title: Komisijos Sprendimas (ES) 2019/1968 2019 m. rugpjūčio 2 d. dėl priemonės SA.21445 – C42/2006, kurią Italijos Respublika taikė siekdama atlyginti Poste Italiane už Italijos iždo sąskaitoje laikomas einamųjų sąskaitų lėšas (pranešta dokumentu Nr. C(2019) 5649) (Tekstas autentiškas tik italų kalba) (Tekstas svarbus EEE)

text:
28.11.2019

                  LT

                  Europos Sąjungos oficialusis leidinys

                  L 307/28

         KOMISIJOS SPRENDIMAS (ES) 2019/1968
         2019 m. rugpjūčio 2 d.
         dėl priemonės SA.21445 – C42/2006, kurią Italijos Respublika taikė siekdama atlyginti Poste Italiane už Italijos iždo sąskaitoje laikomas einamųjų sąskaitų lėšas

               (pranešta dokumentu Nr. C(2019) 5649)

         (Tekstas autentiškas tik italų kalba)
         (Tekstas svarbus EEE)
         EUROPOS KOMISIJA,
         atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą,
         atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
         pagal pirmiau nurodytą (-as) nuostatą (-as) (1) paprašiusi suinteresuotąsias šalis pateikti pastabų ir atsižvelgdama į jų pastabas,
         kadangi:
         1.   PROCEDŪRA

                     (1)

                     2005 m. gruodžio 30 d. raštu Italijos bankų asociacija (it. Associazione Bancaria Italiana, toliau – ABI arba Skundo pateikėjas) pateikė Komisijai skundą dėl įvairių priemonių, kuriomis teikiama nauda Poste Italiane SpA (toliau – Poste Italiane arba PI) bankinei veiklai. Komisijai buvo pranešta, kad Italijos Respublikos (toliau – Italija) ir PI susitarimu Italija į PI pašto einamąsias sąskaitas surinktoms ir Italijos iždo (toliau – Iždas) sąskaitoje deponuotoms lėšoms taiko apie 4 % palūkanų normą, o PI pašto einamosiose sąskaitose laikomoms lėšoms taiko apie 1 % palūkanų normą (toliau – Priemonė). Indėlio palūkanų normos (t. y. palūkanų, kurias PI moka pašto einamosios sąskaitos turėtojams) ir paskolos palūkanų normos (t. y. palūkanų, kurias Iždas moka PI už pervestas lėšas) skirtumas būtų didesnis nei atitinkamas rinkos palūkanų normų skirtumas, todėl, Skundo pateikėjo nuomone, tai yra valstybės pagalba.

                     (2)

                     2006 m. vasario 7 d. raštu Komisija Italijai pateikė kelis klausimus, susijusius su atlygiu, sumokėtu už lėšas pašto einamosiose sąskaitose. Italija į šiuos klausimus atsakė 2006 m. balandžio 21 d. raštu. 2006 m. kovo 30 d. įvyko susitikimas su Italija ir PI.

                     (3)

                     2006 m. rugsėjo 26 d. raštu Komisija pranešė Italijai apie savo sprendimą dėl Priemonės pradėti Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) 108 straipsnio 3 dalyje numatytą procedūrą. Komisija pakvietė suinteresuotąsias šalis teikti pastabų dėl Priemonės. (2)

                     (4)

                     2008 m. liepos 16 d. sprendimu (3) (toliau – 2008 m. sprendimas) Komisija padarė išvadą, kad Italijos suteiktas atlygis yra su bendrąja rinka nesuderinama valstybės pagalba, ir nurodė nedelsiant ją grąžinti.

                     (5)

                     2008 m. gruodžio 4 d. PI Bendrajam Teismui pareiškė ieškinį, kuriuo reikalavo panaikinti 2008 m. sprendimą.

                     (6)

                     2013 m. rugsėjo 13 d. sprendimu byloje T-525/08 (4) Bendrasis Teismas panaikino 2008 m. sprendimą (toliau – 2013 m. Teismo sprendimas).

                     (7)

                     2014 m. spalio 30 d. Komisijos svetainėje buvo paskelbtas kvietimas pateikti pasiūlymus (5) paruošti ataskaitą, kurioje būtų analizuojamas ir lyginamas PI, siūlant naudotis pašto einamosiomis sąskaitomis, surinktų lėšų galimų investicijų pelningumas 2005–2007 m.

                     (8)

                     2014 m. gruodžio 19 d. sutartis buvo paskirta Perudžos universitetui. Ataskaita parengta 2015 m. lapkričio mėn.

               2.   IŠSAMUS PRIEMONĖS IR PAGALBOS GAVĖJO APRAŠYMAS

         2.1.   Poste Italiane

                     (9)

                     PI yra universaliųjų pašto paslaugų teikėjas Italijoje, teikiantis bendro ekonominio intereso paslaugas, t. y. vykdantis universaliųjų pašto paslaugų įsipareigojimą (6) pagal antrąją Pašto direktyvą (7) ir universaliųjų pašto paslaugų reglamentus. Šiuo metu finansinės paslaugos nėra įtrauktos į PI turimus įgaliojimus teikti bendro ekonominio intereso paslaugas.

                     (10)

                     Be to, kad teikia pagrindines pašto paslaugas, PI tiekia integruotus produktus, taip pat teikia ryšių, logistikos ir finansines paslaugas visoje Italijoje.

                     (11)

                     PI bankinė veikla vykdoma per visiškai integruotą padalinį Bancoposta.

                     (12)

                     2005–2007 m. pagrindinis PI akcininkas buvo Italija, turėjusi 65 % akcijų, o bankas Cassa Depositi e Prestiti (toliau – CDP) buvo PI smulkusis akcininkas, turėjęs 35 % akcijų. CDP buvo viešojo administravimo sistemos dalis, kol 2003 m. pabaigoje jis buvo pertvarkytas į ribotos atsakomybės akcinę bendrovę. Nors 30 % CDP akcinio kapitalo buvo pervesta į 65 banko akcijas valdančius fondus (8), nuo 2003 m. CDP ir toliau kontroliuoja Italijos valstybė. Kai Priemonė buvo įgyvendinama, PI taip pat kontroliavo Italija.

               2.2.   Priemonė

                     (13)

                     Nagrinėjama Priemonė – atlygis už surinktas ir Iždo sąskaitoje per trejus metus – 2005–2007 m. – deponuotas Poste Italiane pašto einamųjų sąskaitų lėšas.

                     (14)

                     Įpareigojimas deponuoti lėšas Iždo sąskaitoje (toliau – Įpareigojimas) (9) nustatytas 2005 m. gruodžio 23 d. Įstatymu Nr. 266 (10) (toliau – 2005 m. įstatymas), o atlygio suteikimo tvarka nustatyta 2006 m. vasario 23 d. Italijos ir PI konvencija (toliau – Konvencija).

                     (15)

                     PI ir Iždo santykius, susidariusius priėmus 2003 m. gruodžio 5 d. dekretą (11), galima apibūdinti šia diagrama:

                     (16)

                     2005 m. įstatyme buvo numatyta, kad bendrovei PI mokamų palūkanų normą už Iždo sąskaitoje deponuotą indėlį turi nustatyti Italija ir PI, atsižvelgdamos į rinkos parametrus.

                     (17)

                     Remiantis 2005 m. įstatymu, Konvencijoje buvo apibrėžti konkretūs palūkanų normos nustatymo trejiems metams mechanizmai. Konvencija įsigaliojo 2006 m. balandžio 4 d. (12) ir pradėta taikyti atgaline data nuo 2005 m. sausio 1 d. Metinė palūkanų norma iš esmės buvo skaičiuojama kaip 30 metų (80 %) ir 10 metų (10 %) laikotarpio Italijos Vyriausybės obligacijų (13) ir 12 mėnesių (10 %) laikotarpio Iždo vekselių (14) pajamingumo svertinis vidurkis. Vyriausybės vertybinių popierių ir Iždo obligacijų metinės palūkanų normos, kuriomis vadovautasi Konvencijoje, buvo gautos apskaičiuojant aritmetinį 24 verčių vidurkį, kurį MTS SpA (įmonė, vykdanti didmeninę elektroninę prekybą Italijos Vyriausybės obligacijomis ir kitais terminuotais vertybiniais popieriais) nustatė kiekvieno mėnesio 1 ir 15 d. Todėl nuostata, pagal kurią parametrai atnaujinami kas 15 dienų, lėmė kintamą indeksavimo pobūdį. Be to, atsiradus reikšmingiems palūkanų normų kreivės pokyčiams (pavyzdžiui, pasikeitus ilgalaikių ir trumpalaikių palūkanų normų santykiui), PI turėjo galimybę peržiūrėti palūkanų skaičiavimo schemą. Kiekviena šalis galėjo nutraukti Konvenciją kiekvienų metų pabaigoje, apie tai kitai šaliai iš anksto pranešdama ne mažiau kaip prieš šešis mėnesius.

                     (18)

                     Palūkanų norma 2005 m., 2006 m. ir 2007 m. atitinkamai buvo 3,9 %, 4,25 % ir 4,7 %

                     (19)

                     Remdamasi 2006 m. gruodžio 27 d. Įstatymu Nr. 296 (toliau – 2006 m. įstatymas) (15), Italija pakeitė 2005 m. įstatymą. 2006 m. įstatymu buvo nustatyta nauja investavimo sistema: reikalavimas PI deponuoti pašto einamosiose sąskaitose, priklausančiose privatiems klientams (t. y. nepriklausančiose viešojo administravimo įstaigoms), surinktas lėšas buvo panaikintas ir šias lėšas PI turėjo investuoti į euro zonos Vyriausybių obligacijas (16). Remiantis 2006 m. įstatymu naujoji investavimo sistema buvo palaipsniui įgyvendinama 2007 m. ir buvo baigta įgyvendinti iki minėtų metų pabaigos.

               2.3.   2008 m. sprendimas

                     (20)

                     2008 m. sprendime Komisija padarė išvadą, kad nagrinėjama Priemonė (t. y. bendrovei IP pagal Konvenciją Iždo suteiktas atlygis) yra su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba, ir įsakė nedelsiant ir veiksmingai ją grąžinti.

               2.3.1.   Atsargus privatus skolininkas

                     (21)

                     Siekdama nustatyti, ar 2008 m. sprendimu suteiktas pranašumas, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje, Komisija palygino palūkanų normą, kurią Iždas mokėjo PI pagal Konvenciją (toliau – Konvencijos palūkanų norma), ir palūkanų normą, kurią atsargus privatus skolininkas būtų mokėjęs rinkoje panašiu atveju (toliau – palūkanų norma, taikoma atsargiam privačiam skolininkui).

                     (22)

                     Kaip paaiškinta 2008 m. sprendimo 119 konstatuojamojoje dalyje, apibrėždamas atlygį už indėlį, atsargus privatus skolininkas iš esmės būtų atsižvelgęs į šiuos veiksnius:

                                 a)

                                 bendrą indėlio sumą;

                                 b)

                                 indėlio stabilumą;

                                 c)

                                 vidutinę indėlio trukmę/terminą ir lėšų pokyčius bei

                                 d)

                                 finansinę riziką.

                     (23)

                     Kalbant apie bendras pervestų lėšų sumas, 2008 m. sprendime Komisija laikėsi nuomonės, kad ši suma iš viso sudarė 35 mlrd. EUR, o tai – nemaža pinigų suma iš vieno skolintojo. Tačiau Komisija pažymėjo, kad 2005 m. pabaigoje PI indėlis Iždo sąskaitoje sudarė tik 2,8 % mokėtinos Vyriausybės vertybinių popierių sumos. Be to, tuo laikotarpiu Italijos Vyriausybės obligacijų paklausa viršijo jų emisiją. Taigi nebuvo jokių požymių, kad rinkoje trūktų lėšų ir kad PI indėlis būtų skirtas padėti pašalinti tokį trūkumą (2008 m. sprendimo 124 konstatuojamoji dalis).

                     (24)

                     Dėl deponuotų lėšų stabilumo Komisija laikėsi nuomonės, kad 10 % pašto einamosiose sąskaitose laikomų indėlių gali būti laikomi kintančiais, o 90 % – pastoviais (2008 m. sprendimo 133 konstatuojamoji dalis).

                     (25)

                     Kalbant apie vidutinę indėlio trukmę/terminą, Komisija išskyrė du lėšų valdymo tipus: aktyvų lėšų valdymą, kurį būtų buvę įmanoma vykdyti, jei nebūtų buvusi sudaryta Konvencija, ir pasyvų lėšų valdymą, vykdomą pagal Įpareigojimą. Atsargus privatus skolininkas būtų numatęs, kad Įpareigojimas bus pakeistas ne vėliau kaip per penkerius metus, ir būtų į tai atsižvelgęs nustatydamas paskolos palūkanų normą. Komisija teigė, kad vykdant aktyvų lėšų valdymą, bendrų pašto sąskaitose surinktų lėšų vidutinis terminas buvo šiek tiek mažesnis nei penkeri metai. Atsargus privatus skolininkas rinkos atlygį už pastovią indėlio dalį atitinkamai būtų apskaičiavęs remdamasis penkerių metų trukmės obligacijos pajamingumu (o ne 10 ar 30 metų trukmės pajamingumu, kaip nustatyta Konvencijoje). Atlygį už kintančią indėlio dalį atsargus privatus skolininkas būtų apskaičiavęs remdamasis trijų mėnesių trukmės Iždo vekselių pajamingumu (o ne 12 mėnesių trukmės Iždo vekselių pajamingumu, kaip nustatyta Konvencijoje).

                     (26)

                     Dėl finansinės rizikos, susijusios su indėliu iš pašto einamųjų sąskaitų, Komisija pažymėjo, kad likvidumo riziką visiškai prisiėmė skolininkas (t. y. Iždas), o ne PI. Pagal Konvenciją, jei indėlininkai atsiimtų savo pinigus iš pašto einamųjų sąskaitų, Iždas turėtų suteikti PI reikiamų lėšų už tą pačią sumą.

                     (27)

                     Komisija padarė išvadą (2008 m. sprendimo 178 konstatuojamoji dalis), kad Konvencijos palūkanų norma viršijo palūkanų normą, taikomą atsargiam privačiam skolininkui, 1,09 % 2005 m., 0,65 % 2006 m. ir 0,47 % 2007 m. Taigi Komisija padarė išvadą, kad Priemonė buvo valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.

               2.3.2.   PI investicijų politikos netaikant Įpareigojimo analizė

                     (28)

                        Ad abundantiam, atlikdama vertinimą Komisija nagrinėjo Italijos pasiūlytas alternatyvias PI investavimo galimybes netaikant Įpareigojimo, visų pirma PI investicijas naudojant lėšas, surinktas vykdant draudimo veiklą, Poste Vita SpA veiklą ir įgyvendinant alternatyvias aktyvaus lėšų valdymo strategijas. Tuo remdamasi Komisija išanalizavo, ar šios alternatyvios investicijos PI būtų atnešusios panašių ar didesnių pajamų, nei nurodyta Konvencijoje.

                     (29)

                     Komisija padarė išvadą, kad, atsižvelgiant į finansinę riziką ir grąžą, šios alternatyvios investicijos PI nebūtų atnešusios panašių ar didesnių pajamų, nei nustatyta Konvencijoje.

               2.4.   2008 m. sprendimo panaikinimas. 2013 m. Teismo sprendimas

                     (30)

                     2013 m. sprendimu Bendrasis Teismas panaikino 2008 m. sprendimą.

                     (31)

                     Bendrasis Teismas nusprendė, kad teigiamas Konvencijoje nustatytos palūkanų normos ir palūkanų normos, taikomos atsargiam privačiam skolininkui, skirtumas nebuvo pakankamas įrodymas, kad PI buvo suteiktas pranašumas.

                     (32)

                     Bendrasis Teismas pastebėjo, kad atsargiam privačiam skolininkui taikomą palūkanų normą Komisija apskaičiavo remdamasi keturiais šio sprendimo 22 konstatuojamojoje dalyje aprašytais parametrais. Tuo remdamasis Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad atsargiam privačiam skolininkui taikoma palūkanų norma nebuvo rinkos palūkanų norma (17).

                     (33)

                     Bendrasis Teismas pažymėjo, kad, nors atsargiam privačiam skolininkui taikoma palūkanų norma nebuvo tokio dydžio, kaip rinkos norma, PI būtų suteiktas pranašumas tik tuo atveju, jei Konvencijos palūkanų norma būtų aukštesnė nei grąža, kurios PI būtų galėjusi pagrįstai gauti netaikant Įpareigojimo.

                     (34)

                     Bendrasis Teismas nustatė, kad Komisija negalėjo padaryti išvados, kad Priemonė buvo naudinga PI, aktyviai neįrodydama, kad netaikant Įpareigojimo PI nebūtų galėjusi gauti didesnės nei Konvencijos palūkanų norma grąžos investuodama indėlius iš pašto einamųjų sąskaitų.

                     (35)

                     Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad Komisija padarė akivaizdžią klaidą priimdama 2008 m. sprendimą, darydama išvadą, kad Priemonė buvo naudinga PI, remdamasi teigiamu Konvencijos normos ir palūkanų normos, taikomos atsargiam privačiam skolininkui, skirtumu.

                     (36)

                     Bendrasis Teismas laikėsi nuomonės, kad Komisijos nurodytos priežastys ginčyti Italijos pateiktų elementų tinkamumą nebuvo pakankamai pagrįstos.

                     (37)

                     Bendrasis Teismas taip pat pažymėjo, kad Komisija, ad abundantiam, įvertino PI gautą grąžą iš investuotų lėšų, gautų vykdant draudimo veiklą, ir grąžą, gautą įgyvendinant aktyvaus lėšų valdymo strategiją, ir padarė išvadą, kad, atsižvelgiant į riziką ir grąžą, įgyvendinant tokias alternatyvias investavimo strategijas palūkanų normos nebūtų buvę panašios ar aukštesnės už Konvencijoje atitinkamam laikotarpiui nustatytas palūkanų normas.

                     (38)

                     Bendrasis Teismas įvertino, ar Italijos pasiūlytų alternatyvių investavimo strategijų vertinimu grindžiama Komisijos išvada, kad Priemonė buvo valstybės pagalba, buvo teisinga.

                     (39)

                     Bendrasis Teismas nusprendė, kad su pašto einamosiomis sąskaitomis ir draudimo produktais susiję valdymo mokesčiai nebuvo svarbūs grąžai, gautai taikant Konvencijos palūkanų normą, ir grąžai, gautai įgyvendinant alternatyvias investavimo strategijas, palyginti. Todėl Teismas nusprendė, kad atskaitydama minėtus mokesčius Komisija pasielgė neteisingai ir kad siekiant įvertinti, ar Priemonė buvo valstybės pagalba, Konvencijos palūkanų normą ir grąžą, iš kurios atskaityti su draudimo produktais susiję valdymo mokesčiai, palyginti nebuvo svarbu.

                     (40)

                     Dėl aktyvaus lėšų valdymo strategijos Bendrasis Teismas pareiškė, kad Komisija negalėjo reikšmingai palyginti Konvencijos palūkanų normos ir grąžos, gautos įgyvendinant aktyvaus lėšų valdymo strategiją, dėmesį sutelkdama į ribotą trejų metų laikotarpį, nes jis neatspindi grąžos, gautos įgyvendinant aktyvaus lėšų valdymo strategiją.

                     (41)

                     Be to, Bendrasis Teismas nusprendė, kad kapitalo prieaugis yra svarbus aktyvaus lėšų valdymo strategijų parametras, todėl analizuojant Priemonės suderinamumą su vidaus rinka reikėtų į jį atsižvelgti. Komisija teigė, kad kapitalo prieaugis neturėtų būti įtraukiamas į analizę, nes jo nebuvo galima įvertinti ex ante, ir todėl grąža, gauta įgyvendinant aktyvaus lėšų valdymo strategiją, atėmus minėtą kapitalo prieaugį buvo mažesnė už Konvencijos palūkanų normą arba palūkanų normą, taikomą atsargiam privačiam skolininkui.

                     (42)

                     Bendrasis Teismas nusprendė, kad faktas, jog grąža, gauta įgyvendinant aktyvaus lėšų valdymo strategiją, atėmus kapitalo prieaugį, buvo mažesnė už Konvencijos palūkanų normą, nebuvo svarbus siekiant nustatyti, ar suteiktas pranašumas, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje.

                     (43)

                     Bendrasis Teismas konstatavo, kad 2008 m. sprendime pateikta Komisijos išvada, kad netaikant Įpareigojimo PI nebūtų galėjusi gauti didesnės ar Konvencijos palūkanų normai lygios grąžos, buvo grindžiama klaidinga ar neteisinga informacija.

                     (44)

                     Todėl Bendrasis Teismas panaikino 2008 m. sprendimą. 2013 m. Teismo sprendimas nebuvo apskųstas.

               3.   SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS

         3.1.   ABI pastabos

                     (45)

                     2006 m. gruodžio 27 d. rašte ABI pateikė šias pastabas:

                                 a)

                                 ABI nurodė, kad Iždo sąskaitoje deponuotos lėšos yra skola, kurią Iždas turi grąžinti kitais metais po to, kai buvo deponuotos lėšos. Kaip Komisija tvirtino sprendime pradėti procedūrą (18), su deponuotomis lėšomis susijusią likvidumo riziką padengtų Iždas, o ne PI. Tai reiškia, kad jei deponuotų lėšų suma per metus sumažėtų, Iždas turėtų ne tik atlyginti PI pagal Konvencijoje nustatytą palūkanų normą, bet ir grąžinti PI deponuotų lėšų sumų skirtumą.

                                 b)

                                 Anot ABI, Iždo sąskaitoje surinktos lėšos yra trumpalaikės. Be to, šios lėšos naudojamos įprastiems biudžeto poreikiams finansuoti.

                                 c)

                                 Pagal 2003 m. gruodžio 5 d. ministerijos dekretą (žr. 15 konstatuojamąją dalį) CDP Ižde atidarė dvi einamąsias sąskaitas, kurioms buvo taikoma kintamoji palūkanų norma, lygi šešių mėnesių trukmės Iždo vekselių bendrosios palūkanų normos ir indekso „Rendistato“ aritmetiniam vidurkiui (19).

                                 d)

                                 Galiausiai, norint įvertinti, ar atlygis PI už lėšas, deponuotas Iždo sąskaitoje, yra valstybės pagalba, PI skirta palūkanų norma turėjo būti palyginta su trumpalaikių (12 mėnesių trukmės) Iždo vekselių palūkanų norma. 2005 m. sausio mėn. 12 mėnesių trukmės Iždo vekseliui taikyta 2,21 % palūkanų norma, o tai reiškia, kad atlygis PI būtų 1,69 % didesnis.

               3.2.   Italijos pastabos

                     (46)

                     2006 m. spalio 31 d., 2006 m. gruodžio 29 d., 2007 m. vasario 16 d., 2007 m. kovo 30 d., 2007 m. balandžio 2 d., 2007 m. birželio 1 d., 2007 m. lapkričio 27 d., 2008 m. vasario 29 d., 2008 m. kovo 7 d. ir 2008 m. balandžio 23 d. raštuose Italija pateikė kelias pastabas.

                     (47)

                     Pirmiausia Italija priminė, kad 2005 m. įstatyme ir Konvencijoje buvo nurodyta, kad PI mokamos finansinės palūkanos turėjo būti nustatytos atsižvelgiant į rinkos parametrus. Anot Italijos, mokant minėtas palūkanas nebuvo suteiktas joks pranašumas.

               3.2.1.   Kintančios pašto einamosiose sąskaitose deponuotų lėšų sumos

                     (48)

                     Antra, Italija teigė, kad pašto einamąsias sąskaitas su banko einamosiomis sąskaitomis reikėtų lyginti tik nuo 2001 m., kai į rinką buvo išleistas naujas produktas Conto BancoPosta. Iždo sąskaitoje deponuotų lėšų suma iki 2001 m. kito: pavyzdžiui, XX a. 10-ojo dešimtmečio pabaigoje, ypač 1996–1997 m., indėlių einamosiose sąskaitose smarkiai sumažėjo – tai lėmė 1996 m. gruodžio 23 d. Įstatymas Nr. 662, kuriame numatyta uždaryti sąskaitas, kurias Iždas naudojo valstybinėms pensijoms išmokėti. Uždarius minėtas sąskaitas indėlių sumažėjo apie 11 mlrd. EUR (nuo 1997 m. sausio 1 d.). Anot Italijos, dėl išorinių politinių veiksnių ir to, kad PI tuo metu buvo viešoji įstaiga, sunku nustatyti tikslią tokio lėšų sumos kitimo priežastį. Po to, kai 1998 m. PI buvo pertvarkyta į akcinę bendrovę, Ižde deponuotos lėšos reguliariai ir stabiliai augo.

               3.2.2.   Konvencijos pobūdis

                     (49)

                     Italija teigė, kad pagal Iždo ir PI Konvenciją jų finansiniai santykiai buvo reguliuojami skaidriai. Viena vertus, Konvencija galiojo trejus metus ir nebuvo neribotos trukmės. Kita vertus, Konvencijoje buvo numatyta galimybė bet kuriai šaliai nutraukti sutartį, jei rinkos sąlygos pasikeičia taip, kad nebėra užtikrinamas atlygio už indėlį apskaičiavimo tvarkos nuoseklumas.

                     (50)

                     Italijos teigimu, Konvencijoje nustačius kintamąją palūkanų normą buvo lengviau užtikrinti, kad ši atitiktų rinkos palūkanų normą. Parinkus kintamąją palūkanų normą visų pirma nustatyta pagrįsta palūkanų norma Iždui – ją nustačius Iždo išlaidos atitiko alternatyvių finansavimo šaltinių, pvz., vidutinės trukmės/ilgalaikės skolos, išlaidas.

                     (51)

                     Italija teigia, kad nuo 2007 m. PI taiko atsargų aktyvaus lėšų valdymo metodą, kuris skiriasi nuo Konvencijoje nustatyto metodo, – jį taikydama PI gali suformuoti turto paskirstymu grindžiamą portfelį, derantį su bendrovės tikslais ir finansine strategija.

               3.2.3.   Teisinio įpareigojimo lėšas deponuoti Iždo sąskaitoje pakeitimai

                     (52)

                     Italija informavo Komisiją, kad įstatymas, pagal kurį PI pašto einamosiose sąskaitose surinktas lėšas turėjo pervesti į Iždo sąskaitą, 2006 m. gruodžio mėn. buvo panaikintas priėmus 2006 m. įstatymą. Pagal šį įstatymą privatiems klientams priklausančiose pašto einamosiose sąskaitose surinktas lėšas PI investavo į euro zonos Vyriausybių obligacijas (žr. 19 konstatuojamąją dalį). Naujasis įstatymas buvo parengtas siekiant PI suteikti didesnę finansinę nepriklausomybę.

               3.2.4.   Pašto einamosiose sąskaitose surinktų lėšų stabilumas

                     (53)

                     Grįsdama savo poziciją dėl deponuotų lėšų stabilumo, Italija pateikė dviejų tipų modelių rezultatus: PI parengtų vidaus statistinių modelių ir PI bei konsultacinės bendrovės […] kartu parengto modelio, kuriais siekiama nustatyti pašto einamosiose sąskaitose surinktų lėšų prudencinę tendenciją.

                     (54)

                     Vidaus modeliai buvo parengti remiantis pašto einamosiose sąskaitose surinktų lėšų sumų ir vidutinių sumų kasdienio nuokrypio analize, atsižvelgiant tik į ankstesnius einamųjų sąskaitų pokyčius. Iš modelių matyti, kad Iždo sąskaitoje deponuotų lėšų suma augo (privatiems klientams priklausančiose sąskaitose surinktos lėšos sudarė apie 75 % visų pašto einamosiose sąskaitose surinktų lėšų). Pastovi indėlio dalis augo ir sudarė 90 % bendro vidutinio indėlio lėšų kiekio (nuo 85 % 2002 m. iki 92 % 2006 m.). Iš vidaus modelių taip pat matyti, kad dalis pervestų lėšų buvo kintančios; šių lėšų dalis sumažėjo ir jos sudarė apie 10 % bendro vidutinio indėlio lėšų kiekio.

                     (55)

                     […] modelio, kurį Italija laiko labai atsargiu, rezultatai parodė, kad bendro pašto einamųjų sąskaitų skaičiaus naudojimo trukmė skyrėsi nuo atskiros pašto einamosios sąskaitos naudojimo trukmės. Nors kai kurie klientai iš tiesų netikėtai nusprendė uždaryti savo sąskaitas, poveikis bendrai PI surinktų lėšų sumai buvo nežymus dėl to, kad klientų skaičius buvo didelis, vidutinis minėtose sąskaitose laikomų lėšų kiekis buvo mažas, o pasitraukusių klientų indėlius iš esmės pakeitė naujų klientų indėliai.

                     (56)

                     […] sukurtą prudencinio modelio tipą Konvencijos galiojimo metu aktyvaus likvidumo valdymo sąlygomis naudojo keli Italijos bankai, kad galėtų nustatyti savo einamųjų sąskaitų naudojimo trukmę ir atspindėti minėtą trukmę atitinkamose portfelinėse investicijose; tai sudarė jų turto ir įsipareigojimų valdymo veiklos dalį. Minėtą prudencinį modelį PI naudojo tam, kad nustatytų pašto einamosiose sąskaitose (priklausančiose privatiems asmenims (20)) surinktų lėšų laikymo trukmę 2005–2006 m. laikotarpiu, kai PI buvo įpareigota visas lėšas deponuoti Iždo sąskaitoje (pasyvus likvidumo valdymas), ir laikotarpiu po 2007 m. sausio 1 d., kuriuo privačių klientų pašto einamosiose sąskaitose surinktas lėšas PI investavo į euro zonos Vyriausybių obligacijas (aktyvus likvidumo valdymas).

               3.2.4.1.   Pasyvus lėšų valdymas

                     (57)

                     Pasak Italijos, pasyvaus PI likvidumo valdymo sąlygomis […] modeliu buvo siekiama kiekybiškai įvertinti pastovių ir kintančių indėlių dalių, nustatytų naudojant vidaus modelius, trukmę, remiantis praeities duomenų apie pašto einamąsias sąskaitas kintamumu ir numanomu sąskaitų turėtojų elgesiu. Vieno modelio specifikacijoje (21) nurodyta, kad maždaug du trečdaliai lėšų buvo labai ilgos trukmės, o trečdalio lėšų trukmė svyravo nuo 0 iki 10 metų. Taigi atitinkamų portfelinių investicijų vidutinė gyvavimo trukmė būtų buvusi 4,1 metų, o Macaulay trukmė (22)–3,2 metų. Pagal alternatyvaus modelio specifikaciją (23), atitinkamų portfelinių investicijų vidutinė gyvavimo trukmė būtų 4,9 metų, o Macaulay trukmė –3,8 metų (24).

               3.2.4.2.   Aktyvus lėšų valdymas

                     (58)

                     Pasak Italijos, aktyvaus PI likvidumo valdymo sąlygomis pagal […] modelį PI galėjo nustatyti, kaip optimaliai paskirstyti turtą. Remiantis itin prudencinio pobūdžio hipotezėmis, pagal šį modelį buvo matyti, kad PI pagrįstai pasirinko turto paskirstymo būdą, kai vidutinė turto gyvavimo trukmė yra 4–5 metai.

               3.2.5.   Pašto einamųjų sąskaitų valdymo išlaidos

                     (59)

                     Dėl išlaidų, susijusių su lėšų iš PI klientų pašto einamųjų sąskaitų surinkimu ir deponavimu, Italija nurodo, kad naudojant PI analitinės apskaitos sistemą galima nustatyti visos PI veiklos išlaidas, o ne su atskirais produktais susijusias išlaidas. Italija teigė, kad PI taikytos maržos buvo mažesnės nei atitinkamos maržos, taikytos bankų sektoriuje.

               3.2.6.   Konvencijoje nustatyto atlygio mokėjimo ir Iždo finansavimo išlaidų suderinamumas

                     (60)

                     Italija nurodė, kad pagal Konvenciją atlygis PI galėjo būti mokamas remiantis Iždo obligacijų, kurios yra pagrindinė Italijos turima finansavimo priemonė, pajamingumu.

                     (61)

                     Visų pirma, pagal Konvenciją atlygis PI galėjo būti mokamas remiantis ilgalaikėmis palūkanų normomis, kurios atitiko pašto einamosiose sąskaitose surinktų lėšų perspektyvas. Pagal Konvenciją Iždas taip pat buvo apsaugotas nuo nepalankių rinkos sąlygų poveikio suteikiant jam teisę nutraukti Konvenciją tuo atveju, jei joje nustatytos sąlygos nebeatitiktų su alternatyviais finansavimo šaltiniais susijusių išlaidų.

                     (62)

                     Palyginusi Konvencijoje numatytą palūkanų normą su Iždo finansavimo išlaidomis, Italija teigė, kad Iždo vidutinės trukmės/ilgalaikio finansavimo išlaidos atitiko Konvencijoje nustatytą palūkanų normą.

                     (63)

                     Be to, i) Konvencijoje nustatyta palūkanų norma buvo indeksuojama pagal parametrus, susijusius su Italijos valstybės skola (Vyriausybės vertybiniais popieriais), kurie yra tinkamiausias pamatinis informacijos apie Iždo finansavimo išlaidas šaltinis; ii) dėl finansavimo stabilumo, kurį patvirtina statistinių modelių rezultatai ir bendrovei PI taikomas Įpareigojimas, investicijos dažniausiai yra ilgalaikės (neatsižvelgiant į konkrečias apsaugos priemones, kaip antai galimybę anksti pasitraukti iš susitarimo ar susitarimo trejų metų trukmę, kuriomis Iždas apsaugomas nuo nenumatytų pokyčių rinkoje poveikio); iii) atsižvelgiant į įrodytą pašto finansavimo stabilumą, Iždo prisiimta likvidumo rizika yra ribota – 10 % tokių finansavimo šaltinių indeksuota pagal trumpalaikius parametrus.

                     (64)

                     Kalbant apie palūkanų normos ilgalaikiškumą (90 %, iš kurių i) 10 % susiję su 10 metų trukmės Italijos Vyriausybės obligacijų pajamingumu ir ii) 80 % susiję su 30 metų trukmės Italijos Vyriausybės obligacijų pajamingumu), Italija laikėsi nuomonės, kad Įpareigojimas skyrėsi nuo įpareigojimo tiesiogiai investuoti į Italijos Vyriausybės obligacijas, pagal kurį Italijos Vyriausybės obligacijas buvo galima laisvai pasirinkti ir laisvai valdyti.

               3.2.7.   Atlygio, suteikto PI už Iždo sąskaitoje deponuotas pašto einamųjų sąskaitų lėšas, atitiktis rinkos sąlygoms

                     (65)

                     Palūkanų norma atitiko rinkos sąlygas, nes Iždo sąskaitoje deponuotos lėšos buvo ilgalaikės. To priežastys – Įpareigojimas buvo neterminuotas, o lėšos, surinktos iš PI klientų pašto einamųjų sąskaitų ir deponuotos Iždo sąskaitoje, – pastovios. Be to, Italija laikėsi nuomonės, kad pagal Įpareigojimą PI negalėjo taikyti aktyvaus lėšų valdymo formos, kuri galėjo būti naudingesnė. Italija tvirtina, kad netaikant Įpareigojimo 10 % savo naudotinų lėšų PI būtų galėjusi investuoti į trumpalaikes obligacijas, o 90 % – į ilgalaikes obligacijas.

                     (66)

                     Dėl PI mokamų palūkanų normos atitikties rinkos sąlygoms Italija pateikė PI auditorių nuomonę ir privačių bankų bei konsultantų patvirtinimo raštus. PI auditoriai teigė, kad dėl savo savybių ir augimo tempų pašto einamosiose sąskaitose surinktos lėšos buvo pastovios. Privatūs bankai ir konsultantai (25) sutarė, kad PI gauta iš einamųjų pašto sąskaitų surinktų ir Iždo sąskaitoje deponuotų lėšų grąža buvo panaši į rinkos grąžą, kurią PI galėjo gauti įgyvendindama tinkamas investavimo ir rizikos valdymo strategijas.

               3.2.7.1.   Palyginimas su Poste Vita produktų grąža

                     (67)

                     Italija mano, kad atlygis, kuris PI buvo suteiktas už Iždo sąskaitoje deponuotas lėšas, atitiko atlygį, kuris buvo suteiktas Poste Vita už jos investuotas lėšas. Italija tvirtina, kad gyvybės draudimo liudijimai yra produktai, kurie gali būti laikomi panašiais į pašto einamąsias sąskaitas, ir kad vidutinė palūkanų norma už investuotas pajamas, gautas už šiuos produktus (pvz., Posta Più), 2002–2006 m. buvo 4,68 %, o ši palūkanų norma atitinka Konvencijos palūkanų normą (4,55 %).

                     (68)

                     Italija mano, kad pašto einamosios sąskaitos ir gyvybės draudimo liudijimai buvo palyginami finansiniai produktai, nes, nors pašto sąskaitos buvo trumpalaikiai produktai, de facto jos buvo panašios į vidutinės trukmės finansines minimalaus užtikrinto kapitalo ir grąžos priemones.

               3.2.7.2.   Palyginimas su La Banque Postale

                     (69)

                     Anot Italijos, La Banque Postale (Prancūzija) įgyvendinta turto ir įsipareigojimų valdymo strategija buvo grindžiama tuo pačiu statistiniu modeliu, kurį vertinamu laikotarpiu naudojo PI.

                     (70)

                     Taikant tą statistinį modelį nustatomos pastovios ir kintančios lėšos, surinktos pašto einamosiose sąskaitose. Pastovios lėšos yra investuojamos į EBPO šalių Vyriausybių obligacijas, o kintančios lėšos – į trumpalaikes obligacijas. Remiantis šio modelio rezultatais, 2005 m. La Banque Postale einamųjų sąskaitų investicijų grąža buvo 4,4 % (palyginti su 3,9 % grąža, numatyta Konvencijoje).

                     (71)

                     Konkrečiau kalbant, iš La Banque Postale pavyzdžio matyti, kad įgyvendinant vidutinės 5 metų trukmės prudencinę turto ir įsipareigojimų valdymo strategiją įmanoma gauti didesnę investicijų grąžą, nei nustatyta Konvencijoje.

               3.2.7.3.   Palyginimas su kitomis alternatyviomis investavimo strategijomis (aktyvus lėšų valdymas)

                     (72)

                     Siekdama įrodyti, kad Konvencijoje nustatytas atlygis PI nesuteikė jokio pranašumo, Italija Komisijai pateikė […] atliktą tyrimą.

                     (73)

                     Per […] tyrimą atlikta ši analizė:

                                 a)

                                 už indėlius Iždo sumokėtas atlygis PI galėjo būti laikomas pagrįstu, nes:

                                             1)

                                             numatoma tokių indėlių, sudarančių indėlių bazę, trukmė, išskaičiuojant teoriškai labiau kintančių indėlių dalį, yra labai ilga ir beveik begalinė;

                                             2)

                                             tokios indėlių bazės savybės pagal įstatymus suteikiamos Iždui;

                                             3)

                                             iždo indeksuotas atsiskaitymas grindžiamas 12 mėnesių trukmės Iždo vekseliais, sudarančiais 10 % indėlių (labiausiai kintanti dalis), 10 metų trukmės Italijos Vyriausybės obligacijomis, sudarančiomis 10 % indėlių (dalis, kuri, vadovaujantis atsargesnėmis prielaidomis, laikui bėgant galėtų sumažėti), ir 30 metų trukmės Italijos Vyriausybės obligacijomis, sudarančiomis 80 % indėlių;

                                             4)

                                             įpareigojimas buvo PI ir Iždo nuolatinio pobūdžio santykių pagrindas;

                                             5)

                                             PI kaip indėlininkui taikomais apribojimais nustatytos numanomos išlaidos ir našta:

                                                         a)

                                                         atsižvelgiant į įpareigojimą PI nuolat deponuoti lėšas Iždo sąskaitoje, indėlis Iždo sąskaitoje negalėjo būti laikomas trumpalaikiu nerizikingu turtu;

                                                         b)

                                                         PI negalėjo įgyvendinti aktyvaus lėšų valdymo strategijų ([…] atlikta kiekybine analize siekta nustatyti atitinkamas dėl to patirtas išlaidas);

                                 b)

                                 palyginus PI palūkanų maržą su panašia privačiojo sektoriaus bankų palūkanų marža paaiškėjo, kad su mažmeninių klientų indėliais susijusios PI išlaidos atitiko su tokias pat privačių bankų išlaidas. Be to, privataus sektoriaus bankų palūkanų marža, susijusi su jų lėšų dalimi, kurią sudaro indėliai, yra daug didesnė nei PI, o tai, […] nuomone, yra įrodymas, kad PI nebuvo suteikta valstybės pagalba;

                                 c)

                                 palyginus PI turto ir įsipareigojimų įvykdymo terminą su partnerių privačiame sektoriuje turto ir įsipareigojimų įvykdymo terminu ir nustačius, kad jie neatitinka, paaiškėjo, kad PI indėlių bazėje yra „beveik begalinės“ trukmės indėlių dalis, kuri, atsargiai skaičiuojant, sudaro ne mažiau nei 60,8 % visų indėlių. Pagal Konvenciją PI savo pajamas, gaunamas naudojant indėlių bazę, naudoja ilgalaikiam turtui, tokiam kaip indėlis Iždo sąskaitoje, finansuoti. Siekiant įvertinti privataus sektoriaus bankų veiklą, buvo išanalizuoti bankų, kurie specializuojasi viešojo sektoriaus finansavimo srityje (tokių kaip Dexia, Depfa ir kt.), finansiniai rodikliai. Tokių bankų veikla vykdoma panašiai. Iš tiesų viešojo sektoriaus bankai patys finansuoja maždaug 50 % savo veiklos vidutinės ir (arba) ilgalaikės trukmės poreikiams patenkinti, o likusi dalis finansuojama pagal su Europos centriniu banku sudarytus atpirkimo sandorius ar tarpbankiniais indėliais; visas turimas lėšas minėti bankai investuoja į Vyriausybių ar vietos valdžios institucijų išleistą nelikvidų viešojo sektoriaus turtą, kurio įprastas galiojimo terminas yra 10–50 metų;

                                 d)

                                 remiantis PI investicijomis į Europos šalių Vyriausybių obligacijų portfelį nuo 2007 m. kovo mėn., buvo atlikta kiekybinė analizė, kuria siekta įrodyti aktyvaus turto valdymo teikiamą naudą. Analizė buvo grindžiama dviem elementais – pirmasis buvo grindžiamas galimų ankstesnės veiklos rezultatų analize, antrasis – būsima raida:

                                             1)

                                             […] PI indėlių portfeliui atgaline data taikė lėšų valdymo strategijas: pagal vieną iš jų portfelio trukmė buvo panaši į […] tyrime, nurodytame vertės pokyčio rizikos modelio specifikacijoje, portfelio trukmę (vadinamo orientaciniu portfeliu), o pagal kitą strategiją (vadinamą taktine strategija), naudoti tokie patys kriterijai ir investavimo apribojimai, kuriais šiuo metu vadovaujasi ir kurie yra taikomi PI. Pastaroji strategija grindžiama automatiniu kiekybiniu modeliu. Grąža, gauta per pastaruosius 10 metų taikant taktinę strategiją, būtų per tą patį laikotarpį gautą Konvencijoje numatytą grąžą viršijusi maždaug 1,62 % per metus (neatsižvelgiant į sandorio sąnaudas). Per dvejų metų – 2005 ir 2006 m. – laikotarpį gauta grąža (2,45 %) būtų buvusi mažesnė už Konvencijoje numatytą grąžą (4,14 %);

                                             2)

                                             svarstydama ateities galimybes, […] nustatė tam tikrus lėšų valdymo sprendimus, kuriuos PI galėtų įgyvendinti siekdama gauti papildomos grąžos pasyviai investuodama į Vyriausybės obligacijas ir išvengti didelės papildomos rizikos. Siekiant pateikti su tokiomis strategijomis susijusių įrodymų, […] tyrime išsamiai aprašoma:

                                                         a)

                                                         strategijos, grindžiamos pasirinkimo pirkti Vyriausybės obligacijas sandorio pardavimu, kurias įgyvendinant 2008 m. būtų gauta […] papildomų pajamų;

                                                         b)

                                                         sintetinės suverenios euro zonos obligacijos, kurią naudojant 2008 m. būtų gauta […] papildomų pajamų, sukūrimas;

                                                         c)

                                                         esamo kapitalo prieaugio, atsiradusio pasinaudojant portfeliu, dalies valdymas, kurį vykdant 2008 m. būtų gauta […] papildomų pajamų, ir

                                                         d)

                                                         obligacijų keitimas portfelyje, dėl kurio 2008 m. būtų gauta […] papildomų pajamų.

                     (74)

                     Dėl atlygio, Iždo mokamo už indėlius, palyginimo su atlygiu, gaunamu įgyvendinant aktyvaus lėšų valdymo strategijas, Italija paaiškino, kad, siekiant atsižvelgti į visą ekonomikos ciklą, atliekant tokį palyginimą reikėjo įvertinti ilgo laikotarpio – 10 metų – duomenis. Todėl […] palygino Konvencijoje numatytą grąžą su grąža, kuri būtų gaunama įgyvendinant alternatyvias strategijas per 10 metų laikotarpį, o ne per trumpesnį laikotarpį. Taigi palūkanų normoms augant, fiksuotosios palūkanų normos portfelių rodikliai dažnai buvo prastesni nei kintamosios palūkanų normos portfelių, o palūkanų normoms mažėjant rezultatas buvo priešingas.

                     (75)

                     Pasak Italijos, 10 metų laikotarpiu kintamosiomis palūkanų normomis grindžiamus investicijų portfelius galima palyginti su fiksuotosiomis palūkanų normomis grindžiamais investicijų portfeliais, nes kapitalo prieaugis ir kapitalo nuostoliai kompensuojami. Iš tiesų, 10 metų laikotarpiu fiksuotosios palūkanų normos portfelių grąža dažniausiai sutapo su kintamosios palūkanų normos portfelių grąža. Vykdant aktyvų lėšų valdymą neabejotinai gaunama didesnė grąža nei įgyvendinant pasyvaus (parametrinio) investavimo strategiją, kaip antai tokią, kuri numatyta Konvencijoje (pvz., […] naudoto 5 metų trukmės lyginamojo standarto grąža atitinka Konvencijoje numatytą grąžą, kuri gauta per daug ilgesnį laiką).

                     (76)

                     Be to, kaip teigia Italija, Komisija turėtų atskirti trumpalaikę riziką nuo ilgalaikės. Nors tiesa, kad 10 metų trukmės fiksuotosios palūkanų normos vertybinių popierių vertė trumpuoju laikotarpiu gali stipriai kisti, per visą 10 metų laikotarpį už fiksuotosios palūkanų normos obligacijas gaunamos grąžos norma yra labai patikima (nes yra fiksuota). Apskritai, per 10 metų laikotarpį fiksuotosios palūkanų normos portfelių grąža beveik atitinka kintamosios palūkanų normos portfelių grąžą – pastaroji iš tikrųjų kelia daugiau rizikos (nes kinta kasmet keičiantis palūkanų grąžai).

                     (77)

                     Be to, įgyvendinant iš tikrųjų alternatyvias investavimo strategijas, kurios yra lanksčios ir gali būti grindžiamos visomis įmanomomis rinkos siūlomomis finansinėmis priemonėmis, esama didesnės tikimybės pasiekti geresnių rezultatų nei investuojant pasyviai, pavyzdžiui, pagal Konvenciją.

                     (78)

                     Be to, Italija pabrėžė, kad sudarant Konvenciją su Iždu, apie būsimus palūkanų normų pokyčius nebuvo žinoma. Anot Italijos, pasirinkimas Konvencijoje remtis kintamaisiais parametrais buvo ekonomiškai pagrįstas, nes buvo sąžiningas abiejų šalių – PI ir Iždo – atžvilgiu. Kadangi buvo numatyta galimybė po trejų metų peržiūrėti Konvenciją ir teisė kiekvienais metais ją nutraukti, bet kuri iš šalių galėjo pasitraukti iš susitarimo tuo atveju, jei dėl kintančių rinkos palūkanų normų mokamo atlygio dydis būtų buvęs nesąžiningas ar nenuoseklus.

                     (79)

                     Iš […] tyrimo taip pat matyti, kad taikant Įpareigojimą PI patyrė alternatyviųjų sąnaudų ir susidūrė su rizika, nes buvo ribojamos PI investavimo galimybės. Indėlis Iždo sąskaitoje buvo išskirtinai susijęs su Italijos kredito rizika, todėl PI negalėjo ieškoti įvairesnių investavimo galimybių Europos šalių Vyriausybių obligacijų rinkoje. Be to, tokia kredito rizika dar padidėjo dėl likvidumo rizikos, kylančios dėl ilgalaikio indėlio termino pobūdžio, nesuteikiant ankstyvo išpirkimo teisės.

                     (80)

                     Italija pagrindžia Konvencijoje nustatyto mechanizmo (grindžiamo kintamosiomis palūkanų normomis) palyginimą su kiekybiniais modeliais, kuriuos […] naudojo siekdama įrodyti aktyvaus turto valdymo (grindžiamo fiksuotosiomis palūkanų normomis) naudą, teigdama, kad tai įprasta praktika – obligacijomis prekiaujantys rinkos dalyviai, o nuo 2007 m. – PI, tokiu būdu numato fiksuotosios palūkanų normos investicijas. Jie taip pat teigia, kad Konvencijoje nustatyto mechanizmo ir RBS naudotų kiekybinių modelių palyginimas turi būti analizuojamas kaip pasyvaus ir aktyvaus lėšų valdymo palyginimas, o ne dviejų atlygio mechanizmų, grindžiamų fiksuotosiomis ir kintamosiomis palūkanų normomis, palyginimas.

                     (81)

                     Galiausiai Italija tvirtina, kad taikant Konvencijoje nustatytą mechanizmą, grindžiamą trumpalaikiu atlygiu už kintančią Iždo sąskaitoje deponuotų lėšų dalį, tinkamai įvertinama reali Iždo prisiimama likvidumo rizika.

               3.2.8.   Atsakymai į ABI pastabas

                     (82)

                     Anot Italijos, indėliams Iždo sąskaitoje taikyta norma dėl indėlių stabilumo negalėjo būti trumpalaikė (pvz., 12 mėnesių trukmės Iždo vekselių palūkanų norma).

                     (83)

                     Italija nurodė, kad naudojant 2005 m. kaip ataskaitinius metus (kaip padarė ABI) atlikta netinkama analizė, nes 2005 m. trumpalaikių Iždo vekselių palūkanų normos buvo žemiausios.

                     (84)

                     Dėl ABI atlikto palyginimo su CDP gautu atlygiu už Iždo sąskaitoje deponuotas naudotinas lėšas (atlygis, lygus kintamajai šešių mėnesių palūkanų normai, apskaičiuotai kaip paprastas aritmetinis šešių mėnesių trukmės Iždo vekselių bendrojo pajamingumo ir mėnesinio „Rendistato“ indekso vidurkis), Italija tvirtina, kad CDP negalima lyginti su PI, nes ji yra kitokia įmonė, besiskirianti savo struktūra, vykdoma veikla, verslo tikslais, atliekamomis operacijomis, organizavimu ir investicijų politika. Italija taip pat teigia, kad ABI prieštarauja pati sau laikydamasi nuomonės, kad PI už Iždo sąskaitoje deponuotas naudotinas lėšas turėtų būti atlyginta remiantis trumpalaikiais parametrais, nes mėnesinis „Rendistato“ indeksas nurodo vidutinės trukmės ar ilgalaikę normą.

                     (85)

                     Italija taip pat teigia, kad dėl unikalaus indėlių jos Ižde pobūdžio buvo sunku nustatyti vieną bendrą pakaitinę priemonę. Tačiau dėl pašto einamosiose sąskaitose laikomų lėšų stabilumo šių lėšų indėlį Iždo sąskaitoje daugiausia būtų galima palyginti su lėšomis, surinktomis naudojant ilgalaikes obligacijas. Dėl pašto einamosiose sąskaitose laikomų lėšų stabilumo palyginimas su trumpalaikiais (12 mėnesių trukmės) Iždo vekseliais buvo nereikšmingas.

               4.   PRIEMONĖS VERTINIMAS

         4.1.   Pagalbos buvimas

                     (86)

                     Siekdama išsiaiškinti, ar Priemonė yra pagalba, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje, Komisija turi nustatyti, i) ar Priemonę teikia valstybė, ar ji teikiama naudojant valstybės išteklius; ii) ar Priemone suteikiamas ekonominis pranašumas; iii) ar taikant Priemonę gali būti iškraipyta konkurencija, pasirinktinai teikiant pirmenybę tam tikroms įmonėms ar tam tikrų prekių gamybai, ir galiausiai, iv) ar taikant Priemonę daromas poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai. Kad Priemonė galėtų būti laikoma valstybės pagalba, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje, turi būti įvykdytos visos šios sąlygos.

                     (87)

                     2013 m. sprendimu Bendrasis Teismas panaikino 2008 m. sprendimą. Teismas visų pirma nusprendė, kad Komisija padarė akivaizdžią klaidą darydama išvadą, kad Priemonė buvo valstybės pagalba, remdamasi teigiamu Konvencijos palūkanų normos ir palūkanų normos, taikomos atsargiam privačiam skolininkui, skirtumu. Siekdama įrodyti, kad taikant Priemonę iš tikrųjų suteikiamas toks ekonominis pranašumas, Komisija turėjo aiškiai įrodyti, kad, netaikant Įpareigojimo, rinkoje investuodama indėlius iš pašto einamųjų sąskaitų PI negalėjo pagrįstai gauti už Konvencijoje numatytą palūkanų normą didesnės ar jai lygios grąžos.

                     (88)

                     Atitinkamai šiame vertinime nagrinėjama, ar buvo suteiktas ekonominis pranašumas; jei toks pranašumas nebuvo suteiktas, Priemonė nebūtų valstybės pagalba, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje.

                     (89)

                     Komisija mano, kad lyginant Konvencijoje nustatytas sąlygas ir alternatyvius investavimo būdus, prieinamus PI netaikant Įpareigojimo, turėtų būti tinkamai atsižvelgiama į investicijų riziką ir jų sąveiką su rizika, kylančia dėl PI įsipareigojimų (t. y. susijusią su visų klientų indėliais) integruoto turto ir įsipareigojimų valdymo požiūriu. Laikantis tokio požiūrio, reikėtų lyginti arba pagal Konvenciją galimą gauti grąžą ir panašaus rizikos lygio, koks numatytas Konvencijoje, investicijų grąžą, arba grąžas, pakoreguotas pagal riziką.

                     (90)

                     Komisija taip pat primena, kad galimo Konvencija PI suteikto pranašumo analizė turi būti atlikta ex ante. Apskaičiuojant grąžą, galimą gauti iš alternatyvių investicijų šaltinių, turėtų būti remiamasi informacija, kurią šalys turėjo Konvencijos sudarymo metu.

                     (91)

                     Komisija pirmiausia peržiūrėjo Italijos pateiktus palyginimus, kaip apibendrinta 3.2.7 skirsnyje. Italija teigė, kad naudojantis alternatyviais investicijų šaltiniais, kurie būtų buvę prieinami PI, jei nebūtų buvęs taikytas Įpareigojimas, būtų gauta panaši ar didesnė grąža, nei numatyta Konvencijoje, ir kad iš to matyti, kad pagal Konvenciją PI nesuteiktas joks pranašumas. Komisija nustatė, kad neįrodyta, jog šie siūlomi alternatyvūs investicijų šaltiniai rizikos požiūriu yra prilyginami Konvencijai. Dėl to jie negali būti Bendrojo Teismo aprašyto vertinimo pagrindas, nes vertinant minėtus šaltinius negalima daryti reikšmingos išvados apie tai, ar pagal Konvenciją PI gavo naudos.

                                 —

                                 Lyginamojoje PI draudimo veiklos analizėje (žr. 67–68 konstatuojamąsias dalis) Italija tvirtina, tačiau neįrodo, kad gyvybės draudimo liudijimai yra prilyginami pašto einamosioms sąskaitoms ir kad investicijų rizika, patirta dėl šių produktų, yra prilyginama su Konvencija susijusiai rizikai.

                                 —

                                 Lyginamojoje La Banque Postale investavimo strategijos analizėje (žr. 69–71 konstatuojamąsias dalis) Italija neįrodo, kad La Banque Postale įsipareigojimo profilis sutampa su PI įsipareigojimo profiliu arba kad La Banque Postale investicijų profilis yra panašus į PI investicijų profilį pagal Konvenciją.

                                 —

                                 Lyginamojoje kitų investavimo strategijų analizėje, pateiktoje […] tyrime (žr. 72–81 konstatuojamąsias dalis), pagal […] atliktą vertinimą (žr. 53–58 konstatuojamąsias dalis) tinkamai atsižvelgta į PI įsipareigojimo profilį ir pateiktas sintetinis rizikos matas, t. y. grąžos kintamumas. Tačiau Komisija pažymėjo, kad siūlomoms alternatyvioms investicijoms būdingas kitoks nei Konvencijoje numatytas rizikos lygis, todėl jei nėra pakoreguota pagal riziką, šių alternatyvių investicijų grąža negali būti lyginama su pagal Konvenciją gaunama grąža.

                     (92)

                     Be to, Italija tvirtino, kad PI neturėjo jokio ex ante pranašumo dėl galimybės – tiek PI, tiek valstybei – kiekvienais metais nutraukti Konvenciją tuo atveju, jei atlygis taptų nesąžiningas (žr. 78 konstatuojamąją dalį). Tačiau Komisija manė, kad suteikiant šią galimybę potencialus PI pranašumas nėra panaikinamas. Minėta galimybė nebuvo taikoma pirmiesiems metams, o vėlesniais metais Italija neprivalėjo ja naudotis, net jei tai padaryti būtų buvę patogu.

                     (93)

                     Remdamasi tuo, kas išdėstyta pirmiau, Komisija daro išvadą, kad Italijos pateikti argumentai nėra pakankami, kad būtų galima daryti pagrįstą išvadą apie tai, ar pagal Konvenciją PI buvo suteiktas pranašumas. Vėliau Komisija šioje byloje taikė Bendrojo Teismo aprašytą vertinimą. Šiuo tikslu Komisija įvertino numatomą gauti grąžą ir kylančią riziką įgyvendinant išsamų rinkinį alternatyvių investavimo strategijų, prieinamų netaikant Įpareigojimo. Siekdama techninės pagalbos šiais klausimais, Komisija konkurso būdu atrinko Perudžos universitetą, kurio ekspertai 2015 m. lapkričio mėn. parengė ataskaitą (toliau – Ekspertų ataskaita).

               4.2.   Ekspertų ataskaitos santrauka

                     (94)

                     Ekspertų ataskaitoje nagrinėjamos PI investicijos, atliktos pagal Įpareigojimą, kurių grąža reglamentuojama pagal Konvenciją, ir galimos alternatyvios investavimo rinkoje strategijos, kurias 2005–2007 m. netaikant Įpareigojimo PI būtų galėjusi svarstyti siekdama investuoti pašto einamosiose sąskaitose surinktas lėšas. Ataskaitoje taip pat įvertinami atitinkami rizikos ir grąžos profiliai, naudojant tik tą informaciją, kurią PI turėjo investuodama.

                     (95)

                     Ekspertų ataskaitoje pateikiami scenarijai, kaip, tikėtina, laikui bėgant kis PI įsipareigojimai (t. y. indėliai). Kadangi šie įsipareigojimai yra indėlininkų reikalavimai, PI gali investuoti tik tas lėšas, kurių indėlininkai neatsiima. Todėl ekspertai vertina vadinamuosius įsipareigojimų modelius, pagal kuriuos modeliuojama per tam tikrą laikotarpį PI tikėtinai prieinamų lėšų suma, kurią PI gali investuoti. Kad būtų galima atlikti minėtą įvertinimą, Ekspertų ataskaitoje išskiriamos pastovios įsipareigojimų dalys ir kintančios įsipareigojimų dalys. Remiantis įvertintu įsipareigojimų modeliu, į trumpalaikio ar ilgalaikio galiojimo termino turtą gali būti investuojamos tik pastovios dalys.

                     (96)

                     Ekspertų ataskaitoje nagrinėjami du įsipareigojimų modeliai – 1 įsipareigojimų modelis ir 2 įsipareigojimų modelis. Modeliai skiriasi pagal tai, kaip traktuojama pastovi indėlių dalis (t. y. tos lėšos, kurios, vadovaujantis modeliavimo prielaidomis, nebus atsiimtos per ateinančius 30 metų). Abiejų scenarijų atveju Ekspertų ataskaitoje daroma prielaida, kad bendra surinktų lėšų suma laikui bėgant mažės, nes indėliai iš einamosios sąskaitos bus atsiimami. Pagal 1 įsipareigojimų modelį išmokos, kurių sumodeliuotas terminas ilgesnis nei 30 metų, proporcingai paskirstomos per 30 metų laikotarpį. Pagal 2 įsipareigojimų modelį visos išmokos, kurių sumodeliuotas terminas ilgesnis nei 30 metų, priskiriamos išmokoms 30-aisias metais. Vadovaujantis Ekspertų ataskaitoje nustatyta prielaida, skirtumas yra didelis, nes maždaug 60 % visų indėlių sumodeliuoti išmokėjimo terminai viršija 30 metų. Tuo remiantis, pagal 1 įsipareigojimų modelį išmokos išmokamos reguliariai, per laikotarpį nuo vienų iki 30 metų, o pagal 2 įsipareigojimų modelį tik 40 % išmokų išmokama per laikotarpį nuo vienų iki 30 metų, o 60 % išmokų išmokama tik 30-aisiais metais.

                     (97)

                     Dėl klausimo, kurį iš dviejų įsipareigojimų modelių taikant keliama prielaida būtų tinkamesnė, Ekspertų ataskaitoje teigiama, kad tinkamesnis yra ne toks atsargus 2 įsipareigojimų modelis. Siekiant pagrįsti šią išvadą Ekspertų ataskaitoje teigiama, kad PI skiriasi nuo įprasto komercinio banko tuo, kad i) PI nebuvo taikomas bankams taikomas prudencinis reguliavimas, taigi ir reikalavimas dėl didesnio kapitalo lygio ilgesnės trukmės investicijoms atlikti, taip pat tuo, kad ii) PI nepatiria tos pačios rizikos, susijusios su masiniu lėšų atsiėmimu ir likvidumo krize, kurią patiria tipiškas bankas, nes didelė dalis investuotojų PI prilygina Italijai. Ekspertų ataskaitoje teigiama, kad toks suvokimas atitinka lūkesčius, kad likvidumo krizės atveju Italija būtų priversta finansuoti PI bet kokioje nemokumo būsenoje, kad būtų išvengta neigiamo poveikio, dėl kurio pablogėtų bendros valstybės skolos kreditingumas.

                     (98)

                     Komisija pažymi, kad iš Ekspertų ataskaitos matyti, jog į Iždo sąskaitą pervestos PI lėšos nebuvo de facto trumpalaikės. ABI pasiūlė vertinti trumpalaikes lėšas teigdama, kad atlygis už indėlį Iždo sąskaitoje turėjo atitikti trumpalaikį jo pobūdį (žr. 45 konstatuojamąją dalį). Savo ruožtu Komisija primena, kad tai, jog Iždo sąskaitoje deponuotos PI lėšos yra ilgalaikės, kaip nustatyta Ekspertų ataskaitoje, nėra pakankamas įrodymas norint nustatyti valstybės pagalbos nebuvimą. Remiantis vertinimu, kurio reikalaujama pagal 2013 m. Teismo sprendimą, yra būtina prasmingai palyginti gaunamą grąžą ir kylančią riziką tiek taikant Įpareigojimą, tiek jo netaikant, norint veiksmingai nustatyti, ar priemone PI buvo suteiktas pranašumas.

                     (99)

                     Ekspertų ataskaitoje atitinkamai naudojamas dinamiškas palūkanų normos modelis, pagal kurį, remiantis palūkanų normos pelningumo bet kuriuo metu ateityje kreive, apskaičiuojamos obligacijų kainos. Ataskaitoje nagrinėjami trys palūkanų normos scenarijai: nekintanti (pastovi), didėjanti ir mažėjanti palūkanų norma, palyginti su tokia pelningumo kreive, kokia buvo Konvencijos galiojimo metu.

                     (100)

                     Vėliau Ekspertų ataskaitoje nagrinėjamos rizikos ir grąžos savybės, susijusios su faktinėmis investicijomis, kurias PI atliko pagal Įpareigojimą ir kurių grąža reglamentuojama pagal Konvenciją. Šiuo atveju rizika, kylanti tik dėl palūkanų normos pokyčių, kurie daro įtaką obligacijų kainoms, naudojamoms apskaičiuojant tinkamą pagal Konvenciją taikomą palūkanų normą, yra labai maža. Iš tiesų, pagal pastovios, didėjančios ir mažėjančios palūkanų normos scenarijus rizikos lygis atitinkamai yra 0,11 %, 0,17 % ir 0,06 %

                     (101)

                     Kalbant apie galimas investavimo strategijas, investavimo metu PI buvo leista investuoti tik į euro zonos investicinio reitingo obligacijas. Ekspertai palyginimo tikslais atitinkamai svarsto strategijas, grindžiamas Italijos Vyriausybės obligacijomis, kurių išpirkimo terminai skirtingi, ir strategiją, pagal kurią naudojamos euro zonos Vyriausybių obligacijos.

                     (102)

                     Nagrinėjant galimas investavimo strategijas, Ekspertų ataskaitoje atsižvelgiama į dvi pagrindines rizikos rūšis: riziką, kylančią dėl PI turto (Italijos Vyriausybės obligacijų) ir įsipareigojimų (indėlių) terminų atotrūkio, bei riziką, kad Italija neįvykdys valstybės įsipareigojimų.

                     (103)

                     Dėl turto ir įsipareigojimų terminų atotrūkio ar nesutapimo kyla likvidumo rizika (t. y. rizika, kad PI neturi pakankamai likvidžių priemonių tam tikru laiko momentu patenkinti indėlininkų prašymus atsiimti lėšas). Tačiau ši likvidumo rizika yra ribota, kai turtą (t. y. Italijos Vyriausybės obligacijas) lengva parduoti. Jei PI turėtų parduoti šias obligacijas prieš pasibaigiant jų išpirkimo terminui, rinkos kainą lemtų tuo metu galiojanti palūkanų norma, todėl PI kiltų palūkanų normos rizika, dėl kurios gali atsirasti kapitalo prieaugis ar gali būti patiriama nuostolių. Išsamus šios rizikos scenarijus pateikiamas Ekspertų ataskaitoje.

                     (104)

                     Kalbant apie valstybės įsipareigojimų neįvykdymo riziką, Ekspertų ataskaitoje pabrėžiama, kad pagal Konvenciją PI taip pat prisiima Italijos valstybės įsipareigojimų neįvykdymo riziką. Todėl Ekspertų ataskaitoje teigiama, kad jei modeliui naudojamos Italijos Vyriausybės obligacijos, įgyvendinant abi strategijas kyla ta pati valstybės rizika ir lyginami panašūs elementai nekuriant išsamaus scenarijaus.

                     (105)

                     Ekspertų ataskaitoje analizuojamos penkios skirtingos strategijos:

                                 —

                                 pirmoji investavimo strategija yra pirkimo ir laikymo strategija. Pagal šią strategiją PI perka Italijos Vyriausybės obligacijas ir laiko jas iki jų išpirkimo termino pabaigos. Ekspertų ataskaitoje daroma prielaida, kad tokių obligacijų išpirkimo terminai yra labai įvairūs (t. y. jos prieinamos bet kuriam laikotarpiui), o jų kaina nustatoma pagal sumodeliuotą pelningumo kreivę. Atsižvelgiant į tai, kad galima įsigyti tinkamų obligacijų, kurių išpirkimo terminas tiksliai atitiktų turto galiojimo terminą, įgyvendinant šią strategiją turto ir įsipareigojimų terminai puikiai atitinka, taigi visiškai nekyla palūkanų normos rizika,

                                 —

                                 antroji strategija yra panaši į pirmąją, tačiau prielaida, kad obligacijos yra prieinamos bet kuriam laikotarpiui, šiuo atveju nebegalioja. Pagal šią strategiją PI patiria tam tikrą palūkanų normos riziką, nes tikėtina, kad indėliai bus išmokami tais atvejais, kai rinkoje nėra obligacijų jiems padengti. Todėl PI gali būti priversta investuoti į kai kurias ilgesnio išpirkimo termino obligacijas ir parduoti jas prieš pasibaigiant jų išpirkimo terminui, kad padengtų numatomus išmokėti indėlius, o dėl to kyla tam tikra kapitalo prieaugio ar nuostolių rizika,

                                 —

                                 trečioji strategija yra dar viena pirkimo ir laikymo strategija, tačiau ją įgyvendinant atotrūkis tarp obligacijų ir indėlių terminų sukuriamas sąmoningai ir strategiškai. Šiuo atveju terminų atotrūkį sukuria pati PI, investuodama į turtą, kurio galiojimo terminas viršija numatomo indėlių išmokėjimo datą. Taip PI prisiima palūkanų normos riziką, susijusią su būtinybe parduoti pagrindinę obligaciją, kad padengtų atitinkamą indėlio reikalavimą tuo metu, kai toks reikalavimas iškyla, mainais už didesnį ilgesnio išpirkimo termino obligacijų pajamingumą,

                                 —

                                 ketvirtoji strategija – dinamiškos prekybos strategija, kai PI dinamiškai perka ir parduoda obligacijas. PI visų pirma investuoja visas pašto einamosiose sąskaitose surinktas lėšas į tam tikro išpirkimo termino obligaciją. Renkamasi iš penkerių, dešimties ar dvidešimties metų išpirkimo termino obligacijų. Po 15 dienų obligacija parduodama, o už ją gautos pajamos iš naujo investuojamos į kitą obligaciją, kurios išpirkimo terminas yra toks pats (t. y. naujai nupirktos obligacijos išpirkimo terminas sueina 15 dienų po to, kai buvo parduota pirmoji obligacija). Atsižvelgiant į tai, kad indėlius išmokėti svarstoma tik konkrečių metų pabaigoje, kiekvienais metais investuota suma išmokų atžvilgiu laikoma pastovia ir kinta tik dėl palūkanų normos pokyčių. Todėl metinės grąžos normos pagal šią strategiją nepriklauso nuo taikomo įsipareigojimų modelio,

                                 —

                                 tyrime taip pat vertinama penktoji strategija, pagal kurią PI investuotų tik į ilgalaikį euro zonos Vyriausybių obligacijų paketą. Į šį paketą įeina euro zonos Vyriausybių obligacijos (ne tik Italijos Vyriausybės obligacijos), kurių išpirkimo terminas ilgesnis nei 10 metų. Ši strategija skiriasi nuo ankstesnių strategijų, nes pagrindinė kredito rizika yra susijusi ne tik su Italijos Vyriausybės obligacijomis, bet ir su kitų euro zonos Vyriausybių obligacijomis. Siekiant įvertinti šią papildomą riziką, daromos papildomos modeliavimo prielaidos. Šiuo atveju taip pat laikoma, kad indėliai išmokami tik konkrečių metų pabaigoje, todėl metinė grąža nepriklauso nuo taikomo įsipareigojimų modelio.

                     (106)

                     Penkių investavimo strategijų scenarijai pateikti Ekspertų ataskaitoje. Visų strategijų, išskyrus euro zonos Vyriausybių obligacijų strategiją, rizikos ir grąžos profilis įvertinamas pagal tris skirtingus palūkanų normų – pastovių, didėjančių ir mažėjančių – scenarijus.

                     (107)

                     Galiausiai Ekspertų ataskaitoje nagrinėjama, kokią investavimo strategiją įgyvendino PI, kai 2007 m. jos lėšoms nebebuvo taikomas Įpareigojimas. Ataskaitoje nustatyta, kad lėšos buvo investuotos į penkerių metų trukmės euro zonos Vyriausybių obligacijas ir, remiantis jų modeliu, joms būdingas tokios investicijos rizikos ir grąžos profilis. Ekspertų ataskaitoje daroma išvada, kad ši strategija nebuvo optimali, nes pagal ją gaunama mažesnė grąža ir kyla didesnė rizika (0,65 %), palyginti su tuo, ką būtų buvę galima pasiekti įgyvendinant vieną iš alternatyvių investavimo strategijų.

                     (108)

                     Įvertinę visų investavimo strategijų rizikos ir grąžos profilius, ekspertai taiko portfelio kainų nustatymo teoriją, kad nustatytų, ar investicija, kurią PI turėjo atlikti pagal Įpareigojimą ir kurios grąža buvo reglamentuojama Konvencija, PI iš tikrųjų buvo suteiktas ekonominis pranašumas (t. y. ar grąža, gauta pagal Konvenciją, atsižvelgiant į investicijos riziką, buvo didesnė nei grąža, kurią būtų buvę galima gauti įgyvendinant alternatyvias investavimo strategijas esant panašiam rizikos lygiui).

                     (109)

                     Šiuo tikslu visų prieinamų alternatyvių investavimo strategijų rizikos ir grąžos savybės Ekspertų ataskaitoje buvo priskirtos vienam investiciniam rodikliui, kuriuo pasiekiama rinkos grąža išreiškiama kaip prisiimtos rizikos rodiklis. Jei rizikos ir grąžos savybės pagal Konvenciją viršytų šį rodiklį (t. y. jei pagal Konvenciją PI gautų didesnę nei rinkoje grąžą esant lygiaverčiam rizikos lygiui), tektų daryti išvadą, kad pranašumas buvo suteiktas.

                     (110)

                     Remiantis šiais svarstymais, ataskaitoje daroma išvada, kad pagal Konvenciją PI didesnę grąžą gautų tik tuo atveju, jei būtų taikomas atsargus 1 įsipareigojimų modelis ir būtų numatytos didėjančios palūkanų normos. Tokiu atveju, atsižvelgiant į tai, kad PI vėliau buvo pasirengusi prisiimti 0,65 % riziką, pranašumas būtų lygus tik 0,29 procentinio punkto. Taikant 2 įsipareigojimų modelį pranašumas nebūtų suteiktas pagal jokį palūkanų normos scenarijų.

               4.3.   Ekspertų ataskaitos Komisijos vertinimas

                     (111)

                     Komisija mano, kad, atsižvelgiant į konkrečias Ekspertų ataskaitoje pateiktas prielaidas ar aiškinimus, kai kurie scenarijai yra labiau tikėtini nei kiti. Komisija visų pirma nesutinka su 2 įsipareigojimų modelio naudojimu.

                     (112)

                     Komisija pažymi, kad Ekspertų ataskaitoje remiamasi tik ta informacija, kuri buvo prieinama iki Konvencijos sudarymo, kaip reikalaujama 2013 m. Teismo sprendime, išskyrus minimą 0,65 % rizikos lygį, kurį PI prisiėmė baigus galioti Įpareigojimui. Komisija nesutinka, kad, apskaičiuojant numatomą grąžą netaikant Įpareigojimo, kaip tinkamo rizikos lygio norma būtų naudojama 0,65 %

                     (113)

                     Visų pirma, įsipareigojimų modelio pasirinkimas turi didelę įtaką numatomai grąžai, gaunamai įgyvendinant skirtingas investavimo strategijas. Kaip teigiama 96–97 konstatuojamosiose dalyse, skirtumai, susiję su prielaidomis dėl indėlių išmokų, išmokamų taikant 1 įsipareigojimų modelį arba 2 įsipareigojimų modelį, yra dideli. Vidutinė PI indėlių trukmė – t. y. vidutinė svertinė šių indėlių laikymo sąskaitoje trukmė – labai skiriasi: priklausomai nuo to, ar taikomas 1, ar 2 įsipareigojimų modelis, ši trukmė gali būti atitinkamai maždaug devyni arba keturiolika metų.

                     (114)

                     Komisija pažymi, kad taikant tiek 1 įsipareigojimų modelį, tiek 2 įsipareigojimų modelį, indėlių trukmės viršija maksimalią penkerių metų trukmę, rekomenduotą Europos bankininkystės institucijos (toliau – EBI) siekiant modeliuoti įsipareigojimus, kurių vykdymo terminas dar tolimas, kaip antai indėlius.

                     (115)

                     Komisija įvertino vidutinės PI indėlių trukmės, kuria remiantis turi būti atliekamas pagal 2013 m. Teismo sprendimą reikalaujamas vertinimas, klausimą. Ji mano, kad taikant 2 įsipareigojimų modelį gaunami rezultatai atrodo pernelyg optimistiški, atsižvelgiant į vidutinį numatomą klientų indėlių laikymo laikotarpį. Tačiau, kaip teigiama Ekspertų ataskaitoje, PI klientų indėlių trukmė praktiškai gali viršyti EBI rekomenduotą penkerių metų trukmę. Savo vertinime Komisija pasvėrė šiuos argumentus:

                                 a)

                                 EBI rekomendacijos dėl indėlio penkerių metų trukmės buvo pateiktos tik 2015 m., nes buvo sugriežtinti norminiai reikalavimai dėl likvidumo valdymo;

                                 b)

                                 remiantis dabartinėmis EBI rekomendacijomis, jei indėlius priimanti įstaiga gali įrodyti, kad jos indėlių perkainojimo profilis (26) sumodeliuotas tiksliai, ilgesnė indėlių trukmė būtų laikoma tinkama;

                                 c)

                                 kaip teigė ir Italija (žr. 53–56 konstatuojamąsias dalis), pašto bankų klientų profilis galėtų būti laikomas pastovesniu nei tipiškų komercinių bankų klientų. Iš tikrųjų pašto bankai gali pritraukti vyresnio amžiaus klientus, kurių pajamos yra vidutinės ar mažesnės nei vidutinės; tokius klientus palūkanų normų svyravimai paprastai veikia mažiau. Todėl galima tikėtis, kad PI indėlių trukmė viršytų EBI rekomenduotą penkerių metų trukmę;

                                 d)

                                 Komisija taip pat mano, kad Ekspertų ataskaitoje išdėstyti argumentai, pateikti 96–97 konstatuojamosiose dalyse, nėra pakankami, kad būtų galima pagrįsti pirmenybės teikimą 2 įsipareigojimų modeliui, o ne 1 įsipareigojimų modeliui. Atsižvelgiant į tai, kad PI nebuvo taikomas bankams taikomas prudencinis reguliavimas ir kad PI įvaizdis, kaip jį suvokia didžioji dalis investuotojų, yra toks pat kaip Italijos, Ekspertų ataskaitoje teigiama, kad 2 įsipareigojimo modelio taikymas šiuo konkrečiu atveju galėtų būti pagrįstas. Vis dėlto Komisija mano, kad:

                                             1)

                                             tai, kad PI nėra taikomi reguliuojamieji kapitalo reikalavimai, per se neturi įtakos jos indėlininkų elgesiui ir dėl to jų indėlių PI sąskaitose laikymo trukmė tikrai nepailgėja;

                                             2)

                                             negalima tikėtis, kad indėlininkai PI rizikos profilį vertins taip pat kaip Italijos. Iš tikrųjų, darant prielaidą, kad Italija būtų priversta finansuoti PI bet kokioje nemokumo būsenoje, kaip teigiama Ekspertų ataskaitoje, būtų galima teigti, kad valstybės pagalba suteikiama netiesioginės garantijos forma.

                     (116)

                     Remdamasi tuo, kas išdėstyta pirmiau, Komisija sutinka, kad taikant 1 įsipareigojimų modelį daroma reali prielaida, siekiant nustatyti prudencinę investavimo strategiją, kurią PI būtų įgyvendinusi, jei atitinkamu laikotarpiu jai nebūtų buvęs taikomas Įpareigojimas.

                     (117)

                     Be to, Komisija primena, kad Ekspertų ataskaitoje nustatyta, jog Konvencijoje numatyta palūkanų norma yra 0,29 procentinio punkto didesnė už grąžą, numatomą gauti įgyvendinant alternatyvias investavimo strategijas, tik pagal didėjančios palūkanų normos scenarijų (žr. 110 konstatuojamąją dalį). Vis dėlto 0,29 procentinio punkto buvo apskaičiuota palyginus numatomą rinkos grąžą esant 0,65 % rizikos lygiui, o pagal didėjančios palūkanų normos scenarijų Konvencijoje numatytos grąžos atveju rizikos lygis buvo 0,17 %

                     (118)

                     Komisija neranda jokios pagrįstos priežasties lyginti grąžą esant skirtingiems rizikos lygiams, ypač todėl, kad taikytas 0,65 % rizikos lygis Ekspertų ataskaitoje buvo apskaičiuotas pagal investavimo strategiją, kurią PI galiausiai įgyvendino panaikinus Įpareigojimą (žr. 104 konstatuojamąją dalį). Neatrodo, kad tokio požiūrio būtų tinkama laikytis taikant metodiką, kuria turėtų būti atsižvelgiama tik į tą informaciją, kuri buvo prieinama ex ante.

                     (119)

                     Todėl rizikos lygis, naudojamas norint apskaičiuoti galimą gauti rinkos grąžą, siekiant ją palyginti su Konvencijoje nustatyta palūkanų norma, turėtų būti toks pats kaip ir Konvencijoje numatytas rizikos lygis, t. y. atitinkamai 0,11 %, 0,17 % ir 0,06 % pagal pastovios, didėjančios ir mažėjančios palūkanų normos scenarijus.

                     (120)

                     Tuo remdamasi Komisija pažymi, kad 1 įsipareigojimų modelio taikymo atveju pagal Konvenciją numatomas pranašumas palūkanų normai didėjant būtų maždaug 0,5 procentinio punkto, o ne 0,29 procentinio punkto. Pastovių ir mažėjančių palūkanų normų atvejais, galima gauti rinkos grąža ir toliau būtų didesnė už Konvencijoje numatytą grąžą maždaug 0,15 procentinio punkto tuo atveju, jei palūkanų normos būtų pastovios, ir 0,4 procentinio punkto tuo atveju, jei palūkanų normos mažėtų.

               4.4.   Išvada

                     (121)

                     Numatoma palūkanų norma pagal Konvenciją yra žemesnė už numatomą grąžą, kuri būtų gauta įgyvendinant alternatyvias investavimo strategijas, kai yra taikomas pastovios palūkanų normos scenarijus, rizikos lygis yra panašus ir nėra taikomas Įpareigojimas. Todėl taikant Konvencijoje nustatytą palūkanų normą PI nebuvo suteikta tiesioginė nauda.

                     (122)

                     Komisija neturi jokio pagrindo manyti, jog PI ar Italija galėjo pagrįstai numatyti konkrečią palūkanų normos tendenciją Konvencijos sudarymo metu. Taikant tą pačią tikimybę trims palūkanų normų (t. y. mažėjančios, pastovios ir didėjančios palūkanų normos) scenarijams, numatoma palūkanų norma pagal Konvenciją atitinkamai yra šiek tiek mažesnė už numatomą grąžą, kuri būtų gauta įgyvendinant alternatyvias investavimo strategijas, kai rizikos lygis yra panašus ir nėra taikomas Įpareigojimas. Todėl taikant Konvenciją PI nebuvo suteiktas pranašumas.

                     (123)

                     Tuo remdamasi Komisija daro išvadą, kad turimų įrodymų nepakanka įrodyti, kad PI galėjo gauti naudos dėl Konvencija suteikto pranašumo.

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

            1 straipsnis
            Atlygis, kurį Italijos Respublikos valdžios institucijos 2005–2007 m. mokėjo Poste Italiane pagal 2005 m. gruodžio 23 d. Įstatymą Nr. 266 ir Konvenciją, nėra pagalba, kaip apibrėžta Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalyje.

            2 straipsnis
            Šis sprendimas skirtas Italijos Respublikai.

            Priimta Briuselyje 2019 m. rugpjūčio 2 d.

                  Komisijos vardu

               Margrethe VESTAGER

                  Komisijos narė

            (1)  OL C 290, 2006 11 29, p. 8.

            (2)  Žr. 1 išnašą.

            (3)  2008 m. liepos 16 d. Komisijos sprendimas 2009/178/EB dėl valstybės pagalbos, kurią Italija įgyvendino palūkanoms už valstybės iždo sąskaitoje laikomas einamųjų Poste Italiane sąskaitų lėšas sumokėti (C 42/06 (ex NN 52/06)) (OL L 64, 2009 3 10, p. 4).

            (4)  Bendrojo Teismo sprendimas Poste Italiane SpA/Komisija, T-525/08, ECLI:EU:T:2013:481.

            (5)  http://ec.europa.eu/competition/calls/tenders_closed.html, žr. COMP/2014/017.

            (6)  Universaliosios pašto paslaugos apima korespondencijos ir adresuotų spaudinių iki 2 kg ir pašto siuntinių iki 20 kg surinkimą, vežimą, rūšiavimą ir paskirstymą, taip pat paslaugas, susijusias su registruotosiomis ir apdraustosiomis siuntomis.

            (7)  2002 m. birželio 10 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/39/EB, iš dalies keičianti Direktyvą 97/67/EB dėl Bendrijos pašto paslaugų rinkos tolesnio atvėrimo konkurencijai (OL L 176, 2002 7 5, p. 21).

            (8)  Pagal 2003 m. rugsėjo 30 d. Įstatymo dekreto Nr. 269 5 straipsnį ir 2003 m. lapkričio 24 d. Pakeitimo įstatymą Nr. 326 CDP akcijos priklauso Italijai. Be to, banko akcijas valdantiems fondams ir kitiems viešiesiems ar privatiems subjektams bendrai gali priklausyti tik CDP kapitalo mažuma.

            (9)  Pašto einamųjų sąskaitų paslauga iš esmės buvo reglamentuojama 1917 m. įstatymu (paskelbtu OL 219, 1917 m. rugsėjo 6 d.) su pakeitimais, padarytais 1945 m. lapkričio 22 d. Dekretu Nr. 822 (paskelbtu OL 12, 1946 m. sausio 15 d.). Iki 2003 m. įstatymu visų pirma buvo nustatyta, kad pašto einamosiose sąskaitose surinktos lėšos turi būti deponuojamos CDP sąskaitoje, kuriai taikoma palūkanų norma už palūkanų normą, kurią vykdydamas finansinę veiklą gauna CDP, gali būti mažesnė 15 šimtųjų procentinio punkto dalių. Priėmus 2003 m. gruodžio 5 d. dekretą CDP pakeitė Iždas.

            (10)  Paskelbta OL 302, 2005 m. gruodžio 29 d. paprastajame priede Nr. 211.

            (11)  Paskelbta OL 288, 2003 m. gruodžio 12 d.

            (12)  Konvencijos įgyvendinimas patvirtintas 2006 m. balandžio 3 d. ministerijos dekretu.

            (13)  BTP – ilgalaikiai iždo vekseliai (it. Buoni del Tesoro Poliennali).

            (14)  BOT – paprastieji iždo vekseliai (it. Buoni ordinari del Tesoro).

            (15)  Paskelbta OL 299, 2006 m. gruodžio 27 d.

            (16)  Italijos teigimu, pašto sąskaitose surinktos privatiems klientams priklausančios lėšos sudarė maždaug 70–75 % visų pašto sąskaitose surinktų lėšų.

            (17)  2013 m. Teismo sprendimo 65 punktas: „la Commission a uniquement examiné le niveau de rémunération que le Trésor aurait pu demander unilatéralement compte tenu de quatre paramètres, à savoir la masse des fonds déposés, la stabilité de ces fonds, la durée moyenne du dépôt des fonds et les risques financiers supportés. Dans ces conditions, le taux de l’emprunteur privé, défini aux considérants 119 à 180 de la décision attaquée, ne constitue pas véritablement un „taux de marché“.“

            (18)  Žr. 1 išnašą.

            (19)  Nuo 1995 m. spalio 1 d.„Rendistato“ indeksas apima apmokestinamų Vyriausybės obligacijų, kurių likutinis terminas yra ilgesnis nei vieni metai, vidutinį bendrąjį pajamingumą (šaltinis: Italijos bankas).

            (20)  2006 m. privatiems asmenims priklausančios pašto einamosios sąskaitos (t. y. viešojo administravimo įstaigoms nepriklausančios sąskaitos) sudarė […], iš kurių […] priklausė mažmeniniams klientams, o […] – įmonėms.

            (21)  Vertės pokyčio rizikos modelis, naudojant 10 metų ribinį tašką.

            (22)  Macaulay trukmė yra vidutinis svertinis laikotarpis, per kurį gaunami pinigų srautai, o kiekvieno pinigų srauto svoris nustatomas dalijant dabartinę pinigų srauto vertę iš visų pinigų srautų dabartinės vertės sumos. Ji matuojama metais.

            (23)  Tiesinio nusidėvėjimo modelis, naudojant 10 metų ribinį tašką.

            (24)  Italijos atsiųstuose raštuose terminai „trukmė“ ir „vidutinė gyvavimo trukmė“ dažnai vartojami sinonimiškai, nors jie gali reikšti skirtingas sąvokas. Toks šių terminų vartojimas neturi jokios įtakos šiame sprendime atliktam vertinimui.

            (25)  […] raštas, […] raštas, […] raštas, […] raštas, […] raštas.

            (26)  https://www.eba.europa.eu/documents/10180/1084098/EBA-GL-2015-08+GL+on+the+management+of+interest+rate+risk+.pdf.


title: Tarybos Sprendimas (ES) 2019/2036 2019 m. lapkričio 25 d. dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi Tarptautinės civilinės aviacijos organizacijos Taryboje, dėl Tarptautinės civilinės aviacijos konvencijos 17 priedo (Saugumas) 17 pakeitimo

text:
5.12.2019

                  LT

                  Europos Sąjungos oficialusis leidinys

                  L 314/170

         TARYBOS SPRENDIMAS (ES) 2019/2036
         2019 m. lapkričio 25 d.
         dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi Tarptautinės civilinės aviacijos organizacijos Taryboje, dėl Tarptautinės civilinės aviacijos konvencijos 17 priedo („Saugumas“) 17 pakeitimo
         EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
         atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 100 straipsnio 2 dalį kartu su 218 straipsnio 9 dalimi,
         atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
         kadangi:

                     (1)

                     1947 m. balandžio 4 d. įsigaliojo Tarptautinės civilinės aviacijos konvencija (toliau – Čikagos konvencija), kuri reguliuoja tarptautinį oro transportą. Ja įsteigta Tarptautinė civilinės aviacijos organizacija (toliau – ICAO);

                     (2)

                     Sąjungos valstybės narės yra Čikagos konvencijos susitariančiosios šalys ir ICAO valstybės narės, o tam tikruose ICAO organuose, įskaitant Asamblėją ir kitas technines institucijas, Sąjunga turi stebėtojo statusą;

                     (3)

                     pagal Čikagos konvencijos 54 straipsnio l punktą ICAO Taryba turi tvirtinti tarptautinius standartus ir rekomenduojamąją praktiką;

                     (4)

                     2019 m. liepos 4 d. ICAO pateikė valstybėms skirtą raštą AS8/2.1–19/48, kuriuo informavo ICAO valstybes nares, kad per 2019 m. lapkričio 18–29 d. vyksiančią 218-ą ICAO Tarybos sesiją bus pateiktas tvirtinti siūlomas Čikagos konvencijos 17 priedo („Saugumas“) (toliau – 17 priedas) 17 pakeitimas ir jį numatoma pradėti taikyti 2020 m. liepos mėn. Į 17 priedo 17 pakeitimą įtrauktos naujos arba persvarstytos nuostatos dėl pažeidžiamumo vertinimo, valstybių ir suinteresuotųjų subjektų dalijimosi informacija, mokymo programų ir sertifikavimo sistemų, patekimo kontrolės, darbuotojų tikrinimo ir kiti redakcinio pobūdžio pakeitimai. Valstybėms skirtu raštu AS8/2.1–19/48 pradėtas ICAO valstybių narių konsultacijų dėl 17 priedo 17 pakeitimo etapas, kuris baigėsi 2019 m. spalio 4 d.;

                     (5)

                     17 priedo 17 pakeitimą parengė ir patvirtinti per 217-ą ICAO Tarybos sesiją pateikė ICAO aviacijos saugumo grupė, kurioje aktyviai dalyvauja aštuonių Sąjungos valstybių narių ekspertai. Yra galimybė, kad ICAO Taryba, pasibaigus konsultacijoms su ICAO valstybėmis narėmis, patvirtins 17 priedo 17 pakeitimą per savo 218-ą sesiją;

                     (6)

                     kai bus patvirtintas, pakeistas 17 priedas bus privalomas visoms ICAO valstybėms narėms, įskaitant visas Sąjungos valstybes nares, laikantis Čikagos konvencijos nuostatų ir neperžengiant ja nustatytų ribų. Čikagos konvencijos 38 straipsnyje reikalaujama, kad susitariančiosios šalys, pateikdamos pranešimą apie skirtumus, informuotų ICAO apie ketinimus nukrypti nuo tarptautinio standarto ar rekomenduojamosios praktikos. Todėl tikslinga nustatyti poziciją, kurios Sąjungos vardu turi būti laikomasi ICAO Taryboje dėl 17 priedo 17 pakeitimo;

                     (7)

                     Sąjungos pozicija ICAO Taryboje turėtų būti tokia, kaip išdėstyta šio sprendimo priede, ir turėtų būti pareikšta kartu veikiančių Sąjungos valstybių narių, kurios yra ICAO Tarybos narės,

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

            1 straipsnis
            Pozicija, kurios Sąjungos vardu turi būti laikomasi Tarptautinėje civilinės aviacijos organizacijos (toliau – ICAO) Taryboje, dėl Tarptautinės civilinės aviacijos konvencijos 17 priedo („Saugumas“) 17 pakeitimo turėtų būti tokia, kaip išdėstyta šio sprendimo priede.

            2 straipsnis
            1 straipsnyje nurodytą poziciją pareiškia kartu veikiančios Sąjungos valstybės narės, kurios yra ICAO Tarybos narės.

            3 straipsnis
            Šis sprendimas įsigalioja jo priėmimo dieną.

            Priimta Briuselyje 2019 m. lapkričio 25 d.

                  Tarybos vardu

                  Pirmininkė

               F. MOGHERINI

            Pozicija, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi Tarptautinės civilinės aviacijos organizacijos taryboje, dėl Tarptautinės civilinės aviacijos konvencijos (Čikagos konvencijos) 17 priedo („Saugumas“) peržiūros (17 pakeitimo)

               Bendrieji principai

            Vykdydamos Tarptautinės civilinės aviacijos organizacijos (ICAO) veiklą, susijusią su Čikagos konvencijos 17 priedo („Saugumas“) peržiūra (17 pakeitimu), kuria siekiama parengti standartus ir rekomenduojamą praktiką (SRP), valstybės narės, veikdamos kartu Sąjungos interesų labui:

                        a)

                        vadovaujasi tikslais, kurių Sąjunga siekia vykdydama aviacijos saugumo politiką visų pirma tam, kad Europos Sąjungoje apsaugotų asmenis bei prekes ir civiliniuose orlaiviuose užkirstų kelią neteisėtiems veiksmams, kurie kelia pavojų civilinės aviacijos saugumui;

                        b)

                        taikydamos bendrąsias taisykles, kuriomis siekiama apsaugoti civilinę aviaciją nuo neteisėtų veiksmų, ir užtikrindamos tų taisyklių taikymą, prisideda prie aviacijos saugumo didinimo pasaulio mastu;

                        c)

                        toliau padeda ICAO rengti saugumo standartus, kuriais padedama apsaugoti civilinę aviaciją nuo neteisėtų veiksmų, vadovaudamosi 2016 m. rugsėjo 22 d. Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliucija 2309 (1).

               Pozicija dėl 17 priedo („Saugumas“) peržiūros (17 pakeitimo). Valstybės narės, veikdamos kartu Sąjungos interesų labui, pritaria siūlomam 17 priedo 17 pakeitimui.

               (1)  2016 m. rugsėjo 22 d. Saugumo Tarybos 7775-ame posėdyje priimta Rezoliucija 2309 (2016) „Teroro aktų keliama grėsmė tarptautinei taikai ir saugumui. Aviacijos saugumas“.


title: Komisijos sprendimas (ES) 2020/369 2020 m. kovo 4 d. kuriuo pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) 2017/2394 subjektams, kurie Sąjungos lygmeniu atstovauja vartotojų ir verslininkų interesams, suteikiama teisė siųsti išorės įspėjimus (Tekstas svarbus EEE)

text:
5.3.2020

                  LT

                  Europos Sąjungos oficialusis leidinys

                  L 67/139

         KOMISIJOS SPRENDIMAS (ES) 2020/369
         2020 m. kovo 4 d.
         kuriuo pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) 2017/2394 subjektams, kurie Sąjungos lygmeniu atstovauja vartotojų ir verslininkų interesams, suteikiama teisė siųsti išorės įspėjimus
         (Tekstas svarbus EEE)
         EUROPOS KOMISIJA,
         atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
         atsižvelgdama į 2017 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) 2017/2394 dėl nacionalinių institucijų, atsakingų už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymo užtikrinimą, bendradarbiavimo, kuriuo panaikinamas Reglamentas (EB) Nr. 2006/2004 (1), ypač į jo 27 straipsnio 2 dalį,
         kadangi:

                     (1)

                     Reglamentu (ES) 2017/2394 nustatytos valstybių narių paskirtų kompetentingų institucijų, atsakingų už Sąjungos vartotojų interesų apsaugos teisės aktų vykdymo užtikrinimą, bendradarbiavimo nuostatos;

                     (2)

                     Reglamento (ES) 2017/2394 27 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad Komisija turi suteikti subjektams, kurie Sąjungos lygmeniu atstovauja vartotojų interesams ir, atitinkamais atvejais, verslininkų interesams, teisę siųsti išorės įspėjimus apie įtariamus pažeidimus, kuriems taikomas tas reglamentas;

                     (3)

                     šis sprendimas taikomas Sąjungos lygmeniu veikiantiems subjektams, kurie išreiškė pageidavimą dalyvauti išorės įspėjimo mechanizme. Šie subjektai užsiregistravo Skaidrumo registre, o tai reiškia, kad taip pat prisijungė prie Elgesio kodekso, išdėstyto Europos Parlamento ir Europos Komisijos susitarimo dėl skaidrumo registro organizacijoms ir savarankiškai dirbantiems asmenims, dalyvaujantiems formuojant ir įgyvendinant ES politiką (2), III priede;

                     (4)

                     Reglamentas (ES) 2017/2394 taikomas nuo 2020 m. sausio 17 d. Todėl, siekiant, kad atitinkamos organizacijos galėtų kuo greičiau pradėti taikyti išorės įspėjimo mechanizmą, šis sprendimas turėtų būti taikomas nuo kitos dienos po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje;

                     (5)

                     remiantis Reglamento (ES) 2017/2394 27 straipsnio 2 dalimi, dėl subjektų, kuriems taikomas šis sprendimas, buvo pasikonsultuota su valstybėmis narėmis,

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

            1 straipsnis
            Teisė siųsti išorės įspėjimus pagal Reglamento (ES) 2017/2394 27 straipsnio 2 dalį suteikiama šiems subjektams:

                        a)

                        Europos vartotojų organizacijų asociacijai (BEUC), identifikacinis numeris Skaidrumo registre: 9505781573-45;

                        b)

                        Europos Sąjungos šeimų organizacijų konfederacijai (COFACE), identifikacinis numeris Skaidrumo registre: 93283396780-85;

                        c)

                        Europos vartotojų kooperatyvų bendrijai (EURO COOP), identifikacinis numeris Skaidrumo registre: 3819438251-87.

            2 straipsnis
            Šis sprendimas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

            Priimta Briuselyje 2020 m. kovo 4 d.

                  Komisijos vardu

                  Pirmininkė

               Ursula VON DER LEYEN

            (1)  OL L 345, 2017 12 27, p. 1.

            (2)  OL L 277, 2014 9 19, p. 11.


title: Politinio ir saugumo komiteto sprendimas (BUSP) 2020/888 2020 m. birželio 23 d. kuriuo pratęsiamas Europos Sąjungos BSGP misijos Malyje (EUCAP Sahel Mali) vadovo įgaliojimų terminas (EUCAP Sahel Mali/1/2020)

text:
29.6.2020

                  LT

                  Europos Sąjungos oficialusis leidinys

                  L 205/18

         POLITINIO IR SAUGUMO KOMITETO SPRENDIMAS (BUSP) 2020/888
         2020 m. birželio 23 d.
         kuriuo pratęsiamas Europos Sąjungos BSGP misijos Malyje
         (EUCAP Sahel Mali) vadovo įgaliojimų terminas (EUCAP Sahel Mali/1/2020)
         POLITINIS IR SAUGUMO KOMITETAS,
         atsižvelgdamas į Europos Sąjungos sutartį, ypač į jos 38 straipsnio trečią pastraipą,
         atsižvelgdamas į 2014 m. balandžio 15 d. Tarybos sprendimą 2014/219/BUSP dėl Europos Sąjungos BSGP misijos Malyje (EUCAP Sahel Mali) (1), ypač į jo 7 straipsnio 1 dalį,
         kadangi:

                     (1)

                     vadovaujantis Sprendimo 2014/219/BUSP 7 straipsnio 1 dalimi, Politiniam ir saugumo komitetui (PSK) suteikiami įgaliojimai pagal Sutarties 38 straipsnio trečią pastraipą priimti atitinkamus sprendimus EUCAP Sahel Mali politinės kontrolės vykdymo ir strateginio vadovavimo jai tikslais, įskaitant sprendimą paskirti misijos vadovą;

                     (2)

                     2017 m. rugsėjo 18 d. PSK priėmė Sprendimą (BUSP) 2017/1780 (2), kuriuo Philippe RIO skiriamas EUCAP Sahel Mali misijos vadovu nuo 2017 m. spalio 1 d. iki 2018 m. sausio 14 d. Po to vėlesniais PSK sprendimais tų įgaliojimų terminas buvo pratęstas iki 2020 m. rugsėjo 30 d.;

                     (3)

                     2019 m. vasario 21 d. Taryba priėmė Sprendimą (BUSP) 2019/312 (3), kuriuo EUCAP Sahel Mali įgaliojimų terminas pratęsiamas iki 2021 m. sausio 14 d.;

                     (4)

                     Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo politikai pasiūlė pratęsti EUCAP Sahel Mali misijos vadovo Philippe RIO įgaliojimų terminą nuo 2020 m. spalio 1 d. iki 2020 m. gruodžio 31 d.,

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

            1 straipsnis
            EUCAP Sahel Mali misijos vadovo Philippe RIO įgaliojimų terminas pratęsiamas iki 2020 m. gruodžio 31 d.

            2 straipsnis
            Šis sprendimas įsigalioja jo priėmimo dieną.

            Priimta Briuselyje 2020 m. birželio 23 d.

                  Politinio ir saugumo komiteto vardu

                  Pirmininkė

               S. FROM-EMMESBERGER

            (1)  OL L 113, 2014 4 16, p. 21.

            (2)  2017 m. rugsėjo 18 d. Politinio ir saugumo komiteto sprendimas (BUSP) 2017/1780 dėl Europos Sąjungos BSGP misijos Malyje (EUCAP Sahel Mali) vadovo skyrimo (EUCAP Sahel Mali/1/2017) (OL L 253, 2017 9 30, p. 37).

            (3)  2019 m. vasario 21 d. Tarybos sprendimas (BUSP) 2019/312, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/219/BUSP dėl Europos Sąjungos BSGP misijos Malyje (EUCAP Sahel Mali) ir pratęsiamas jo galiojimas (OL L 51, 2019 2 22, p. 29).