                 2012

                              – 945 316

                              945 316

                              0

                              945 316

                              0

                              – 823 493

                                 2013

                              – 528 779

                              635 966

                              0

                              635 966

                              107 187

                              – 716 306

                                 2014

                              – 618 000

                              618 000

                              0

                              618 000

                              0

                              – 716 306

                                 – 23 038 788

                                 15 679 357

                                 6 644 767

                                 22 324 124

                                 – 716 306

                  (242)

                     Institut Bordet 1996–2001 m. apskaitos rezultatai buvo teigiami, todėl savivaldybė tais metais nesiėmė veiksmų. Tačiau nuo 2002 m. apskaitos rezultatas tapo neigiamas, todėl buvo atlikti mokėjimai siekiant kompensuoti deficitą. Toliau 12 lentelėje parodytos nedidelės techninės kompensacijos permokos 2005 ir 2011 m. (arba mažiau nei atitinkamai 4 % ir 0,5 % tais metais suteiktos kompensacijos dydžio). atrodo, kad 2009 m. buvo didelė techninė maždaug 580 000 EUR kompensacijos permoka (arba maždaug 46 % tais metais suteiktos kompensacijos dydžio). Tačiau 2008 m. buvo užregistruota apie 533 000 EUR kompensacijos nepriemoka (apie 505 000 EUR suvestiniu pagrindu). Vadinasi, bendra techninė suvestinė kompensacijos permoka siekė tik 73 702 EUR (mažiau nei 6 % 2009 m. suteiktos kompensacijos), kurią buvo galima perkelti į 2010 m. (284) (nors už 2010 m. iki šiol jokia kompensacija suteikta nebuvo). Be to, kiekvienais nagrinėjamais metais Institut Bordet visada laukė, kol bus kompensuojamas užregistruotas deficitas (žr. 234 konstatuojamojoje dalyje pateiktą 6 lentelę). 2009 m. savivaldybė Institut Bordet buvo skolinga maždaug 3 mln. EUR. Per visą 1996–2014 m. laikotarpį faktinė kompensacijos nepriemoka iš viso sudaro daugiau nei 2,4 mln. EUR. Kaip paaiškinta 234 konstatuojamojoje dalyje, 1996–2001 m. gautas pelnas sumažina savivaldybių neapmokėtą likutį, nes savivaldybės, prieš imdamosi veiksmų, atskaičiuoja ligoninių pelną.

                     12 lentelė

                        Institut Bordet apyvartinių lėšų trūkumas ir ligoninei suteikta kompensacija

                              (EUR)

                              Institut Bordet

                              Apyvartinių lėšų trūkumas

                              Finansavimas per FRBRTC arba regiono specialiąją subsidiją

                              Papildomi savivaldybių įnašai

                              Suteikta visa kompensacija

                              Kompensacijos permoka (+) arba kompensacijos nepriemoka (-) per metus

                              Kompensacijos permoka (+) arba kompensacijos nepriemoka (-) bendrai

                                 1996

                              752 505

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 1997

                              170 241

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 1998

                              41 349

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 1999

                              44 371

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 2000

                              5 439

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 2001

                              154 518

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 2002

                              – 4 929 105

                              4 929 106

                              0

                              4 929 106

                              1

                              1

                                 2003

                              – 4 916 506

                              2 025 000

                              2 891 506

                              4 916 506

                              0

                              1

                                 2004

                              – 2 001 995

                              1 321 316

                              680 679

                              2 001 995

                              0

                              1

                                 2005

                              – 771 467

                              800 000

                              0

                              800 000

                              28 533

                              28 534

                                 2006

                              – 1 817 630

                              1 800 000

                              17 630

                              1 817 630

                              0

                              28 533

                                 2007

                              – 1 874 162

                              1 208 531

                              665 631

                              1 874 162

                              0

                              28 533

                                 2008

                              – 1 624 347

                              1 055 516

                              35 509

                              1 091 025

                              – 533 322

                              – 504 789

                                 2009

                              – 688 005

                              1 266 496

                              0

                              1 266 496

                              578 491

                              73 702

                                 2010

                              – 655 634

                              0

                              0

                              0

                              – 655 634

                              – 581 932

                                 2011

                              – 838 644

                              841 506

                              0

                              841 506

                              2 862

                              – 579 070

                                 2012

                              – 833 460

                              817 267

                              0

                              817 267

                              – 16 193

                              – 595 263

                                 2013

                              – 2 551 468

                              1 271 933

                              0

                              1 271 933

                              – 1 279 535

                              – 1 874 798

                                 2014

                              – 1 943 857

                              1 380 000

                              0

                              1 380 000

                              – 563 857

                              – 2 438 654

                                 – 24 277 858

                                 18 716 671

                                 4 290 955

                                 23 007 626

                                 – 2 438 654

                  (243)

                  Kaip paaiškinta pirmiau (žr. 236 konstatuojamąją dalį), nebuvo įmanoma atlikti CHU Brugmann ligoninės kompensacijos permokos egzistavimo analizės 1996–1998 m. laikotarpiu, nes nebuvo skaitinių duomenų. Toliau 13 lentelėje parodytos nedidelės techninės kompensacijos permokos 2000, 2003, 2004, 2008 ir 2011 m. (kiekvienu atveju jos buvo mažesnės nei 7 % nagrinėjamais metais skirtos kompensacijos). Dvejais metais (t. y. 1999 ir 2012 m.) techninė kompensacijos permoka sudarė daugiau nei 10 % nagrinėjamais metais skirtos kompensacijos (arba atitinkamai 15,3 % ir 12,9 %). Tačiau 2012 m. CHU Brugmann turėjo kompensacijos nepriemoką, nors 2009 ir 2010 m. jau buvo aiškiai gavusi nepakankamą kompensaciją (t. y. turėjo 558 858 EUR kompensacijos nepriemoką). Ankstesnių nei 1999 m. skaitinių duomenų, į kuriuos būtų galima atsižvelgti norint įvertinti bendrą situaciją, susijusią su CHU Brugmann ligoninei skirta kompensacija 1999 m., nėra. Tačiau svarbu pažymėti, kad pirmieji savivaldybės skirti mokėjimai (remiantis FRBRTC finansavimu) prasidėjo tik 2003 m. ir kad, kaip parodyta 234 konstatuojamosios dalies 4 lentelėje, CHU Brugmann niekada nebuvo gavusi kompensacijos permokos, kad būtų priversta (iš dalies) grąžinti deficito kompensaciją savivaldybei. Iš tiesų, vertinant bendrai, bet kuriuo metu 1996–2014 m. laikotarpiu CHU Brugmann nuolat turėjo kompensacijos nepriemoką ir savivaldybė jai buvo skolinga, kad padengtų buvusį deficitą. Šiuo laikotarpiu faktinė kompensacijos nepriemoka sudarė iš viso apie 935 000 EUR.

                     13 lentelė

                        CHU Brugmann apyvartinių lėšų trūkumas ir ligoninei suteikta kompensacija

                              (EUR)

                              CHU Brugmann

                              Apyvartinių lėšų trūkumas

                              Finansavimas per FRBRTC arba regiono specialiąją subsidiją

                              Papildomi savivaldybių įnašai

                              Suteikta visa kompensacija

                              Kompensacijos permoka (+) arba kompensacijos nepriemoka (-) per metus

                              Kompensacijos permoka (+) arba kompensacijos nepriemoka (-) bendrai

                                 1999

                              – 508 171

                              600 000

                              0

                              600 000

                              91 829

                              91 829

                                 2000

                              – 3 755 229

                              3 755 587

                              0

                              3 755 587

                              358

                              92 188

                                 2001

                              – 5 440 039

                              5 440 000

                              0

                              5 440 000

                              – 39

                              92 149

                                 2002

                              – 1 976 934

                              1 976 933

                              0

                              1 976 933

                              – 1

                              92 149

                                 2003

                              – 1 697 238

                              1 770 000

                              0

                              1 770 000

                              72 762

                              164 911

                                 2004

                              – 1 442 292

                              1 457 000

                              0

                              1 457 000

                              14 708

                              179 619

                                 2005

                              – 7 413 186

                              3 657 000

                              3 756 186

                              7 413 186

                              0

                              179 619

                                 2006

                              – 14 180 725

                              3 657 000

                              10 523 725

                              14 180 725

                              0

                              179 619

                                 2007

                              – 6 954 466

                              4 125 610

                              2 828 856

                              6 954 466

                              0

                              179 619

                                 2008

                              – 6 308 290

                              3 999 767

                              2 505 046

                              6 504 813

                              196 523

                              376 142

                                 2009

                              – 6 228 859

                              3 231 504

                              2 600 612

                              5 832 116

                              – 396 743

                              – 20 601

                                 2010

                              – 5 011 208

                              3 644 432

                              169 179

                              3 813 611

                              – 1 197 597

                              – 1 218 198

                                 2011

                              – 2 982 442

                              3 206 932

                              0

                              3 206 932

                              224 490

                              – 993 708

                                 2012

                              – 2 945 806

                              3 380 656

                              0

                              3 380 656

                              434 850

                              – 558 858

                                 2013

                              – 2 799 788

                              2 500 348

                              0

                              2 500 348

                              – 299 440

                              – 858 298

                                 2014

                              – 2 923 714

                              2 847 000

                              0

                              2 847 000

                              – 76 714

                              – 935 011

                                 – 72 568 384

                                 49 249 769

                                 22 383 604

                                 71 633 373

                                 – 935 011

                  (244)

                  Galiausiai nedidelis pelnas, kurį deklaravo kai kurios IRIS ligoninės (t. y. CHU Saint-Pierre 2006 m., HUDERF 1999 m. ir Institut Bordet nuo 1996 iki 2001 m.), negali būti laikomas kompensacijos permokos įrodymu. Iš tiesų, remdamasi IRIS ligoninėse taikomu apskaitos atskyrimu (žr. 226 konstatuojamąją dalį), Komisija daro išvadą, kad visais atvejais, išskyrus vieną, šis pelnas buvo gautas iš pelno IRIS ligoninėms vykdant susijusią veiklą (žr. 41, 116 ir 117 konstatuojamąsias dalis). Veikla, susijusi su Institut Bordet teikiamomis VESP, 1996 m. suteikė nedidelį pelną, kuris tais metais siekė 1 % visų ligoninės pajamų. Komisija mano, kad bet kuriuo atveju toks mažas pelnas yra pagrįstas ir negalėtų reikšti kompensacijos permokos. Be to, kaip paaiškinta pirmiau (žr. 234 konstatuojamąją dalį), visas pelnas (gautas teikiant VESP arba vykdant susijusią veiklą) yra saugomas ir panaudojamas ateities deficitui (ar nesumokėtam praeities deficitui) padengti, taip sumažinant savivaldybių įnašą.

                  (245)

                  Atsižvelgdama į pateiktus svarstymus, Komisija prieina prie išvados, kad dėl deficito kompensavimo mokėjimų vėlavimo, dėl to, kad bet kuriuo metu 1996–2014 m. laikotarpiu atitinkamos savivaldybės buvo skolingos visoms IRIS ligoninėms dideles sumas deficitui padengti, ir dėl to, kad kiekviena IRIS ligoninė apskritai turėjo kompensacijos nepriemoką, praktikoje jokia IRIS ligoninė nėra gavusi kompensacijos permokos.

            7.3.6.   Kompensacijos permokos kontrolė

                  (246)

                  Pagal trečiąją esminę suderinamumo sąlygą, numatytą 2012 m. VESP sprendime, valstybės narės privalo imtis priemonių ir užtikrinti, kad įmonės, įpareigotos teikti VESP, negautų jokios kompensacijos permokos, ir turi vykdyti ar nurodyti vykdyti reguliarius patikrinimus bent kas trejus metus (285). Be to, jei įmonė faktiškai gavo kompensacijos permoką, valstybės narės privalo reikalauti atitinkamos įmonės ją grąžinti (286).

                  (247)

                  Visų pirma pažymėtina, jog nagrinėjant deficito padengimą šio kompensavimo mechanizmo pobūdis pats savaime labai sumažina kompensacijos permokos riziką, vadinasi, yra priemonė, padedanti išvengti kompensacijos permokos. Iš tiesų savivaldybės gali padengti realų deficitą, kurį užregistruoja IRIS ligoninės, teikiančios visuotines ekonominės svarbos paslaugas ir vykdančios ribotą susijusią veiklą. Vadinasi, kompensacija dengia tik liekančias grynąsias išlaidas (žr. 226 konstatuojamąją dalį), patiriamas teikiant šias VESP ir vykdant susijusią veiklą, ir neapima pagrįsto pelno. Visi mokėjimai atliekami ex post, kitaip tariant, po to, kai deficitas užregistruotas (žr. šiuo klausimu 234 konstatuojamojoje dalyje pateiktas lenteles). Mokėjimai atliekami keliais pervedimais (kaip iliustruota 234 konstatuojamosios dalies lentelėse), siekiant užtikrinti, kad savivaldybės galėtų sulaikyti mokėjimą atsiradus bet kokiam kompensacijos permokos ženklui. Savivaldybės, prieš sumokėdamos IRIS ligoninėms, taip pat patikrina suvestinio nesumokėto deficito dydį. Kaip paaiškinta pirmiau (žr. 235 konstatuojamąją dalį), savivaldybės ir IRIS ligoninės taip pat susitarė nedelsdamos grąžinti deficito kompensaciją pagal LCH 109 straipsnį, kad išvengtų dvigubo to paties deficito padengimo. Vadinasi, yra tik nedidelė ir teorinė techninės kompensacijos permokos liekamoji rizika, kai kompensacija nagrinėjama imant kiekvienus metus atskirai (žr. 237–238 konstatuojamąsias dalis). Tačiau praktikoje jokia IRIS ligoninė apskritai niekada nėra gavusi realios kompensacijos permokos, nes bet kuriuo metu 1996–2014 m. laikotarpiu savivaldybės IRIS ligoninėms buvo skolingos dideles pinigų sumas neapmokėtam deficitui padengti (kaip įrodo lentelės 234 konstatuojamojoje dalyje).

                  (248)

                  Antra, 1983 m. lapkričio 14 d. įstatyme (287) dėl kai kurių subsidijų skyrimo ir panaudojimo kontrolės nustatytos skiriamų subsidijų (kurias pirmiausia teikia vietos valdžios institucijos) kontrolės taisyklės. Jame pateiktos tos pačios taisyklės kaip ir 2006 m. vasario 23 d. Briuselio pagrindiniame potvarkyje, kuriuo skelbiamos nuostatos, taikomos biudžetui, apskaitai ir auditui (288), ir kuriame Briuselio sostinės regionui yra nustatytos bendrosios taisyklės iš 2003 m. gegužės 16 d. įstatymo, kuriuo skelbiamos bendrosios nuostatos, taikomos savivaldybių ir regionų biudžetams, subsidijų kontrolei ir apskaitai, ir Belgijos Audito Rūmų kontrolės organizavimui (289). 1983 m. lapkričio 14 d. įstatymo 1 straipsnyje teigiama, kad:
                  „Šis įstatymas taikomas visoms subsidijoms, kurias teikia:

                              1)

                              provincijos, savivaldybės, provincijai ar savivaldybei svarbios įstaigos, turinčios juridinio asmens statusą, aglomeracijos, savivaldybių federacijos, kultūros komisijos, provincijų asociacijos ir savivaldybių asociacijos;

                              2)

                              juridiniai ar fiziniai asmenys, kuriuos tiesiogiai ar netiesiogiai subsidijuoja kuris nors 1 punkte nurodytas subsidijų teikėjas.“

                        Šio įstatymo 2 straipsnyje taip pat apibrėžtas labai platus jo taikymo laukas ir nustatyta:
                  „Subsidija vadinamas […] bet koks įnašas, nauda ar parama, neatsižvelgiant į formą ar pavadinimą, įskaitant susigrąžinamų lėšų, kurios teikiamos be palūkanų, išankstinius mokėjimus, skiriamus siekiant skatinti visuotiniam interesui aktualią veiklą […]“.
                  Iš minėtų straipsnių aiškiai matyti, kad deficito kompensacija, kurią Briuselio savivaldybės teikia IRIS ligoninėms, kad šios teiktų VESP ir vykdytų susijusią veiklą, patenka į šio įstatymo taikymo sritį.

                  (249)

                  1983 m. lapkričio 14 d. įstatymo 3 straipsnyje yra nustatytas principas, pagal kurį subsidija turi būti naudojama tik tiems tikslams, kuriems ji buvo suteikta, o gavėjas turi galėti pagrįsti jos naudojimą. 4 ir 5 straipsniuose yra nustatytos kitos taisyklės, susijusios su tokių subsidijų teikimu ir gavėjui taikomomis skaidrumo prievolėmis. 6 ir 7 straipsniuose nustatytos subsidijų naudojimo kontrolės, kurią vykdo pats subsidijų teikėjas ar kitas subjektas jo vardu, taisyklės. 6 straipsnyje konkrečiai numatyta:
                  „Bet koks [subsidijų] teikėjas turi teisę vietoje atlikti suteiktos subsidijos naudojimo kontrolę.“
                  7 straipsnyje numatyta prievolė grąžinti arba susigrąžinti subsidijas. Šis straipsnis išdėstytas taip:
                  „Nepažeisdamas panaikinamųjų nuostatų, kurios yra taikomos subsidijai, gavėjas privalo grąžinti ją tokiais atvejais:

                              1)

                              kai jis subsidijos nepanaudoja tais tikslais, kuriais ji buvo suteikta;

                              2)

                              kai jis nepateikia kurio nors pagrindimo, nurodyto 4 ir 5 straipsniuose;

                              3)

                              kai jis neleidžia atlikti kontrolės, nurodytos 6 straipsnyje.

                        Tačiau 1 ir 2 punktuose nurodytais atvejais gavėjas privalo grąžinti tik nepagrįstą subsidijos dalį.
                  Viešosios teisės juridiniai asmenys, turintys įgaliojimus nustatyti tiesioginius mokesčius, turi teisę prievarta susigrąžinti subsidijas, kurios turi būti grąžintos. Dėl prievartos priemonių taikymo sprendžia už išieškojimą atsakingas apskaitos pareigūnas. Jas vykdytinomis paskelbia administracinė tarnyba, įgaliota skelbti privalomą tiesioginių atitinkamų nuostatų taikymą šiems viešosios teisės juridiniams asmenims.“

                  (250)

                  Vadinasi, įstatyme suteikta teisė savivaldybėms užtikrinti, kad subsidijos būtų skiriamos laikantis būtinų sąlygų, tikrinti, kaip jos naudojamos, ir susigrąžinti nebūtinas sumas. Taigi savivaldybių vykdomam deficito kompensacijos mokėjimui taikomos labai griežtos taisyklės. Tai, kad ligoninės jas priima, reiškia, jog nepriklausoma institucija turi teisę atlikti patikrą, o taip gali būti užtikrinama, kad subsidija būtų panaudota tam tikslui, kuriam ji skirta. Priešingu atveju ligoninė privalo nedelsiant ją grąžinti, o tai užtikrina bet kokios IRIS ligoninėms suteiktos kompensacijos permokos išieškojimą.

                  (251)

                  Tai patvirtina CPAS įstatymas, kurio 60 straipsnio 6 dalyje teigiama:
                  „Dėl įstaigų ar tarnybų, kurioms gali būti skiriamos subsidijos arba kaip investicijos, arba veiklai gerinti, steigimo ar išplėtimo gali būti sprendžiama tik remiantis byla, iš kurios matyti, kad bus laikomasi įstatymuose ir kituose teisės aktuose numatytų sąlygų.“
                  Jei CPAS padeda viešajai ligoninei, turi būti įrodyta, kad bus laikomasi taisyklių, susijusių su finansavimo teikimu.

                  (252)

                  Be to, CPAS įstatymo 135g straipsnyje yra nustatyta vietinių asociacijų pagal XII skyrių (nagrinėjamu atveju – IRIS ligoninių) stebėsenos, kurią vykdo skėtinė asociacija (nagrinėjamu atveju – IRIS) kartą per tris mėnesius, procedūra. Tai pirmiausia reiškia, kad IRIS kontroliuoja IRIS ligoninių priimamus sprendimus šiomis priemonėmis:

                              „1)

                              bendruoju strateginiu ir ligoninės veiklos nustatymo planu ir taikant šį planą priimtais sprendimais;

                              2)

                              įsteigimo planu ir finansiniu planu, kuriuos vietinė asociacija priėmė remdamasi skėtinės asociacijos nustatytomis gairėmis, taip pat juose padarytais pataisymais ir atnaujinimais;

                              3)

                              metiniu biudžetu, kurį priėmė vietinė asociacija remdamasi gairėmis, kurias nustatė skėtinė asociacija.

                        Esant neatitikčiai skėtinė organizacija imasi visų priemonių, kurias ji mano esant reikalingas, kad ištaisytų neatitiktį, ir praneša apie jas atitinkamai vietinei asociacijai, kad jas būtų galima įvykdyti per jos nustatytą laiką.
                  Jei atitinkama vietinė asociacija priemonių neįvykdo per nustatytą laiką, skėtinė asociacija gali pagal 135h straipsnį nedelsdama įpareigoti komisarą, kad šis pakeistų vietinės asociacijos pareigų nevykdančią instituciją.“

                  (253)

                  Iš pirmesnių nuostatų matyti, jog tiek CPAS įstatymas, tiek 1983 m. lapkričio 14 d. įstatymas suteikia galimybę Briuselio savivaldybėms garantuoti, kad IRIS ligoninėms suteiktos subsidijos bus tinkamai panaudojamos ir nesudarys kompensacijos permokos. Šios kartu taikomos nuostatos palengvina kompensacijos permokos kontrolę ir numato kompensacijos permokos išieškojimą. Be to, esant neatitikčiai trečiajai šaliai suteikiama pavadavimo teisė siekiant užtikrinti, kad IRIS ligoninėms nustatytos prievolės, ypač susijusios su biudžetu, būtų įvykdytos. Vadinasi, savivaldybės, CPAS ir IRIS skėtinė asociacija turi plačias kontrolės teises, net jei beveik nėra jokios kompensacijos permokos rizikos taikant šiame sprendime nagrinėjamą deficito kompensavimo mechanizmą.

                  (254)

                  Be to, kai valstybinės ligoninės pelno ir nuostolio ataskaitose rodomas deficitas, merų ir vykdomosios tarybos narių kolegija, remdamasi CPAS įstatymo 111 straipsnio 2 dalimi ir 126 straipsniu, gali sustabdyti „bet kokio CPAS sprendimo, kuris prieštarauja savivaldybės interesams, ypač finansiniams savivaldybėms interesams“, vykdymą.

                  (255)

                  Galiausiai naudinga pabrėžti, kad valdžios institucijos, kurios suteikia nagrinėjamą paramos priemonę (t. y. savivaldybės ir CPAS), tiesiogiai kontroliuoja gavėjus. Šios valdžios institucijos pirmiausia turi daugumą balsų IRIS ligoninių direktorių valdybose, kurios, be kita ko, paskiria savo ligoninių generalinį direktorių. Mažai tikėtinu atveju, jei IRIS ligoninė atsisakytų grąžinti kompensacijos permoką, valstybės institucijos galėtų lengvai pakeisti generalinį direktorių, kad ištaisytų šią situaciją. Be to, kaip reikalaujama kiekvienos IRIS ligoninės įstatuose, direktorių valdyba renkasi bent aštuonis kartus per metus, o tai suteikia galimybę paramą suteikusioms institucijoms atidžiai stebėti finansinę IRIS ligoninių situaciją (būtent analizuojant ketvirčio ataskaitas, kuriose nagrinėjama ši tema, kaip reikalaujama įstatuose).

                  (256)

                  Atsižvelgdama į pateiktas konstatuojamąsias dalis, Komisija daro išvadą, kad yra pakankamai priemonių kompensacijos permokoms išvengti, aptikti ir išieškoti, o dėl nagrinėjamos paramos priemonės pobūdžio realios kompensacijos permokos rizika atrodo labai nedidelė.

            7.3.7.   Įgaliojimo trukmė

                  (257)

                  2012 m. VESP sprendimo 2 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad sprendimas taikomas tik įgaliojimams, kurių trukmė yra ne ilgesnė nei dešimt metų, išskyrus atvejus, kai ilgesnė trukmė gali būti grindžiama tuo, kad patikėtoji įmonė turi amortizuoti dideles investicijas ilgesniu laikotarpiu, vadovaudamasi visuotinai priimtais apskaitos principais.

                  (258)

                  Nustatytoji IRIS ligoninių įstatų, kurie savivaldybės lygmeniu yra nagrinėjamu atveju tinkami įgaliojimai, trukmė yra 30 metų. Komisija mano, kad tokia ilga trukmė grindžiama būtinybe IRIS ligoninėms, kaip paskirtų VESP teikėjoms, sudaryti sąlygas vykdyti dideles investicijas. Kalbant tiksliau, didžiausias IRIS ligoninių turtas yra pastatai (atitinkantys daugiau nei 60 % jų turto vertės), kurie, remiantis visuotinai priimtais apskaitos principais, nuvertėja per 30 metų (290). Be to, IRIS strateginių planų, kuriuose tiksliai nurodytos IRIS ligoninėms tenkančios papildomos prievolės, trukmė taip pat ribota ir yra dar trumpesnė. Pirmasis strateginis planas apėmė 1996–2001 m. laikotarpį. Antrasis strateginis planas iš pradžių apėmė 2002–2006 m. laikotarpį, tačiau vėliau buvo iš dalies pakeistas ir pratęstas iki 2014 m. pabaigos. Naujas strateginis 2015–2018 m. planas buvo priimtas 2015 m. sausio mėn.

                  (259)

                  Be to, 2014 m. balandžio 10 d. įstatymu (291) buvo apribotas pagrindinės gydymo ligoninėje užduoties (292) federalinis įgaliojimas iš dalies pakeitus dabartinės LCH versijos 105 straipsnį (293). Šiuo metu 105 straipsniu pirmiausia reikalaujama, kad laikotarpis, kuriuo yra teikiamas BMF, neviršytų dešimties metų, išskyrus BMF elementus, dengiančius dideles ligoninių investicijas, kurioms būtina amortizacija ilgesniu laikotarpiu, laikantis visuotinai priimtų apskaitos principų. Galiausiai individualus leidimas, kurį privalo turėti ligoninės, kad galėtų pretenduoti į BMF finansavimą, taip pat yra ribotos trukmės (kuri priklauso nuo regiono, tačiau kuri paprastai būna penkerių metų ir bet kuriuo atveju neviršija dešimties metų).

                  (260)

                  Todėl, Komisijos manymu, prievolė pagal 2012 m. VESP sprendimo 2 straipsnio 2 dalį apriboti skyrimą ir pagrįsti šią trukmę yra įvykdyta.

            7.3.8.   Skaidrumas

                  (261)

                  Galiausiai 2012 m. VESP sprendime reikalaujama, kad valstybės narės skelbtų tam tikrą informaciją. Kalbant tiksliau, 2012 m. VESP sprendimo 7 straipsnyje reikalaujama, kad valstybės narės, skirdamos didesnę nei 15 mln. EUR kompensaciją įmonei, kuri taip pat vykdo veiklą, nesusijusią su visuotine ekonominės svarbos paslauga, skelbtų internete arba kitomis tinkamomis priemonėmis įgaliojimą (arba santrauką, į kurią įtraukiami minėto sprendimo 4 straipsnyje nurodyti elementai) ir metines įmonei suteiktos paramos sumas.

                  (262)

                  2012 m. VESP sprendime numatyta prievolė užtikrinti skaidrumą yra taikoma, kai teikiama „didesnė nei 15 mln. EUR kompensacija įmonei, kuri vykdo kitą su atitinkama visuotine ekonominės svarbos paslauga nesusijusią veiklą“. Kaip nurodyta 9–13 lentelėse, savivaldybių deficito kompensavimo dydis vienai IRIS ligoninei niekada (jokiais metais) neperžengė 15 mln. EUR ribos. Todėl Komisija mano, kad skaidrumo prievolė pagal 2012 m. VESP sprendimo 7 straipsnį nagrinėjamu atveju netaikytina.

            7.3.9.   Išvadų dėl paramos suderinamumo su vidaus rinka santrauka

                  (263)

                  Atsižvelgdama į pirmiau išdėstytus svarstymus, Komisija prieina prie išvados, kad Briuselio IRIS valstybinių ligoninių deficito kompensavimas, kurį nuo 1996 m. vykdo Briuselio savivaldybės ir kuris yra šio sprendimo objektas, atitinka 2012 m. VESP sprendimo reikalavimus, todėl yra suderinamas su vidaus rinka pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį.

                  (264)

                  Iš prieš tai pateiktos išvados ir 148–152 konstatuojamosiose dalyse pateiktų paaiškinimų išplaukia, kad Komisija neprivalo įvertinti, ar Briuselio IRIS valstybinių ligoninių deficito kompensavimas, kurį vykdo Briuselio savivaldybės, taip pat yra suderinamas su vidaus rinka pagal 2005 m. VESP sprendimą (dėl paramos, suteiktos nuo 2005 m. gruodžio 19 d. iki 2012 m. sausio 31 d.) arba 2012 m. VESP bendrąją sistemą.

            7.4.   Baigiamosios pastabos

                  (265)

                  Kaip paaiškinta pirmiau (žr. 159 konstatuojamąją dalį), savo 2012 m. lapkričio 7 d. sprendime dėl panaikinimo Bendrasis Teismas nurodė vienodo požiūrio principą. Šiame kontekste Komisija primena, kad nediskriminavimo (lygių galimybių) principas nėra įtrauktas į 2012 m. VESP sprendimo suderinamumo kriterijus. Vis dėlto nagrinėjamuoju klausimu Komisija daro išvadą, kad bet kuriuo atveju šio principo laikomasi, nes IRIS ligoninių ir privačių Briuselio ligoninių situacija skiriasi teisiniu ir faktiniu požiūriu, nes valstybinių IRIS ligoninių VESP užduoties mastas yra platesnis nei privačių ligoninių, todėl vykdyti šią užduotį kainuoja daugiau (kaip paaiškinta pirmiau, žr. 7.3.4.1 punktą). Papildydama Komisija pažymi, kad valstybinėms IRIS ligoninėms taikomi tam tikri apribojimai, jos taip pat patiria papildomų išlaidų (žr. 42 ir 43 konstatuojamąsias dalis) teikdamos joms priskirtas VESP.

                  (266)

                  Kadangi IRIS ligoninių ir Briuselio privačių ligoninių padėtis yra skirtinga (nepalyginama), IRIS ligoninių deficito kompensavimo negalima laikyti lygių galimybių principo pažeidimu.

            8.   IŠVADA

                  (267)

                  Atsižvelgdama į pateiktą įvertinimą, Komisija priima sprendimą, kad šiuo atveju nagrinėjama valstybės parama yra suderinama su vidaus rinka pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį,

            PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
      1 straipsnis
      Valstybės parama, kurią Briuselio savivaldybės teikė kaip valstybinių Briuselio IRIS ligoninių deficito kompensaciją nuo 1996 m., yra suderinama su vidaus rinka pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 106 straipsnio 2 dalį.
      2 straipsnis
      Šis sprendimas skirtas Belgijos Karalystei.

         Priimta Briuselyje 2016 m. liepos 5 d.

               Komisijos vardu

            Margrethe VESTAGER

               Komisijos narė

         (1)  2009 m. gruodžio 1 d. EB sutarties 87 ir 88 straipsniai atitinkamai tapo Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 107 ir 108 straipsniais. Abiem atvejais nuostatos iš esmės yra tapačios. Šiame sprendime nuorodos į SESV 107 ir 108 straipsnius, jeigu jų yra, turi būti suvokiamos kaip nuorodos į EB sutarties 87 ir 88 straipsnius. Sutartyje dėl Europos Sąjungos veikimo taip pat pakeisti kai kurie terminai, pvz., sąvoka „Bendrija“ pakeista sąvoka „Sąjunga“, „bendroji rinka“ – „vidaus rinka“, o „pirmosios instancijos teismas“ – „teismas“. Šiame sprendime bus vartojami SESV terminai.

         (2)  OL C 437, 2014 12 5, p. 10.

         (3)  Šios penkios ligoninės kartu turi apie 2 425 lovas iš maždaug 7 260 lovų, esančių Briuselio sostinės regiono bendrosios praktikos ir universitetinėse ligoninėse (išskyrus psichiatrijos, geriatrijos ir kitas specializuotas ligonines). Jose dirba apie 10 000 asmenų. Šios ligoninės suteikia daugiau nei milijoną medicininių konsultacijų per metus. Patvirtintų ligoninės lovų skaičių 2015 m. pateikė Belgijos valdžios institucijos, kurios konsultavosi su Bendrąja savivaldybių komisija ir Federaline viešąja visuomenės sveikatos tarnyba. Daugiau informacijos pateikta IRIS interneto svetainėje (žr. http://www.iris-hopitaux.be).

         (4)  Norėdami daugiau informacijos apie šias ligonines ir jų veiklą, žr. 2.2 ir 2.4 skirsnius.

         (5)  Santrumpa IRIS reiškia Interhospitalière régionale des infrastructures de soins (Sveikatos priežiūros infrastruktūrų regioninė ligoninių organizacija).

         (6)  Skundo pateikėjai prašė neatskleisti jų tapatybių. Tačiau kadangi šios šalys pateikė ieškinį dėl panaikinimo, o 2012 m. lapkričio 7 d. Bendrasis Teismas byloje T-137/10 priėmė panaikinamąjį nuosprendį, jų tapatybės tapo viešai žinomos (žr. 4 ir 6 konstatuojamąsias dalis). Pažymėtina, kad ABISP ir jos nariai savo skundą atsiėmė.

         (7)  Pastarąjį argumentą skundo pateikėjai pirmą kartą paminėjo savo 2008 m. gruodžio 15 d. rašte.

         (8)  Iš esmės, išankstiniu Komisijos tarnybų vertinimu, IRIS ligoninėms akivaizdžiai tinkamai suteiktos viešosios paslaugos užduotys, jų gaunama kompensacija buvo aiškiai apibrėžta ir nebuvo perteklinė. Dėl šių priežasčių Komisijos tarnybos nenustatė valstybės paramos taisyklių pažeidimų. Be to, jos nustatė, kad skaidrumo reikalavimų iš pažiūros yra laikomasi. Todėl Komisija nusprendė, jog nėra pakankamų priežasčių tęsti tyrimą, nes skundo pateikėjai nepateikė naujų duomenų.

         (9)  Byla T-128/08, dar nepaskelbta.

         (10)  Byla T-241/08, dar nepaskelbta.

         (11)  1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 659/1999, nustatantis išsamias EB Sutarties 108 straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, 1999 3 27, p. 1).

         (12)  OL C 74, 2010 3 24, p. 1.

         (13)  2005 m. lapkričio 28 d. Komisijos sprendimas 2005/842/EB dėl EB sutarties 86 straipsnio 2 dalies taikymo valstybės paramai, kompensacijos už viešąją paslaugą forma skiriamai tam tikroms įmonėms, kurioms patikėta teikti bendros ekonominės svarbos paslaugas (OL L 312, 2005 11 29, p. 67).

         (14)  Byla T-137/10, CBI / Komisija, ECLI:EU:T:2012:584.

         (15)  Ten pat, 313 punktas.

         (16)  Žr. 2 išnašą.

         (17)  Moniteur belge, 1976 m. rugpjūčio 5 d., p. 9876.

         (18)  Iš devyniolikos savivaldybių, sudarančių Briuselio sostinės regioną, su tuo yra susijusios šios šešios savivaldybės: Anderlechto, Briuselio miesto, Eterbeko, Ikselio, Scharbeko ir Sen Žilio.

         (19)  Tai buvo būtent šios ligoninės: CHU Brugmann-Huderf (sudarė vieną įstaigą iki 1997 m. sausio 1 d.), CHU Saint-Pierre, Institut Bordet, Centre Hospitalier Baron Lambert, Centre Hospitalier Bracops, Centre Hospitalier Molière, Centre Hospitalier Brien ir Centre Hospitalier Etterbeek-Ixelles.

         (20)  Pusjuodis šriftas pridėtas.

         (21)  Žr. 20 išnašą.

         (22)  Eilinė 1995–1996 m. sesija. Bendrosios savivaldybių komisijos asamblėjos posėdžio dokumentai, potvarkio projektas: B-10/1. Ataskaita: B-10/2. Visa ataskaita. – Diskusija ir priėmimas: 1995 m. gruodžio 22 d. susirinkimas.

         (23)  Vykdant parengiamuosius darbus pirmiausia nurodyta, kad 1994 m. gegužės 19 d. bendradarbiavimo susitarimas buvo sudarytas „siekiant užtikrinti Briuselio valstybinių ligoninių tvarumą, skatinant, be kita ko, koordinavimo ir bendradarbiavimo tarp įvairių valstybinių gydymo įstaigų, esančių Briuselio sostinės regiono teritorijoje, vadovų, t. y. savivaldybių, [CPAS] ir asociacijų, įsteigtų pagal [CPAS įstatymo] XII skyrių, mechanizmų įgyvendinimą.“

         (24)  CPAS įstatymo 121 straipsnyje patikslinta, kad asociacijos pagal XII skyrių yra juridiniai asmenys.

         (25)  Kai kurios IRIS ligoninės vykdo veiklą keliose vietose. Šiuo metu CHU-B veikia trijose vietose (Victor Horta, Paul Brien ir Reine Astrid), CHU-SP – dviejose vietose (Porte de Hal ir César de Paepe), o HIS – keturiose vietose (Etterbeek-Ixelles, J. Bracops, Molière-Longchamp ir Baron Lambert).

         (26)  IRIS vykdomai kontrolei taikomos 1995 m. gruodžio 22 d. potvarkyje (taikomame Briuselio sostinės regionui) pateiktos sąlygos (Moniteur belge, 1996 m. vasario 7 d., p. 2737).

         (27)  CPAS įstatymo 120 straipsnyje nurodyti būtiniausi reikalavimai, taikomi pagal CPAS įstatymo XII skyrių CPAS įsteigtų asociacijų įstatams.

         (28)  CPAS įstatymo 125 straipsnyje teigiama: „Neatsižvelgiant į įvairių narių įnašų proporciją, viešosios teisės asmenys visada turi daugumą balsų įvairiuose asociacijos administravimo ir valdymo organuose.“

         (29)  FRBRTC buvo įsteigtas 1993 m. balandžio 8 d. potvarkiu (Moniteur belge, 1993 m. gegužės 12 d., p. 10889) (su pakeitimais, padarytais 2002 m. gegužės 2 d. potvarkiu).

         (30)  100 mln. EUR dydžio neužteko bendram 1995 m. pabaigos ligoninių finansiniam įsiskolinimui padengti: bendras apskaičiuotas deficitas siekė apie 200 mln. EUR.

         (31)  Moniteur belge, 1987 m. spalio 7 d., p. 14652. Pakeistas 2008 m. liepos 10 d. Suderintuoju ligoninių ir kitų priežiūros įstaigų įstatymu (Moniteur belge, 2008 m. lapkričio 7 d., p. 58624).

         (32)  Kad būtų lengviau teikti nuorodas, šiame sprendime tiesiog nurodoma į LCH 147 straipsnį, tačiau turimas omenyje LCH 163 straipsnis nuo 2008 m. liepos 10-osios, įstatymo įsigaliojimo dienos.

         (33)  Žr. 1987 m. rugpjūčio 7 d. įstatymo 2–7 straipsnius.

         (34)  Žr. 1987 m. rugpjūčio 7 d. įstatymo 10–17 straipsnius.

         (35)  Žr. 1987 m. rugpjūčio 7 d. įstatymo 23–45 straipsnius. Taikant planavimo programų mechanizmą, remiantis federalinės valdžios vertinamais medicininiais poreikiais, nustatomas didžiausias vieno regiono ligoninėse esančių lovų skaičius. Tai reiškia, kad išskyrus atvejus, kai didėja ligoninių lovų poreikis, įrengti naujų lovų (arba atidaryti naują ligoninę) leidžiama tik jei lovų skaičius kur nors kitur sumažinamas.

         (36)  Žr. 1987 m. rugpjūčio 7 d. įstatymo 68–76e straipsnius.

         (37)  Žr. 1987 m. rugpjūčio 7 d. įstatymo 130–142 straipsnius.

         (38)  Žr. http://www.iris-hopitaux.be/fr (žiūrėta 2015 m. rugpjūčio 19 d.).

         (39)  Dėl vidutinių pajamų žr. 246 išnašą.

         (40)  Ši prievolė grindžiama pirmiausia 1966 m. liepos 18 d. įstatymu, CPAS įstatymo 42 straipsnio 5 dalimi, 1988 m. birželio 24 d. įstatymu, 1991 m. liepos 25 d. Briuselio sostinės regiono vykdomuoju nutarimu ir 1999 m. gegužės 6 d. Briuselio sostinės regiono vyriausybės nutarimu.

         (41)  Visi įvertinti šioje ir tolesnėje konstatuojamojoje dalyje nurodyti dydžiai yra pateikti 2010 m. ir atspindi IRIS ligoninėms liekančias išlaidas po viešojo finansavimo atskaitymo, kurį, atsižvelgiant į konkrečią situaciją, atlieka Briuselio sostinės regionas arba federalinė vyriausybė.

         (42)  Ši informacija yra profesinė paslaptis.

         (43)  Šis reikalavimas pirmiausia grindžiamas 1988 m. birželio 24 d. įstatymo 156 straipsniu ir 161 straipsnio 1 ir 2 dalimis, CPAS įstatymo 42 straipsnio 5 dalimi ir 1995 m. spalio 27 d. profesinės sąjungos protokolo Nr. 95/3 3.4 punktu.

         (44)  Ši prievolė grindžiama pirmiausia 1961 m. vasario 14 d. įstatymu, CPAS įstatymo 42 straipsnio 5 dalimi, 1988 m. birželio 24 d. įstatymu ir 1999 m. gegužės 6 d. Briuselio sostinės regiono vyriausybės nutarimu.

         (45)  Šios atlyginimų priemokos nustatytos 2003/1, 2004/10, 2007/1 ir 2009/1 konvencijose.

         (46)  Briuselio sostinės regionas yra sudaręs skėtinę struktūrą, atsakingą už IRIS ligoninių veiklos koordinavimą ir priežiūrą, kaip numatyta CPAS įstatymo XIIa skyriuje.

         (47)  Pažymėtina, kad kai kurių IRIS ligoninių įstatuose šis principas iš pradžių buvo nurodytas 44 arba 47 straipsniuose. Bet kuriuo atveju iš esmės šis principas visada įstatuose buvo nurodytas nuo pat pradžių.

         (48)  Steigiant IRIS ligonines, šis principas buvo nurodytas įstatų 44 straipsnyje, kuris buvo išdėstytas taip: „Veiklos rezultatas generalinės asamblėjos sprendimu paskirstomas akcininkams, turintiems bent penktadalį balsų generalinėje asamblėjoje, proporcingai jų atstovavimui joje.“

         (49)  2013 m. rugsėjo mėn. Mutualité chrétienne, viena iš didžiausių Belgijos savidraudos įmonių (ligonių kasos yra privačios ne pelno organizacijos, atsakingos už medicininių išlaidų, kurioms taikomas socialinis draudimas, padengimą), publikavo straipsnį, kuriame buvo teigiama, jog 2011 m. Belgijos ligoninių pajamos iš trijų finansavimo šaltinių vidutiniškai pasiskirsto taip: 1) BMF: 49 %, 2) INAMI: 42 %, ir 3) pacientai (arba jų privatūs draudėjai): 9 %.

         (50)  Žr. 1987 m. rugpjūčio 7 d. įstatymo 87 ir paskesnius straipsnius.

         (51)  Žr. 2002 m. balandžio 25 d. karaliaus dekreto (Moniteur belge, 2002 m. liepos 5 d., p. 30290) 24–87 straipsnius.

         (52)  Žr. 1963 m. rugpjūčio 9 d. įstatymą su pakeitimais (Moniteur belge, 1963 m. lapkričio 1 d., p. 10555).

         (53)  Moniteur belge, 1994 m. rugpjūčio 27 d., p. 21524.

         (54)  Žr. 1987 m. rugpjūčio 7 d. įstatymo 133–135 straipsnius.

         (55)  Žr. 1987 m. rugpjūčio 7 d. įstatymo 140 straipsnį.

         (56)  Žr. 1987 m. rugpjūčio 7 d. įstatymo 46 ir paskesnius straipsnius.

         (57)  Žr. 1987 m. rugpjūčio 7 d. įstatymo 47 straipsnį.

         (58)  Kad būtų lengviau teikti nuorodas, šiame sprendime tiesiog nurodoma į LCH 109 straipsnį, tačiau turimas omenyje LCH 125 straipsnis nuo 2008 m. liepos 10-osios, įstatymo įsigaliojimo dienos.

         (59)  Moniteur belge, 1964 m. sausio 1 d., p. 2. Šiame įstatyme buvo reikalaujama, kad 10 % deficito padengtų savivaldybė, kurioje yra ligoninė, o likusių 90 % – Belgijos savivaldybės, kuriose gyvena pacientai.

         (60)  Moniteur belge, 1973 m. gruodžio 29 d., p. 15027.

         (61)  Taip buvo iš pradžių nustatyta 1986 m. gruodžio 8 d. karaliaus dekrete (Moniteur belge, 1986 m. gruodžio 12 d., p. 17023) su pakeitimais, padarytais 1989 m. lapkričio 10 d. karaliaus dekretu. Jis vėliau pakeistas 2006 m. kovo 8 d. karaliaus dekretu (Moniteur belge, 2006 m. balandžio 12 d., p. 20232).

         (62)  Kiti elementai, neįtraukti į deficitą, kuriam taikomas LCH 109 straipsnis, yra būtent taisomųjų mokėjimų įvertinimas BMF kontekste, kai kurie rezervai ir kai kurių tipų nuvertėjimas.

         (63)  Iš tiesų LCH 109 straipsnyje nurodytas deficitas apskaičiuojamas pagrindu imant apyvartinių lėšų trūkumą ir atskaitant tam tikrus elementus.

         (64)  Moniteur belge, 1975 m. rugsėjo 4 d., p. 10847.

         (65)  Žr. 1987 m. rugpjūčio 7 d. įstatymo 77 ir 78 straipsnius.

         (66)  Žr. 1987 m. rugpjūčio 7 d. įstatymo 80–85 straipsnius.

         (67)  Žr. 1987 m. rugpjūčio 7 d. įstatymo 86–86c straipsnius.

         (68)  Žr. 1987 m. rugpjūčio 7 d. įstatymo 115 straipsnį.

         (69)  Žr. 29 išnašą.

         (70)  Šios specialios subsidijos buvo suteiktos remiantis 2003 m. vasario 13 d. potvarkiu (Moniteur belge, 2003 m. gegužės 5 d., p. 24098).

         (71)  Komisijos sprendimas byloje SA.19864 (ex NN 54/2009) (OL C 74, 2010 3 24, p. 1).

         (72)  Ten pat, 140–145 konstatuojamosios dalys.

         (73)  Ten pat, 146–150 konstatuojamosios dalys.

         (74)  Ten pat.

         (75)  Ten pat, 151–155 konstatuojamosios dalys.

         (76)  Ten pat, 156 konstatuojamoji dalis.

         (77)  Ten pat, 175–181 konstatuojamosios dalys.

         (78)  Ten pat, 182–193 konstatuojamosios dalys.

         (79)  Ten pat, 204–205 konstatuojamosios dalys.

         (80)  Ten pat, 206 konstatuojamoji dalis.

         (81)  Ten pat, 198 konstatuojamoji dalis.

         (82)  Ten pat, 199 konstatuojamoji dalis.

         (83)  Ten pat, 201 konstatuojamoji dalis.

         (84)  Žr. 14 išnašą.

         (85)  Ten pat, 70 punktas.

         (86)  Ten pat, 313 punktas.

         (87)  Ten pat, 97–188 punktai.

         (88)  Ten pat, 119–120 punktai.

         (89)  Ten pat, 104 punktas.

         (90)  Ten pat, 123–151 punktai.

         (91)  Ten pat, 152–159 punktai.

         (92)  Ten pat, 174–188 punktai.

         (93)  Ten pat, 159 punktas.

         (94)  Ten pat, 189–244 punktai.

         (95)  Ten pat, 194 ir 195–202 punktai.

         (96)  Ten pat, 196 punktas.

         (97)  Ten pat, 194 punktas.

         (98)  Ten pat, 203–207 punktai.

         (99)  Ten pat, 208–211 punktai.

         (100)  Ten pat, 215 punktas.

         (101)  Ten pat, 216–218 punktai.

         (102)  Ten pat, 231–244 punktai.

         (103)  Ten pat, 238 punktas.

         (104)  Ten pat, 239–244 punktai.

         (105)  Ten pat, 245–301 punktai.

         (106)  Ten pat, 253–255 punktai.

         (107)  Ten pat, 257–258 ir 265 punktai.

         (108)  Ten pat, 259–264 punktai.

         (109)  Ten pat, 266–278 punktai.

         (110)  Ten pat, 279–288 punktai.

         (111)  Ten pat, 286 punktas.

         (112)  Ten pat, 288 punktas.

         (113)  Ten pat, 290 punktas.

         (114)  Ten pat, 300 punktas.

         (115)  Ten pat, 308 punktas.

         (116)  Žr. 2 išnašą.

         (117)  Dėl šio aspekto žr. sprendimo byloje T-137/10 310 ir 313 punktus.

         (118)  Toliau (7.3.4 skirsnyje) bus bandoma išsiaiškinti, ar veikla tikrai yra bendros [visuotinės] ekonominės svarbos paslaugos pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį ir ar ji ligoninėms buvo patikėta tinkamai sudarytu įgaliojimo aktu.

         (119)  Dėl šio aspekto žr. sprendimo byloje T-137/10 308 punktą.

         (120)  Žr. 2013 m. sausio 25 d. sprendimą byloje RG 2010/15534/A, ASBL La Clinique Fond'Roy / […] ir Iklio bei Anderlechto CPAS.

         (121)  1996 m. gruodžio 12 d. karaliaus dekrete dėl skubios medicininės paramos nurodyta, jog skubios paramos būtinybę įvertina ir patvirtina gydytojas ar odontologas. Skubos būtinybė nėra nustatyta įstatyme, ją įvertina konsultuojantis sveikatos priežiūros specialistas. Vadinasi, skubi medicininė parama gali apimti visą gydomąją ir prevencinę medicininę priežiūrą stacionariojoje ar ambulatorinėje įstaigoje ir vaistų receptus. Taigi skubi medicininė parama skiriasi nuo skubiosios paramos kilus pavojui gyvybei, kaip aprašyta 97 konstatuojamojoje dalyje.

         (122)  MC-Informations, Nr. 211 (2004 m. vasario mėn.), p. 8–14.

         (123)  Žr. 49 išnašą, kurioje pateiktas trumpas šios organizacijos aprašas.

         (124)  Susitarimai dėl „laikinojo apgyvendinimo įstaigų“ buvo sudaryti tarp IRIS ligoninių ir 17 iš 19 Briuselio sostinės regiono CPAS (taip pat žr. 187 ir 188 konstatuojamąsias dalis). Šiuose susitarimuose nustatoma gydymo išlaidų CPAS apmokėjimo laikantis tam tikrų sąlygų tvarka pacientams, negalintiems sumokėti už gydymą ir neturintiems draudimo. Šiuose susitarimuose patikslinta, be kita ko, kad IRIS ligoninės, kiek įmanoma, privalo rinkti būtiną informaciją „socialiniams tyrimams“ atlikti (taip pat žr. 210 ir 211 konstatuojamąsias dalis).

         (125)  LCH 2 straipsnis išdėstytas taip: „Šiame suderintajame įstatyme ligoninėmis laikomos sveikatos priežiūros įstaigos, kuriose tyrimai ir (arba) konkretus specializuotas medicininis (medicinos, chirurgijos arba, jei reikia, akušerijos srities) gydymas gali būti vykdomi bet kuriuo metu tarpdisciplininiame kontekste, laikantis gydymui būtinų sąlygų ir nustatytų bei atitinkamų medicininių, medicininių ir techninių, paramedicininių ir logistikos reikalavimų, teikiant šias paslaugas priimtiems pacientams ar jų naudai, kai šios sveikatos priežiūros paslaugos reikalingos dėl šių pacientų sveikatos būklės siekiant kuo greičiau išgydyti ligą ar palengvinti jos simptomus, atkurti ar pagerinti sveikatos būklę arba gydyti žaizdas.“

         (126)  Valstybės Tarybos teisės aktų skyriaus nuomonė apie preliminariojo 2003 m. vasario 13 d. potvarkio dėl Briuselio sostinės regiono savivaldybėms teikiamų specialiųjų subsidijų projektą.

         (127)  Dėl tikslios šio straipsnio formuluotės žr. 19 konstatuojamąją dalį.

         (128)  Federalinė vyriausybė priima ligoninių lovų planą (ligoninių planavimo programą), remdamasi įvairiais rodikliais (medicinos, chirurgijos, geriatrijos, gimdyvių priežiūros, pediatrijos, reabilitacijos, psichiatrijos, neonatologijos ir t. t.) ir atsižvelgdama į bendrą Briuselio, Flandrijos regiono ir Valonijos regiono bei visos Belgijos Karalystės gyventojų skaičių, taip pat remdamasi Nacionalinės ligoninių tarybos pasiūlymu.

         (129)  Belgijos valdžios institucijos patikslina, jog LCH yra nustatyta deficito kompensavimo tvarka, taikoma tik tais atvejais, kai valstybinė ligoninė perduodama privačiam savininkui, o CPAS įstatyme išvardyti tik bendrieji CPAS steigiamų įstaigų steigimo ir valdymo principai.

         (130)  Belgijos valdžios institucijos pažymi, kad nors buvo ieškoma pirkėjo, Hôpital français staiga nutraukė pacientų priėmimą 2008 m. gegužės 9 d. Jos pažymi, kad ši ligoninė jau anksčiau buvo uždariusi savo pediatrijos ir gimdyvių priežiūros skyrių. Pasak Belgijos valdžios institucijų, šių tarnybų pacientai visą tą dieną buvo perkeliami į kitas Briuselio regiono ligonines.

         (131)  LCH požiūriu laikoma, kad IRIS ligonines valdo CPAS.

         (132)  Metinis dydis priklauso nuo Briuselio sostinės regiono biudžeto lėšų ir susijusių savivaldybių prašymų. 2003–2014 m. laikotarpiu specialioji subsidija kasmet, išskyrus 2010 m. (9 mln.) ir 2011 m. (9,5 mln.), pasiekė 10 mln. EUR ribą.

         (133)  Šiame kontekste Belgijos valdžios institucijos pažymi, kad privačios ligoninės, pvz., įsteigtos pagal įstatymą dėl ne pelno asociacijų (įstatymas dėl NPA), turi taip pat laikytis LCH vykdydamos ligoninių funkcijas. Tačiau kadangi įstatyme dėl NPA nėra keičiamos reguliuojamos institucijos, šias privačių ligoninių užduotis reguliuoja tik LCH.

         (134)  Žr. 1964 m. liepos 8 d. įstatymą su pakeitimais (Moniteur belge, 1964 m. liepos 25 d., p. 8153).

         (135)  Priešingai, nei pirmiau nurodyta skubi medicininė parama (žr. 72 konstatuojamąją dalį), į kurią įtraukiamas planinis gydymas, skubi medicininė parama susijusi su sveikatos priežiūra, būtina situacijomis, kai yra kilęs pavojus gyvybei.

         (136)  Tai reiškia, kad net jei ligoninė nevykdo tam tikrų skubios medicininės paramos užduočių, numatytų 1964 m. liepos 8 d. įstatyme, ji privalo teikti paramą skubios medicininės paramos situacijomis pagal savo pajėgumus (t. y. atsižvelgdama į savo infrastruktūras ir darbuotojus).

         (137)  Skubi medicininė parama reguliuojama 57 straipsnio 2 dalimi ir 1996 m. gruodžio 12 d. karaliaus dekretu.

         (138)  Savo 2013 m. sausio 25 d. sprendime Briuselio pirmosios instancijos teismas pažymi: „Sistema ekonominiu požiūriu organizuojama taip, kad arba CPAS pats teikia medicininę paramą, gydydamas asmenį, kuriam reikia skubios medicininės paramos jo valdomoje ligoninėje, arba jis padengia šiam asmeniui privačioje ligoninėje skirtos sveikatos priežiūros išlaidas. Jei parama yra dažniausiai teikiama atitinkamam CPAS priklausančioje įstaigoje arba įstaigoje, su kuria jis yra sudaręs susitarimą, gali atsitikti taip, kad asmuo bus paguldytas į kitą ligoninę esant skubos atvejui, kilusiam dėl hospitalizuotino asmens situacijos. Tokiu hipotetiniu atveju nėra konsultuojamasi nei su CPAS, nei (dažniausiai) su susijusiu asmeniu, o priimamas greitas ir vienašališkas iškviestos greitosios paramos tarnybos darbuotojų arba, atsižvelgiant į konkretų atvejį, Karaliaus Prokuroro sprendimas. Dėl šios greitos procedūros neįprasto arba išskirtinio pobūdžio CPAS neturi teisės atsisakyti padengti hospitalizavimo ne jų ligoninėje išlaidų […]“ [pusjuodis šriftas pridėtas].

         (139)  Byla T-137/10, 208–215 punktai.

         (140)  Ten pat, 217 punktas.

         (141)  Ten pat, 218 punktas.

         (142)  Iš to galima spręsti, kad šiame sprendime atliekamas vertinimas skiriasi nuo vertinimo 2009 m. Komisijos sprendime, kuris buvo panaikintas. Jame pagal FRBRTC atliekami veiksmai ir specialiosios subsidijos buvo tam tikra prasme vertinami atskirai nuo deficito kompensacijos.

         (143)  Vidutiniškai nuo 68 iki 90 % atitinkamo ligoninių deficito, užregistruoto per visą 1996–2014 m. laikotarpį, kompensavo savivaldybės FRBRTC lėšomis arba Briuselio sostinės regiono specialiosiomis subsidijomis. Kad padengtų likusį dydį, savivaldybės turėjo naudotis savo pačių lėšomis ir, kaip paaiškinta toliau (žr. 234 konstatuojamąją dalį), 2014 m. pabaigoje jos vis dar turėjo iš viso sumokėti (dar kartą naudodamos savo pačių lėšas) papildomą 15 mln. EUR dydžio kompensaciją, norėdamos padengti penkių IRIS ligoninių deficitą.

         (144)  Kai turi būti atlikti skaičiavimai, kad būtų tinkamai atliktas šis įvertinimas, Komisija remiasi turimais skaičiais 1996–2014 m. laikotarpiu (dėl išimčių žr. 236 konstatuojamąją dalį).

         (145)  Byla C-222/04, Ministero dell'Economia e delle Finanze / Cassa di Risparmio di Firenze SpA, Fondazione Cassa di Risparmio di San Miniato ir Cassa di Risparmio di San Miniato, ECLI:EU:C:2006:8, 129 punktas.

         (146)  Sujungtos bylos C-180/98–C-184/98, Pavel Pavlov ir kt. / Stichting Pensioenfonds Medische Specialisten, ECLI:EU:C:2000:428, 74 punktas.

         (147)  Bylos C-41/90, Höfner & Fritz Elser / Macrotron GmbH, ECLI:EU:C:1991:161, 21 punktas ir sujungtų bylų C-180/98–C-184/98, Pavel Pavlov ir kt. / Stichting Pensioenfonds Medische Specialisten, ECLI:EU:C:2000:428, 74 punktas.

         (148)  Bylos C-118/85, Europos Bendrijų Komisija / Italijos Respublika, ECLI:EU:C:1987:283, 7 punktas ir bylos C-35/96, Europos Bendrijų Komisija / Italijos Respublika, ECLI:EU:C:1998:303, 36 punktas.

         (149)  Bylos C-82/01 P, Aéroports de Paris / Europos Bendrijų Komisija, ECLI:EU:C:2002:617, 74 punktas ir bylos C-49/07, Motosykletistiki Omospondia Ellados NPID (MOTOE) / Elliniko Dimosio, ECLI:EU:C:2008:376, 25 punktas. Taip pat žr. Komisijos komunikato dėl Europos Sąjungos valstybės paramos taisyklių taikymo kompensacijai už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą (OL C 8, 2012 1 11, p. 4) 9 punktą.

         (150)  Bylos C-49/07, Motosykletistiki Omospondia Ellados NPID (MOTOE) / Elliniko Dimosio, ECLI:EU:C:2008:376, 27 punktas ir bylos C-244/94, Fédération française des sociétés d'assurance, Société Paternelle-Vie, Union des assurances de Paris-Vie ir Caisse d'assurance et de prévoyance mutuelle des agriculteurs / Ministère de l'Agriculture et de la Pêche, ECLI:EU:C:1995:392, 21 punktas.

         (151)  Bylos C-157/99, B.S.M. Smits-Geraets / Stichting Ziekenfonds VGZ ir H.T.M. Peerbooms / Stichting CZ Groep Zorgverzekeringen, ECLI:EU:C:2001:404, 58 punktas; šioje byloje Teisingumo Teismas nustatė, kad jei ligoninės teikiamas medicininis gydymas yra tiesiogiai finansuojamas iš ligonių kasų remiantis išankstiniais susitarimais ir tarifais, tai negali reikšti, kad jis nėra laikomas ekonomine veikla pagal SESV, o ligonių kasų teikiami mokėjimai, „net jeigu jie fiksuoto dydžio, yra ekonominis stacionarių paslaugų atlyginimas ir neabejotinai turi atlyginimo pobūdį ligoninės, kuriai jis mokomas ir kuri vykdo ekonominę veiklą, atžvilgiu“. Teisingumo Teismas taip pat pridūrė, jog šiuo požiūriu nebūtina, kad tokį atlygį mokėtų paslauga besinaudojantys asmenys.

         (152)  Bylos C-157/99, B.S.M. Smits-Geraets / Stichting Ziekenfonds VGZ ir H.T.M. Peerbooms / Stichting CZ Groep Zorgverzekeringen, ECLI:EU:C:2001:404, 53 punktas; sujungtų bylų 286/82 ir 26/83, Graziana Luisi ir Giuseppe Carbone / Ministero del Tesoro ECLI:EU:C:1984:35, 16 punktas; bylos C-159/90, The Society for the Protection of Unborn Children Ireland Ltd / Stephen Grogan ir kt., ECLI:EU:C:1991:378, 18 punktas; bylos C-368/98, Abdon Vanbraekel ir kt. / Alliance nationale des mutualités chrétiennes (ANMC), ECLI:EU:C:2001:400, 43 punktas; ir bylos T-167/04, Asklepios Kliniken GmbH / Europos Bendrijų Komisija, ECLI:EU:T:2007:215, 49–55 punktai.

         (153)  Taip pat žr. Komisijos komunikato dėl Europos Sąjungos valstybės paramos taisyklių taikymo kompensacijai už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą (OL C 8, 2012 1 11, p. 4) 24 punktą.

         (154)  Bylos T-319/99, Federación Nacional de Empresas de Instrumentación Científica, Médica, Técnica y Dental (FENIN) / Europos Bendrijų Komisija, ECLI:EU:T:2003:50, 39 punktas. Taip pat žr. bylos T-137/10 90 ir 91 punktus ir Komisijos komunikato dėl Europos Sąjungos valstybės paramos taisyklių taikymo kompensacijai už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą (OL C 8, 2012 1 11, p. 4) 22 punktą.

         (155)  Šiuo aspektu žr. bylos C-355/00, Freskot AE / Elliniko Dimosio, ECLI:EU:C:2003:298, 53 punktą. Šioje byloje Teisingumo Teismas taip pat pabrėžė, kad paslaugas ir įmokas, kurios mokamos pagal privalomojo draudimo tvarką, buvo pagrįstai nustatęs nacionalinis teisės aktų leidėjas.

         (156)  Bylos C-39/94, Syndicat français de l'Express international (SFEI) ir kt. / La Poste ir kt., ECLI:EU:C:1996:285, 60 punktas ir bylos C-342/96, Ispanijos Karalystė / Europos Bendrijų Komisija, ECLI:EU:C:1999:210, 41 punktas.

         (157)  Bylos 173/73, Italijos Respublika / Europos Bendrijų Komisija, ECLI:EU:C:1974:71, 13 punktas.

         (158)  Bylos C-280/00, Altmark Trans GmbH ir Regierungspräsidium Magdeburg / Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, dalyvaujant Oberbundesanwalt beim Bundesverwaltungsgericht, ECLI:EU:C:2003:415, 87–95 punktai.

         (159)  Bylos T-289/03, British United Provident Association Ltd (BUPA), BUPA Insurance Ltd ir BUPA Ireland Ltd / Europos Bendrijų Komisija, ECLI:EU:T:2008:29, 159 punktas. Teisingumo Teismo vertinimu „<…> Teisingumo Teismo teikiamas Bendrijos teisės nuostatos išaiškinimas apsiriboja tik jos reikšmės ir turinio, taip kaip ji turėjo būti suprantama ir taikoma nuo jos priėmimo momento, paaiškinimu. Iš to matyti, kad išaiškinta nuostata gali ir turi būti taikoma net ir teisiniams santykiams, kurie prasidėjo ar atsirado prieš priimant sprendimą, ir tik išimtinėmis aplinkybėmis Teisingumo Teismas gali taikydamas Bendrijos teisės sistemai būdingą bendrąjį teisinio saugumo principą apriboti bet kurio suinteresuoto asmens galimybę remtis jo išaiškinta norma ginčijant sąžiningai nustatytus teisinius santykius.“

         (160)  Bylos C-209/03, The Queen Dany Bidar prašymu / London Borough of Ealing ir Secretary of State for Education and Skills, ECLI:EU:C:2005:169, 66 ir 67 punktai ir bylos C-292/04, Wienand Meilicke, Heidi Christa Weyde ir Marina Stöffler / Finanzamt Bonn-Innenstadt, ECLI:EU:C:2007:132, 34–36 punktai.

         (161)  Bylos T-358/94, Compagnie nationale Air France / Europos Bendrijų Komisija, ECLI:EU:C:1996:194, 56 punktas.

         (162)  Bylos 248/84, Vokietijos Federacinė Respublika / Europos Bendrijų Komisija, ECLI:EU:C:1987:437, 17 punktas ir sujungtų bylų T-92/00 ir T-103/00, Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava, EU:T:2002:61, (T-103/00) Ramondín, SA ir Ramondín Cápsulas, SA / Europos Bendrijų Komisija, EU:T:2002:61, 57 punktas.

         (163)  Bylos 730/79, Philip Morris Holland BV / Europos Bendrijų Komisija, ECLI:EU:C:1980:209, 11 punktas ir sujungtų bylų T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97–607/97, T-1/98, T-3/98–T-6/98 ir T-23/98, Alzetta Mauro ir kt. / Europos Bendrijų Komisija, ECLI:EU:T:2000:151, 80 punktas.

         (164)  Bylos T-288/97, Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia / Komisija, ECLI:EU:T:1999:125, 41 punktas.

         (165)  Pvz., žr. bylos C-280/00, Altmark Trans GmbH ir Regierungspräsidium Magdeburg, ECLI:EU:C:2003:415, 78 punktą; sujungtų bylų C-197/11 ir C-203/11, Libert ir kt., ECLI:EU:C:2013:288, 78 punktą ir bylos C-518/13, Eventech, ECLI:EU:C:2015:9, 67 punktą.

         (166)  Bylos C-279/08 P, Komisija / Nyderlandų Karalystė, ECLI:EU:C:2011:551, 131 punktas.

         (167)  Žr. sujungtų bylų T-447/93, T-448/93 ir T-449/93, AITEC ir kt. / Komisija, ECLI:EU:T:1995:130, 141 punktą.

         (168)  Pvz., žr. Komisijos sprendimus valstybės paramos bylose N 258/2000 Piscine Dorsten (OL C 172, 2001 6 16, p. 16); Commission Decision 2004/114/EC of 29 October 2003 on measures in favour of non-profit harbours for recreational crafts, the Netherlands (OL L 34, 2004 2 6, p. 63); N 458/2004 Editorial Andaluza Holding, OL C 131, 2005 5 28, p. 12; SA.33243 Jornal de Madeira (OL C 131, 2005 5 28, p. 12); SA.34576 Portugalija. Jean Piaget Šiaurės rytų vidutinės trukmės ir ilgalaikės nuolatinės priežiūros padalinys, OL C 73, 2013 3 13, p. 1); N 543/2001 Airija. Mokesčių atskaita ligoninėms (OL C 154, 2002 6 28, p. 4; SA.37432 Valstybinių ligoninių finansavimas Hradec Kralovės regione (OL C 203, 2015 6 19, p. 1); SA.37904 Įtariama valstybės parama specializuotai ortopedinės medicinos ir traumų chirurgijos reabilitacijos klinikai (OL C 188, 2015 6 5, p. 1); SA.33149 Städtische Projektgesellschaft„Wirtschaftsbüro Gaarden-Kiel“ (OL C 188, 2015 6 5, p. 1); SA.38035 Įtariama parama specializuotai reabilitacijos klinikai, besispecializuojančiai ortopedijos ir traumatologinės chirurgijos srityse (OL C 188, 2015 6 5, p. 1); SA.39403 Nyderlandai. Investicijų parama Lauwersoog uostui (OL C 259, 2015 8 7, p. 1); SA.37963 Jungtinė Karalystė. Glenmore Lodge (OL C 277, 2015 8 21, p. 1); ir SA. 38208 Jungtinė Karalystė. Golfo klubai, kurie priklauso jų nariams (OL C 277, 2015 8 21, p. 1).

         (169)  Žr. N 543/2001 Airija – Mokesčių atskaita ligoninėms (OL C 154, 2002 6 28, p. 4); SA.37432 Valstybinių ligoninių finansavimas Hradec Kralovės regione (OL C 203, 2015 6 19, p. 1); SA.38035 Įtariama valstybės parama specializuotai ortopedinės medicinos ir traumų chirurgijos reabilitacijos klinikai (OL C 188, 2015 6 5, p. 1).

         (170)  http://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php/Statistics_on_European_cities/fr (žiūrėta 2015 m. liepos 8 d.).

         (171)  Komisijos komunikatas „Europos Sąjungos bendrosios nuostatos dėl valstybės paramos kompensacijos už viešąją paslaugą forma“ (OL C 8, 2012 1 11, p. 15).

         (172)  2011 m. gruodžio 20 d. Komisijos sprendimas 2012/21/ES dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 106 straipsnio 2 dalies taikymo valstybės paramai, kompensacijos už viešąją paslaugą forma skiriamai tam tikroms įmonėms, kurioms pavesta teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugas (OL L 7, 2012 1 11, p. 3).

         (173)  Bendrijos bendrosios nuostatos dėl valstybės paramos kaip kompensacijos už viešąją paslaugą (OL C 297, 2005 11 29, p. 4).

         (174)  Žr. 13 išnašą.

         (175)  Žr. 2012 m. VESP sprendimo 8 konstatuojamąją dalį.

         (176)  Bylos C-179/90, Merci convenzionali porto di Genova, ECLI:EU:C:1991:464, 27 punktas; bylos C-242/95, GT-Link A/S, ECLI:EU:C:1997:376, 53 punktas ir bylos C-266/96, Corsica Ferries France SA, ECLI:EU:C:1997:376, ECLI:EU:C:1998:306, 45 punktas.

         (177)  Bylos T-289/03, BUPA ir kt. / Komisija, ECLI:EU:T:2008:29, 166–169 ir 172 punktai; bylos T-17/02, Fred Olsen, ECLI:EU:T:2005:218, 216 punktas.

         (178)  Taip pat žr. 2012 m. VESP sprendimo 4 straipsnį.

         (179)  Žr. 2012 m. VESP sprendimo 4 straipsnio a punktą.

         (180)  Žr. 2012 m. VESP sprendimo 4 straipsnio b punktą.

         (181)  Žr. 2012 m. VESP sprendimo 4 straipsnio c punktą.

         (182)  Žr. 2012 m. VESP sprendimo 4 straipsnio d punktą.

         (183)  Žr. 2012 m. VESP sprendimo 4 straipsnio e punktą.

         (184)  Žr. 2012 m. VESP sprendimo 4 straipsnio f punktą.

         (185)  Bylos T-137/10 95 punktas.

         (186)  Byla C-390/06, Nuova Agricast Srl / Ministero delle Attività Produttive, ECLI:EU:C:2008:224.

         (187)  Žr. 25 konstatuojamąją dalį, pirmiausia 1994 m. gegužės 19 d. bendradarbiavimo susitarimo teiginį dėl būtinybės „užtikrinti, kad bus išlaikyta […] valstybinių ligoninių specifika“ [pusjuodis šriftas pridėtas]. Taip pat žr. IRIS 1996–2001 m. strateginį planą, ypač skirsnį „Struktūrinės ašys“ (p. 3), „kad būtų galima ir toliau teikti medicinines paslaugas nesilaikant jokių prekybinės logikos dėsnių“, bei skirsnį „Indėlio tikslai“ (p. 54), „Valstybinių ligoninių (t. y. IRIS ligoninių) pagrindinė paskirtis yra vykdyti socialinės medicinos veiklą; dėl šios paskirties jos turi atitikti socialinės užduoties reikalavimus“ [pusjuodis šriftas pridėtas].

         (188)  Žr. sprendimo pradėti procedūrą 87 konstatuojamąją dalį.

         (189)  Daugiau apie šių trijų prievolių įgaliojimus žr. 170 ir paskesnėse konstatuojamosiose dalyse.

         (190)  Kaip paaiškinta pirmiau (žr. 83–91 konstatuojamąsias dalis), vadovaujantis Belgijos Valstybės Tarybos praktika, kol egzistuoja medicininiai ir socialiniai poreikiai, dėl kurių IRIS ligoninės buvo įsteigtos, valdžios institucijos negali šių ligoninių nei uždaryti, nei perleisti privačiojo sektoriaus savininkui.

         (191)  Išlaidos, susijusios su IRIS ligoninių valstybinės įstaigos statusu, įtraukiamos į pagrindinės gydymo ligoninėje užduoties ir papildomų VESP prievolių išlaidas, vadinasi, jos gali padidinti dėl šios veiklos atsirandantį deficitą.

         (192)  Žr. pirmiausia Medicinos etikos kodekso, kurį parengė Gydytojų asociacijos nacionalinė taryba (2015 m. liepos 27 d. versija), 28 straipsnį.

         (193)  Žr. 120 išnašą.

         (194)  Iš tiesų Belgijos valdžios institucijų pateikti skaičiai rodo, kad daugiau nei 85 % atvejų Briuselio sostinės regione skubią medicininę paramą teikia IRIS ligoninės. Šis skaičius turi būti palyginamas su tuo, kad IRIS ligoninės turi tik 35 % regione esančių ligoninės lovų (taip pat žr. 3 išnašą). Kitais atvejais paslaugas teikia kiti sveikatos priežiūros paslaugų teikėjai, pirmiausia bendrosios praktikos gydytojai ir privačios ligoninės. Tokie atvejai būtent yra susiję psichiatriniu gydymu, kaip aprašyta 172 konstatuojamojoje dalyje, nes IRIS ligoninės tokio tipo paslaugų neteikia.

         (195)  Panašų pagrindimą galėtų pateikti, pvz., pašto paslaugų teikėjas, teikiantis universalią pašto paslaugą. Šis veiklos vykdytojas privalo teikti VESP, tačiau jis neprivalo gabenti laiškų nemokamai, jei klientas negali ar nenori sumokėti už šią paslaugą.

         (196)  Žr. 2008 m. Verbruikersateljee paskelbtą tyrimą pavadinimu „Is uw portemonnee ook ziek? – Een onderzoek naar medische kosten en schulden“.

         (197)  Ten pat.

         (198)  2013 m. liepos 16 d. Belgijos Senato susirinkimas. Įstatymo, kuriuo siekiama pagerinti galimybę naudotis sveikatos priežiūros paslaugomis, projektas, kurį pateikė Leona Detiège ir kolegos. Pasiūlymas nustojo galioti dėl 2014 m. įvykusių federalinių rinkimų.

         (199)  Praktikoje ligoninės yra atsakingos už pacientų priėmimą (tiek už konsultacijų teikimą, tiek už priėmimą į ligoninę), sąskaitų išrašymą ir išieškojimą jų neapmokėjus. Dauguma CHU Saint-Pierre, CHU Brugmann, HUDERF ir Institut Bordet gydytojų gauna atlyginimus, o kitiems gydytojams mokama pagal jų suteiktą gydymą neatsižvelgiant į tai, ar pacientas sumokėjo. Todėl joks šių ligoninių gydytojas neturi priežasties atsisakyti mokėti negalinčių pacientų. Gydytojai, dirbantys Iris Sud ligoninėse, privalo laikytis bendrųjų ligoninės taisyklių bent 80 % savo darbo laiko, o privačiame kabinete paslaugas jie gali teikti ne daugiau kaip 20 % savo darbo laiko. Šiuos 80 % savo darbo laiko gydytojai privalo taikyti INAMI tarifus ir dirbti pagal tokį principą, kad visi pacientai būtų gydomi pagal IRIS ligoninėms priskirtą prievolę. Todėl Iris Sud ligoninės prižiūri, kad visi pacientai būtų gydomi neatsižvelgiant į jų mokumą.

         (200)  CPAS įstatymo 57 straipsnio 2 dalyje CPAS užduotis yra apribota dviem konkrečiomis aplinkybėmis, t. y. atvejais, kai turi būti gydomas Belgijoje neteisėtai gyvenantis užsienietis (dokumentų neturintis migrantas) ir jo vaikai.

         (201)  Pusjuodis šriftas pridėtas.

         (202)  Skirsnis „Bendrieji strateginio plano tikslai“ (p. 2). Pusjuodis šriftas pridėtas.

         (203)  Ten pat. Pusjuodis šriftas pridėtas.

         (204)  Skirsnis „Indėlio tikslai“ (p. 52). Pusjuodis šriftas pridėtas.

         (205)  Ten pat (p. 54). Pusjuodis šriftas pridėtas.

         (206)  Skirsnis „Struktūrinės ašys“ (p. 3). Pusjuodis šriftas pridėtas.

         (207)  Šiuo tikslu žr. skirsnį „Indėlio tikslai“ (p. 74): padidinti galimybę naudotis mūsų paslaugomis visiems visuomenės sluoksniams,

            ypač labiausiai skurstantiems
          (pusjuodis šriftas pridėtas).

         (208)  Žr. skirsnį „Įžanga“ (p. 7).

         (209)  Ten pat (p. 10).

         (210)  Žr. skirsnį „Ligoninės projektas. Į pacientą orientuota ligoninė“ (p. 79).

         (211)  Žr. skirsnį „Specifinės valstybinės ligoninės užduotys“ (p. 85) (pusjuodis šriftas pridėtas).

         (212)  Žr. skirsnį „Įžanga“ (p. 12), kuriame pažymima, jog IRIS ligoninėse gydoma mažesnė dalis pacientų, kuriems ligoninė gali išrašyti priemokos sąskaitas (kurios šioms ligoninėms yra papildomų pajamų šaltinis).

         (213)  Žr. skirsnį „Įžanga“ (p. 13), kuriame pateikta nuoroda į papildomų išlaidų, atsirandančių priimant blogesnio socialinio ir ekonominio profilio pacientus, įvertinimą (2001 m.). Šis dydis galėtų siekti maždaug 10,4 mln. EUR per metus ir vis auga.

         (214)  Išimtis yra Institut Bordet, kuriame procentinė dalis viršija vidurkį – tai gali būti aiškinama šioje ligoninėje gydomos ligos (vėžio) sunkumu.

         (215)  Tai yra privačios institucijos, įpareigotos grąžinti gydymo išlaidas ir veikiančios Belgijos socialinio draudimo sistemoje (ypač privalomojo sveikatos ir neįgalumo draudimo srityje).

         (216)  Finansavimas pagal BMF B8 skirsnį skiriamas remiantis šia klasifikacija (taip pat žr. 189 konstatuojamąją dalį).

         (217)  Federalinė viešoji socialinio integravimo tarnyba tuomet gali grąžinti CPAS patirtas išlaidas, jei laikomasi tam tikrų sąlygų (taip pat žr. 258 išnašą dėl taikytino teisinio pagrindo).

         (218)  Klasifikacijoje taip pat atsižvelgiama į pacientus, kuriems taikomas socialinis draudimas, tačiau kurie turi sumokėti ligoninei mažesnę įmoką iš savo lėšų, nes jiems buvo pritaikytas 1) „didžiausias įmokos dydis dėl socialinių priežasčių“ arba 2) „didžiausias įmokos dydis mažas pajamas gaunantiems vienišiems asmenims“.

         (219)  Mutualités Chrétiennes publikacijoje socialiai pažeidžiami pacientai apibrėžiami kaip pacientai, kurie naudojasi „socialinėmis privilegijomis“ (pvz., pensininkai, gaunantys užtikrintas pajamas, asmenys, kurie gali naudotis kokia nors neįgalumo paramos priemone ar gauti didesnę neįgalumo išmoką, didesnes integracijos ar paramos šeimai išmokas, ilgalaikiai bedarbiai). Pasak Belgijos valdžios institucijų, „socialinės privilegijos“ sąvoka buvo panaikinta 1993 m. ir Belgijos teisėje pakeista „didžiausiu įmokos dydžiu dėl socialinių priežasčių“.

         (220)  Tai patvirtina faktas, kad lentelės šioje publikacijoje grindžiamos „draudimo įstaigų“, t. y. organizacijų, tokių kaip savidraudos įmonės, atsakingos už medicininių išlaidų padengimą pagal INAMI reguliuojamą Belgijos socialinio draudimo sistemą, duomenimis.

         (221)  Mutualités Chrétiennes leidinyje jie apibrėžiami kaip CPAS įregistruoti pacientai.

         (222)  Šiame kontekste svarbu pabrėžti, kad nors IRIS ligoninės teikia duomenis, kuriais remiantis atliekamas socialinis tyrimas, būtent PAS vertina, ar asmuo gali susigrąžinti gydymo išlaidas. Susitarime dėl „laikinojo apgyvendinimo įstaigų“ šiuo tikslu patikslinta, kad kiekviena IRIS ligoninė „kiek įmanoma, renka pagrindinius socialinio tyrimo elementus ir juos perduoda CPAS“.

         (223)  Kadangi informacijos rinkimas socialiniams tyrimams yra tik viena užduotis iš kelių, numatytų IRIS ligoninių socialinių tarnybų skyriams, šios išlaidos yra bendrų išlaidų, susijusių su platesne IRIS ligoninių socialinių paslaugų prievole, kuri bus nagrinėjama toliau (žr. 213 konstatuojamąją dalį), dalis.

         (224)  Komisija pažymi, kad IRIS ligoninių taikyta palūkanų norma, atrodo, atitinka tos dienos (t. y. 2011 m. pradžios) rinkos palūkanų normą. Šiuo metu (2016 m.) palūkanų norma yra gerokai mažesnė, o tai sumažina IRIS ligoninėms tenkančias išlaidas. Vis dėlto ilgesnė mokėjimo trukmė yra IRIS ligoninėms tenkanti našta, nes joms nuolat tenka užpildyti skirtumą tarp pateikiamų ir gautinų mokėjimų.

         (225)  CPAS automatiškai negrąžina mokėjimų neturtingiems pacientams, tačiau remiasi kiekvieno CPAS konkrečiu atveju atliekamu įvertinimu, grindžiamu socialiniu tyrimu (skubos medicininė priežiūra). Šiame kontekste Belgijos valdžios institucijos teigia, kad tris pirmuosius 2015 m. metų ketvirčius IRIS ligoninių pateiktus 749 prašymus grąžinti įmokas CPAS atmetė. Jie sudaro apie 3 mln. EUR nesumokėtą sumą. 2012 m. CPAS nesutiko apmokėti IRIS ligoninių pateiktų sąskaitų, kurių bendra suma siekė 4 174 200 EUR. Apie 80 % šių sąskaitų buvo išrašytos dokumentų neturintiems migrantams.

         (226)  Kalbant konkrečiau, Belfius Banque paskelbtoje ataskaitoje nurodyta, kad 2010 m. grynosios nurašytų trumpalaikių skolų išlaidos (t. y. sąskaitos, kurios nebus apmokėtos) sudarė vidutiniškai 0,28 % privačių Belgijos ligoninių pajamų ir 0,40 % valstybinių šalies ligoninių pajamų. Galima palyginti: šios išlaidos yra lygios 1,22 % IRIS ligoninių pajamų arba tris kartus didesnės nei valstybinių ligoninių vidurkis.

         (227)  Pvz., privati ligoninė Cliniques de l'Europe turi dvi veiklos vykdymo vietas: vieną Iklyje, kitą Eterbeke; privati ligoninė Cliniques universitaires Saint-Luc turi tik vieną veiklos vykdymo vietą Voliuvės Sen Lambero mieste.

         (228)  Žinoma, toks pasirinkimas gali padidinti išlaidas, kurias turėtų kompensuoti padidėjęs efektyvumas arba kurias būtų galima pagrįsti kitais svarstymais, kuriuos privačių ligoninių valdyba mano esant svarbiais.

         (229)  Planavimo programos mechanizme yra nustatytas ne tik bendras lovų skaičius regione, bet ir apribojimas pagal paslaugos tipą (pvz., gimdyvių priežiūra, geriatrija, pediatrija, psichiatrija ir t. t.).

         (230)  Pvz., ne visos privačios ligoninės siūlo geriatrines paslaugas, kurios mažiau apsimoka.

         (231)  Žr. skirsnį „Struktūrinės ašys“ (p. 6). Pusjuodis šriftas pridėtas.

         (232)  Strateginiame plane minimos devynios, o ne vienuolika (t. y. faktinis skaičius) vietų, nes dviejuose ligoninių kompleksuose yra po dvi ligonines (HUDERF ir CHU-B ligoninės Victor Horta vietovėje Lakeno mieste, taip pat IB ir CHU-SP ligoninės Briuselio Porte de Hal vietovėje).

         (233)  Žr. skirsnį „Struktūrinės ašys“ (p. 10). Pusjuodis šriftas pridėtas.

         (234)  Žr. skirsnį „Kontekstas ir aplinka“ (p. 21): „[…] valstybinės ligoninės [IRIS ligoninės], kurių bent 80 % veiklos yra pagrindinė veikla, yra netoli namų esančios ligoninės, kuriose gydosi didelė dalis pagrindinės savivaldybės ir aplinkinių kvartalų gyventojų.“

         (235)  Žr. skirsnį „Indėlio tikslai“ (p. 74). Pusjuodis šriftas pridėtas.

         (236)  Žr. skirsnį „Ligoninių projektas“ (p. 36): Pusjuodis šriftas pridėtas.

         (237)  Svarbu pažymėti, kad šios dvi specializuotos ligoninės yra tame pačiame komplekse su kita IRIS ligonine (žr. 232 išnašą), tai užtikrina visų sveikatos priežiūros paslaugų teikimą kiekvienoje vietoje. Išnaša pridėta.

         (238)  Žr. skirsnį „Ligoninių projektas“ (p. 53): Pusjuodis šriftas pridėtas.

         (239)  Todėl Institut Bordet ir HUDERF, kurios siūlo daugiausia specializuotos sveikatos priežiūros paslaugas, papildo tris kitas IRIS ligonines, kad patenkintų vietos gyventojų sveikatos priežiūros paslaugų poreikius.

         (240)  Žr. skirsnį „Ligoninių projektas“ (p. 53–54).

         (241)  Žr. skirsnį „Ligoninių projektas“ (p. 62):

         (242)  Šių lygių (p. 37) ir lentelių (p. 55–59) aprašą žr. skirsnyje „Ligoninių projektas“.

         (243)  Federalinės valdžios, Briuselio sostinės regiono ir Bendrosios savivaldybių komisijos bendradarbiavimo susitarimo 2 straipsnyje šiuo klausimu nurodyti tokie dalykai: „Ši restruktūrizavimo sutartis turi atitikti tokias sąlygas: 1. Suteikti garantijas dėl, viena vertus, valstybinių ligoninių specifikos išlaikymo, be kita ko, renkantis teisines ir koordinavimo struktūras, užtikrinančias viešojo sektoriaus viršenybę valdymo organuose ir vykdant sprendimų priėmimo procedūras, kita vertus, dėl veiklos vykdymo vietos mastu, stiprinant atstovavimą per tiesiogiai išrinktus asmenis valdymo organų sudėtyje“ (pusjuodis šriftas pridėtas).

         (244)  Pagal CPAS įstatymo 125 straipsnį viešosios teisės asmenys visada turi balsų daugumą įvairiose asociacijos administravimo ir valdymo organuose bei IRIS skėtinėje struktūroje.

         (245)  Pusjuodis šriftas pridėtas.

         (246)  2012 m. vidutinių pajamų mediana 19 Briuselio sostinės regiono savivaldybių siekė 13 746 EUR vienam gyventojui. Likusios vietos, kuriose įsteigtos IRIS ligoninės, yra Ikselis, kuriame vidutinės pajamos siekia 14 513 EUR – tarp Briuselio sostinės regiono medianos ir trečiojo kvartilio (t. y. 75-ojo procentilio). Šaltinis: Su Briuseliu susijusios informacijos, dokumentų ir tyrimų centras (http://www.briobrussel.be/ned/webpage.asp?WebpageId=345).

         (247)  Trys iš penkių privačių ligoninių vietų yra savivaldybėse, kuriose vidutinės pajamos vienam gyventojui viršija Briuselio sostinės regiono trečiąjį kvartilį (t. y. 75-ąjį procentilį).

         (248)  Originalus žemėlapis buvo paskelbtas 2010 m. Briuselio regiono sveikatos informaciniame leidinyje (Tableau de bord de la santé en Région bruxelloise 2010) ir atspindi 2009 m. liepos 1 d. situaciją. Komisija žemėlapyje pridėjo apskritimus ir pašalino vieną bendrosios praktikos ligoninę (Iklyje buvusią Clinique des Deux Alice), nes ji užsidarė 2011 m. pabaigoje (jos veikla buvo perkelta į Cliniques de l'Europe privačios ligoninės Sainte-Élisabeth vietovę). Viena iš HIS vietų (Baron Lambert, esanti Eterbeke) žemėlapyje neparodyta, nes ji teikia tik ambulatorinio gydymo paslaugas, vadinasi, neturi ligoninės lovų, kurioms taikomas ligoninių planavimo programų mechanizmas.

         (249)  Pavyzdžiui, 1964 m. spalio 23 d. karaliaus dekreto 19 priede (Moniteur belge, 1964 m. lapkričio 7 d., p. 11709) nurodoma, kad suaugusiesiems teikiant neuropsichinių sutrikimų gydymo paslaugas 120 pacientų turi būti skirtas bent vienas socialinis darbuotojas.

         (250)  1978 m. gruodžio 15 d. karaliaus dekretas, kuriuo nustatomos specialios taisyklės, taikomos universitetinėms ligoninėms (Moniteur belge, 1979 m. liepos 4 d., p. 7818).

         (251)  Žr. skirsnį „Struktūrinės ašys“ (p. 6). Pusjuodis šriftas pridėtas.

         (252)  Žr. skirsnį „Indėlio tikslai“ (p. 54–55). Pusjuodis šriftas pridėtas.

         (253)  Žr. 1996–2000 m. strateginio plano skirsnį „Struktūrinės ašys“ (p. 10). Pusjuodis šriftas pridėtas.

         (254)  Žr. skirsnį „Specialūs valstybinės ligoninės uždaviniai“ (p. 82). Pusjuodis šriftas pridėtas.

         (255)  Trumpa klinikinė suvestinė (pranc. RCM) yra glausta standartinė paciento medicininės istorijos suvestinė, kurią bendrosios praktikos ligoninės privalo registruoti nuo 1990 m. Be kita ko, ji naudojama norint nustatyti, kokie yra sveikatos priežiūros įrangos poreikiai ligoninėje, siekiant apibrėžti kokybinius ir kiekybinius ligoninių ir jų teikiamų paslaugų akreditavimo standartus, taip pat organizuoti ligoninės finansavimą. „V“ kodai yra susiję su veiksniais, kurie daro įtaką paciento sveikatos būklei ir bendravimui su sveikatos priežiūros paslaugų teikėjais. Šie kodai gali būti naudojami norint nurodyti socialines ir ekonomines, teisines ir šeimos problemas, kurios gali turėti įtakos ligoninėje besilankančiam pacientui.

         (256)  Žr. skyrių „Specialūs valstybinės ligoninės uždaviniai“ (p. 83). Pusjuodis šriftas pridėtas.

         (257)  Pvz., 2012 m. IRIS ligoninių socialiniai darbuotojai surinko informaciją atlikdami 25 749 socialinius tyrimus. Tai sudaro maždaug 5,4 % tais metais hospitalizuotų pacientų.

         (258)  Šie įsipareigojimai išplaukia iš CPAS įstatymo 60 straipsnio 1 dalies, 1965 m. balandžio 2 d. įstatymo 9a straipsnio (dėl galimo kompensavimo, kurį CPAS centrams gali suteikti Federalinė valstybės socialinės integracijos tarnyba su sąlyga, kad bus įvykdytos tam tikros sąlygos) ir 2010 m. kovo 25 d. aplinkraščio dėl socialinio tyrimo (Moniteur belge, 2010 m. gegužės 6 d., p. 25432).

         (259)  Šis skaičius rodo visos darbo dienos vienetų (pranc. ETP) skaičių.

         (260)  BMF numato finansavimą socialiniams darbuotojams (tokiose srityse kaip geriatrija, kurioms yra nustatytas būtiniausias reikalavimas), tačiau 2010 m. jis sudarė tik maždaug 400 000 EUR.

         (261)  Karaliaus dekretu (šiuo metu tai yra 2006 m. kovo 8 d. karaliaus dekretas) nustatomas deficito, kurį savivaldybės turi padengti pagal LCH 109 straipsnį, apskaičiavimo metodas.

         (262)  Asociacija, kuri atstovauja atitinkamos ligoninės gydytojams, ir, jei reikia, Université libre de Bruxelles (arba Vrije Universiteit Brussel) vis dar turi mažiau nei 20 % balsų vietinėse IRIS ligoninių asociacijose. Be to, nuo 2000 m. Žeto savivaldybė ir CPAS yra CHU Brugmann asociacijos nariai, tačiau jie šioje asociacijoje turi mažiau nei 20 % balsų, todėl neprisideda prie deficito kompensavimo. Galiausiai nuo 2014 finansinių metų savivaldybė ir Scharbeko CPAS taip pat turi mažiau nei 20 % balsų CHU Brugmann asociacijoje, todėl jie daugiau neprisideda prie šios ligoninės deficito kompensavimo. Tai reiškia, kad nuo 2014 m. dengti CHU Brugmann deficitą turi tik Briuselio miestas ir Briuselio CPAS.

         (263)  Visos išlaidos, patirtos teikiant VESP ir vykdant su jomis susijusią veiklą, yra viešosios paslaugos sąnaudos, įskaitant susijusios veiklos sąnaudas.

         (264)  Moniteur belge, 2014 m. balandžio 30 d., p. 35442. Taikoma nuo 2014 m. gegužės 10 d.

         (265)  Taip pat žr. 2012 m. VESP sprendimo 5 straipsnį.

         (266)  Žr. 2012 m. VESP sprendimo 5 straipsnio 2–9 dalis.

         (267)  Nuo 2007 m. iki 2011 m. vidutiniškai maždaug […] % IRIS ligoninių išlaidų buvo padengta šiuo finansavimu.

         (268)  Moniteur belge, 2007 m. birželio 29 d., p. 35929. Taikoma nuo 2007 m. liepos 9 d. Šis karaliaus dekretas pakeitė 1987 m. gruodžio 14 d. karaliaus dekretą dėl ligoninių metinių ataskaitų, kuriame nustatyti labai panašūs reikalavimai.

         (269)  Šiame kontekste svarbu pabrėžti, kad kai kurie apskaitos srautai, susiję su ligoninių veikla, taip pat turi būti registruojami 900–999 apskaitos kodais. Aktualūs yra kai kurie srautai, į kuriuos neatsižvelgiama nustatant BMF finansavimą (kuriam taikomi grynųjų pinigų apskaitos principai, o ne kaupimo principu vykdoma apskaita, taikoma ligoninės apskaitai).

         (270)  Teoriškai IRIS ligoninės gali savivaldybių reikalauti pervesti deficito kompensaciją, kai tik sužinomas finansinių metų rezultatas. Praktiškoje jos taip nėra dariusios, nes jas valdo savivaldybės, kurios savo ruožtu (ne visada) turi reikiamų lėšų, kad galėtų nedelsdamos atlikti mokėjimus.

         (271)  Iš tiesų 1996–2014 m. laikotarpiu savivaldybėms suteikto regiono finansavimo neužteko visam IRIS ligoninių deficitui padengti (taip pat žr. 143 išnašą).

         (272)  Pvz., 3 lentelėje parodyta, kad kai CHU Saint-Pierre ėmė registruoti deficitą kasmet nuo 1996 m., pirmasis savivaldybės mokėjimas (3 368 351 EUR dydžio), kuriuo buvo siekiama ligoninei kompensuoti deficitą, buvo atliktas tik 2002 m. Iš lentelių nematyti, kuris iš metinių deficitų, užregistruotų nuo 1996 m., buvo kompensuotas nuo 2002 m. atliktu mokėjimu. Tačiau Belgijos valdžios institucijų Komisijai pateikta išsami informacija rodo, kad šis mokėjimas iš tiesų buvo atliktas siekiant padengti dalį 1996 m. užregistruoto deficito.

         (273)  Žr. 236 konstatuojamąją dalį, kurioje paaiškinta, kodėl 1996, 1997 ir 1998 m. skaičiai nėra pateikti.

         (274)  Žr. 236 konstatuojamąją dalį, kurioje paaiškinta, kodėl 1996, 1997 ir 1998 m. skaičiai nėra pateikti.

         (275)  Tai sumos, kurios buvo faktiškai pervestos ir grąžintos, atsižvelgiant į deficito kompensavimo mokėjimus, kuriuos savivaldybė jau galėjo būti atlikusi.

         (276)  2014 m. yra vėliausi finansiniai metai, kurių skaitiniai duomenys buvo gauti.

         (277)  Žr. 1980 m. birželio 25 d. Komisijos direktyvos 80/723/EEB dėl finansinių santykių tarp valstybių narių ir valstybinių įmonių skaidrumo (OL L 195, 1980 7 29, p. 35) 5 straipsnį.

         (278)  Šiuo tikslu žr. 2005 m. VESP sprendimo 7 straipsnį ir 2012 m. VESP sprendimo 8 straipsnį.

         (279)  Kalbant konkrečiau, tik ketverių iš 89 metų laikotarpiu, kuriuo buvo vertintos penkios IRIS ligoninės, techninė kompensacijos permoka (nagrinėjant šiuos metus atskirai) neviršija 10 % metinės kompensacijos dydžio.

         (280)  Be to, reikia įsidėmėti, kad deficito kompensavimo dydžiai yra tik maža bendro viešojo finansavimo, kurį IRIS ligoninės gauna už teikiamas VESP, dalis. 2007–2011 m. laikotarpiu metiniai vidutiniai federalinės vyriausybės BMF mokėjimai siekė 323 mln. EUR visoms IRIS ligoninėms. Tuo pačiu laikotarpiu IRIS ligoninės bendrai pranešė, kad jų vidutinis apyvartinių lėšų trūkumas buvo 13,4 mln. EUR per metus, o savivaldybės sumokėjo vidutiniškai 16,4 mln. EUR per metus deficitui kompensuoti (ši suma taip pat dengė ankstesnių metų deficitą). Vadinasi, deficito kompensacijos atitinka tik maždaug 5 % BMF federalinio finansavimo, kuris teikiamas IRIS ligoninėms. Todėl jei būtų atsižvelgta į šias per BMF sumokėtas dideles viešojo finansavimo sumas tuo metu, kai buvo apskaičiuojama, ar kompensacijos permoka viršijo 10 % už konkrečius metus pervestą kompensaciją (vadinasi, jei ją būtų galima perkelti į kitus metus, kaip leidžiama 2012 m. VESP sprendimo 6 straipsnio 2 dalyje), kompensacijos permokos procentinė dalis tikriausiai būtų gerokai mažesnė. Ši išvada grindžiama santykiniu BMF mokėjimų dydžiu, palyginti su deficitu ir tuo, kad kompensacijos permokos rizika finansuojant per BMF yra minimali. Kalbant konkrečiau, BMF yra daugiausia numatytas kaip fiksuotas finansavimas, apskaičiuojamas pagal realias ankstesnių metų ligoninių išlaidas (ir nėra susijęs su jokia kompensacijos permoka). Be to, Federalinė viešoji visuomenės sveikatos tarnyba vykdo išsamius realių išlaidų, kurias patiria kiekviena ligoninė, grįžtamuosius patikrinimus ir perskaičiuoja BMF dydį, kurį ligoninė gali gauti. Galiausiai svarbu pažymėti, kad lyginant savivaldybių pervestas kompensacijas su IRIS ligoninių užregistruotu apyvartinių lėšų trūkumu į jokį pagrįstą pelną nebuvo atsižvelgta.

         (281)  Atitinkama 2012 m. VESP sprendimo 6 straipsnio 2 dalies ištrauka išdėstyta taip: „Kai kompensacijos permoka neviršija 10 % vidutinės metinės kompensacijos sumos, tokia kompensacijos permoka gali būti perkeliama į kitą laikotarpį ir atimama iš kompensacijos sumos, mokėtinos tą laikotarpį.“ Kadangi nėra suteikta reali kompensacijos permoka (nes bendrai ligoninė visą laiką 1996–2014 m. laikotarpiu turėjo kompensacijos nepriemoką), toks perkėlimas praktikoje niekada nebuvo daromas. Ši pastaba galioja visoms IRIS ligoninėms (žr. 240–243 konstatuojamąsias dalis).

         (282)  Kitas sprendimas, jei CHU Saint-Pierre ateityje taptų pelninga ligonine, tiesiog reikštų pelno išlaikymą ir jo panaudojimą praeities nuostoliams padengti. Tokiu atveju savivaldybės neprivalėtų arba privalėtų tik iš dalies kompensuoti apyvartinių lėšų trūkumo likutį. Toks scenarijus vis dėlto hipotetinis, nes CHU Saint-Pierre nurodė, kad 1996–2014 m. laikotarpiu yra gavusi nedidelį pelną tik vienais metais (2006 m.).

         (283)  Kaip paaiškinta 104 konstatuojamojoje dalyje, FRBRTC ir Briuselio sostinės regiono teikiamos specialiosios subsidijos savivaldybėms yra finansavimo valstybės viduje priemonės, iš kurių finansuojami savivaldybių atliekami mokėjimai deficitui kompensuoti. Šie dydžiai nurodyti atskirame stulpelyje norint iliustruoti, kad savivaldybės šiuos regioninius fondus naudojo tik deficito kompensavimo mokėjimams. Šis paaiškinimas negali būti interpretuojamas kaip rodiklis, kad sumos buvo perkeltos iš FRBRTC ar Briuselio sostinės regiono IRIS ligoninėms. Šie pervedimai buvo atlikti savivaldybių naudai, o jos savo ruožtu lėšas panaudojo tam, kad įvykdytų savo prievolę kompensuoti IRIS ligoninių deficitą.

         (*1)  Pridėjus nepaskirstytą 1996–1998 m. laikotarpio pelną, arba 703 624 EUR.

         (284)  Šiuo tikslu žr. 2005 m. VESP sprendimo 6 straipsnį ir 2012 m. VESP sprendimo 6 straipsnio 2 dalį.

         (285)  2012 m. VESP sprendimo 6 straipsnio 1 dalis.

         (286)  2012 m. VESP sprendimo 6 straipsnio 2 dalis.

         (287)  Moniteur belge, 1983 m. gruodžio 6 d., p. 15009.

         (288)  Moniteur belge, 2006 m. kovo 23 d., p. 16710.

         (289)  Moniteur belge, 2003 m. birželio 25 d., p. 33692.

         (290)  Šis nuvertėjimo laikotarpis nustatytas 2007 m. birželio 19 d. karaliaus dekretu, kuris taikomas visoms Belgijos ligoninėms (taip pat žr. 226 konstatuojamąją dalį).

         (291)  Žr. 264 išnašą.

         (292)  Kaip paaiškinta 166 konstatuojamojoje dalyje, Komisija mano, kad trys papildomos prievolės nebūtų buvusios paskirtos be pagrindinės gydymo ligoninėje užduoties. Šiame kontekste Komisija mano, kad naudinga įvertinti pagrindinės gydymo ligoninėje užduoties įgaliojimo trukmę.

         (293)  Kitaip tariant, 2008 m. liepos 10 d. Suderintasis ligoninių įstatymas (Moniteur belge, 2008 m. lapkričio 7 d., p. 58624).