title: 2015 m. sausio 19 d. Komisijos sprendimas (ES) 2015/1075 dėl valstybės pagalbos SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN), kurią suteikė Italija Įmonei „Buonotourist“ skirta papildoma kompensacija už viešąją paslaugą (pranešta dokumentu Nr. C(2015) 75) (Tekstas autentiškas tik italų kalba)Tekstas svarbus EEE

text:
8.7.2015

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 179/128

         KOMISIJOS SPRENDIMAS (ES) 2015/1075
   2015 m. sausio 19 d.
   dėl valstybės pagalbos SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN),
   kurią suteikė Italija Įmonei „Buonotourist“ skirta papildoma kompensacija už viešąją paslaugą
   (pranešta dokumentu Nr. C(2015) 75)
   (Tekstas autentiškas tik italų kalba)
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą,
   atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
   pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas pagal pirmiau nurodytą (-as) nuostatą (-as) ir atsižvelgusi į jas,
   kadangi:
   1.   PROCEDŪRA

               (1)

               2012 m. gruodžio 5 d. Italijos valdžios institucijos pagal Sutarties 108 straipsnio 3 dalį pateikė elektroninį pranešimą apie tai, kad vykdant Valstybės Tarybos (it. Consiglio di Stato) – Italijos aukščiausiojo administracinio teismo – sprendimą įmonei „Buonotourist S.r.l.“ (toliau – įmonė „Buonotourist“) suteikta papildoma kompensacija už keleivių vežimo autobusais paslaugų teikimą remiantis Italijos Kampanijos regiono administracijos (toliau – regiono administracija) 1996–2002 m. laikotarpiu (toliau – aptariamas laikotarpis) suteiktomis koncesijomis.

               (2)

               Pranešimas užregistruotas numeriu SA.35843 ir nuo 2012 m. gruodžio 13 d. nagrinėtas kaip priemonė, apie kurią nepranešta, nes, remiantis Komisijos turima informacija, regiono administracija papildomą kompensaciją įmonei „Buonotourist“ turėjo sumokėti nuo 2012 m. gruodžio 7 d., t. y. po Italijos Vyriausybės pranešimo apie priemonę Komisijai, bet prieš Komisijai priimant sprendimą.

               (3)

               2014 m. vasario 20 d. raštu Komisija pranešė Italijai apie sprendimą dėl pagalbos pradėti Sutarties 108 straipsnio 2 dalyje nustatytą oficialią tyrimo procedūrą (toliau – sprendimas pradėti procedūrą).

               (4)

               Sprendimas pradėti procedūrą paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
                   (1). Komisija pakvietė suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas dėl pagalbos.

               (5)

               2014 m. kovo 21 d. ir 24 d. raštuose Italijos valdžios institucijos pateikė savo pastabas dėl sprendimo pradėti procedūrą.

               (6)

               Vienintelė trečioji šalis, pateikusi pastabas dėl sprendimo pradėti procedūrą, buvo įmonė „Buonotourist“ – naudos pagal priemonę gavėja. Jos pastabos gautos 2014 m. kovo 25 d.

               (7)

               2014 m. liepos 11 d. Italijos valdžios institucijos dėl šių pastabų pareiškė savo nuomonę ir, atsakydamos į 2014 m. birželio 11 d. prašymą, pateikė kitos informacijos.

               (8)

               Komisijai sutikus pratęsti pastabų pateikimo terminą, 2014 m. rugsėjo 15 d. raštu Italijos valdžios institucijos pateikė papildomos informacijos.

         2.   PRIEMONĖS APRAŠYMAS

   2.1.   ĮMONĖ

               (9)

               Įmonė „Buonotourist“ – koncesijų pagrindais viešąsias vietos transporto paslaugas regione ir komunose teikianti privati įmonė. Konkrečiau, Italijos valdžios institucijų teigimu, aptariamu laikotarpiu įmonė „Buonotourist“ koncesijų pagrindais regione teikė vežimo autobusais paslaugas, o jos autobusai per metus iš viso nuvažiavo apie 1,8 mln. km.

               (10)

               Remiantis Italijos valdžios institucijų pateikta informacija, už aptariamu laikotarpiu teiktas minėtas paslaugas regiono administracija įmonei „Buonotourist“ jau sumokėjo 1 9 5 07  121,54 EUR, iš kurių – 1 7 0 36  021,13 EUR už paslaugų teikimą ir darbo organizavimą ir 2 4 71  100,41 EUR už investicijas. Ši kompensacija įmonei „Buonotourist“ buvo suteikta daugiau kaip dešimt metų prieš tai, kai Komisija Italijai išsiuntė pirmąjį prašymą pateikti informacijos, todėl ši kompensacija nebus nagrinėjama pagal šiuo metu vykdomą procedūrą (2).

               (11)

               Be pirmiau nurodytų jau gautų sumų, įmonė „Buonotourist“ paprašė regiono administracijos pagal Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 1191/69 (3) sumokėti papildomą – 5 5 67  582,57 EUR – kompensaciją už tariamai patirtus ekonominius nuostolius vykdant jai tariamai nustatytus viešųjų paslaugų įpareigojimus. Regiono administracijos teigimu, įmonė „Buonotourist“ prašymą pateikė 2007 m. sausio mėn., t. y. tada, kai įmonė iškėlė bylą Italijos administraciniame teisme.

               (12)

               2008 m. Salerne įsteigtas regiono administracinis teismas atmetė įmonės „Buonotourist“ ieškinį dėl teisės į papildomą kompensaciją pripažinimo pagal Reglamentą (EEB) Nr. 1191/69. Remdamasis Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 (4) 4 straipsniu, teismas nusprendė, kad įmonė „Buonotourist“ negali prašyti kompensacijos už ekonominius nuostolius, patirtus vykdant jai nustatytus viešųjų paslaugų įpareigojimus, prieš tai nepaprašiusi šių įpareigojimų panaikinti.

         2.2.   VALSTYBĖS TARYBOS SPRENDIMAI

               (13)

               2009 m. liepos 27 d. sprendimu (Sprendimas Nr. 4683/09) Valstybės Taryba patenkino įmonės „Buonotourist“ apeliacinį skundą prieš Salerne įsteigto regiono administracinio teismo sprendimą, prieidama prie išvados, kad įmonė „Buonotourist“ turėjo teisę gauti papildomą kompensaciją už viešąsias paslaugas, teiktas pagal Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 6, 10 ir 11 straipsnius. Šiame sprendime tiksliai neapibrėžiama, kokiu teisės aktu remiantis ir kokia forma buvo nustatyti viešųjų paslaugų įpareigojimai, bet pabrėžiama, kad viešąją paslaugą teikiančios įmonės prašymas kompensuoti teikiant tokias paslaugas iš tikrųjų patirtas išlaidas negali būti atmestas. Be to, Valstybės Tarybos nuomone, įmonė „Buonotourist“ turėjo teisę gauti kompensaciją už viešąją paslaugą, net jei ji prieš tai nepateikė prašymo panaikinti viešųjų paslaugų įpareigojimus.

               (14)

               Valstybės Tarybos nuomone, tikslią įmonei „Buonotourist“ išmokėtinos papildomos kompensacijos sumą turėjo nustatyti regiono administracija, remdamasi patikimais įmonės sąskaitų duomenimis, iš kurių būtų matyti įmonės „Buonotourist“ veiklos, vykdytos pagal viešųjų paslaugų įsipareigojimus, daliai priskirtinų sąnaudų ir atitinkamų pajamų skirtumas. Tačiau regiono administracija pareiškė to padaryti negalinti dėl aiškių ir tikslių duomenų trūkumo.

               (15)

               2010 m. gruodžio 13 d. įsakymu Nr. 8737/2010 Valstybės Taryba šiai užduočiai atlikti paskyrė ekspertą. Italijos valdžios institucijų teigimu, šis ekspertas nustatyti kompensuotinos sumos dydžio taip pat negalėjo. 2011 m. lapkričio 7 d. įsakymu Nr. 5880/2011 Valstybės Taryba šiai užduočiai atlikti paskyrė antrą ekspertą (toliau – antrasis ekspertas). Remiantis 2012 m. lapkričio 7 d. Valstybės Tarybos sprendimo (it. giudizio per l’ottemperanza) Nr. 5650/2012 9 punktu, abu ekspertai atmetė kompensacijos skyrimo pagal Reglamento (EEB) Nr. 1191/1969 10 straipsnį (reglamentuojantį kompensaciją už įsipareigojimą organizuoti darbą arba vežti) galimybę, nors jie abu priėjo prie išvados, kad taikant to reglamento 11 straipsnyje (reglamentuojančiame įpareigojimą dėl tarifų) nustatytą formulę matyti, jog 1998, 1999 ir 2000 m. įmonei „Buonotourist“ buvo skirta per maža kompensacija. Taip ekspertai netiesiogiai padarė prielaidą, kad regiono administracija įmonei „Buonotourist“ buvo nustačiusi įpareigojimą dėl tarifų.

               (16)

               Tačiau pirmasis ekspertas padarė išvadą, kad naudoti indukcinį metodą įmonės patirtoms papildomoms išlaidoms apskaičiuoti, siekiant padengti su tarifais susijusias išlaidas, būtų netinkama, ir pasiūlė papildomą kompensaciją apskaičiuoti pagal ex aequo et bono principą, o antrasis ekspertas kompensacijos sumą, kurią regiono administracija turėjo skirti įmonei, apskaičiavo taikydamas indukcinį metodą, atsižvelgdamas į tai, kad Valstybės Tarybos sprendimas taikyti šį metodą turėjo būti laikomas galutiniu, jau buvo taikytas pagal kelis sprendimus ir nebuvo nuginčytas.

               (17)

               Tačiau antrasis ekspertas apskaičiuoti kompensacijos pagal Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 11 straipsnį negalėjo, nes trūko su numatytais ir faktiniais transporto matavimo vienetais susijusių esminių duomenų. Tuomet antrasis ekspertas galimą trūkstamą kompensacijos sumą apskaičiavo remdamasis galimų pajamų, kurias įmonė būtų gavusi vykdydama komercinę veiklą, ir faktiškai gautų pajamų bei valstybės subsidijų sumos skirtumu. Iš šių apskaičiavimų buvo matyti, kad įmonė „Buonotourist“ per mažą kompensaciją gavo tik už 1998, 1999 ir 2000 m., o jos bendra suma, įskaitant palūkanas, sudarė 1 1 11  572 EUR. Ekspertas padarė išvadą, kad tokia suma galėjo būti laikoma lygi trūkstamos kompensacijos sumai.

               (18)

               Valstybės Taryba atitinkamai paskelbė 2012 m. lapkričio 7 d. sprendimą Nr. 5650/2012, kuriuo įpareigojo regiono administraciją iki 2012 m. gruodžio 7 d. įmonei „Buonotourist“ sumokėti 1 1 11  572 EUR kompensacijos sumą (5). Šią sumą regiono administracija įmonei „Buonotourist“ sumokėjo 2012 m. gruodžio 21 d.

               (19)

               Ši papildoma kompensacija, kurią vykdydama Sprendimą Nr. 5650/2012 regiono administracija skyrė įmonei „Buonotourist“, yra priemonė, apie kurią nepranešta, ir šio sprendimo dalykas.

         2.3.   ITALIJOS VALDŽIOS INSTITUCIJŲ PERDUOTA PAPILDOMA INFORMACIJA IR (ARBA) PASTABOS

               (20)

               Italijos valdžios institucijų teigimu, įmonė „Buonotourist“, kaip ir kiti regioninių reguliariųjų vežimo autobusais paslaugų teikėjai, vykdė veiklą pagal laikinąsias licencijas (koncesijas), kurios turėjo būti kasmet atnaujinamos, paslaugas teikiančiai įmonei pateikus prašymą. Šiomis koncesijomis įmonei būdavo suteikiama išskirtinė teisė teikti aptariamas paslaugas.

               (21)

               Be to, Italijos valdžios institucijos tvirtina, kad įmonė „Buonotourist“ kiekvienais aptariamo laikotarpio metais regiono administracijai teikė prašymą suteikti koncesiją, pagal kurią susijusiais maršrutais būtų teikiamos paslaugos, ir kad koncesijoje visada būdavo nurodoma, jog atitinkama įmonė prisiima visą su teikiamomis paslaugomis susijusią riziką ir, visų pirma, „teikiant paslaugas neįgyjama teisė į subsidijas ar kokią nors kompensaciją“. Italijos valdžios institucijos pateikė 1972–1973 m. koncesijos, susijusios su kita įmone, pavyzdžio kopiją (toliau – koncesijos pavyzdys) ir patvirtino jo atitiktį su įmone „Buonotourist“ aptariamu laikotarpiu sudarytos koncesijos pavyzdžiui. Tačiau Italijos valdžios institucijos nepateikė jokios su įmone „Buonotourist“ aptariamu laikotarpiu iš tikrųjų sudarytos koncesijos.

               (22)

               Italijos valdžios institucijos tvirtina, kad pagal tokias koncesijas įmonė „Buonotourist“ galėjo pasiūlyti keisti teikiamų vežimo paslaugų formą arba paprašyti panaikinti visus ar dalį jai nustatytų viešųjų paslaugų įpareigojimų, jei tokie įpareigojimai įmonei būtų nešę ekonominių nuostolių. Tačiau šia teise įmonė nepasinaudojo. Be to, Italijos valdžios institucijos tvirtina, kad įmonė regiono administracijai nepranešė, kad ji dėl šių įpareigojimų patiria ekonominių nuostolių ir kad teikia paslaugas, kurių neteiktų, jei jai nebūtų nustatyti viešųjų paslaugų įpareigojimai. Galiausiai Italijos valdžios institucijų teigimu įmonė „Buonotourist“ neprašė panaikinti viešųjų paslaugų įpareigojimų, kaip nustatyta Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 4 straipsnio 1 dalyje.

               (23)

               Italijos valdžios institucijų teigimu, įmonei „Buonotourist“ praeityje skirtos valstybės subsidijos buvo grindžiamos standartinės kainos metodu, pagal kurį turėjo būti taikomi Regiono įstatyme Nr. 16/1983 (6) nustatyti parametrai, pvz., paskirtas kilometrų skaičius, palyginti su faktiškai nuvažiuotu kilometrų skaičiumi, darbuotojų ir autobusų skaičius (kuris skyrėsi priklausomai nuo teikiamų paslaugų tipo – miesto, kalnų ar kalvų zonų transporto paslaugos), teisinės ir ekonominės sąlygos darbuotojams, įmonės dydis ir autobusų kainos.

               (24)

               Be to, Italijos valdžios institucijos abejoja, ar įmonė „Buonotourist“ įrodė pagal Reglamentą (EEB) Nr. 1191/69 veiksmingai ir teisingai teikusi viešųjų paslaugų įsipareigojimus, ir tvirtina, kad ji netaikė sąskaitų atskyrimo sistemos, kaip numatyta to paties reglamento 1 straipsnio 5 dalyje.

         2.4.   KOMPENSACIJOS SUMA

               (25)

               Kaip paaiškinta (15) konstatuojamojoje dalyje, Valstybės Taryba paskyrė du ekspertus papildomai kompensacijai, kurią regiono administracija turėjo sumokėti įmonei „Buonotourist“ pagal Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 6, 10 ir 11 straipsnius, nustatyti. 2012 m. rugsėjo 27 d. kiekvienas ekspertas pateikė savo ataskaitą, bet tik antrajam pavyko tą kompensaciją apskaičiuoti.

               (26)

               Antrasis ekspertas keliose ataskaitos vietose pažymėjo, kad šalių pateikti duomenys nesutapo arba kad nebuvo pakankamai tikslūs, o tik apytikriai. Visų pirma, antrasis ekspertas pabrėžė, kad šalys pateikė prieštaringų dokumentais pagrįstų įrodymų, susijusių su anksčiau skirta kompensacija. Antrasis ekspertas – priešingai, nei Italijos valdžios institucijos, – nurodė, kad įmonė „Buonotourist“ vedė atskirą viešųjų ir privačiųjų transporto paslaugų apskaitą, tačiau patikslino, kad nebuvo galima patikrinti, ar tam tikros išlaidos atitinkamiems veiklos sektoriams buvo priskirtos teisingai. Be to, jis patikslino, kad net taikant Valstybės Tarybos nurodytą indukcinį metodą nebuvo galima gauti patikimų duomenų apie išlaidas, kurias įmonė būtų patyrusi, jei būtų buvę panaikinti viešųjų paslaugų įpareigojimai.

               (27)

               Todėl antrasis ekspertas padarė išvadą, kad skaičiuojant pagal Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 10 straipsnį papildomos kompensacijos už įsipareigojimą organizuoti darbą arba vežti dydžio nustatyti nebuvo įmanoma.

               (28)

               Be to, šis ekspertas pripažino, kad apskaičiuoti Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 11 straipsnyje nurodytą papildomą kompensaciją už įpareigojimus dėl tarifų, taikant to straipsnio 1 dalį, taip pat nebuvo įmanoma, nes trūko duomenų ir (arba) jie buvo nepatikimi. Todėl buvo pritaikytas Valstybės Tarybos nurodytas indukcinis metodas.

               (29)

               Be to, Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 11 straipsnyje numatyta, kad kompensacijos už įpareigojimus dėl tarifų suma turi būti lygi šių dviejų dydžių skirtumui:

                           —

                           pirmasis dydis turi būti lygus, pirma, numatomo transporto matavimo vienetų kiekio ir:

                                       —

                                       arba paties palankiausio taikomo įkainio, kurio naudotojai galėtų reikalauti, jeigu tokio įsipareigojimo nebūtų, sandaugos, arba,

                                       —

                                       kai tokio įkainio nėra, tuomet įkainio, kurį taikytų įmonės, dirbančios komerciniais pagrindais bei atsižvelgiančios į aptariamosios veiklos išlaidas ir į rinkos būklę,

                                 ir, antra, transporto matavimo vienetų kiekio ir įkainio, nustatyto tam tikram laikotarpiui, sandaugos skirtumui;

                           —

                           antrasis dydis turi būti lygus išlaidų, kurios turėtų būti patiriamos taikant patį palankiausią įkainį arba įkainį, kurį įmonės taikytų, jeigu dirbtų komerciniais pagrindais, ir faktiškai patiriamų išlaidų naudojant privalomąjį įkainį skirtumui.

               (30)

               Kadangi trūko duomenų šioms sumoms apskaičiuoti, antrasis ekspertas įvertino, kad kompensacijos suma yra lygi dviejų sumų, nustatytų remiantis toliau nurodytu aiškinimu, skirtumui:

                           —

                           kadangi trūko numatytų ir faktinių transporto matavimo vienetų kiekio duomenų, pirmasis dydis yra lygus sumai, kurios reikia realioms išlaidoms (arba standartinėms išlaidoms, jei jos mažesnės) padengti (7) ir iš kurios atimamos teikiant vežimo paslaugas gautos pajamos (8),

                           —

                           dėl antro dydžio ekspertas laikėsi nuomonės, kad jis turi būti lygus realioms išlaidoms (arba standartinėms išlaidoms, jei jos mažesnės) (9), iš kurių atimama suma, lygi realių išlaidų (arba standartinių išlaidų, jei jos mažesnės) ir jau gautos kompensacijos sumų skirtumui (10).

               (31)

               Remiantis antrojo eksperto nuomone, tokie apskaičiavimai rodo, jog įmonė „Buonotourist“ galėjo tvirtinti nepakankamą kompensaciją dėl jai tariamai nustatytų įpareigojimų dėl tarifų aptariamu laikotarpiu gavusi tik už 1998, 1999 ir 2000 m. Antrasis ekspertas apskaičiavo, kad trūkstama kompensacijos už tuos trejus metus suma yra lygi 8 38  593,21 EUR, o prie jos turi būti pridėtos teisės aktuose nustatytos palūkanos – 2 72  979,13 EUR. Taigi nustatyta papildomos kompensacijos suma sudarė 1 1 11  572 EUR. Valstybės Taryba įsakė, kad šią sumą regiono administracija sumokėtų įmonei „Buonotourist“, ir ši suma iš tiesų buvo sumokėta 2012 m. gruodžio 21 d.

         2.5.   PAGRINDAS PRADĖTI PROCEDŪRĄ

               (32)

               Sprendimas pradėti procedūrą rodo, kad Komisija turėjo daug abejonių dėl priemonės suderinamumo su vidaus rinka.

               (33)

               Pirma, Komisija iškėlė klausimą, ar laikytasi Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendime Altmark
                   (11) nustatytų keturių sąlygų.

               (34)

               Antra, Komisija abejojo dėl išimties, susijusios su įpareigojimu pranešti pagal Reglamentą (EEB) Nr. 1191/69, taikymo. Siekiant nustatyti, ar nagrinėjamu atveju Italijos valdžios institucijos pagal Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 17 straipsnio 2 dalį iš tikrųjų buvo atleistos nuo išankstinio pranešimo įpareigojimo, būtina nustatyti, ar regiono administracija įmonei „Buonotourist“ iš tikrųjų vienašališkai nustatė viešųjų paslaugų įpareigojimą ir ar už šį įpareigojimą pripažinta kompensacija atitinka Reglamentą (EEB) Nr. 1191/69. Komisija negalėjo prieiti prie išvados, ar įmonei „Buonotourist“ skirta kompensacija atitiko šias sąlygas.

               (35)

               Trečia, Komisija abejojo dėl priemonės suderinamumo, kaip numatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EEB) Nr. 1370/2007 (12). Jeigu būtų pasitvirtinę, kad nebuvo patenkinta bent viena Reglamente (EB) Nr. 1191/69 nustatyta sąlyga, pagal kurią atleidžiama nuo įpareigojimo pranešti, ir būtų reikėję atlikti vertinimą pagal Reglamentą (EB) Nr. 1370/2007, Komisija būtų abejojusi, ar nagrinėjamu atveju laikytasi to reglamento sąlygų.

         3.   ITALIJOS PASTABOS

               (36)

               Italijos valdžios institucijos pastabų dėl sprendimo pradėti procedūrą nacionaliniu lygmeniu nepateikė. Pastabas šiuo klausimu pateikė tik Kampanijos regiono administracija.

               (37)

               Visų pirma, ji pateikė įrodymų, kad aptariamu laikotarpiu įmonė „Buonotourist“, be koncesijose numatytų paslaugų, savo pačios rizika teikė leidimais grindžiamas paslaugas. Pavyzdžiui, aptariamu laikotarpiu įmonė teikė tarpvalstybines ir tarpregionines vežimo autobusais paslaugas. Be to, regiono administracija paaiškino, kad įmonė skyrė tik su nuomos ir vežimo autobusais paslaugomis susijusią apskaitą, bet neatskyrė su leidimais grindžiamomis paslaugomis, kurios buvo teikiamos jos pačios rizika, susijusios apskaitos.

               (38)

               Antra, regiono administracija dar kartą atkreipė dėmesį, kad aptariamu laikotarpiu jokie viešųjų paslaugų įpareigojimai vienašališkai nebuvo nustatyti. Ji nurodė, kad įmonė, remdamasi tuo metu galiojančiomis taisyklėmis, kiekvienais metais prašė atnaujinti leidimą koncesijos pagrindu teikti paslaugas ir pagal nė vieną koncesiją vienašališko įpareigojimo teikti viešąsias paslaugas nustatyta nebuvo. Be to, 2009 m. paskelbus Valstybės Tarybos sprendimą, regiono administracija, siekdama vykdyti teismo sprendimą, kelis kartus prašė įmonės „Buonotourist“ pateikti aktus ar sutartis, kuriais buvo nustatyti viešųjų paslaugų įpareigojimai, tačiau, kaip teigiama, įmonė į šiuos prašymus neatsiliepė. Dėl didžiausių tarifų regiono administracija pažymėjo, kad koncesijose nurodyti tarifai buvo nustatyti taikant bendrąsias kainų politikos priemones, kurias taikė visos sektoriaus įmonės.

         4.   SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS

               (39)

               Vienintelė trečioji šalis, pateikusi pastabas dėl sprendimo pradėti procedūrą, buvo įmonė „Buonotourist“ – naudos pagal priemonę, apie kurią pranešta, gavėja. Savo pareiškimuose įmonė „Buonotourist“ nesutiko su sprendime pradėti procedūrą išreikšta pirmine Komisijos pozicija.

               (40)

               Siekdama pagrįsti tvirtinimą, kad jai buvo nustatyti viešųjų paslaugų įpareigojimai, įmonė „Buonotourist“ teigė, kad šie įpareigojimai nebuvo apibrėžti koncesijų suteikimo dokumentuose (nes tokių dokumentų nebuvo), bet buvo grindžiami tik regiono administracijos vidaus aktais, kuriuose buvo iš anksto nustatytas įmonės veiklos organizavimas ir taikant standartinės kainos metodą skiriama kompensacija. Įmonė „Buonotourist“ paaiškino, kad Italijoje viešųjų paslaugų įsipareigojimai buvo reglamentuojami Įstatymu Nr. 151/81, Regiono įstatymu Nr. 16/83, Įstatymo Nr. 59/97 4 straipsniu ir Teisėkūros procedūra priimtu dekretu Nr. 422/97. Regiono administracija įmonei „Buonotourist“ viešąsias paslaugas pavedė teikti 1972–1973 m. koncesijos aktu, kuris buvo pratęsiamas kiekvienais metais iki 2003 m. Remiantis pateikta informacija, prielaidą, kad 1996–2002 m. įmonei „Buonotourist“ buvo nustatyti viešųjų paslaugų įpareigojimai (pvz., susiję su tarifais, maršrutais, stotelėmis ir tvarkaraščiais), galima daryti iš šių dokumentų:

                           —

                           pagal Regiono įstatymo Nr. 3/2002 46 straipsnį įmonės „Buonotourist“ ir regiono administracijos pasirašytos sutarties dėl maršrutinių paslaugų teikimo 2003 m., kuria buvo pratęstos ir pakeistos galiojančios koncesijos,

                           —

                           1999 m. gruodžio 30 d. Regiono tarybos sprendimo Nr. 8726, kuriuo, remiantis įmonės „Buonotourist“ ir kitų pasirašiusių subjektų prašymu, įmonei leista pakeisti autobuso maršrutą,

                           —

                           2000 m. gegužės 4 d. Regiono valdybos sprendimo Nr. 323, kuriuo atidėtas sezoninių bilietų, skirtų naudotis regioninėmis vežimo autobusais paslaugomis, kainų pakėlimas,

                           —

                           Pranešimo Nr. 4770/2000, kuriame nurodomi skirtingi įprastų nuolatinių bilietų ir darbuotojų nuolatinių bilietų kainų apskaičiavimo metodai,

                           —

                           Už transportą atsakingo regiono tarybos nario sprendimo Nr. 1609/2001, susijusio su lirų keitimu į eurus, kuriame atkreipiamas koncesininkų dėmesys į draudimą neteisėtai kelti tarifus (tai buvo koncesija/sutartimi grindžiamas įpareigojimas).

               (41)

               Be to, įmonė „Buonotourist“ tvirtino, kad regionas kelis kartu sumažino standartinės kainos dydį ir jį nevienodai taikė skirtingoms linijoms ir pagal skirtingas koncesijas, todėl kai kurie veiklos vykdytojai norėjo panaikinti kai kuriuos paprastai nuostolingus maršrutus. Tačiau regiono administracija atsakė, kad veiklos vykdytojai pagal viešųjų paslaugų įsipareigojimus privalėjo užtikrinti paslaugų teikimą minėtais maršrutais, o jei šią veiklą jie būtų nutraukę, prieš juos būtų buvę imtasi teisinių veiksmų dėl viešųjų paslaugų nutraukimo. Įmonės „Buonotourist“ teigimu, tai rodo, kad jai buvo nustatyti viešųjų paslaugų įpareigojimai. Tačiau šį teiginį pagrindžiančių įrodymų įmonė „Buonotourist“ nepateikė.

               (42)

               Be to, įmonė patvirtino pirmiausia ir daugiausia (80 %) teikianti viešąsias vietos transporto paslaugas, o kitos įvairios ekonominės veiklos apskaitą vedanti atskirai.

               (43)

               Priminusi galutinį Valstybės Tarybos nacionalinį sprendimą, įmonė „Buonotourist“ paprieštaravo šiems regiono administracijos teiginiams:

                           —

                           kad apskaičiavimas nebuvo paremtas įvairiais išlaidų centrais grindžiama analitine apskaita, kad būtų galima atskirti pagal viešųjų paslaugų įsipareigojimus vykdomą veiklą,

                           —

                           kadangi trūko apskaitos duomenų, kuriais remiantis būtų galima nustatyti pagal Reglamento (EEB) Nr. 1191/1969 10 ir 11 straipsnius apskaičiuotinus konkrečius elementus, apskaičiavimas buvo atliktas taikant indukcinį metodą, kurį regiono administracija apibūdino kaip neaiškų ir neįprastą.

               (44)

               Įmonė „Buonotourist“ paaiškino, kad galiojančiuose teisės aktuose buvo numatyta, jog apskaitos duomenys, susiję su viešųjų transporto paslaugų teikimu pagal viešųjų paslaugų įpareigojimus, turėjo būti atskirti nuo duomenų, susijusių su kita įmonės veikla, bet nebuvo reikalaujama papildomai suskirstyti apskaitos duomenų, kad iš jų būtų matomos su kiekvienu maršrutu susijusios pajamos ir išlaidos. Įmonė „Buonotourist“ patvirtino vedusi atskirą apskaitos duomenų, susijusių su viešųjų paslaugų veikla, ir duomenų, susijusių su ekonomine veikla, apskaitą ir pridūrė, kad regiono administracija nesuabejojo apskaitos duomenų patikimumu. Priešingai – ji jais tinkamai rėmėsi siekdama apskaičiuoti ir sumokėti metines subsidijas.

               (45)

               Be to, įmonė „Buonotourist“ nuginčijo tvirtinimą, kad pateikti apskaitos dokumentai nėra tinkami kompensacijos prašymui paremti vien dėl to, kad tai – metų balansai ir „E. formos“ (13), prie kurių nepridėtos visų susijusių apskaitos ir administracinių aktų (apskaitos registro, didžiosios knygos, išrašytų ir gautų sąskaitų faktūrų, bilietų šaknelių ir kt.) kopijos. Pagal įmonę „Buonotourist“ toks argumentas gali būti lengvai nuginčytas, nes aptariamu laikotarpiu regiono administracija šiuos duomenis priimdavo kaip patikimus. Be to, įpareigojimas saugoti visus aptariamo laikotarpio apskaitos ir administracinius dokumentus jau nebegalioja, todėl akivaizdu, kad dabar sunku tikėtis gauti jų kopijas. Todėl visiškai teisėta mokėtinos kompensacijos dydį nustatyti naudojant Valstybės Tarybos nurodytą indukcinį metodą. Galiausiai, balansai buvo tinkamai patvirtinti ir nebuvo suabejota jų teisingumu ir tikrumu. Taigi, įmonės „Buonotourist“ pateiktos sąskaitos, be abejonės, yra tinkamos ir pagal jas galima apskaičiuoti kompensacijos sumas, laikantis visų Reglamento (EEB) Nr. 1191/1969 nuostatų.

               (46)

               Dėl apskaičiavimo metodo teisingumo ir jo derėjimo su Sąjungos teisės aktais įmonė „Buonotourist“ teigė, kad jai turėjo būti kompensuota už nuostolius, grindžiamus mažesnių pajamų ir didesnių išlaidų skirtumu, kuriuos ji patyrė, kai jai buvo nustatyti viešųjų paslaugų įpareigojimai. Siekdama nustatyti patikimais duomenimis grindžiamą mažesnių pajamų vertę, įmonė „Buonotourist“ pirmiausia rėmėsi faktinėmis metinėmis veiklos pajamomis, kurios lygios faktinio transporto matavimo vienetų kiekio ir nustatyto tarifo sandaugai. Tuomet ji, atsižvelgdama į pajamas, kurių reikia metų balansuose nurodytoms faktinėms išlaidoms padengti, nustatė pagal Sąjungos taisykles atimtiną sumą. Metinės veiklos pajamos atitiko įmonei vykdant veiklą, kuriai taikytas įpareigojimas dėl tarifų, gautas faktines pajamas ir šios buvo atskirai įtrauktos į įmonės balansus ir „E. formas“, kurie buvo kasmet siunčiami regiono administracijai ir kurių patikimumu ši nesuabejojo. Todėl nėra jokios būtinybės šių sumų skirstyti į smulkesnes sudedamąsias dalis, nors šios sumos ir apima su maršrutais, kurie buvo aptarnaujami ne pagal koncesijas, susijusias pajamas ir todėl yra pernelyg didelės. Atimtinai sumai apskaičiuoti įmonė „Buonotourist“ tvirtino naudojusi visus Reglamento (EEB) Nr. 1191/1969 nurodymus atitinkantį kriterijų, pagal kurį buvo galima taikyti tarifą, kurį įmonė būtų taikiusi komercinės veiklos atveju, t. y. tarifą, kurį taikant būtų galima padengti faktiškai patirtas išlaidas. Įmonė „Buonotourist“ teigė, kad išlaidų, kurias ji būtų patyrusi taikydama palankiausią tarifą arba vykdydama komercinę veiklą, ir faktiškai patirtų išlaidų skirtumą ji apskaičiavo laikydamasi visų to reglamento 11 straipsnio nuostatų, nes pagal jį galima nustatyti mažesnių išlaidų, kurias viešųjų paslaugų įsipareigojimus vykdanti įmonė patyrė dėl veiklos išlaidoms padengti skirtų regiono administracijos subsidijų, dydį. Be to, įmonė laikėsi nuomonės, kad pagal laisvosios rinkos scenarijų keleivių srauto numatyti neįmanoma, todėl teisėta taikyti Valstybės Tarybos nurodytą indukcinį metodą. Galiausiai įmonė „Buonotourist“ priminė, kad 10 ir 11 straipsniuose nustatyta, kad viešąsias transporto paslaugas teikiančios įmonės, kurioms taikomi viešųjų paslaugų įpareigojimai, turi teisę gauti kompensaciją už visą su jų įsipareigojimais susijusį neigiamą finansinį poveikį.

               (47)

               Dėl valstybės pagalbos sąvokos įmonė „Buonotourist“ tvirtino, kad aptariamu laikotarpiu Italijos viešojo transporto sektorius nebuvo atviras kitose valstybėse narėse įsisteigusių įmonių konkurencijai, todėl poveikio tarpusavio prekybai nebuvo. Panašiai, atsižvelgiant į dabartinį viešųjų vietos transporto paslaugų organizavimą, grindžiamą vienašalėmis koncesijomis, kuriomis suteikiamos išimtinės paslaugų teikimo tam tikrais maršrutais teisės, kompensacija negalėjo iškreipti konkurencijos. Be to, standartinę kainą už km nustatė regiono administracija, o koncesininkė ją patvirtino kartu su kitais viešųjų paslaugų įpareigojimais. Taigi įmonė jokio privalumo neįgijo. Todėl įmonė „Buonotourist“ teigė, kad bent trys iš Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendime nustatytų sąlygų, pagal kurias nustatoma valstybės pagalba, šiuo atveju nebuvo tenkinamos.

               (48)

               Įmonės nuomone, kompensacijos suderinamumas turėjo būti vertinamas remiantis Reglamentu (EEB) Nr. 1191/69. Dėl atleidimo nuo pareigos pranešti pagal Reglamentą (EEB) Nr. 1191/69 įmonė „Buonotourist“ teigė, kad regiono administracija įpareigojimą dėl tarifų nustatė vienašališkai, o sumos nebuvo susijusios su viešųjų paslaugų įpareigojimais, vykdomais pagal paslaugų sutartį, bet nustatytos teisingai taikant Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 11 straipsnyje nustatytą apskaičiavimo metodą, todėl išmokėtai kompensacijai netaikomas to reglamento 17 straipsnio 2 dalyje nurodytas įpareigojimas pranešti.

         5.   ITALIJOS KOMENTARAI DĖL TREČIOSIOS ŠALIES PASTABŲ

               (49)

               Italijos valdžios institucijos komentarų dėl įmonės „Buonotourist“ pastabų nacionaliniu lygmeniu nepateikė. Pastabas 2014 m. liepos 11 d. pateikė tik Kampanijos regiono administracija.

               (50)

               Savo pranešime regiono administracija paaiškino, kad įmonė „Buonotourist“ skyrė tik su nuomos (nereguliariosiomis) ir reguliariosiomis vežimo autobusais paslaugomis susijusios veiklos apskaitą. Tačiau įmonės teikiamos reguliariosios vežimo autobusais paslaugos apėmė ir tarpregionines bei tarpvalstybines paslaugas (t. y. leidimais grindžiamas paslaugas), kurias įmonė teikė savo rizika. Regiono administracija pateikė įrodymų dėl įmonės „Buonotourist“ aptariamu laikotarpiu teiktų leidimais grindžiamų paslaugų. Visų pirma, regiono administracija perdavė Regiono tarybos sprendimą Nr. 8734/1999, kuriuo leista teikti paslaugas dviejuose regionuose, ir Infrastruktūros ir transporto ministerijos pranešimą Nr. 4765/2011, iš kurio matyti, kad paslaugos teiktos trimis tarpregioniniais maršrutais. Be to, prie įmonės 1998 ir 2000 m. balansų pridėtuose dokumentuose ir Lacijaus regiono administracinio teismo sprendime Nr. 2157/2004 aiškiai nurodyta, kad teiktos tarpvalstybinės ir tarpregioninės paslaugos.

               (51)

               Įmonės teiktos leidimais grindžiamos tarpregioninės ir tarpvalstybinės paslaugos balansuose atskirai nurodytos nebuvo. Galiausiai to, kad buvo vedama atskira su šiomis paslaugomis susijusi apskaita, nematyti ir iš įmonės „Buonotourist“ regiono administracijai kiekvienais metais teiktų „E. formų“, nes jose faktinės išlaidos ir pajamos, susijusios su vežimo autobusais paslaugų teikimu, atskirai nurodytos straipsnyje „Kampanijos regiono viešosios vietos transporto paslaugos“, o nuomos paslaugos – straipsnyje „Nuomos (nereguliariosios) paslaugos“. Regiono administracijos teigimu, stulpelyje „Kampanijos regiono viešosios vietos transporto paslaugos“ buvo pateikiamos visos pelno (nuostolio) ataskaitoje nurodytos išlaidos ir pajamos, o ši ataskaita apėmė visas vežimo autobusais paslaugas, įskaitant leidimais grindžiamas tarpregionines ir tarpvalstybines paslaugas.

         6.   PAGALBOS ĮVERTINIMAS

   6.1.   PAGALBOS BUVIMAS

               (52)

               Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 107 straipsnio 1 dalį „[…] valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“.

               (53)

               Taigi remiantis Sutarties 107 straipsnio 1 dalimi, paramos priemonė yra pagalba, jeigu atitinka visas šias sąlygas:

                           —

                           pranašumą suteikia valstybė arba jis suteikiamas iš valstybinių išteklių,

                           —

                           priemonė suteikia atrankųjį pranašumą, nes palaikomos tam tikros įmonės arba tam tikrų prekių gamyba,

                           —

                           priemonė iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti ir

                           —

                           daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.

         6.1.1.   Valstybiniai ištekliai ir priemonės priskyrimas valstybei

               (54)

               Komisija pastebi, kad Valstybės Tarybos sprendimu regionas buvo įpareigotas įmonei „Buonotourist“ skirti papildomą kompensaciją už regiono kompetencijai priklausančiais maršrutais aptariamu laikotarpiu teiktas reguliariąsias vežimo autobusais paslaugas. Antrasis ekspertas apskaičiavo, kad įmonė „Buonotourist“ ekonominių nuostolių dėl trūkstamos 1 1 11  572 EUR kompensacijos patyrė tik 1998, 1999 ir 2000 m., kai jai buvo tariamai nustatyti įpareigojimai dėl tarifų. 2012 m. gruodžio 21 d. regiono administracija, vykdydama minėtą sprendimą, tą sumą iš tiesų sumokėjo įmonei „Buonotourist“.

               (55)

               Tai, kad regiono administracija, vykdydama nacionalinio teismo sprendimą, buvo įpareigota sumokėti kompensaciją įmonei, nereiškia, kad ji neneša atsakomybės dėl pagalbos, nes tos valstybės teismai – valstybinės institucijos – yra įpareigoti ištikimai bendradarbiauti (14).

               (56)

               Taigi priemonė priskiriama valstybei, o šiai kompensacijai išmokėti naudoti valstybės ištekliai.

         6.1.2.   Atrankusis ekonominis pranašumas

               (57)

               Komisija, visų pirma, pastebi, kad įmonė „Buonotourist“ vykdo ekonominę veiklą, t. y. keleivių vežimą už atlygį. Todėl įmonė „Buonotourist“ turi būti laikoma įmone pagal Sutarties 107 straipsnio 1 dalį.

               (58)

               Be to, skirta priemonė turėtų būti laikoma atrankiąja, nes ja pasinaudojo tik įmonė „Buonotourist“.

               (59)

               Kalbant apie atrankiojo ekonominio pranašumo suteikimą, iš sprendimo Altmark matyti, kad valstybės ar iš jos išteklių suteikta kompensacija, tiesiogiai skirta įmonėms už paslaugas, teiktas vykdant viešųjų paslaugų įsipareigojimus, šioms įmonėms nesuteikia pranašumo ir todėl nėra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, jeigu tenkinami visi šie keturi kriterijai (15):

                           —

                           pirma, naudą gaunančiai įmonei iš tikrųjų pavesta vykdyti viešųjų paslaugų įpareigojimus ir šie įpareigojimai buvo aiškiai apibrėžti,

                           —

                           antra, parametrai, kuriais remiantis skaičiuojama kompensacija, turi būti apibrėžti iš anksto, objektyviai ir skaidriai,

                           —

                           trečia, kompensacija neturi viršyti sumos, reikalingos vykdant viešųjų paslaugų įsipareigojimus patirtoms visoms sąnaudoms ar jų daliai padengti, atsižvelgiant į susijusias pajamas ir vykdant šiuos įsipareigojimus gautą pagrįstą pelną,

                           —

                           ketvirta, jeigu įmonė, įpareigota vykdyti viešųjų paslaugų įpareigojimus, pasirinkta ne viešojo konkurso būdu, būtinosios kompensacijos lygį privalu nustatyti remiantis veiksmingai valdomos vidutinės įmonės, tinkamai apsirūpinusios transporto priemonėmis, kad galėtų patenkinti viešosios paslaugos poreikius, sąnaudų, kurias būtų patyrusi vykdydama minėtus įpareigojimus, analize, atsižvelgus į susijusias pajamas ir pagrįstą pelno maržą, gautą už minėtų įpareigojimų įvykdymą.

               (60)

               Sprendime Altmark numatyta, kad norint atmesti ekonominio pranašumo, susijusio su įmonių gaunama kompensacija už joms nustatytų viešųjų paslaugų įpareigojimų vykdymą, prielaidą turi būti tenkinami visi keturi kriterijai.

               (61)

               Pirma, Komisija pastebi, kad nei Italijos valdžios institucijos, nei įmonė „Buonotourist“ negalėjo pateikti su aptariamu laikotarpiu susijusio pavedimo akto ir, kaip išsamiau paaiškinta 6.2 konstatuojamosios dalies i punkte, įmonė „Buonotourist“ negalėjo patikslinti jai pavestų vykdyti įpareigojimų, kurie galėtų būti priskiriami viešųjų paslaugų įpareigojimams.

               (62)

               Antra, Komisija pastebi, kad vykdant Valstybės Tarybos sprendimą skirta kompensacija dėl esminių patikimų duomenų trūkumo grindžiama tik pagal indukcinį metodą atliktu ex post apskaičiavimu. Todėl Komisija daro išvadą, kad parametrai, kuriais remdamiesi Valstybės Tarybos paskirti ekspertai apskaičiavo tariamai trūkstamą kompensacijos sumą nebuvo iš anksto nustatyti ir todėl neatrodo, kad taikant priemonę, apie kurią nepranešta, būtų laikytasi sprendimo Altmark antrojo kriterijaus.

               (63)

               Sprendime Altmark numatyta, kad turi būti tenkinami visi keturi kriterijai, todėl Komisijai nėra būtinybės vertinti, ar šiuo atveju tenkinami kiti du Altmark kriterijai. Taigi įmonei „Buonotourist“ išmokėta papildoma kompensacija už aptariamu laikotarpiu suteiktas paslaugas jai pagal Sutarties 107 straipsnio 1 dalį suteikia atrankųjį ekonominį pranašumą.

         6.1.3.   Konkurencijos iškraipymas ir poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai

               (64)

               Įmonės „Buonotourist“ pastabose tvirtinama, kad aptariamu laikotarpiu Italijos viešojo transporto sektorius nebuvo atviras kitose valstybėse narėse įsisteigusių įmonių konkurencijai, todėl aptariama priemonė negalėjo turėti poveikio tarpusavio prekybai arba iškraipyti konkurencijos.

               (65)

               Komisija, visų pirma, primena, kad aptariama priemonė įsigaliojo 2012 m. gruodžio 21 d., t. y. daug vėliau nei Italijos viešojo keleivių transporto sektorius buvo atvertas konkurencijai. Aptariama priemonė poveikį rinkai turėjo būtent tuo momentu, todėl reikia įvertinti, ar ji būtent tada galėjo iškreipti konkurenciją arba daryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.

               (66)

               Bet kuriuo atveju Komisija pažymi, kad, remiantis Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendime Altmark išdėstytomis pastabomis, jau nuo 1995 m. keliose valstybėse narėse tam tikri transporto sektoriai buvo po truputį atveriami kitose valstybėse narėse įsteigtoms įmonėms, todėl tuo metu įvairios įmonės jau siūlė vietos ar regiono lygmens transporto paslaugas teikti kitose nei jų registracijos valstybė valstybėse narėse.

               (67)

               Todėl bet kokia kompensacija, suteikta įmonei „Buonotourist“, turėtų būti laikoma galinčia iškraipyti konkurenciją keleivių vežimo autobusais paslaugų teikimo srityje ir daryti įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai: ji gali turėti neigiamą poveikį kitose valstybėse narėse įsteigtų transporto įmonių galimybėms teikti paslaugas Italijoje ir sustiprinti įmonės „Buonotourist“ pozicijas rinkoje, nes skiriant kompensaciją padengiamos įmonės išlaidos, kurias ji būtų patyrusi vykdydama savo kasdienę ekonominę veiklą (16).

               (68)

               Be to, Komisija pastebi, kad įmonė „Buonotourist“ vykdo veiklą ir kitose rinkose, kaip antai nuomos paslaugų rinkoje, o tai reiškia, kad Sąjungoje ji konkuruoja su kitomis šiose rinkose veikiančiomis įmonėmis. Bet kokia kompensacija, suteikta įmonei „Buonotourist“, galėtų taip pat iškraipyti konkurenciją ir šiose rinkose daryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.

               (69)

               Todėl Komisija daro išvadą, kad priemonė iškraipė konkurenciją ir turėjo poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.

         6.1.4.   Išvada

               (70)

               Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija daro išvadą, kad priemonė yra pagalba pagal Sutarties 107 straipsnio 1 dalį.

         6.2.   ATLEIDIMAS NUO ĮPAREIGOJIMO PRANEŠTI PAGAL REGLAMENTĄ (EEB) NR. 1191/69

               (71)

               Remiantis Valstybės Tarybos aiškinimais, įmonė „Buonotourist“ įgijo teisę į papildomą kompensaciją už nagrinėjamų transporto paslaugų teikimą tuo metu, kai teikė šias paslaugas. Tai reiškia, kad remiantis Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 17 straipsnio 2 dalimi kompensacijos išmokoms neturi būti taikoma privalomojo pranešimo procedūra. Priešingu atveju, kompensacija, kuri yra Sutarties 107 straipsnio 1 dalyje apibrėžta valstybės pagalba, tačiau apie kurią nepranešama, yra neteisėta pagal Sutarties 108 straipsnį.

               (72)

               Taip yra todėl, kad remiantis Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 17 straipsnio 2 dalimi kompensacijai, mokamai laikantis to reglamento nuostatų, neturi būti taikoma išankstinio informavimo procedūra, nustatyta Sutarties 108 straipsnio 3 dalyje, taigi ir reikalavimas pranešti.

               (73)

               Tačiau iš sprendimo Combus matyti, kad kompensacijos už viešąją paslaugą samprata, remiantis minėta nuostata, turi būti aiškinama labai siaurai (17). Atleidimas nuo pareigos pranešti, nurodytas Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 17 straipsnio 2 dalyje, taikomas tik kompensacijai, susijusiai su įmonei pagal to reglamento 2 straipsnį vienašališkai nustatytais viešųjų paslaugų įpareigojimais ir apskaičiuotai naudojant to paties reglamento 10–13 straipsniuose aprašytą metodą (bendrą kompensavimo tvarką), o ne to reglamento 14 straipsnyje apibrėžtoms viešųjų paslaugų sutartims. Apie kompensaciją, kuri skiriama remiantis viešųjų paslaugų sutartimi, apibrėžta Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 14 straipsnyje, ir yra valstybės pagalba, Komisijai turi būti pranešta prieš įgyvendinant priemonę. Remiantis Sutarties 108 straipsniu, nepranešus tokia kompensacija bus laikoma neteisėtai įgyvendinta pagalba.

               (74)

               Siekiant nustatyti, ar nagrinėjamu atveju Italijos valdžios institucijos pagal Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 17 straipsnio 2 dalį iš tikrųjų buvo atleistos nuo išankstinio pranešimo įpareigojimo, būtina nustatyti, ar regiono administracija įmonei „Buonotourist“ iš tikrųjų vienašališkai nustatė viešųjų paslaugų įpareigojimą ir ar už šį įpareigojimą pripažinta kompensacija atitinka Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 nuostatas. Toliau Komisija nagrinės šiuos du klausimus.

         i)   Vienašališkai nustatyti viešųjų paslaugų įpareigojimai

               (75)

               Komisija pastebi, kad nei Italijos valdžios institucijos, nei įmonė „Buonotourist“ negalėjo pateikti su aptariamu laikotarpiu susijusio pavedimo akto. Įmonė „Buonotourist“ Komisijai pateikė tik nuo 2003 m. galiojusias sutartis.

               (76)

               Italijos valdžios institucijos tvirtina, kad pateiktas koncesijos (susijusios su kita įmone) pavyzdys yra aptariamu laikotarpiu regiono administracijos naudotas standartinis pavyzdys. Tačiau tokio pavyzdžio koncesija galiojo nuo 1972 m. balandžio mėn. iki 1973 m. gruodžio mėn., t. y. daugiau nei dvidešimt metų prieš aptariamą laikotarpį ir prieš įsigaliojant Įstatymui Nr. 151/1981, pertvarkytam į Regiono įstatymą Nr. 16/1983, kuriuo remiantis įmonei „Buonotourist“ buvo skirta kompensacija. Be to, to pavyzdžio koncesijoje, atrodo, buvo numatyti tam tikri įpareigojimai, kurie galėtų būti priskiriami viešųjų paslaugų įpareigojimams (žr., pvz., 2, 9 ir 10 punktus), įskaitant įpareigojimą taikyti nuolaidas studentams, darbininkams, mokytojams, viešojo ir privačiojo sektorių darbuotojams ir nemokamai vežti tam tikrų kategorijų keleivius, tačiau neturėdama pavedimo akto Komisija neturi įrodymų, kad aptariamu laikotarpiu įmonei „Buonotourist“ iš tikrųjų buvo nustatyti tie patys įpareigojimai. Kita vertus, atsižvelgiant į tai, kad teiktos reguliariosios transporto paslaugos, koncesijos nuostatose, kuriomis įmonei „Buonotourist“ buvo suteikta išskirtinė teisė teikti minėtas paslaugas, turėjo būti iš anksto išsamiai nurodytos teiktinų paslaugų sąlygos. Įmonė „Buonotourist“ nepateikė įrodymų, iš kurių būtų matyti, kad šias sąlygas vienašališkai nustatė regiono administracija, o ne jas pasiūlė veiklos vykdytojas už tai, kad jam buvo suteikta išskirtinė teisė teikti paslaugas, ir vėliau jas patvirtino regiono administracija. Bet kuriuo atveju Valstybės Tarybos paskirto eksperto taikytas metodas tariamai trūkstamai kompensacijai apskaičiuoti nesiejamas su tais įpareigojimais.

               (77)

               Be to, Komisija įvertino, ar viešųjų paslaugų įpareigojimai grindžiami Regiono įstatymu Nr. 16/1983, nes šį įstatymą, kaip aptariamu laikotarpiu įmonei suteiktos kompensacijos teisinį pagrindą, nurodė tiek regiono administracija, tiek įmonė „Buonotourist“ (žr. konstatuojamąsias dalis 23 ir 40). Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad regiono įstatyme tik numatyta, kad koncesijų pagrindais viešąsias transporto paslaugas teikiantys vietos subjektai ir viešojo bei privačiojo sektorių įmonės gali gauti valstybės subsidijų. Šiuo klausimu regiono įstatymo 2 straipsnyje aiškiai nustatyta, kad „pirmiau [2 straipsnyje] nustatytomis regiono administracijos subsidijomis nepadengtus galimus nuostolius ir trūkumus padengia atskiros įmonės […]“.

               (78)

               Komisija taip pat pažymi, kad regiono administracijos aktuose, apie kuriuos pranešė įmonė „Buonotourist“ (žr. 40 konstatuojamąją dalį), nurodyti kai kurie aptariamu laikotarpiu galioję įmonės „Buonotourist“ ir regiono administracijos sutartiniai įsipareigojimai. Tačiau tuose aktuose nenurodyti įsipareigojimai, kurie galėtų būti laikomi viešųjų paslaugų įsipareigojimais, nors iš jų būtų galima daryti prielaidą, kad tokie įsipareigojimai egzistavo. Be to, jei būta kontraktinių įsipareigojimų, atmetama galimybė, kad viešųjų paslaugų įpareigojimas įmonei „Buonotourist“ buvo nustatytas vienašališkai. Bet kuriuo atveju Valstybės Tarybos paskirto eksperto taikytas metodas tariamai trūkstamai kompensacijai apskaičiuoti su tais įpareigojimais nesiejamas.

               (79)

               Dėl galimo įpareigojimo dėl tarifų Komisija neturi įrodymų, iš kurių būtų matyti, kad toks įpareigojimas įmonei „Buonotourist“ iš tiesų buvo nustatytas, nors Valstybės Tarybos paskirtas ekspertas, apskaičiuodamas papildomą kompensaciją, rėmėsi Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 11 straipsniu. Pagal Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 2 straipsnio 5 dalį įsipareigojimas dėl tarifų reiškia tik „įsipareigojimą, nustatomą transporto įmonėms, kad jos tam tikroms keleivių kategorijoms, tam tikros kategorijos kroviniams arba atitinkamuose maršrutuose taikytų viešosios valdžios institucijos nustatytus ar patvirtintus tarifus, kurie neatitinka įmonės komercinių interesų ir kurie atsiranda įvedus arba atsisakius pakeisti specialias tarifų sąlygas“. Kita vertus, įsipareigojimo dėl tarifų apibrėžimas netaikomas „įsipareigojimams, kylantiems iš kainų politikos bendrųjų priemonių, taikomų ekonomikai kaip visumai, arba priemonėms, kurių imamasi apskritai dėl transporto įkainių ir sąlygų, atsižvelgiant į transporto rinkos arba jos dalies organizavimą“. Komisija pripažįsta, kad 1972–1973 m. pavyzdžio koncesijos 27 punkte nustatyti koncesiją pasirašančiam veiklos vykdytojui taikytini tarifai, bet primena, kad negavo jokio panašaus aptariamu laikotarpiu naudoto ir su įmone „Buonotourist“ susijusio koncesijos ar pavedimo akto pavyzdžio, iš kurio galėtų daryti išvadą, kad šiai įmonei buvo nustatyti įpareigojimai dėl tarifų. Bet kuriuo atveju Komisija pastebi, kad pagal Regiono įstatymo Nr. 16/1983 2 straipsnį viešąsias transporto paslaugas teikiančioms įmonėms skirtina metinė kompensacija buvo apskaičiuojama ex ante, ir buvo lygi pajamų, gautų taikant mažiausius tarifus, ir standartinės kainos (žr. 23 konstatuojamąją dalį) skirtumui. Todėl Komisija daro išvadą, kad regiono įstatyme buvo numatyti mažiausi tarifai, o tuo remiantis taip pat atmetama bendro įpareigojimo dėl tarifų galimybė.

               (80)

               Be to, neatrodo, kad įmonei „Buonotourist“ tariamai nustatyti viešųjų paslaugų įpareigojimai buvo nustatyti vienašališkai. Šiuo atžvilgiu Komisija pastebi, kad visus septynerius aptariamo laikotarpio metus koncesijos buvo atnaujinamos įmonės „Buonotourist“ iniciatyva.

               (81)

               Įmonės „Buonotourist“ teiginiai, kad veiklos vykdytojai pagal viešųjų paslaugų įpareigojimus turėjo teikti paslaugas nustatytais maršrutais net kai regiono administracija kelis kartus sumažino standartinės kainos dydį ir kad veiklos nutraukimo atveju prieš veiklos vykdytojus būtų buvę imtasi teisinių veiksmų dėl viešųjų paslaugų nutraukimo, nebuvo pagrįsti jokiais įrodymais; todėl šiuo atveju šie teiginiai negali būti naudojami siekiant įrodyti, kad buvo taikomi vienašališkai nustatyti viešųjų paslaugų įpareigojimai.

         ii)   Kompensacijos atitiktis bendrai kompensavimo tvarkai

               (82)

               NET jei būtų įrodymų, kad viešųjų paslaugų įpareigojimai įmonei „Buonotourist“ buvo nustatyti vienašališkai – o tai nebuvo įrodyta, – kompensacija už tokias paslaugas turėjo atitikti Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 IV skirsnyje numatytą bendrą kompensavimo tvarką, kad jai nebūtų taikoma to reglamento 17 straipsnio 2 dalyje nustatyta išankstinio informavimo prievolė. Komisija nemano, kad ši sąlyga buvo patenkinta.

               (83)

               Visų pirma, Komisija pastebi, kad Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 nuostatose dėl bendros kompensavimo tvarkos nustatomas kompensacijos, skirtinos už finansinius sunkumus, patiriamus dėl nustatytų viešųjų paslaugų įpareigojimų, apskaičiavimo metodas. Nuo 1992 m. liepos 1 d. Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 1 straipsnio 5 dalies a punktu transporto įmonės, teikiančios su viešųjų paslaugų įsipareigojimais susijusias paslaugas ir kartu vykdančios kitą veiklą, įpareigotos sukurti atskirus, su viešosiomis paslaugomis susijusius padalinius, atitinkančius bent šiuos reikalavimus: i) buhalterinė kiekvienos veiklos apskaita turi būti tvarkoma atskirai, o proporcinga turto dalis, susijusi su kiekviena veikla, turi būti nustatoma naudojantis galiojančiomis buhalterinės apskaitos taisyklėmis ir ii) išlaidos turi būti padengiamos veiklos pajamomis ir valdžios institucijų mokėjimais, be jokios pervedimų iš kito įmonės veiklos padalinio arba į jį galimybės.

               (84)

               Be to, Komisija pastebi, kad remiantis Teisingumo Teismo sprendimu Antrop, toje procedūroje nustatyti reikalavimai netenkinami, jeigu „remiantis patikimais [bendrovės] apskaitos duomenimis neįmanoma nustatyti skirtumo tarp [jos] veiklos toje zonoje, kurioje [ji] naudojasi koncesija, sąnaudų ir atitinkamų pajamų ir dėl šios priežasties neįmanoma apskaičiuoti papildomų sąnaudų, išplaukiančių iš su viešosiomis paslaugomis susijusios pareigos vykdymo“ (18).

               (85)

               Komisijos nuomone, įmonei „Buonotourist“ skirta kompensacija šių reikalavimų neatitinka. Įmonė patvirtino, kad be patvirtintos veiklos, kurią ji teikė pagal viešųjų paslaugų įsipareigojimus, buvo teikiamos ir nuomos paslaugos. Be to, regiono administracija tvirtina, kad įmonė teikė ir kitas – tarpregionines ir tarpvalstybines – vežimo autobusais paslaugas (žr. 50–52 konstatuojamąsias dalis). Tačiau nei Italijos valdžios institucijos, nei įmonė „Buonotourist“ neįrodė, kad šios veiklos apskaita būtų vesta atskirai. Tai aiškiai patvirtina įmonė „Buonotourist“ teigdama, kad regiono administracijai kiekvienais metais siunčiamose „E. formose“ nurodytos sumos apėmė ir pajamas, gautas, be kita ko, aptarnaujant koncesijose nenustatytus maršrutus (žr. (45) konstatuojamąją dalį).

               (86)

               Komisija laikosi nuomonės, kad įmonės „Buonotourist“ teiginys, jog teisinis įpareigojimas laikyti visus aptariamo laikotarpio apskaitos ir administracinius dokumentus jau nebegalioja, nėra tinkamas siekiant ex post pateisinti pagal indukcinį metodą skirtą papildomą kompensacijos sumą. Bet kuriuo atveju, net jei būtų įrodyta, kad toks reikalavimas nustatytas nacionalinėje teisėje, juo negali būti panaikintas Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktika ir Reglamentu (EEB) Nr. 1191/69 grindžiamas įpareigojimas, todėl prieš transporto paslaugų teikėjui išmokant kompensaciją už viešųjų paslaugų įsipareigojimą turi būti įrodyta, kad šis įpareigojimas yra tenkinamas.

               (87)

               Antra, Komisija pastebi, kad Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 13 straipsnyje nustatyta, kad administracija turi iš anksto nustatyti kompensacijos dydį. Valstybės Tarybos nurodymu atliktas ex post vertinimu grindžiamas papildomos kompensacijos apskaičiavimas prieštarauja tai nuostatai (tai jau buvo nurodyta 62 ir 63 konstatuojamosiose dalyse).

               (88)

               Atsižvelgdama į šias pastabas, Komisija daro išvadą, kad Valstybės Tarybos sprendimu įmonei „Buonotourist“ skiriant papildomą kompensaciją negalėjo būti taikomas atleidimas nuo Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 17 straipsnio 2 dalyje numatytos privalomo išankstinio informavimo procedūros.

         6.3.   PAGALBOS SUDERINAMUMAS SU VIDAUS RINKA

               (89)

               Kadangi neįrodyta, jog aptariamai priemonei pagal Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 17 straipsnio 2 dalį galėjo būti taikomas atleidimas nuo išankstinio informavimo procedūros, reikia įvertinti mokėjimų suderinamumą su vidaus rinka, nes, kaip nurodyta 6.1 skirsnyje, jie laikomi valstybės pagalba pagal Sutarties 107 straipsnio 1 dalį.

               (90)

               SESV 93 straipsnyje pateiktos valstybės pagalbos suderinamumo su vidaus rinka transporto koordinavimo ir viešųjų paslaugų įsipareigojimų transporto sektoriuje taisyklės; šis straipsnis yra lex specialis 107 straipsnio 3 dalies ir 106 straipsnio 2 dalies atžvilgiu, nes jame pateiktos specialios taisyklės, susijusios su valstybės pagalbos suderinamumu. Europos Sąjungos Teisingumo Teismas nusprendė, kad pagal šį straipsnį „pagalba transportui yra suderinama su vidaus rinka tik gerai apibrėžtais atvejais ir jeigu nekenkia bendriems [Sąjungos] interesams“ (19).

               (91)

               2009 m. gruodžio 3 d. įsigaliojo Reglamentas (EB) Nr. 1370/2007, kuriuo panaikinti Reglamentas (EEB) Nr. 1191/69 ir Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1107/70 (20). Reglamentas (EB) Nr. 1370/2007 taikomas kompensacijai už keleivinio geležinkelių ir kelių transporto viešąsias paslaugas.

               (92)

               Komisija laikosi nuomonės, kad priemonės, apie kurią pranešta, suderinamumas turi būti nagrinėjamas remiantis Reglamentu (EB) Nr. 1370/2007, kadangi būtent jame išdėstytos priimant šį sprendimą galiojančios taisyklės (21). Be to, Komisija pastebi, kad papildoma kompensacija, kurią Valstybės Taryba skyrė įmonei „Buonotourist“, buvo sumokėta 2012 m. gruodžio 21 d. Tai reiškia, kad pagalbos sumokėjimo dieną Reglamentas (EB) Nr. 1370/2007 galiojo jau daugiau kaip trejus metus (22).

               (93)

               Reglamento (EB) Nr. 1370/2007 9 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad „pagal šį reglamentą išmokėtos kompensacijos už keleivinio transporto viešųjų paslaugų teikimą ar bendrosiomis taisyklėmis nustatytų tarifinių įsipareigojimų laikymąsi laikomos suderinamomis su [vidaus] rinka. Tokioms kompensacijoms netaikomas Sutarties [108 straipsnio 3 dalyje] nustatytas išankstinio pranešimo reikalavimas.“

               (94)

               Dėl toliau nurodytų priežasčių Komisija laikosi nuomonės, kad kompensacija, apie kurią pranešta, neatitinka Reglamento (EB) Nr. 1370/2007. Todėl ji negali būti pripažinta suderinama su vidaus rinka pagal to reglamento 9 straipsnio 1 dalį.

               (95)

               Pirma, pagal Reglamento (EB) Nr. 1370/2007 3 straipsnį kompetentinga institucija, nusprendusi savo pasirinktam veiklos vykdytojui už viešųjų paslaugų įsipareigojimų vykdymą suteikti bet kokio pobūdžio išimtines teises ir (arba) kompensaciją, tai daro pagal viešųjų paslaugų sutartį, išskyrus atvejus, kai viešųjų paslaugų įpareigojimais siekiama nustatyti didžiausius galimus tarifus ir šie įpareigojimai nustatomi pagal priemonę, kuri nustatytoje geografinėje zonoje nediskriminuojant taikoma visoms to paties tipo keleivinio transporto viešosioms paslaugoms arba tam tikroms jų kategorijoms (bendrosios taisyklės).

               (96)

               Nagrinėjamu atveju Komisija laikosi nuomonės, kad nebuvo pateikta įrodymų, iš kurių būtų matyti, kad buvo nustatytas įmonės „Buonotourist“ ir regiono administracijos sutartinis pagrindas arba kad galiojo bendrosios didžiausių tarifų nustatymo visiems arba kai kurių kategorijų keleiviams taisyklės. Komisija gavo tik su kita įmone sudarytos 1972–1973 m. koncesijos pavyzdį, kuriuo remiantis negalima gauti patikimos informacijos apie aptariamu laikotarpiu (1996–2002 m.) buvusius įmonės „Buonotourist“ ir regiono administracijos santykius. Be to, Komisija pažymi, kad pagal Regiono įstatymo Nr. 16/1983 – regiono administracijos ir įmonės „Buonotourist“ nurodyto aptariamu laikotarpiu naudoto teisinio pagrindo (žr. 21 ir 39 konstatuojamąsias dalis) – 2 straipsnį viešųjų transporto paslaugų teikėjų pajamos buvo grindžiamos regiono administracijos nustatytais mažiausiais tarifais, tačiau jame nėra nuorodų į didžiausius tarifus.

               (97)

               Todėl Komisija daro išvadą, kad Reglamento (EB) Nr. 1370/2007 3 straipsnio nebuvo laikomasi.

               (98)

               Antra, Komisija pastebi, kad neatsižvelgiant į tai, ar įmonė „Buonotourist“ buvo sudariusi viešųjų paslaugų sutartį ar jai pagal taikytas bendrąsias taisykles buvo nustatyti įpareigojimai dėl tarifų, laikytasi ne visų Reglamento (EB) Nr. 1370/2007, kuriame nustatytas privalomas viešųjų paslaugų sutarčių turinys ir bendrosios taisyklės, 4 straipsnio nuostatų. Pavyzdžiui, 4 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta, kad parametrai, kuriais remiantis apskaičiuojama kompensacija, turi būti apibrėžti iš anksto, objektyviai ir skaidriai, siekiant išvengti per didelės kompensacijos, o 4 straipsnio 1 dalies c punkte ir 4 straipsnio 2 dalyje apibrėžta išlaidų ir pajamų skirstymo tvarka. Kaip paaiškinta 6.1 skirsnyje, kuriame Komisija aptarė Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendimo Altmark antrąjį kriterijų, parametrai, kuriais remdamasis antrasis ekspertas apskaičiavo tariamai trūkstamą kompensacijos sumą, nebuvo iš anksto nustatyti, todėl nesilaikyta Reglamento (EB) Nr. 1370/2007 4 straipsnio.

               (99)

               Trečia, 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad tuo atveju, kai viešųjų paslaugų sutartys sudaromos tiesiogiai, kompensacija turi atitikti Reglamento (EB) Nr. 1370/2007 ir jo priedo nuostatas, siekiant užtikrinti, kad ji neviršytų viešųjų paslaugų įpareigojimams vykdyti būtinos sumos. Reglamento (EB) Nr. 1370/2007 priede nustatyta, kad kompensacija negali viršyti sumos, atitinkančios finansinį rezultatą, kurį sudaro šie veiksniai: vykdant viešųjų paslaugų įsipareigojimus patirtos išlaidos, iš kurių atimama galimo teigiamo finansinio poveikio suma, gauta už atitinkamų viešųjų paslaugų įsipareigojimų vykdymą paslaugų teikimo tinkle, ir prie kurių pridedamas pagrįstas pelnas. Tame priede nustatyta, kad išlaidos ir pajamos turi būti apskaičiuojamos laikantis galiojančių apskaitos ir mokesčių taisyklių. Be to, skaidrumo sumetimais apskaita turi būti atskirta (Reglamento (EB) Nr. 1370/2007 priedo 5 punktas).

               (100)

               Kaip nurodyta 85 konstatuojamojoje dalyje, įmonė „Buonotourist“ apskaitos tinkamai neatskyrė. Todėl neįmanoma įrodyti, kad galiausiai suteikus bet kokio dydžio kompensaciją, nebus viršyta suma, atitinkanti grynąjį finansinį rezultatą, kuris lygus viešųjų paslaugų įsipareigojimų vykdymo teigiamo ar neigiamo poveikio, daromo viešųjų paslaugų operatoriaus pajamoms ir sąnaudoms, sumai (priedo 2 punktas).

               (101)

               Be to, kadangi kompensacijos parametrai iš anksto nustatyti nebuvo, visos išlaidos neišvengiamai turėjo būti paskirstytos pagal ex post principą, remiantis nepagrįstomis prielaidomis, – tai ir buvo atlikta taikant indukcinį metodą.

               (102)

               Todėl Komisija laikosi nuomonės, kad papildoma kompensacija, dėl kurios nusprendė Valstybės Taryba, buvo sumokėta nesilaikant Reglamento (EB) Nr. 1370/2007, todėl ji yra nesuderinama su vidaus rinka.

         6.4.   VALSTYBĖS TARYBOS SKIRTA KOMPENSACIJA NĖRA SKIRTA ŽALAI ATLYGINTI

               (103)

               Sprendime pradėti procedūrą Komisija pakvietė suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas, kad nustatytų, ar Valstybės Tarybos sprendimu buvo siekiama, visų pirma, atlyginti žalą dėl tariamo įstatymų pažeidimo, ar remiantis galiojančiais Tarybos reglamentais skirti kompensaciją už viešąją paslaugą. Nei Italijos valdžios institucijos, nei įmonė „Buonotourist“ šiuo klausimu pastabų nepateikė.

               (104)

               Šiuo atžvilgiu Komisija pastebi, kad tam tikromis aplinkybėmis žalos atlyginimas dėl nacionalinių valdžios institucijų neteisėtų veiksmų ar kito elgesio (23) nesuteikia pranašumo, todėl nėra laikytinas Sutarties 107 straipsnio 1 dalyje nustatyta valstybės pagalba (24). Atlyginant patirtą žalą siekiama kito tikslo nei teikiant valstybės pagalbą, nes atlyginant žalą siekiama ją patyrusią šalį sugrąžinti į padėtį, kurioje ji buvo prieš patirdama žalingus veiksmus, lyg jų nebūtų patyrusi (restitutio in integrum). Šiuo klausimu Komisija taip pat pastebi, kad žalos atlyginimui valstybės pagalbos taisyklės netaikomos, jei jis grindžiamas bendrąja žalos atlyginimo taisykle (25). Galiausiai Komisija primena, kad Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendime Lucchini nustatyta, jog nacionalinis teismas negali taikyti nacionalinės teisės, jei taikant šią teisę būtų sutrukdyta „taikyti Bendrijos teisę, nes dėl tokio [taikymo] būtų neįmanoma susigrąžinti pažeidžiant Bendrijos teisę suteiktos valstybės pagalbos“ (26). Šis sprendimas grindžiamas principu, kad tam tikra nacionalinės teisės taisyklė negali būti taikoma, jei tai trukdytų tinkamai taikyti Sąjungos teisę (27).

               (105)

               Komisija pastebi, kad Valstybės Tarybos sprendimo skirti papildomą kompensaciją įmonei „Buonotourist“ rezoliucinėje dalyje nuorodų į Reglamentą (EEB) Nr. 1191/69 nedaroma, tačiau pačiame sprendime minima įmonės „Buonotourist“ teisė gauti kompensaciją pagal Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 6, 10 ir 11 straipsnius, ir tas sumas administracija turi nustatyti remdamasi patikimais duomenimis. Tai reikštų, kad įmonės „Buonotourist“ teisė į papildomą kompensaciją, Valstybės Tarybos nuomone, grindžiama ne bendrąja žalos atlyginimo už neteisėtus nacionalinių valdžios institucijų veiksmus ar kitą elgesį taisykle, bet Reglamente (EEB) Nr. 1191/69 tariamai numatytomis teisėmis.

               (106)

               Bet kuriuo atveju Komisija laikosi nuomonės, kad įmonei „Buonotourist“ atlyginant nuostolius už Italijos valdžios institucijų tariamai neteisėtai vienašališkai nustatytus viešųjų paslaugų įpareigojimus ir tuos nuostolius apskaičiuojant Reglamente (EEB) Nr. 1191/69 nustatyta bendra kompensavimo tvarka, būtų pažeisti Sutarties 107 ir 108 straipsniai. Taip būtų todėl, kad nuostolių atlyginimas įmonei „Buonotourist“ turėtų tą patį poveikį, kaip kompensacija už viešųjų paslaugų įsipareigojimus nagrinėjamu laikotarpiu, nepaisant to, kad pagal koncesijos nuostatas, kuriomis reglamentuojamos aptariamos paslaugos, išankstinio pranešimo reikalavimo išimtis nebuvo taikoma ir tos nuostatos neatitiko (kaip pirmiau įrodyta) esminių Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 arba Reglamento (EB) Nr. 1370/2007 nuostatų. Pasinaudojant nuostolių atlyginimo galimybe iš tikrųjų būtų galima apeiti Sąjungos teisės aktų leidėjo nustatytas valstybės pagalbos taisykles ir sąlygas, pagal kurias viešųjų paslaugų įpareigojimus nustatančios ar viešųjų paslaugų sutartis sudarančios kompetentingos valdžios institucijos kompensuoja atitinkamų paslaugų teikėjų išlaidas, patirtas vykdant viešųjų paslaugų įsipareigojimus. Iš tiesų, žalos atlyginimo dydis, lygus bendrai pagalbos, kurią buvo numatyta skirti, sumai būtų netiesioginė valstybės pagalba, kuri laikoma neteisėta ir nesuderinama su vidaus rinka (28). Laikydamasis tokio požiūrio, Bendrasis Teismas nusprendė, kad žalos atlyginimo išlygų taikymas siekiant susigrąžinti valstybės pagalbą yra valstybės pagalba (29).

               (107)

               Bet kuriuo atveju 1972 m. koncesijos, pagal kurią įmonė „Buonotourist“ tariamai teikė aptariamas transporto paslaugas, pavyzdyje nebuvo numatytas jokios finansinės kompensacijos mokėjimas. Įmonė „Buonotourist“ sutiko teikti paslaugas koncesijoje nustatytomis sąlygomis, prisiimdama visą riziką. Šią išvadą patvirtina Regiono įstatymo Nr. 16/1983 2 straipsnis, kuriame buvo numatyta, kad valstybės subsidijomis nepadengtus galimus nuostolius ir trūkumus padengia paslaugų teikėjai.

               (108)

               Todėl Komisija mano, kad Valstybės Tarybos sprendimu nustatyta skirti ne kompensaciją už įmonės „Buonotourist“ nuostolius, kuriuos ji patyrė dėl nacionalinių valdžios institucijų neteisėtų veiksmų ar kito elgesio, bet neteisėtą ir nesuderinamą valstybės pagalbą, kuri draudžiama pagal Sutarties 107 straipsnio 1 dalį.

               (109)

               Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta pirmiau, Komisija daro išvadą, kad priemonė, apie kurią nepranešta, yra pagal Sutarties 107 straipsnio 1 dalį su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba.

         7.   PAGALBOS IŠIEŠKOJIMAS

               (110)

               Jei Komisija nustato, kad pagalba nesuderinama su vidaus rinka, pagal Sutartį ir nusistovėjusią Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktiką ji turi teisę priimti sprendimą, kad valstybė tą pagalbą panaikintų arba pakeistų (30). Teismas taip pat ne kartą nusprendė, kad įpareigojant valstybę panaikinti pagalbą, kurią Komisija laiko nesuderinama su vidaus rinka, siekiama tikslo atkurti iki tol buvusią padėtį (31). Šiuo klausimu Europos Sąjungos Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad šis tikslas laikomas pasiektu tada, kai pagalbos gavėjas grąžina kaip neteisėtą pagalbą suteiktas sumas ir taip praranda pranašumą, turėtą rinkoje konkurentų atžvilgiu, ir atkuriama prieš pagalbos suteikimą buvusi padėtis (32).

               (111)

               Remiantis šia Teismo praktika, Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999 (33) 14 straipsnyje nustatyta, kad „jeigu esant neteisėtai pagalbai priimami neigiami sprendimai, Komisija nusprendžia, kad suinteresuotoji valstybė narė turi imtis visų priemonių, kurios būtinos, kad pagalba būtų išieškota iš gavėjo“.

               (112)

               Todėl Italija turi susigrąžinti tokią šiame sprendime nustatytos valstybės pagalbos sumą, kuri buvo sumokėta įmonei „Buonotourist“. Be to, Italija prie tos pagalbos sumos turi pridėti palūkanas, kurios skaičiuojamos nuo dienos, kurią neteisėta pagalba buvo suteikta pagalbos gavėjui (t. y. nuo 2012 m. gruodžio 21 d.), iki pagalbos susigrąžinimo dienos (34), laikydamasi Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004 (35) V skyriaus.

               (113)

               Atsižvelgdama į tai, Komisija

         PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
   1 straipsnis
   1 1 11  572 EUR dydžio valstybės pagalba, kurią Italijos Respublika, pažeisdama Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalį, neteisėtai skyrė įmonei „Buonotourist“, yra nesuderinama su vidaus rinka.
   2 straipsnis
   1.   Italijos Respublika privalo iš pagalbos gavėjo susigrąžinti 1 straipsnyje nurodytą pagalbą.
   2.   Susigrąžintinoms sumoms taikomos palūkanos nuo 2012 m. gruodžio 21 d. iki tol, kol bus susigrąžintos visos sumos.
   3.   Palūkanos skaičiuojamos remiantis Reglamento (EB) Nr. 794/2004 V skyriumi ir Komisijos reglamentu (EB) Nr. 271/2008 (36), iš dalies keičiančiu Reglamentą (EB) Nr. 794/2004.
   4.   Nuo šio sprendimo priėmimo dienos Italijos Respublika nustoja mokėti visas dar neišmokėtas 1 straipsnyje nurodytos pagalbos sumas.
   3 straipsnis
   1.   1 straipsnyje nurodyta pagalba turi būti susigrąžinta nedelsiant ir veiksmingai.
   2.   Italijos Respublika užtikrina, kad šis sprendimas būtų įgyvendintas per keturis mėnesius nuo jo paskelbimo dienos.
   4 straipsnis
   1.   Per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos Italijos Respublika pateikia Komisijai šią informaciją:

               a)

               visą iš pagalbos gavėjo susigrąžintiną sumą (pagrindinę sumą ir palūkanas);

               b)

               išsamų priemonių, kurių jau ėmėsi ar ketina imtis šiam sprendimui įvykdyti, aprašymą;

               c)

               dokumentus, kuriais įrodoma, kad pagalbos gavėjui nurodyta grąžinti pagalbą.

         2.   Italijos Respublika informuoja Komisiją apie nacionalinių priemonių, kurių imtasi šiam sprendimui įgyvendinti, taikymo pažangą, kol bus susigrąžinta visa 1 straipsnyje nurodyta pagalba. Komisijai paprašius, ji nedelsdama pateikia informaciją apie priemones, kurių jau ėmėsi ir kurių ketina imtis šiam sprendimui įvykdyti. Ji taip pat teikia išsamią informaciją apie pagalbos sumas ir palūkanas, jau susigrąžintas iš gavėjo.
   5 straipsnis
   Šis sprendimas skirtas Italijos Respublikai.

      Priimta Briuselyje 2015 m. sausio 19 d.

            Komisijos vardu

         Margrethe VESTAGER

            Komisijos narė

      (1)  2014 m. vasario 20 d. Komisijos sprendimas dėl valstybės pagalbos SA.35843 (2012/NN) – Italija – kompensacija už viešųjų paslaugų įsipareigojimus bendrovei Buonotourist (OL C 156, 2014 5 23, p. 51).

      (2)  Komisija primena, kad pagal 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, 1999 3 27, p. 1), 15 straipsnį Komisijos įgaliojimams išieškoti pagalbą taikomas dešimties metų senaties terminas, kuris prasideda tą dieną, kai gavėjui priteisiama neteisėta pagalba kaip individuali pagalba arba pagalba pagal atitinkamą pagalbos sistemą. Bet kuri su neteisėta pagalba susijusi priemonė, kurios imasi Komisija arba jos prašymu veikianti valstybė narė, nutraukia senaties terminą.

      (3)  1969 m. birželio 26 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1191/69 dėl valstybių narių veiksmų, susijusių įsipareigojimais, neatskiriamais nuo viešosios paslaugos geležinkelio, kelių ir vidaus vandenų transporto srityje sąvokos (OL L 156, 1969 6 28, p. 1).

      (4)  Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 4 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad: „Transporto įmonės kreipiasi į valstybių narių kompetentingas institucijas, kad visiškai arba iš dalies būtų panaikintas bet kuris su viešąja paslauga susijęs įsipareigojimas, jeigu toks įsipareigojimas joms sąlygoja ekonominius nuostolius“. 6 straipsnio 3 dalyje nurodyta: „Valstybių narių kompetentingos institucijos priima sprendimą per vienerius metus nuo tos datos, kai buvo įteikta paraiška dėl įsipareigojimų organizuoti darbą ar vežti, ir per šešis mėnesius dėl įsipareigojimų, skirtų tarifams. Teisė gauti kompensaciją atsiranda nuo tos datos, kada kompetentingos institucijos priima sprendimą […].“

      (5)  Ši suma sumokėta vietoj iš pradžių įmonės „Buonotourist“ reikalautos 5 5 67  582,57 EUR kompensacijos sumos.

      (6)  1983 m. sausio 25 d. Regiono įstatymas Nr. 16 dėl regiono intervencijų, susijusių su vietos viešojo keleivių vežimo paslaugomis, kurį galima rasti svetainėje http://jtest.ittig.cnr.it:8080/cocoon/regioneCampania/xhtml?css=4&doc=/db/nir/RegioneCampania/1983/urn_nir_regione.campania_legge_1983-01-25n16&datafine=19830205

      (7)  Vietoj numatytų transporto matavimo vienetų kiekio bei palankiausio įkainio, kurio naudotojai galėtų reikalauti, jeigu tokio įsipareigojimo nebūtų, sandaugos, arba, jei tokio įkainio nėra, įkainio, kurį taikytų įmonės, dirbančios komerciniais pagrindais bei atsižvelgiančios į aptariamosios veiklos išlaidas ir rinkos būklę.

      (8)  Vietoj faktinių transporto matavimo vienetų kiekio ir tam tikram laikotarpiui nustatyto įkainio sandaugos.

      (9)  Vietoj išlaidų, kurias įmonė būtų patyrusi taikydama palankiausią įkainį arba įkainį, kurį taikytų komerciniais pagrindais dirbančios įmonės.

      (10)  Vietoj taikant nustatytą įkainį faktiškai patirtų išlaidų.

      (11)  2003 m. liepos 24 d. Sprendimas Altmark Trans ir Regierungsprasidium Magdeburg, C-280/00, [2003], ES:C:2003:415.

      (12)  2007 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1370/2007 dėl keleivinio geležinkelių ir kelių transporto viešųjų paslaugų ir panaikinantis Tarybos reglamentus (EEB) Nr. 1191/69 ir Nr. 1107/70 (OL L 315, 2007 12 3, p. 1).

      (13)  „E. formos“ – įmonės sąskaitomis grindžiami dokumentai, kuriuose pateikiama informacija, reikalinga valstybės subsidijoms kasmet apskaičiuoti.

      (14)  2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietijos Federacinę Respubliką, C-527/12, ES:C:2014:2193, 56 punktas ir nurodyta teismų praktika. Žr. taip pat 94 konstatuojamoje dalyje nurodyto 2007 m. liepos 18 d. Sprendimo Lucchini, C-119/05, ES:C:2007:434, 59 punktą.

      (15)  2003 m. liepos 24 d. Sprendimo Altmark Trans ir Regierungsprasidium Magdeburg, C-280/00, [2003], ES:C:2003:415, 87 ir 88 punktai.

      (16)  2005 m. kovo 3 d. Sprendimo Heiser, C-172/03, ES:C:2005:130, 55 punktas.

      (17)  2004 m. kovo 16 d. Sprendimo Danske Busvognmænd, T-157/01, [2004], ES:T:2004:76, 77–79 punktai.

      (18)  2009 m. gegužės 7 d. Sprendimas Associação Nacional de Transportadores Rodoviários de Pesados de Passageiros (Antrop) ir kt. prieš Conselho de Ministros, Companhia Carris de Ferro de Lisboa SA (Carris), Sociedade de Transportes Colectivos do Porto SA (STCP), C-504/07, [2009], ES:C:2009:290.

      (19)  1978 m. spalio 12 d. Sprendimo Komisija prieš Belgiją, 156/77, [1978], ES:C:1978:180, 10 punktas.

      (20)  1970 m. birželio 4 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1107/70 dėl pagalbos teikimo geležinkelio, kelių ir vidaus vandenų transportui (OL L 130, 1970 6 15, p. 1).

      (21)  Šiuo atveju Komisija remiasi 2010 m. vasario 24 d. Sprendimo 2011/3/ES dėl Danijos transporto ministerijos ir įmonės „Danske Statsbaner“ viešųjų transporto paslaugų sutarčių (Valstybės pagalba C-41/08 (ex NN 35/08)) 307–313 konstatuojamosiose dalyse pateiktais argumentais (OL L 7, 2011 1 11, p. 1). Tas sprendimas buvo panaikintas 2013 m. kovo 20 d. Bendrojo Teismo sprendimu Jørgen Andersen prieš Europos Komisiją (T-92/11, [2013], ES:T:2013:143), o dėl šio sprendimo Teisingumo Teismui šiuo metu pateiktas apeliacinis skundas, kurio bylos numeris C-303/13 P. Šio skundo rezultatai nėra susiję su aptariamos bylos rezultatais, nes sprendime, dėl kurio pateiktas apeliacinis skundas, Bendrasis Teismas patvirtino, kad taikytinos taisyklės nustatomos remiantis pagalbos išmokėjimo diena. Šiuo atveju pagalba buvo sumokėta 2012 m. gruodžio 21 d., todėl turėtų būti taikomi Komisijos sprendimo priėmimo dieną galiojantys valstybės pagalbos suderinamumo vertinimo principai, taisyklės ir kriterijai (žr. sprendimo 39 punktą).

      (22)  2008 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Freistaat Sachsen, C-334/07 P, [2008], ES:C:2008:709, 50–53 punktai; 2011 m. vasario 3 d. Sprendimo Italija prieš Komisiją, T-3/09, [2011], ES:T:2011:27, 60 punktas.

      (23)  Pavyzdžiui, neteisėto veiksmo arba nesąžiningo praturtėjimo.

      (24)  1988 m. rugsėjo 27 d. Sprendimas sujungtose bylose Asteris AE ir kiti prieš Graikijos Respubliką ir EEB, 106–120/87, ES:C:1988:457.

      (25)  Žr. 2004 m. birželio 16 d. Komisijos sprendimas dėl Nyderlandų pagalbos įmonei „Akzo Nobel“, skirtos chlorino transportavimui sumažinti (pagalbos Nr. N 304/2003), pranešimo santrauka pateikta OL C 81, 2005 4 2, p. 4.; žr. taip pat 2006 m. gruodžio 20 d. Komisijos sprendimą dėl pagalbos „Bedrijfsverplaatsing van autodemontagebedrijf Steenbergen“ (Nyderlandų pagalba, susijusi su automobilių išmontavimo įmonės „Steenbergen“ perkėlimu, pagalbos Nr. N 575/2005), pranešimo santrauka pateikta OL C 80, 2007 4 13, p. 1.

      (26)  2007 m. liepos 18 d. Sprendimo Lucchini, C-119/05, ES:C:2007:434, 59 punktas.

      (27)  Ten pat, 61 punktas.

      (28)  2005 m. balandžio 28 d. Nuomonės sujungtose bylose Atzeni, C-346/03 ir C-529/03, ES:C:2005:256, 198 punktas.

      (29)  2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimas Elliniki Nafpigokataskevastiki AE Chartofylakeiou prieš Komisiją, T-384/08, ES:T:2011:650 ir 2012 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Corsica Ferries prieš Komisiją, T-565/08, ES:T:2012:415, 23, 114 ir 120–131 punktai. Žr. taip pat 2013 m. gruodžio 4 d. Sprendimo Komisija prieš Tarybą, C-111/10, ES:C:2013:785, 44 punktą.

      (30)  1973 m. liepos 12 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją, C-70/72, [1973], Rink. p. 813, 13 punktas.

      (31)  1994 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo sujungtose bylose Ispanija prieš Komisiją, C-278/92, C-279/92 ir C-280/92, [1994], Rink. p. I-04103, 75 punktas.

      (32)  1999 m. birželio 17 d. Sprendimo Belgija prieš Komisiją, C-75/97, [1999], Rink. p. I-3671, 64 ir 65 punktai.

      (33)  1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 659/1999, nustatantis išsamias EB sutarties 108 straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, 1999 3 27, p. 1).

      (34)  Žr. Reglamento (EB) Nr. 659/99 14 straipsnio 2 dalį.

      (35)  2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 794/2004, įgyvendinantis Tarybos reglamentą (EB) Nr. 659/1999, nustatantį išsamias EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (OL L 140, 2004 4 30, p. 1).

      (36)  2008 m. sausio 30 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 271/2008, iš dalies keičiantis Reglamentą (EB) Nr. 794/2004, įgyvendinantį Tarybos reglamentą (EB) Nr. 659/1999, nustatantį išsamias EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (OL L 82, 2008 3 25, p. 1).


title: 2001 m. liepos 26 d. Komisijos sprendimas dėl įsipareigojimų, pateiktų dėl antidempingo nagrinėjimo, vykdomo dėl tam tikrų geležies arba plieno lynų ir kabelių, kurių kilmės šalys yra Čekijos Respublika, Korėjos Respublika, Malaizija, Rusija, Tailandas ir Turkija, importo, priėmimo ir nagrinėjimo dėl Korėjos Respublikos ir Malaizijos kilmės importo nutraukimo (pranešta dokumentu Nr. C(2001) 2351)

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

32001D0602

Oficialusis leidinys L 211 , 04/08/2001 p. 0047 - 0048

		Komisijos sprendimas2001 m. liepos 26 d.dėl įsipareigojimų, pateiktų dėl antidempingo nagrinėjimo, vykdomo dėl tam tikrų geležies arba plieno lynų ir kabelių, kurių kilmės šalys yra Čekijos Respublika, Korėjos Respublika, Malaizija, Rusija, Tailandas ir Turkija, importo, priėmimo ir nagrinėjimo dėl Korėjos Respublikos ir Malaizijos kilmės importo nutraukimo(pranešta dokumentu Nr. C(2001) 2351)(2001/602/EB)EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių [1] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 2238/2000 [2], ypač į jo 8 ir 9 straipsnius,pasitarusi su Patariamuoju komitetu,kadangi:A. TVARKA(1) Reglamentu (EB) Nr. 230/2001 [3] Komisija įvedė laikinąjį antidempingo muitą tam tikrų geležies arba plieno lynų ir kabelių (SWR), kurių kilmės šalys yra Čekijos Respublika, Rusija, Tailandas ir Turkija, importui ir priėmė tam tikrų Čekijos Respublikos ir Turkijos eksportuojančių gamintojų pasiūlytus įsipareigojimus.(2) Korėjos Respublikos (Korėja) ir Malaizijos importui laikinųjų priemonių nebuvo įvesta, kadangi šių dviejų šalių atžvilgiu nustatyti dempingo skirtumai nesiekė 2 % ribos, nustatytos Reglamento (EB) Nr. 384/96 (pagrindinis reglamentas) 9 straipsnio 3 dalyje.(3) įvedusi laikinąsias antidempingo priemones, Komisija toliau tyrė dempingą, žalą ir Bendrijos interesus. Besąlygiški tyrimo nustatyti faktai ir išvados yra išdėstyti Tarybos reglamente (EB) Nr. 1601/2001 [4], nustatančiame galutinius antidempingo muitus Čekijos Respublikos, Rusijos, Tailando ir Turkijos kilmės tam tikrų geležinių ir plieninių lynų bei kabelių importui ir galutinai surenkantis nustatytus laikinuosius antidempingo muitus.(4) tyrimas patvirtino išankstines išvadas, kad Čekijos Respublikos, Rusijos, Tailando ir Turkijos kilmės importas vykdomas žalingomis dempingo kainomis. Buvo taip pat patvirtinta, kad Korėjos ir Malaizijos kilmės importo dempingo skirtumai yra de minimis.B. ĮSIPAREIGOJIMAI(5) įvedus laikinąsias antidempingo priemones, bendradarbiaujantys Rusijos ir Tailando eksportuojantys gamintojai pasiūlė įsipareigojimus pagal pagrindinio reglamento 8 straipsnio 1 dalį.(6) pagal šiuos įsipareigojimus minėti eksportuojantys gamintojai pasisiūlė parduoti nagrinėjamą produktą tokiomis kainomis, kurios panaikintų žalingą dempingo poveikį, arba didesnėmis kainomis.(7) Komisija mano, kad minėtų eksportuojančių gamintojų pasiūlytus įsipareigojimus galima priimti, kadangi jie pašalina žalingą dempingo poveikį. Be to, bendrovės nuolat pateiks Komisijai išsamią informaciją apie savo eksportą į Bendriją, kas reiškia, kad Komisija galės efektyviai stebėti kaip vykdomi įsipareigojimai. Be to, produkto pobūdis, bendrovių struktūra ir jų pardavimų modeliai yra tokie, kad pavojus, jog jie stengsis priemones apeiti, yra ribotas.(8) kad Komisija galėtų efektyviau kontroliuoti, kaip bendrovės laikosi įsipareigojimų, kai atitinkamoms muitinėms bus pateiktas prašymas išleisti į laisvą apyvartą pagal įsipareigojimus, atleidimas nuo muito priklausys nuo pateiktos prekybinės sąskaitos faktūros, išduotos eksportuojančio gamintojo, iš kurio priimtas įsipareigojimas, kurioje nurodyti bent jau elementai, išvardyti Tarybos reglamento (EB) Nr. 1601/2001 priede. Tokia informacija taip pat reikalinga tam, kad muitinės galėtų tiksliai nustatyti, kad siuntos atitinka prekybinius dokumentus. Jeigu tokios sąskaitos faktūros nebus pateikta arba jeigu ji neatitiks muitinei pateiktų produktų, reikės mokėti atitinkamą antidempingo muitą.(9) įtariamo įsipareigojimų pažeidimo, pažeidimo arba panaikinimo atveju, remiantis pagrindinio reglamento 8 straipsnio 9 ir 10 dalimis, gali būti nustatytas antidempingo muitas.(10) buvo pasitarta su Patariamuoju komitetu, ir nebuvo pateikta jokių prieštaravimų dėl pasiūlytų įsipareigojimų priėmimo.C. NAGRINĖJIMO NUTRAUKIMAS(11) atsižvelgiant į tyrimo dėl Korėjos ir Malaizijos rezultatus ir laikantis nuomonės, kad nustatyti dempingo skirtumai buvo de minimis, nagrinėjimą reikia nutraukti neįvedant antidempingo priemonių Korėjos ir Malaizijos kilmės nagrinėjamo produkto importui,PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:1 straipsnisPriimami toliau nurodytų bendrovių pasiūlyti įsipareigojimai neviršijant antidempingo nagrinėjimo dėl tam tikrų geležies arba plieno lynų ir kabelių, kurių kilmės šalys yra Čekijos Respublika, Korėjos Respublika, Malaizija, Rusija, Tailandas ir Turkija, importo.Šalis | Bendrovė | Papildomas TARIC kodas |Rusija | Akcinė bendrovė CherepovetskyStaleprokatny Zavod, Russia, 162200,Cherepovets | A217 |Tailandas | Ribotos atsakomybės bendrovė Usha Siam Steel Ind. 888/116 Mahatun Plaza Building, Ploenchit Road, Bangkok 10330, Thailand | A218 |2 straipsnisNutraukiamas nagrinėjimas dėl tam tikrų Korėjos Respublikos ir Malaizijos kilmės geležies arba plieno lynų ir kabelių importo.3 straipsnisŠis sprendimas įsigalioja kitą dieną nuo jo paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje.Priimta Briuselyje, 2001 m. liepos 26 d.Komisijos varduPascal LamyKomisijos narys[1] OL L 56, 1996 3 6, p. 1.[2] OL L 257, 2000 10 11, p. 2.[3] OL L 34, 2001 2 3, p. 4.[4] Žr. šio Oficialiojo leidinio p. 1.--------------------------------------------------


title: 1983 m. liepos 29 d. Komisijos Sprendimas dėl Naujosios Zelandijos įmonių, patvirtintų importuoti į Bendriją šviežią mėsą, sąrašo

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31983D0402

Oficialusis leidinys L 233 , 24/08/1983 p. 0024 - 0028 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 3 tomas 16 p. 0197  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 03 tomas 28 p. 0193  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 3 tomas 16 p. 0197  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 03 tomas 28 p. 0193

		Komisijos sprendimas1983 m. liepos 29 d.dėl Naujosios Zelandijos įmonių, patvirtintų importuoti į Bendriją šviežią mėsą, sąrašo(83/402/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1972 m. gruodžio 12 d. Tarybos direktyvą 72/462/EEB dėl sveikatos ir veterinarinio patikrinimo problemų importuojant galvijus, kiaules ir šviežią mėsą iš trečiųjų šalių [1] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 83/91/EEB [2], ypač į jos 4 straipsnio 1 dalį ir 18 straipsnio 1 dalies a ir b punktus,kadangi trečiųjų šalių įmonėms negali būti leidžiama eksportuoti į Bendriją šviežios mėsos, jei jos nesilaiko Direktyvoje 72/462/EEB nustatytų specialiųjų ir bendrųjų reikalavimų;kadangi Naujoji Zelandija, remdamasi Direktyvos 72/462/EEB 4 straipsnio 3 dalimi, atsiuntė įmonių, kurioms leidžiama eksportuoti į Bendriją, sąrašą;kadangi Bendrijos apsilankymai vietoje parodė, kad daugelio minėtų įmonių higienos reikalavimai yra pakankami ir todėl tos patalpos gali būti įtrauktos į įmonių, iš kurių gali būti leidžiama importuoti šviežią mėsą, pirmąjį sąrašą, sudarytą pagal minėtos direktyvos 4 straipsnio 1 dalies nuostatas;kadangi kitos Naujosios Zelandijos pasiūlytos patalpos turi būti apsvarstytos remiantis papildoma informacija dėl jų higienos reikalavimų ir gebėjimo greitai prisiderinti prie Bendrijos taisyklių;kadangi tuo tarpu tam, kad staiga nenutrūktų dabartiniai prekybos srautai, šioms įmonėms gali būti laikinai leidžiama tęsti šviežios mėsos eksportą į tas valstybes nares, kurios pasiruošusios jį priimti;kadangi dėl to šį sprendimą teks iš naujo išnagrinėti ir prireikus pakeisti atsižvelgiant į tuo tikslu taikytas priemones ir padarytus patobulinimus;kadangi šviežios mėsos importui iš šio sprendimo priede nurodytų įmonių ir toliau taikomos kitur nustatytos nuostatos ir Sutarties bendrosios nuostatos; kadangi ypač iš trečiųjų šalių importuojant ir į kitas valstybes nares reeksportuojant tam tikrų kategorijų mėsą, pavyzdžiui, mažiau kaip 3 kg sveriančius gabalus arba kai kurių medžiagų likučių turinčią mėsą, kuriai netaikomos suderintos Bendrijos taisyklės, tebetaikomi valstybės narės importuotojos sveikatai skirti teisės aktai;kadangi šiame sprendime numatytos priemonės atitinka Veterinarijos nuolatinio komiteto nuomonę,PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:1 straipsnis1. Šiuo dokumentu priede pateiktame sąraše išvardytoms Naujosios Zelandijos įmonėms leidžiama eksportuoti į Bendriją šviežią mėsą remiantis minėtu priedu.2. Šviežios mėsos iš šio straipsnio 1 dalyje minėtų įmonių importui taikomos kitur nustatytos Bendrijos veterinarinės nuostatos.2 straipsnis1. Valstybės narės neleidžia importuoti šviežios mėsos iš priede nenurodytų įmonių.2. Tačiau valstybės narės gali ir toliau iki 1984 m. lapkričio 30 d. leisti importuoti šviežią mėsą iš sąraše nenurodytų, bet Naujosios Zelandijos institucijų nuo 1983 m. kovo 30 d. pagal Direktyvos 72/462/EEB 4 straipsnio 3 dalies nuostatas patvirtintų ir oficialiai pasiūlytų įmonių, nebent, remiantis pirmiau minėtos direktyvos 4 straipsnio 1 dalimi, iki 1984 m. gegužės 1 d. būtų priimtas priešingas sprendimas.Minėtų įmonių sąrašą Komisija išsiuntinėja valstybėms narėms.3 straipsnisŠis sprendimas taikomas nuo 1983 m. spalio 1 d.4 straipsnisIki 1984 m. vasario 1 d. šis sprendimas nagrinėjamas iš naujo ir prireikus iš dalies pakeičiamas.5 straipsnisŠis sprendimas skirtas valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1983 m. liepos 29 d.Komisijos varduPoul DalsagerKomisijos narys[1] OL L 302, 1972 12 31, p. 28.[2] OL L 59, 1983 3 5, p. 34.--------------------------------------------------PRIEDASĮMONIŲ SĄRAŠASPatvirtinimo Nr. | Įmonė | Adresas || |I.JAUTIENAA.Skerdyklos ir pjaustymo patalposME | 14 | Waitaki-NZ Refrigerating Ltd | Christchurch |ME | 15 | The Canterbury Frozen Meat Co. Ltd | Belfast |ME | 21 | Southland Frozen Meat Ltd | Mataura |ME | 22 | Southland Frozen Meat Ltd | Makarewa |ME | 24 | Hellaby Shortland Ltd | Otahuhu |ME | 26 | Waitaki-NZ Refrigerating Ltd | Balclutha |ME | 34 | The Canterbury Frozen Meat Co. Ltd | Pareora |ME | 50 | Alliance Freezing Co. (Southland) Ltd | Invercargill |ME | 56 | Auckland Farmers Freezing Co-op Ltd, Rangiuru | Te Puke |ME | 63 | Farmers Meat Export Ltd | Whangarei |ME | 66 | Phoenix Meat Co. Ltd, Kokiri | Greymouth |ME | 69 | Ashley Meat Export Ltd | Christchurch |B.Pjaustymo patalposMPH | 50 | Crown Meats Ltd | Feilding |MPH | 52 | Dawn Meat (NZ) Ltd | Hastings |MPH | 53 | W. Richmond Ltd | Hastings |MPH | 56 | W. Richmond Ltd | Hastings |MPH | 63 | Primex Meats Ltd | Wellington |MPH | 69 | Dawn Meat (NZ) Ltd | Hastings |MPH | 72 | Kellax Foods Ltd | Auckland |II.AVIENAA.Skerdyklos ir pjaustymo patalposME | 1 | Borthwick CWS Ltd | Masterton |ME | 6 | Borthwick CWS Ltd | Longburn |ME | 8 | Gisborne Refrigerating Co. Ltd | Gisborne |ME | 14 | Waitaki-NZ Refrigerating Ltd | Christchurch |ME | 17 | Waitaki-NZ Refrigerating Ltd | Timaru |ME | 20 | Ocean Beach Freezing Co. Ltd | Ocean Beach |ME | 21 | Southland Frozen Meat Ltd | Mataura |ME | 22 | Southland Frozen Meat Ltd | Makarewa |ME | 26 | Waitaki-NZ Refrigerating Ltd | Balclutha |ME | 34 | The Canterbury Frozen Meat Co. Ltd | Pareora |ME | 37 | Canterbury Frozen Meat Co. (Canterbury) Ltd | Belfast |ME | 50 | Alliance Freezing Co. (Southland) Ltd | Invercargill |ME | 56 | Auckland Farmers Freezing Co-op Ltd, Rangiuru | Te Puke |ME | 58 | Hawkes Bay Farmers' Meat Co. Ltd | Takapau |ME | 60 | Pacific Freezing NZ Ltd | Dannevirke |ME | 65 | AML Meats Ltd | Gisborne |ME | 69 | Ashley Meat Export Ltd | Christchurch |B.SkerdyklosME | 16 | The Canterbury Frozen Meat Co. Ltd | Ashburton |ME | 41 | NCF Kaiapoi Ltd | Kaiapoi |C.Pjaustymo patalposMPH | 39 | Defiance Processors Ltd | Dunedin |MPH | 42 | Fresha Products Ltd | New Plymouth |MPH | 45 | Canterbury Frozen Meat Co. Ltd | Harewood |MPH | 50 | Crown Meats Ltd | Feilding |MPH | 52 | Dawn Meat (NZ) Ltd | Hastings |MPH | 53 | W. Richmond Ltd | Hastings |MPH | 54 | Ashley Meat Export Ltd | Christchurch |MPH | 56 | W. Richmond Ltd | Hastings |MPH | 57 | NZ Primary Processors Ltd | Mt Maunganui |MPH | 63 | Primex Meats Ltd | Wellington |MPH | 69 | Dawn Meat (NZ) Ltd | Hastings |MPH | 72 | Kellax Foods Ltd | Auckland |MPH | 74 | Canterbury Meat Packers Ltd | Ashburton |III.ŠALDYMO SAUGYKLOSS | 1 | Timary Harbour Board Cool Store | Timaru |S | 2 | Auckland Farmer's Freezing Co-op Ltd | Whangarei |S | 10 | Otago Dairy Producers Cool Storage Ltd | Dunedin |S | 11 | South Canterbury Co-op Cool Storage Ltd | Timaru |S | 17 | Cool Hire Storage Ltd | Dunedin |S | 25 | Dawn Meat (NZ) Ltd | Hastings |S | 28 | Cool Stores (NZ) Ltd | Auckland |S | 30 | N. O. Pierson Ltd | Christchurch |S | 31 | Pacific Cold Storage Co. Ltd | Mt Maunganui |S | 32 | Taranaki Producers Freezing Ltd | New Plymouth |S | 33 | Christchurch Airport Authorities | Christchurch |S | 34 | Coolpak Prebbleton Ltd, Prebbleton | Christchurch |S | 35 | Nelson Cold Storage Co-op | Nelson |S | 36 | Cold Storage (Bay of Plenty) Ltd | Te Puke |S | 39 | Christchurch Cool Stores Ltd | Christchurch |S | 40 | Southland Harbour Board | Bluff |S | 41 | Eljays Ice Box | Feilding |S | 42 | Wellington Cold Storage Co. | Tawa |S | 45 | Wairarapa Cold Storage | Greytown |S | 47 | Polar Cold Storage, Hornby | Christchurch |S | 49 | Chill Air Ltd | Auckland International Airport |S | 51 | Kiwi Fruit Cool Store Co-op | Gisborne |S | 53 | Otaki Cold Store | Otaki |S | 55 | Airport Cold Storage Ltd | Wellington |S | 57 | Air New Zealand | Auckland Airport |S | 58 | Cool & Cold Storage Associated Ltd | Te Puke |S | 59 | Richmond Cool Stores (1963) Ltd, Manchester Street | Hastings |S | 60 | Export Cool Storage | Mt Maunganui |S | 61 | Coolpak Cool Stores Ltd | Timaru |S | 63 | Mogal Cool Stores Ltd | Christchurch Airport |S | 66 | Mogal Cool Stores Ltd | Auckland Airport |S | 68 | Freezer Flow, Mt Wellington | Auckland |S | 70 | Freezer Stores Hawkes Bay Ltd | Hastings |S | 72 | Motueka Coldstorage | Motueka |S | 73 | LEP International, Mangere | Auckland |S | 75 | Amaltal Coolstores & Exporters Ltd | Nelson |S | 84 | Polar Cold Storage Ltd | Dunedin |S | 86 | Tai-Tapu Dairy Co. Ltd | Christchurch |S | 87 | Homebush Berryfruits | Masterton |S | 88 | Hawkes Bay Export Cold Stores Ltd | Napier |S | 89 | R. & W. Hellaby Ltd | Mt Wellington |S | 90 | Waitaki-NZ Refrigerating Ltd | Blenheim |S | 91 | Southland Frozen Meat Ltd | Mataura |S | 92 | Food Freezing Partnership | Havelock North |S | 93 | Air New Zealand | Christchurch |S | 95 | McCallum Industries Ltd | Patea |S | 96 | Townsend & Paul Ltd | Napier |S | 97 | J. Wattie Canneries Ltd | Gisborne |--------------------------------------------------


title: 2017 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento sprendimas (ES) 2017/1660 dėl Europos cheminių medžiagų agentūros 2015 finansinių metų biudžeto įvykdymo patvirtinimo

text:
29.9.2017

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 252/209

         EUROPOS PARLAMENTO SPRENDIMAS (ES) 2017/1660
   2017 m. balandžio 27 d.
   dėl Europos cheminių medžiagų agentūros 2015 finansinių metų biudžeto įvykdymo patvirtinimo
   EUROPOS PARLAMENTAS,

               —

               atsižvelgdamas į Europos cheminių medžiagų agentūros 2015 finansinių metų galutines metines ataskaitas,

               —

               atsižvelgdamas į Audito Rūmų ataskaitą dėl Europos cheminių medžiagų agentūros 2015 finansinių metų metinių finansinių ataskaitų su Agentūros atsakymu (1),

               —

               atsižvelgdamas į Audito Rūmų pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 287 straipsnį pateiktą 2015 finansinių metų sąskaitų patikimumo ir pagal jas atliktų operacijų teisėtumo ir tvarkingumo patikinimo pareiškimą (2),

               —

               atsižvelgdamas į Tarybos 2017 m. vasario 21 d. rekomendaciją dėl patvirtinimo, kad Agentūra įvykdė 2015 finansinių metų biudžetą (05873/2017 – C8-0068/2017),

               —

               atsižvelgdamas į Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 319 straipsnį,

               —

               atsižvelgdamas į 2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 dėl Sąjungos bendrajam biudžetui taikomų finansinių taisyklių ir kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 (3), ypač į jo 208 straipsnį,

               —

               atsižvelgdamas į 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1907/2006 dėl cheminių medžiagų registracijos, įvertinimo, autorizacijos ir apribojimų (REACH), įsteigiantį Europos cheminių medžiagų agentūrą, iš dalies keičiantį Direktyvą 1999/45/EB bei panaikinantį Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 793/93, Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1488/94, Tarybos direktyvą 76/769/EEB ir Komisijos direktyvas 91/155/EEB, 93/67/EEB, 93/105/EB bei 2000/21/EB (4), ypač į jo 97 straipsnį,

               —

               atsižvelgdamas į 2013 m. rugsėjo 30 d. Komisijos deleguotąjį reglamentą (ES) Nr. 1271/2013 dėl finansinio pagrindų reglamento, taikomo įstaigoms, nurodytoms Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 208 straipsnyje (5), ypač į jo 108 straipsnį,

               —

               atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 94 straipsnį ir IV priedą,

               —

               atsižvelgdamas į Biudžeto kontrolės komiteto pranešimą ir į Aplinkos, visuomenės sveikatos ir maisto saugos komiteto nuomonę (A8-0086/2017),

               1.

               patvirtina Europos cheminių medžiagų agentūros vykdomajam direktoriui, kad Agentūros 2015 finansinių metų biudžetas įvykdytas;

               2.

               išdėsto savo pastabas toliau pateikiamoje rezoliucijoje;

               3.

               paveda Pirmininkui perduoti šį sprendimą ir rezoliuciją, kuri yra neatskiriama jo dalis, Europos cheminių medžiagų agentūros vykdomajam direktoriui, Tarybai, Komisijai ir Audito Rūmams ir pasirūpinti, kad jie būtų paskelbti Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (L serijoje).

            Pirmininkas

         Antonio TAJANI

            Generalinis sekretorius

         Klaus WELLE

      (1)  OL C 449, 2016 12 1, p. 82.

      (2)  Žr. 1 išnašą.

      (3)  OL L 298, 2012 10 26, p. 1.

      (4)  OL L 396, 2006 12 30, p. 1.

      (5)  OL L 328, 2013 12 7, p. 42.