title: 2010 m. vasario 3 d. ELPA priežiūros institucijos sprendimas Nr. 35/10/COL, kuriuo aštuoniasdešimtą kartą iš dalies keičiamos procedūrinės ir esminės taisyklės valstybės pagalbos srityje, įtraukiant naują skyrių apie valstybės pagalbos taisyklių taikymą visuomeninio transliavimo paslaugoms

text:
11.5.2012

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 124/40

         ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJOS SPRENDIMAS
   Nr. 35/10/COL
   2010 m. vasario 3 d.
   kuriuo aštuoniasdešimtą kartą iš dalies keičiamos procedūrinės ir esminės taisyklės valstybės pagalbos srityje, įtraukiant naują skyrių apie valstybės pagalbos taisyklių taikymą visuomeninio transliavimo paslaugoms
   ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJA (1),
   ATSIŽVELGDAMA į Europos ekonominės erdvės susitarimą (2), ypač į jo 61–63 straipsnius ir 26 protokolą,
   ATSIŽVELGDAMA į ELPA valstybių susitarimą dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo įsteigimo (3), ypač į jo 24 straipsnį ir 5 straipsnio 2 dalies b punktą,
   KADANGI:
   pagal Priežiūros institucijos ir Teismo susitarimo 24 straipsnį Institucija įgyvendina EEE susitarimo nuostatas dėl valstybės pagalbos,
   pagal Priežiūros institucijos ir Teismo susitarimo 5 straipsnio 2 dalies b punktą Institucija skelbia pranešimus arba gaires dėl EEE susitarime nagrinėjamų klausimų, jei tai aiškiai numatyta tame susitarime arba Priežiūros institucijos ir Teismo susitarime arba jei Institucija mano tai esant reikalinga,
   Procedūrines ir esmines taisykles valstybės pagalbos srityje Institucija priėmė 1994 m. sausio 19 d. (4),
   2009 m. spalio 27 d. Europos Komisija (toliau – Komisija) paskelbė Komisijos komunikatą dėl valstybės pagalbos taisyklių taikymo visuomeninio transliavimo paslaugoms (5),
   Komisijos komunikatas taip pat svarbus ir Europos ekonominei erdvei,
   reikia užtikrinti vienodą EEE valstybės pagalbos taisyklių taikymą visoje Europos ekonominėje erdvėje,
   pagal EEE susitarimo XV priedo pabaigoje esančio skyriaus „BENDROSIOS NUOSTATOS“ II punktą Institucija, pasikonsultavusi su Komisija, turi priimti aktus, atitinkančius Komisijos priimtus aktus,
   Institucija pasikonsultavo su Komisija ir ELPA valstybėmis šiuo klausimu 2010 m. sausio 26 d. raštais (dok. Nr. 543973, 543974 ir 543997),
   PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
   1 straipsnis
   Valstybės pagalbos gairės iš dalies keičiamos įtraukiant naują skyrių apie valstybės pagalbos taisyklių taikymą visuomeninio transliavimo paslaugoms. Naujasis skyrius pateikiamas šio sprendimo priede.
   2 straipsnis
   Tekstas autentiškas tik anglų kalba.

      Priimta Briuselyje 2010 m. vasario 3 d.

            ELPA priežiūros institucijos vardu

         Per SANDERUD

            Pirmininkas

         Kurt JÄGER

            Kolegijos narys

      (1)  Toliau – Institucija.

      (2)  Toliau – EEE susitarimas.

      (3)  Toliau – Priežiūros institucijos ir Teismo susitarimas.

      (4)  EEE susitarimo 61 ir 62 straipsnių ir Priežiūros institucijos ir Teismo susitarimo 3 protokolo 1 straipsnio taikymo ir aiškinimo gairės, Institucijos priimtos ir 1994 m. sausio 19 d. paskelbtos Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (toliau – OL) L 231, 1994 9 3, p. 1, ir EEE priede Nr. 32, 1994 9 3, p. 1, su pakeitimais. Toliau – Valstybės pagalbos gairės. Naujausia Valstybės pagalbos gairių versija skelbiama Institucijos interneto svetainėje http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/.

      (5)  OL C 257, 2009 10 27, p. 1.

      PRIEDAS

         VALSTYBĖS PAGALBOS TAISYKLIŲ TAIKYMAS VISUOMENINIO TRANSLIAVIMO PASLAUGOMS
          (1)

      1.   Įvadas ir taikymo sritis

                  (1)

                  Per pastaruosius tris dešimtmečius transliavimo srityje įvyko svarbių pokyčių. Dėl monopolijų panaikinimo, naujų dalyvių atsiradimo ir sparčios technologijų plėtros iš esmės pasikeitė konkurencinė aplinka. Televizijos programų transliavimas tradiciškai buvo rezervuota veikla. Nuo paslaugos atsiradimo ją dažniausiai monopoliškai teikdavo valstybinės įmonės, visų pirma dėl ribotų galimybių naudotis transliavimo dažniais ir didelių kliūčių patekti į šią sritį.

                  (2)

                  Tačiau aštuntajame dešimtmetyje dėl ekonominės ir technologinės pažangos ELPA valstybėms ėmė atsirasti vis daugiau galimybių leisti transliuoti ir kitiems operatoriams. Todėl ELPA valstybės nusprendė sukurti šioje rinkoje konkurenciją. Dėl to vartotojai įgijo daugiau galimybių rinktis, nes atsirado nemažai papildomų kanalų ir naujų paslaugų; tai taip pat skatino stiprių Europos operatorių atsiradimą ir augimą, naujų technologijų plėtrą ir didesnį pliuralizmą šiame sektoriuje, o tai turėjo didesnę reikšmę nei vien tik papildomų kanalų ir paslaugų atsiradimas. Atvėrusios rinką konkurencijai, ELPA valstybės nusprendė išlaikyti visuomeninį transliavimą ir taip užtikrinti informavimą apie tam tikras sritis ir tenkinti poreikius bei siekti viešosios politikos tikslų, kurie kitu atveju ne visada būtų tinkamai užtikrinami.

                  (3)

                  Kartu dėl padidėjusios konkurencijos, taip pat valstybės finansuojamų operatorių buvimo susirūpinta dėl lygių veiklos šiame sektoriuje galimybių – į tai Institucijos dėmesį atkreipė privatūs operatoriai. Skunduose reiškiami įtarimai dėl EEE susitarimo 59 ir 61 straipsnių pažeidimų, susijusių su visuomeninių transliuotojų valstybiniu finansavimu.

                  (4)

                  Ankstesniame Valstybės pagalbos gairių skyriuje apie valstybės pagalbos taisyklių taikymą visuomeninio transliavimo paslaugoms (2) pirmą kartą nustatyta valstybinio visuomeninio transliavimo paslaugų finansavimo reglamentavimo sistema. Institucija rėmėsi šiuo skyriumi, nagrinėdama bylas visuomeninių transliuotojų finansavimo srityje.

                  (5)

                  Dėl technologijų plėtros iš esmės pakito transliavimo ir audiovizualinė rinkos. Padaugėjo platinimo platformų ir technologijų, kaip antai skaitmeninė televizija, interneto protokolo televizija (angl. Internet Protocol Television, IPTV), mobilioji televizija ir užsakomosios vaizdo programų paslaugos. Dėl to padidėjo konkurencija su naujais į rinką žengiančiais dalyviais, pvz., tinklo operatoriais ir interneto bendrovėmis. Vystantis technologijoms, atsirado ir naujų žiniasklaidos paslaugų, kaip antai internetinės informacinės paslaugos ir nelinijinės arba užsakomosios paslaugos. Audiovizualinių paslaugų teikimas vienodėja, o vartotojai turi vis daugiau galimybių gauti daug paslaugų naudodami vieną platformą arba įtaisą arba gauti kurią nors konkrečią paslaugą naudodami daug platformų arba įtaisų. Vartotojams turint vis daugiau galimybių susipažinti su žiniasklaidos turiniu, padidėjo siūlomų audiovizualinių paslaugų įvairovė ir auditorių susiskaidymas. Dėl naujų technologijų sustiprėjo vartotojų dalyvavimas. Tradicinis pasyviojo vartojimo modelis pamažu keitėsi – vartotojai tapo aktyviais dalyviais ir kontroliuoja turinį. Siekdami atremti naujus iššūkius, ir visuomeniniai, ir privatūs transliuotojai įvairina savo veiklą, diegia naujas platinimo platformas ir siūlo įvairesnių paslaugų. Neseniai dėl tokio valstybės lėšomis finansuojamos visuomeninių transliuotojų veiklos įvairinimo (pvz., interneto turinio, specializuotų kanalų) kiti rinkos dalyviai, įskaitant leidėjus, pateikė nemažai skundų.

                  (6)

                  2003 m. Altmark bylos sprendime (3) Europos Sąjungos Teisingumo Teismas (toliau – Teisingumo Teismas) apibrėžė sąlygas, pagal kurias kompensacija už viešąją paslaugą nelaikoma valstybės pagalba. 2005 m. Institucija priėmė naują skyrių dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma (4) ir įtraukė jį į savo Valstybės pagalbos gaires. Be to, 2006 m. į EEE susitarimą kaip aktas, nurodytas EEE susitarimo XV priedo 1h punkte, buvo įtrauktas 2005 m. lapkričio 28 d. Komisijos sprendimas 2005/842/EB dėl EB sutarties 86 straipsnio 2 dalies taikymo valstybės pagalbai kompensacijos už viešąją paslaugą forma, skiriamai tam tikroms įmonėms, kurioms patikėta teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugas (5), kuris suderintas su EEE susitarimu 1 protokolu (toliau – Sprendimas 2005/842/EB) (6). ELPA valstybės šiuo metu tęsia Direktyvos 2007/65/EB (Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyvos) (7), kuria bus išplėsta EEE audiovizualinio sektoriaus reglamentavimo taikymo sritis, papildant ją naujomis žiniasklaidos paslaugomis, įtraukimo į EEE susitarimą procedūras.

                  (7)

                  Dėl šių pokyčių rinkoje ir teisinėje aplinkoje atsirado poreikis atnaujinti skyrių dėl valstybės pagalbos taisyklių taikymo visuomeninio transliavimo paslaugoms. 2005 m. valstybės pagalbos veiksmų plane (8) skelbiama, kad Europos Komisija (toliau – Komisija) „persvarstys savo Komunikatą dėl valstybės pagalbos taisyklių taikymo visuomeniniam transliavimui. Ypač plėtojantis naujoms skaitmeninėms technologijoms ir interneto paslaugoms, dėl visuomeninio transliavimo veiklos kilo daug klausimų“.

                  (8)

                  2008 ir 2009 m. Institucija ir ELPA valstybės dalyvavo Komisijos surengtose viešosiose konsultacijose dėl 2001 m. komunikato dėl valstybės pagalbos taisyklių taikymo visuomeninio transliavimo paslaugoms (9) persvarstymo. Šiame skyriuje, atsižvelgiant į ateities reikmes ir remiantis per viešąsias konsultacijas gautomis pastabomis, apibendrinama Komisijos ir Institucijos patirtis valstybės pagalbos srityje. Skyriuje išaiškinami principai, kuriais Institucija vadovaujasi, taikydama EEE susitarimo 61 straipsnį ir 59 straipsnio 2 dalį audiovizualinių paslaugų valstybiniam finansavimui transliavimo sektoriuje (10), taip pat atsižvelgiama į naujausius rinkos ir teisinius pokyčius. Šiuo skyriumi poveikis vidaus rinkos taisyklių ir pagrindinių laisvių, kurių laikomasi transliavimo srityje, taikymui nedaromas.

            2.   Visuomeninio transliavimo paslaugų svarba

                  (9)

                  Visuomeninio transliavimo paslaugos, nors ir turinčios aiškią ekonominę svarbą, nesulyginamos su viešąja paslauga jokiame kitame ekonomikos sektoriuje. Nėra jokios kitos paslaugos, kuria tuo pačiu metu galėtų naudotis tiek daug gyventojų, kuri suteiktų gyventojams tiek daug informacijos bei turinio ir tokia veikla perteiktų ir veiktų ir individualią, ir viešąją nuomonę.

                  (10)

                  Be to, transliavimas paprastai suvokiamas kaip labai patikimas informacijos šaltinis ir gana didelei gyventojų daliai jis yra pagrindinis. Taigi jis skatina viešas diskusijas ir galiausiai gali užtikrinti, kad visi piliečiai aktyviai dalyvautų viešajame gyvenime. Todėl labai svarbu užtikrinti transliavimo nepriklausomumo apsaugos priemones, laikantis Europos žmogaus teisių konvencijos 10 straipsnyje įtvirtinto bendro žodžio laisvės principo, kuris yra bendras teisės principas ir kurio laikymąsi užtikrina Teisingumo Teismas (11).

                  (11)

                  Viešosios paslaugos (12) svarba bendrai pripažinta EEE susitarime, ypač 59 straipsnio 2 dalyje, kurioje nustatyta:
                  „Įmonėms, kurioms yra patikėta teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugas, arba pajamų gaunančioms monopolinėms įmonėms šiame susitarime nustatytos taisyklės, ypač konkurencijos taisyklės, yra taikomos, jei jų taikymas nei teisiškai, nei faktiškai netrukdo atlikti joms patikėtų specialių uždavinių. Prekybos plėtojimui neturi būti daroma tokio poveikio, kuris prieštarautų susitariančiųjų šalių interesams.“

                  (12)

                  Visuomeninio transliavimo paslaugų svarba socialiniam, demokratiniam ir kultūriniam gyvenimui taip pat patvirtinta EEE susitarimo XI priedo 33 punkte nurodytame akte (1999 m. sausio 25 d. Tarybos ir Taryboje susirinkusių valstybių narių vyriausybių atstovų rezoliucija dėl visuomeninio transliavimo)
                      (13), suderintame su EEE susitarimu 1 protokolu (toliau – Rezoliucija dėl visuomeninio transliavimo) (14). Rezoliucijoje dėl visuomeninio transliavimo pabrėžiama: „plačios visuomenės galimybės be diskriminacijos ir lygių galimybių pagrindu naudotis įvairiais kanalais bei paslaugomis yra būtina sąlyga specialiam visuomeninio transliavimo įsipareigojimui vykdyti.“ Be to, visuomeninio transliavimo srityje turi „būti pasinaudota technologijų pažanga“, teikiama „naujų garso, vaizdo bei informavimo paslaugų ir naujųjų technologijų nauda visuomenei“ ir siekiama „plėtoti ir įvairinti skaitmeninio amžiaus veiklą“. Galiausiai „visuomeniniai transliuotojai turi būti pajėgūs ir toliau užtikrinti didelę programų įvairovę, atsižvelgdami į valstybių narių apibrėžtas funkcijas, kad būtų kreipiamasi į visą visuomenę; šiomis aplinkybėmis visuomeninis transliuotojas gali teisėtai siekti plačios auditorijos.“

                  (13)

                  Visuomeninio transliavimo svarba skatinant kultūrų įvairovę pripažinta ir 2005 m. UNESCO konvencijoje dėl kultūrų raiškos įvairovės apsaugos ir skatinimo (15). Konvencijoje teigiama, kad kiekviena konvencijos šalis gali patvirtinti „priemones, skirtas kultūrų raiškos įvairovei savo šalies teritorijoje apsaugoti ir skatinti“. Tokios priemonės, be kita ko, gali apimti „priemones, skirtas žiniasklaidos priemonių įvairovei skatinti, taip pat ir per visuomeninį transliuotoją“ (16).

                  (14)

                  Šios visuomeninio transliavimo vertybės lygiai tiek pat svarbios ir sparčiai kintančioje naujų žiniasklaidos priemonių aplinkoje. Tai taip pat pabrėžta Europos Tarybos priimtose rekomendacijose dėl žiniasklaidos pliuralizmo ir žiniasklaidos turinio įvairovės (17) ir dėl visuomeninės žiniasklaidos priemonių vaidmens informacinėje visuomenėje (18). Pastarojoje rekomendacijoje Europos Tarybos valstybės narės raginamos „užtikrinti visuomeninės žiniasklaidos veikimą <…> skaidriu ir atskaitingu būdu“ ir „suteikti visuomeninei žiniasklaidai galimybę visapusiškai ir veiksmingai reaguoti į informacinės visuomenės iššūkius, atsižvelgiant į dvejopą – viešąją ir privačiąją – Europos elektroninės žiniasklaidos struktūrą ir atkreipiant dėmesį į rinkos ir konkurencijos klausimus“.

                  (15)

                  Be to, nepaisant to, kas paminėta, reikia pažymėti, kad komerciniai transliuotojai, kurių daliai taikomi viešųjų paslaugų reikalavimai, taip pat aktyviai dalyvauja įgyvendinant Rezoliucijos dėl visuomeninio transliavimo tikslus, nes prisideda prie pliuralizmo, skatina kultūrinius bei politinius debatus ir didina programų pasiūlą. Be to, laikraščių leidėjai ir kitos spausdintinės žiniasklaidos priemonės taip pat yra svarbūs objektyviai informuotos visuomenės ir demokratijos garantai. Atsižvelgiant į tai, kad šie operatoriai šiuo metu konkuruoja su transliuotojais internete, visiems šiems komercinės žiniasklaidos teikėjams rūpestį kelia galimi neigiami visuomeniniams transliuotojams teikiamos valstybės pagalbos padariniai naujų verslo modelių vystymuisi. Kaip primenama Direktyvoje 2007/65/EB (Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyvoje), „privačių ir visuomeninių audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų teikėjų koegzistavimas yra išskirtinis Europos audiovizualinės žiniasklaidos rinkos požymis.“ Iš tiesų visos šalys suinteresuotos išlaikyti proporcingą visuomeninės ir privačios žiniasklaidos pliuralizmą šiandieninėje dinamiškoje žiniasklaidos aplinkoje.

            3.   Teisinės aplinkybės

                  (16)

                  Visuomeninio transliavimo paslaugoms taikant valstybės pagalbos taisykles reikia atsižvelgti į daugybę įvairių veiksnių. Valstybės pagalbos vertinimas grindžiamas EEE susitarimo 61 straipsniu dėl valstybės pagalbos ir EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalimi dėl EEE susitarimo taisyklių ir konkurencijos taisyklių taikymo, ypač visuotinės ekonominės svarbos paslaugoms. Darbo tvarkos taisyklės valstybės pagalbos bylose nustatytos Susitarimo dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo įsteigimo 3 protokole (toliau – 3 protokolas).

                  (17)

                  EEE susitarime nėra nuostatos dėl kultūros arba „kultūrinės išimties“, kuri būtų panaši į Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) 167 straipsnį (buvusį EB sutarties 151 straipsnį) ir kuria būtų reglamentuojama pagalba, skirta kultūrai skatinti, panašiai kaip nustatyta SESV 107 straipsnio 3 dalies d punkte (buvusiame EB sutarties 87 straipsnio 3 dalies d punkte). Tačiau tai nereiškia, kad tokioms priemonėms skirta išimtis atmetama. Kaip Institucija pripažino ankstesnėse bylose, tokios paramos priemonės gali būti patvirtintos kultūros pagrindu, vadovaujantis EEE susitarimo 61 straipsnio 3 dalies c punktu (19).

                  (18)

                  „Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų“ reguliavimo sistema Europos lygmeniu koordinuojama taikant Direktyvą 2007/65/EB (Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyvą). Valstybinių įmonių finansinio skaidrumo reikalavimai reglamentuojami aktu, nurodytu EEE susitarimo XV priedo 1a punkte (2006 m. lapkričio 16 d. Komisijos direktyva 2006/111/EB dėl finansinių santykių tarp valstybių narių ir valstybės įmonių skaidrumo ir dėl finansinio skaidrumo tam tikrose įmonėse)
                      (20), suderintu su EEE susitarimu 1 protokolu (toliau – Direktyva 2006/111/EB (Skaidrumo direktyva)) (21).

                  (19)

                  Šias taisykles ELPA lygmeniu aiškina ELPA teismas, o Europos Sąjungos lygmeniu – Teisingumo Teismas. Institucija taip pat priėmė keletą valstybės pagalbos taisyklių taikymo gairių, kurios atitinka panašias Komisijos paskelbtas gaires, rinkinių. Visų pirma 2005 m. Institucija patvirtino skyrių dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma, o 2006 m. į EEE susitarimą buvo įtrauktas Sprendimas 2005/842/EB, kuriuo išaiškinami EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalies reikalavimai. Pastarasis sprendimas taip pat taikomas ir transliavimo srityje – tiek, kiek atitinkamos Sprendimo 2005/842/EB 2 straipsnio 1 dalies a punkte nustatytos sąlygos (22).

            4.   EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalies taikymo sąlygos

      4.1.   Visuomeniniams transliuotojams teikiamo valstybės finansavimo valstybės pagalbos pobūdis

                  (20)

                  Pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalį valstybės pagalbos sąvoka apima šias sąlygas: a) turi būti valstybės įsikišimas arba įsikišimas panaudojant valstybinius išteklius; b) įsikišimas turi turėti įtakos susitariančiųjų šalių tarpusavio prekybai; c) juo turi būti suteiktas pranašumas pagalbos gavėjui; d) jis turi arba gali iškreipti konkurenciją (23). Valstybės pagalbos buvimas turi būti vertinamas objektyviai, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo ir ELPA teismo praktiką.

                  (21)

                  Vertinant valstybės pagalbos pobūdį pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalį, lemiamas kriterijus yra valstybės įsikišimo poveikis, o ne jo tikslas. Visuomeniniai transliuotojai paprastai finansuojami iš valstybės biudžeto arba renkant mokestį iš transliavimo įrangos turėtojų. Tam tikromis konkrečiomis aplinkybėmis valstybė skiria kapitalo injekciją arba panaikina skolas visuomeninių transliuotojų naudai. Šios finansinės priemonės paprastai priskirtinos valstybės valdžios institucijoms ir yra susijusios su valstybės išteklių pervedimu (24).

                  (22)

                  Valstybinis visuomeninių transliuotojų finansavimas paprastai taip pat gali būti laikomas turinčiu įtakos susitariančiųjų šalių prekybai. Teisingumo Teismas yra pažymėjęs: „kai valstybės arba iš valstybės išteklių suteikta pagalba sustiprina įmonės padėtį, palyginti su kitomis Bendrijos vidaus prekyboje konkuruojančiomis įmonėmis, turi būti tariama, kad ši pagalba joms padarė įtaką.“ (25) Būtent tokios pozicijos laikomasi programų transliavimo teisių įsigijimo ir pardavimo, kuris dažnai vykdomas tarptautiniu lygmeniu, srityse. Visuomeninių transliuotojų, kuriems leista parduoti reklamos laiką, rodoma reklama taip pat turi tarptautinio poveikio, ypač vienakalbėse teritorijose, kurios yra ne vienoje valstybėje. Be to, komercinių transliuotojų nuosavybės sistema gali aprėpti ne vieną EEE valstybę. Internetu paslaugos paprastai teikiamos pasauliniu mastu.

                  (23)

                  Dėl pranašumo buvimo Teisingumo Teismas Altmark byloje išaiškino, kad viešosios paslaugos kompensacija nėra valstybės pagalba, jeigu bendrai tenkinamos keturios sąlygos. Pirma, įmonė gavėja turi iš tikrųjų turėti vykdyti numatytus viešųjų paslaugų įsipareigojimus, ir įsipareigojimai turi būti aiškiai apibrėžti. Antra, duomenys, kuriais remiantis apskaičiuota kompensacija, turi būti objektyviai ir skaidriai nustatyti iš anksto. Trečia, kompensacija negali viršyti sumos, kuri būtina siekiant atlyginti visas arba dalį viešųjų paslaugų įsipareigojimų vykdymo išlaidų, atsižvelgiant į atitinkamas pajamas ir pagrįstą pelną. Galiausiai, kai įmonė, kuri turėtų vykdyti viešosios paslaugos įsipareigojimus, konkrečiu atveju nėra atrenkama viešųjų pirkimų konkurso tvarka, sudarančia sąlygas atrinkti konkurso dalyvį, galintį teikti šias paslaugas bendruomenei už mažiausią kainą, kompensacijos dydis turi būti nustatomas remiantis sąnaudų, kurias vykdydama minėtus įsipareigojimus patirtų įprasta, gerai valdoma ir turinti tinkamų priemonių būtiniems viešosios paslaugoms reikalavimams vykdyti įmonė, analize.

                  (24)

                  Jei finansavimas neatitinka minėtų sąlygų, būtų laikoma, kad juo atrankos būdu palaikomi tik konkretūs transliuotojai ir taip iškreipiama ar gali būti iškreipta konkurencija.

            4.2.   Pagalbos pobūdis: esama pagalba, palyginti su nauja pagalba

                  (25)

                  Šiuo metu daugelyje ELPA valstybių veikiančios finansavimo schemos pradėtos taikyti jau seniai. Todėl Institucija visų pirma turi nustatyti, ar tokios schemos gali būti laikomos „esama pagalba“ pagal 3 protokolo I dalies 1 straipsnio 1 dalį. Laikydamasi šios nuostatos „ELPA priežiūros institucija, bendradarbiaudama su ELPA valstybėmis, nuolat kontroliuoja visas tose valstybėse esamas pagalbos sistemas. ELPA valstybėms ji siūlo visas tinkamas priemones, kurios yra būtinos laipsniškai plėtojant arba įgyvendinant EEE susitarimą.“

                  (26)

                  Pagal 3 protokolo II dalies 1 straipsnio b dalies i punktą esama pagalba yra „visa pagalba, kuri <…> iki EEE susitarimo įsigaliojimo buvo teikiama atitinkamose ELPA valstybėse, t. y. individuali pagalba ir pagalbos sistemos, įgyvendintos iki EEE susitarimo įsigaliojimo ir toliau taikomos“.

                  (27)

                  Pagal 3 protokolo II dalies 1 straipsnio b dalies v punktą esama pagalba taip pat yra „pagalba, kuri laikoma esama pagalba, nes galima nustatyti, kad tuo metu, kai ji buvo pradėta taikyti, ji nebuvo pagalba, o tokia ji tapo vėliau dėl Europos ekonominės erdvės vystymosi, ir nebuvo atitinkamos ELPA valstybės pakeista“.

                  (28)

                  Pagal Teisingumo Teismo praktiką (26) Institucija turi tikrinti, ar nuo pagalbos teikimo pradžios nepasikeitė bendrosios teisinės nuostatos, pagal kurias ta pagalba buvo suteikta. Institucija mano, kad tinkamiausias būdas yra kiekvieno atvejo vertinimas atskirai (27), atsižvelgiant į visus elementus, susijusius su konkrečios ELPA valstybės transliavimo sistema.

                  (29)

                  Kaip rodo praktika Gibraltaro byloje (28), ne kiekvienu esamos pagalbos pakeitimo atveju turėtų būti laikoma, kad esama pagalba keičiama nauja pagalba. Kaip nurodo Bendrasis Teismas, „pradinė schema tampa nauja pagalbos schema, tik jei pakeitimas daro poveikį tikrajai pradinės schemos esmei. Jeigu naujasis elementas yra aiškiai atskiriamas nuo pradinės schemos, esama schema nelaikoma iš esmės pakeista.“

                  (30)

                  Atsižvelgdama į pirmiau išdėstytus argumentus Institucija, priimdama sprendimus, iš esmės nagrinėjo: a) ar pradinė visuomeninių transliuotojų finansavimo sistema yra esama pagalba pagal 26 ir 27 punktuose nurodytas taisykles; b) ar paskesniais pakeitimais keičiama tikroji pradinės priemonės esmė (t. y. pranašumo pobūdis arba finansavimo šaltinis, pagalbos tikslas, gavėjai arba gavėjų veiklos apimtis), ar šie pakeitimai yra vien tik oficialaus ar administracinio pobūdžio, ir c) jeigu paskesni pakeitimai yra esminiai, ar jie atskiriami nuo pradinės priemonės ir tokiu atveju gali būti vertinami atskirai, ar jie nuo pradinės priemonės neatskiriami ir visa pradinė priemonė tampa nauja pagalba.

            5.   Valstybės pagalbos suderinamumo vertinimas pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 3 dalį

                  (31)

                  Nors kompensacija už visuomeninio transliavimo paslaugas paprastai vertinama pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį, transliavimo srityje iš principo taip pat gali būti taikomos ir EEE susitarimo 61 straipsnio 3 dalyje išvardytos leidžiančios nukrypti nuostatos, jeigu paisoma atitinkamų sąlygų.

                  (32)

                  EEE susitarime nėra nuostatos, kuri atitiktų SESV 167 straipsnio 4 dalį, pagal kurią Komisija, imdamasi veiksmų pagal kitas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo nuostatas, turi atsižvelgti į kultūrines ypatybes visų pirma, kad būtų gerbiama ir skatinama Bendrijos kultūrų įvairovė. EEE susitarime nenumatyta ir išimties dėl kultūros, kuri būtų panaši į SESV 107 straipsnio 3 dalies d punktą, pagal kurį Komisijai leidžiama kultūrai remti skirtą pagalbą laikyti derančia su bendrąja rinka, jeigu tokia pagalba nedaro poveikio prekybos sąlygoms ir konkurencijai Bendrijoje taip, kad tai prieštarautų bendram interesui. Tačiau tai nereiškia, kad taikant valstybės pagalbos taisykles negalima atsižvelgti į kultūros aspektus. Būtinybė stiprinti bendradarbiavimą kultūros srityje pripažinta EEE susitarimo 31 protokolo 13 straipsnyje. Šiuo atžvilgiu reikėtų priminti, kad sprendimuose dėl valstybės pagalbos filmų kūrimui ir su filmais susijusiai veiklai Institucija nustatė, kad kinematografijos ir kitų garso ir vaizdo kūrinių kūrimui skirtos priemonės gali būti patvirtintos kultūros pagrindu taikant EEE susitarimo 61 straipsnio 3 dalies c punktą, jeigu taikant šį požiūrį pakankamai atsižvelgiama į Komisijos nustatytus kriterijus ir šis požiūris nenukrypsta nuo Komisijos praktikos, taikytos prieš priimant SESV 107 straipsnio 3 dalies d punktą (29).

                  (33)

                  Ar taikyti kurią nors EEE susitarimo 61 straipsnio 3 dalyje nustatytą nuostatą dėl išimties ir kaip turėtų būti atsižvelgta į kultūrinius aspektus, sprendžia Institucija. Reikia atminti, kad atleidimą nuo valstybės pagalbos uždraudimo reglamentuojančios nuostatos turi būti griežtai taikomos. Atitinkamai Institucija mano, kad leidžianti nukrypti nuostata dėl kultūros gali būti taikoma tik tada, kai kultūros produktas yra aiškiai nustatytas arba nustatytinas (30). Institucija taip pat laikosi nuomonės, kad kultūros sąvoka turi būti taikoma nagrinėjamo produkto turiniui ir pobūdžiui, o ne terpei ar jo platinimui per se
                      (31). Be to, ELPA valstybės švietimo bei demokratiniai poreikiai turi būti atskirti nuo kultūros skatinimo (32).

                  (34)

                  Valstybės pagalbą teikiant visuomeniniams transliuotojams visuomenės kultūriniai, demokratiniai ir švietimo poreikiai paprastai neatskiriami. Tokia pagalba iš principo negali būti patvirtinta pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 3 dalies c punktą kaip pagalba kultūrai, nebent finansavimo priemonė konkrečiai skirta kultūros tikslams skatinti. Valstybės pagalba visuomeniniams transliuotojams paprastai teikiama kaip kompensacija už įpareigojimo teikti viešąją paslaugą vykdymą ir vertinama pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį, remiantis šiame skyriuje išdėstytais kriterijais.

            6.   Valstybės pagalbos suderinamumo vertinimas pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį

                  (35)

                  Pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį „įmonėms, kurioms yra patikėta teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugas, arba pajamų gaunančioms monopolinėms įmonėms šiame susitarime nustatytos taisyklės, ypač konkurencijos taisyklės, yra taikomos, jei jų taikymas nei teisiškai, nei faktiškai netrukdo atlikti joms patikėtų specialių uždavinių. Prekybos plėtojimui neturi būti daroma tokio poveikio, kuris prieštarautų susitariančiųjų šalių interesams.“

                  (36)

                  Teisingumo Teismas nuolatos tvirtino, kad SESV 106 straipsniu (buvusiu EB sutarties 86 straipsniu), kuris atitinka EEE susitarimo 59 straipsnį, numatoma leidžianti nukrypti nuostata, todėl jis turi būti aiškinamas siaurai. Teisingumo Teismas išaiškino, jog tam, kad priemonei galėtų būti taikoma tokia leidžianti nukrypti nuostata, būtina įvykdyti visas šias sąlygas:

                              i)

                              susijusi paslauga turi būti visuotinės ekonominės svarbos paslauga ir valstybė narė turi aiškiai ją apibrėžti kaip tokią paslaugą (apibrėžtis) (33);

                              ii)

                              susijusiai įmonei valstybė narė turi būti atvirai patikėjusi teikti tą paslaugą (patikėjimas) (34);

                              iii)

                              taikomos Sutartyje nustatytos konkurencijos taisyklės (šiuo atveju – valstybės pagalbos draudimas) turi trukdyti įmonei vykdyti jai priskirtas užduotis, o atleidus nuo jų taikymo prekybos plėtojimui neturi būti daroma tokio poveikio, kuris prieštarautų Bendrijos interesams (proporcingumo kriterijus) (35).

                  (37)

                  Konkrečiu visuomeninio transliavimo paslaugų atveju minėtas būdas turi būti suderintas atsižvelgiant į Rezoliuciją dėl visuomeninio transliavimo, kuri nurodo „su viešosiomis paslaugomis susijusius įgaliojimus, kuriuos suteikia, apibrėžia ir organizuoja kiekviena valstybė narė“ (apibrėžtis ir patikėjimas), ir numato leidžiančią nukrypti nuo Sutarties taisyklių nuostatą, kai visuomeninio transliavimo paslaugos finansuojamos, „jeigu šis finansavimas teikiamas transliuojančiosioms organizacijoms, kad jos vykdytų su viešosiomis paslaugomis susijusius įgaliojimus <…> ir <…> prekybos sąlygų ir konkurencijos Bendrijoje nepaveikia taip, kad pakenktų bendriems interesams, taip pat atsižvelgiant į tos viešosios paslaugos funkcijų vykdymą“ (proporcingumas).

                  (38)

                  Ar šie kriterijai įvykdyti, vertina Institucija, remdamasi ELPA valstybių pateikta informacija. Kiek tai susiję su viešųjų paslaugų funkcijos apibrėžtimi, Institucijos užduotis – patikrinti, ar nėra akivaizdaus neatitikimo (žr. 6.1 skirsnį). Be to, Institucija tikrina, ar yra aiškus patikėjimas ir veiksmingai prižiūrima, kad būtų laikomasi įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas (žr. 6.2 skirsnį).

                  (39)

                  Tikrindama proporcingumą Institucija nagrinėja, ar bet koks dėl kompensacijos už viešąsias paslaugas atsiradęs konkurencijos iškraipymas gali būti pateisintas dėl poreikio teikti viešąją paslaugą ir numatyti jos finansavimą. Institucija, pirmiausia remdamasi duomenimis, kuriuos ELPA valstybės turi pateikti, vertina, ar yra pakankamai garantijų, kad būtų išvengta valstybinio finansavimo neproporcingo poveikio, kompensacijos permokos bei kryžminio subsidijavimo ir būtų užtikrinta, kad visuomeniniai transliuotojai savo komercinėje veikloje laikytųsi rinkos sąlygų (žr. 6.3 ir tolesnius skirsnius).

                  (40)

                  Valstybės pagalbai taikomų reikalavimų laikymosi vertinimas turi būti pagrįstas konkrečiomis kiekvienos nacionalinės sistemos savybėmis. Institucija žino, kad nacionalinės transliavimo sistemos ir kitos ELPA valstybių žiniasklaidos rinkų savybės skiriasi. Todėl pagal Komisijos ir Institucijos praktiką (36) valstybės pagalbos visuomeniniams transliuotojams suderinamumas pagal 59 straipsnio 2 dalį vertinamas kiekvieną kartą atskirai ir laikantis tolesniuose skirsniuose nustatytų pagrindinių principų.

                  (41)

                  Institucija taip pat atsižvelgs į sunkumus, galinčius kilti kai kurioms ELPA valstybėms renkant reikiamas lėšas, jei viešųjų paslaugų kaina vienam gyventojui ceteris paribus bus didesnė (37), ir į galimus kitoms žiniasklaidos priemonėms šiose ELPA valstybėse rūpimus dalykus.

                  (42)

                  Kaip rodo Komisijos ir Institucijos praktika, priemonę, kuri neatitinka visų Altmark kriterijų, vis vien reikės išnagrinėti pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį, atitinkamai pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį (38).

            6.1.   Viešųjų paslaugų funkcijos apibrėžtis

                  (43)

                  Tam, kad būtų įvykdyta 36 punkto i dalyje paminėta EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalies taikymo sąlyga, būtina nustatyti oficialią viešųjų paslaugų įpareigojimo apibrėžtį. Tiktai tokiu atveju Institucija galės pakankamai patikimai teisiškai įvertinti, ar EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalyje numatyta leidžianti nukrypti nuostata taikytina.

                  (44)

                  Kompetenciją apibrėžti viešųjų paslaugų įpareigojimo sąvoką turi ELPA valstybės; jos šį klausimą gali spręsti nacionaliniu, regionų ar vietos lygmenimis laikydamosi nacionalinės teisės. Apskritai, naudojantis šia kompetencija, būtina atsižvelgti į „visuotinės ekonominės svarbos paslaugų“ (toliau – VESP) sąvoką.

                  (45)

                  ELPA valstybių viešųjų paslaugų įpareigojimo apibrėžtis turėtų būti kuo tikslesnė. Neturi kilti abejonių, ar tam tikros rūšies veikla, kurią vykdo įgaliotasis operatorius, numatyta ELPA valstybės kaip įgaliojimas teikti viešąsias paslaugas. Be aiškios ir tikslios visuomeniniam transliuotojui nustatytų įpareigojimų apibrėžties Institucija negalėtų atlikti savo užduočių pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį ir todėl negalėtų suteikti jokių išlygų pagal tą nuostatą.

                  (46)

                  Ne visuomeniniams operatoriams taip pat svarbu, kad būtų aiškiai nustatyta veikla, priskiriama viešųjų paslaugų teikimo funkcijai, kad šie operatoriai galėtų planuoti savo veiklą. Be to, viešųjų paslaugų funkcijos terminai turėtų būti pakankamai tikslūs, kad ELPA valstybių institucijos galėtų veiksmingai kontroliuoti, kaip laikomasi reikalavimų pagal kito skirsnio nuostatas.

                  (47)

                  Taip pat, atsižvelgiant į ypatingą transliavimo sektoriaus pobūdį ir poreikį užtikrinti visuomeninių transliuotojų redakcinę nepriklausomybę, kokybinė apibrėžtis, pagal kurią transliuotojas įgaliojamas užtikrinti platų programų pasirinkimą ir transliuojamų programų pusiausvyrą ir įvairovę, paprastai laikoma pagrįsta pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį (39). Paprastai laikoma, kad tokia apibrėžtis atitinka tikslą tenkinti konkrečios visuomenės demokratinius, socialinius ir kultūrinius poreikius ir užtikrinti pliuralizmą, įskaitant kultūrų ir kalbų įvairovę. Kaip pareiškė Bendrasis Teismas, tokios plačiai apibrėžtos viešųjų paslaugų funkcijos teisėtumas priklauso nuo visuomeninio transliuotojo siūlomų paslaugų kokybinių reikalavimų (40). Viešųjų paslaugų funkcijos apibrėžtimi taip pat gali būti atsižvelgta į veiklos plėtrą ir įvairinimą skaitmeniniame amžiuje ir į ją įtraukiamos visomis platinimo platformomis teikiamos audiovizualinės paslaugos.

                  (48)

                  Kalbant apie viešųjų paslaugų apibrėžtį transliavimo sektoriuje, Institucijai skirta tik patikrinti, ar nėra akivaizdaus neatitikimo. Institucija negali nei nuspręsti, kurios programos turi būti teikiamos ir finansuojamos kaip visuotinės ekonominės svarbos paslaugos, nei kvestionuoti tam tikro produkto pobūdžio ar kokybės. Tačiau viešųjų paslaugų funkcijos apibrėžtis būtų akivaizdžiai netinkama, jei į ją būtų įtraukta veikla, kurios pagrįstai negalima laikyti atitinkančia demokratinius, socialinius ir kultūrinius kiekvienos visuomenės poreikius. Taip paprastai būtų vertinama, pvz., reklama, e. prekyba, teleparduotuvių paslaugos, padidinto tarifo telefono numerių žaidimuose prizui laimėti naudojimas (41), rėmimas ar prekyba. Be to, akivaizdus neatitikimas gali atsirasti tuo atveju, kai naudojant valstybės pagalbą finansuojama veikla, kuri neduoda papildomos naudos – ja netenkinami socialiniai, demokratiniai ir kultūriniai visuomenės poreikiai.

                  (49)

                  Šiomis aplinkybėmis reikėtų atminti, kad viešųjų paslaugų funkcija aprėpia bendros svarbos visuomenei paslaugas. Viešųjų paslaugų funkcijos apibrėžties klausimas neturi būti painiojamas su šių paslaugų teikimui pasirinkto finansavimo mechanizmo klausimu. Todėl, nors visuomeniniai transliuotojai gali užsiimti komercine veikla, pavyzdžiui, parduoti reklamos laiką, kad gautų įplaukų, tokia veikla negali būti vertinama kaip viešųjų paslaugų funkcijos dalis (42).

            6.2.   Patikėjimas ir priežiūra

                  (50)

                  Kad galėtų būti taikoma išlyga pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį, viešųjų paslaugų funkcija vienai ar daugiau įmonių turėtų būti patikėta oficialiu aktu (pavyzdžiui, teisės aktu, sutartimi arba privalomais įgaliojimais).

                  (51)

                  Patikėjimo akte (-uose) nurodomas tikslus įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas pobūdis pagal 6.1 skirsnio nuostatas ir nustatomos kompensacijos skyrimo sąlygos ir priemonės, kurias taikant būtų išvengta kompensacijos permokos ir būtų galima ją susigrąžinti.

                  (52)

                  Jeigu į viešųjų paslaugų funkciją įtraukiamos naujos paslaugos, apibrėžtis ir patikėjimo aktas (-ai) turėtų būti atitinkamai pakeisti, laikantis EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalyje nustatytų apribojimų. Siekdamos leisti visuomeniniams transliuotojams greičiau reaguoti į naujus technologijų pokyčius, ELPA valstybės taip pat gali numatyti, kad teikti naują paslaugą patikima atlikus 6.7 skirsnyje nurodytą vertinimą, prieš tai, kai formaliai konsoliduojamas pradinis patikėjimo aktas.

                  (53)

                  Tačiau formalaus patikėjimo nepakanka, kad visuomeninis transliuotojas galėtų teikti tiksliai apibrėžtas viešąsias paslaugas. Būtina, kad viešosios paslaugos būtų iš tikrųjų teikiamos, kaip nurodyta oficialiame valstybės ir patikėtosios įmonės susitarime. Todėl pageidautina, kad atitinkama institucija arba paskirta įstaiga skaidriai ir veiksmingai kontroliuotų, kaip vykdomas susitarimas. Tokia už priežiūrą atsakinga institucija arba įstaiga akivaizdžiai būtina, atsižvelgiant į patikėtajam operatoriui nustatytus kokybės standartus. Vertinti, kaip laikomasi kokybės standartų, nėra Institucijos užduotis: turi būti sudarytos sąlygos jai pasikliauti ELPA valstybių tinkamai vykdoma priežiūra, kaip transliuotojas atlieka viešųjų paslaugų funkciją, įskaitant tai funkcijai nustatytus kokybės reikalavimus (43).

                  (54)

                  ELPA valstybės turi kompetenciją pasirinkti įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas įgyvendinimo veiksmingos priežiūros mechanizmą, kad Institucija galėtų atlikti savo užduotis pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį. Tokia priežiūra atrodytų veiksminga tik tuo atveju, jeigu ją vykdytų nuo visuomeninio transliuotojo vadovų nepriklausoma išorės įstaiga, kuri turėtų įgaliojimus ir būtinus išteklius nuolatinei priežiūrai vykdyti ir kurią įvykdžius būtų nustatomos tinkamos teisių gynimo priemonės, jeigu to reikia siekiant užtikrinti įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas laikymąsi.

                  (55)

                  Nesant pakankamų ir patikimų požymių, kad viešosios paslaugos iš tikrųjų teikiamos taip, kaip įpareigota, Institucija negalėtų vykdyti savo užduočių pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį, todėl negalėtų daryti jokių išlygų pagal tą nuostatą.

            6.3.   Visuomeninio transliavimo finansavimo parinkimas

                  (56)

                  Pareigos teikti viešąsias paslaugas gali būti kiekybinės, kokybinės arba abiejų šių kategorijų. Neatsižvelgiant į jų formą, už jas gali būti atlyginama, jeigu transliuotojas patiria papildomų išlaidų, kurių paprastai nepatirtų.

                  (57)

                  Finansavimo schemas galima būtų skirti į dvi plačias kategorijas: „viengubą finansavimą“ ir „dvigubą finansavimą“. „Viengubo finansavimo“ kategorija aprėpia tas sistemas, kuriose visuomeninis transliavimas bet kokia forma finansuojamas tik valstybės lėšomis. „Dvigubo finansavimo“ sistemos aprėpia daug schemų, pagal kurias visuomeninis transliavimas finansuojamas įvairiai derinant valstybės lėšas ir įplaukas iš komercinės arba viešųjų paslaugų teikimo veiklos, pavyzdžiui, reklamos laiko ar programų pardavimo bei paslaugų teikimo už užmokestį.

                  (58)

                  Kaip nustatyta Rezoliucijoje dėl visuomeninio transliavimo, „Europos bendrijos steigimo sutarties nuostatos nepažeidžia valstybių narių kompetencijos finansuoti visuomeninę transliaciją <…>.“ Todėl Institucija iš principo neprieštarauja dėl dvigubos, o ne viengubos finansavimo schemos pasirinkimo.

                  (59)

                  Nors ELPA valstybės gali laisvai rinktis visuomeninio transliavimo finansavimo priemones, Institucija pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalies nuostatas turi patikrinti, ar valstybės finansavimas nedaro neproporcingo poveikio konkurencijai Europos ekonominėje erdvėje, kaip nurodyta 37 punkte.

            6.4.   Valstybės pagalbos vertinimo skaidrumo reikalavimai

                  (60)

                  Tam, kad Institucija galėtų įvertinti valstybės pagalbą, būtina aiškiai ir tiksliai apibrėžti viešųjų paslaugų funkciją ir aiškiai bei atitinkamai atskirti viešųjų ir neviešųjų paslaugų veiklą, įskaitant aiškų apskaitos atskyrimą.

                  (61)

                  Atskirti viešųjų ir neviešųjų paslaugų veiklos apskaitą paprastai jau dabar reikalaujama nacionaliniu lygmeniu, nes būtina užtikrinti viešųjų lėšų naudojimo skaidrumą ir atskaitomybę. Atskyrus apskaitą bus galima ištirti įtarimus dėl kryžminio subsidijavimo ir apginti pagrįstas kompensacines išmokas visuotinės ekonominės svarbos užduotims. Nustatyti, ar valstybinis finansavimas skiriamas tik grynosioms viešųjų paslaugų funkcijos vykdymo išlaidoms ir todėl yra priimtinas pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį, galima tik remiantis tinkamu išlaidų ir pajamų paskirstymu.

                  (62)

                  Pagal Direktyvą 2006/111/EB (Skaidrumo direktyvą) valstybės narės turi imtis skaidrumo priemonių, jeigu kuriai nors įmonei suteikiamos ypatingosios arba išimtinės teisės arba patikima teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugą ir jai bet kuria forma už tokią paslaugą skiriama kompensacija už viešąsias paslaugas ir jei tokia įmonė užsiima kitokia veikla, t. y. neviešųjų paslaugų veikla. Tada taikomi šie skaidrumo reikalavimai: a) vidaus sąskaitos, kuriose apskaitoma skirtingų rūšių veikla, t. y. viešųjų paslaugų ir neviešųjų paslaugų veikla, turi būti atskirtos; b) visos išlaidos ir įplaukos turi būti tinkamai priskirtos arba paskirstytos pagal nuosekliai taikomus ir objektyviai pagrįstus savikainos apskaitos principus ir c) turi būti aiškiai nustatyti savikainos apskaitos principai, pagal kuriuos tvarkomos atskiros sąskaitos (44).

                  (63)

                  Šie bendrieji skaidrumo reikalavimai taip pat taikomi transliuotojams, jeigu jiems patikėta teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugą, jie už tokią paslaugą gauna kompensaciją už viešąsias paslaugas ir kartu užsiima kita, ne viešųjų paslaugų veikla.

                  (64)

                  Transliavimo sektoriuje sąskaitų atskyrimas nesudaro ypatingų rūpesčių dėl įplaukų dalies. Dėl šios priežasties Institucija mano, kad transliavimo operatoriai turėtų pateikti išsamią ataskaitą apie pajamų šaltinius ir nurodyti visų pajamų, gautų iš viešųjų ir neviešųjų paslaugų veiklos, sumą.

                  (65)

                  Išlaidos, į kurias galima atsižvelgti, yra visos išlaidos, susidariusios teikiant viešąsias paslaugas. Jeigu įmonė vykdo su viešųjų paslaugų teikimu nesusijusią veiklą, gali būti atsižvelgta tik į išlaidas, susijusias su viešųjų paslaugų teikimu. Institucija pripažįsta, kad visuomeninio transliavimo sektoriuje sąskaitų atskyrimas, susijęs su išlaidomis, gali būti sudėtingesnis. Taip yra todėl, kad, ypač tradicinio transliavimo srityje, ELPA valstybės visą transliuotojo programą gali laikyti skirta viešųjų paslaugų funkcijai, tačiau kartu leisti naudoti ją ir komerciniais tikslais. Kitaip tariant, viešųjų paslaugų ir neviešųjų paslaugų veiklos sąnaudos daugiausia gali būti tos pačios, o išlaidos ne visada gali būti proporcingai atskiriamos.

                  (66)

                  Išlaidos, susijusios su neviešųjų paslaugų veikla (pvz., reklamos rinkodaros išlaidos), turėtų visada būti aiškiai apibrėžtos ir atskirai apskaitomos. Be to, sąnaudos, kurios skirtos veiklai vienu metu plėtoti ir viešųjų, ir neviešųjų paslaugų srityje, turėtų būti pagal galimybes tinkamai proporcingai priskirtos atitinkamai viešųjų ir neviešųjų paslaugų veiklai.

                  (67)

                  Kitais atvejais, kai tie patys ištekliai naudojami atliekant viešųjų paslaugų ir neviešųjų paslaugų uždavinius, jų išlaidos turėtų būti suskirstytos pagal bendrų įmonės išlaidų, patirtų vykdant veiklą, kai neviešosios paslaugos teikiamos ir kai jos neteikiamos, skirtumą (45). Tokiais atvejais tik viešųjų paslaugų veiklai priskirtinų išlaidų, nors jos yra naudingos ir neviešųjų paslaugų veiklai, nebūtina skirstyti tarp šių dviejų rūšių veiklos ir jas galima visas priskirti vien tik viešųjų paslaugų veiklai. Šį požiūrio, kuris paprastai taikomas kituose viešųjų paslaugų sektoriuose, skirtumą lemia visuomeninio transliavimo sektoriaus ypatumai. Visuomeninio transliavimo paslaugų srityje skaičiuojant grynąsias viešųjų paslaugų sąnaudas, reikia atsižvelgti į grynąjį pelną iš komercinės veiklos, susijusios su viešųjų paslaugų veikla, ir mažinti kompensacijos už viešąsias paslaugas dydį. Dėl to sumažėja kryžminio subsidijavimo pavojus, nes bendrosios sąnaudos priskiriamos viešųjų paslaugų veiklai.

                  (68)

                  Pagrindinis pirmesniame punkte apibūdinto atvejo pavyzdys – programų kūrimo, kai transliuotojas vykdo viešųjų paslaugų misiją, išlaidos. Tokios programos skirtos ir viešųjų paslaugų funkcijai vykdyti, ir auditorijai telkti, siekiant parduoti reklamos laiką. Tačiau beveik neįmanoma visai tiksliai nustatyti, kiek programų žiūrėjimas atitinka viešųjų paslaugų funkciją ir kiek gaunama pajamų iš reklamos. Dėl šios priežasties programų išlaidų paskirstymas šių dviejų rūšių veiklai gali būti savavališkas ir beprasmis.

                  (69)

                  Institucija mano, kad finansinis skaidrumas gali būti dar labiau padidintas tinkamai atskiriant viešųjų paslaugų veiklą nuo neviešųjų paslaugų veiklos visuomeninio transliuotojo organizacijos lygmeniu. Taikant funkcinį arba struktūrinį atskyrimą, paprastai būna paprasčiau iš pat pradžių išvengti kryžminio komercinės veiklos subsidijavimo ir užtikrinti pervedimo kainodarą bei „ištiestosios rankos“ principo laikymąsi. Todėl Institucija ragina ELPA valstybes funkcinį arba struktūrinį svarbios ir atskiriamos komercinės veiklos atskyrimą laikyti gerąja patirtimi.

            6.5.   Grynųjų sąnaudų principas ir kompensacijos permoka

                  (70)

                  Iš esmės, kadangi kompensacijos permoka nėra būtina visuotinės ekonominės svarbos paslaugai teikti, ji laikoma nesuderinama valstybės pagalba, kuri turi būti grąžinama valstybei pagal šiame skirsnyje pateiktus paaiškinimus dėl visuomeninio transliavimo.

                  (71)

                  Institucija pirmiausia nustato, ar valstybės finansavimas iš tikrųjų būtinas įmonei jos viešųjų paslaugų užduotims atlikti. Tačiau tam, kad būtų laikomasi proporcingumo reikalavimo, apskritai būtina, jog kompensacijos už viešąsias paslaugas suma neviršytų grynųjų viešųjų paslaugų misijos sąnaudų, taip pat atsižvelgiant į kitas tiesiogines arba netiesiogines įplaukas, gautas vykdant viešųjų paslaugų misiją. Dėl šios priežasties, nustatant grynąsias viešųjų paslaugų išlaidas, atsižvelgiama į grynąjį pelną iš visos su viešųjų paslaugų veikla susijusios komercinės veiklos.

                  (72)

                  Kompensaciją už viešųjų paslaugų užduoties vykdymą gaunančios įmonės paprastai gali gauti pagrįstą pelną. Šį pelną sudaro nuosavo kapitalo grąžos norma atsižvelgiant į įmonei kylančią riziką arba jos nebuvimą. Transliavimo sektoriuje viešųjų paslaugų misiją dažnai atlieka transliuotojai, kurie nesiekia pelno arba neturi atlyginti už naudojamą kapitalą ir neužsiima jokia kita veikla, išskyrus viešųjų paslaugų teikimą. Institucija mano, kad tokiais atvejais nėra pagrindo įtraukti pelno elemento į kompensacijos už viešųjų paslaugų misijos vykdymą sumą (46). Tačiau kitais atvejais, pavyzdžiui, kai konkretūs viešųjų paslaugų įpareigojimai patikimi komerciniu pagrindu veikiančioms įmonėms, kurioms reikia atlyginti už į jas investuotą kapitalą, pelno elementas, atitinkantis sąžiningą atlygį už kapitalą atsižvelgiant į riziką, gali būti laikomas pagrįstu, jeigu jis tinkamai pateisintas ir su sąlyga, kad jis būtinas viešųjų paslaugų įpareigojimams vykdyti.

                  (73)

                  Visuomeniniai transliuotojai gali pasilikti metinę viešosios paslaugos grynąsias sąnaudas viršijančią kompensaciją (kaip „viešųjų paslaugų atsargas“), jei tai būtina siekiant užtikrinti viešųjų paslaugų įsipareigojimų vykdymo finansavimą. Apskritai Institucija mano, kad gali būti būtina pasilikti sumą, neviršijančią 10 % viešosios paslaugos misijos metinio biudžeto išlaidų, siekiant atlaikyti sąnaudų ir pajamų svyravimus. Paprastai šią ribą viršijančią kompensacijos permoką būtina grąžinti pernelyg nevėluojant.

                  (74)

                  Išimties tvarka visuomeniniams transliuotojams tinkamai pagrįstais atvejais gali būti leidžiama pasilikti sumą, viršijančią 10 % jų viešųjų paslaugų misijos metinio biudžeto išlaidų. Tokia kompensacijos permoka priimtina, tik jeigu ji konkrečiai iš anksto ir įpareigojamai numatoma vienkartinėms didelėms išlaidoms, kurios būtinos viešųjų paslaugų misijai vykdyti (47). Tokios aiškiai numatytos kompensacijos permokos naudojimo terminas irgi turėtų būti apribotas atsižvelgiant į jos paskirtį.

                  (75)

                  Kad Institucija galėtų vykdyti savo pareigas, ELPA valstybės nustato sąlygas, kuriomis visuomeniniai transliuotojai galėtų naudotis minėta kompensacijos permoka.

                  (76)

                  Minėta kompensacijos permoka naudojama tik viešųjų paslaugų veiklai finansuoti. Kryžminis komercinės veiklos subsidijavimas nepateisinamas ir yra nesuderinama valstybės pagalba.

            6.6.   Finansinės kontrolės priemonės

                  (77)

                  ELPA valstybės pasirūpina tinkamomis priemonėmis, kad būtų išvengta kompensacijos permokos, atsižvelgdamos į 72–76 punktų nuostatas. Jos nuolat ir veiksmingai kontroliuoja, kaip naudojamas valstybinis finansavimas, kad būtų išvengta kompensacijos permokos ir kryžminio subsidijavimo ir būtų kruopščiai tikrinamas „viešųjų paslaugų atsargų“ lygis bei naudojimas. ELPA valstybės gali pasirinkti savo nacionalinėse transliavimo sistemose tinkamiausias ir veiksmingiausias kontrolės priemones, taip pat atsižvelgdamos į būtinybę užtikrinti derėjimą su viešųjų paslaugų funkcijos vykdymui prižiūrėti taikomomis priemonėmis.

                  (78)

                  Tokios kontrolės priemonės būtų veiksmingos, tik jeigu jas reguliariai, pageidautina kasmet, taikytų nuo visuomeninio transliuotojo nepriklausoma išorės įstaiga. ELPA valstybės pasirūpina, kad būtų galima taikyti veiksmingas priemones kompensacijos permokai, didesnei, nei numatyta pagal 6.5 skirsnio nuostatas, ir kryžminio subsidijavimo lėšoms susigrąžinti.

                  (79)

                  Finansinė visuomeninių transliuotojų padėtis turėtų būti nuodugniai tikrinama kiekvieno finansinio laikotarpio pabaigoje, kaip numatyta ELPA valstybių nacionalinėse transliavimo sistemose, o jei tokio laikotarpio nėra – laikotarpio, kuris paprastai neturėtų būti ilgesnis kaip ketveri metai, pabaigoje. Apskaičiuojant visuomeninio transliuotojo finansinius poreikius kitam laikotarpiui, atsižvelgiama į visas finansinio laikotarpio arba minėto lygiaverčio laikotarpio pabaigoje turimas „viešųjų paslaugų atsargas“. ELPA valstybės patikrina, ar finansavimo lygis atitinka visuomeninio transliuotojo faktinius finansinius poreikius, jei kelis kartus iš eilės nustatoma, kad „viešųjų paslaugų atsargos“ viršija 10 % metinių viešųjų paslaugų sąnaudų.

            6.7.   Visuomeninio transliavimo paslaugų įvairinimas

                  (80)

                  Pastaraisiais metais audiovizualinėse rinkose įvyko svarbių pokyčių, lėmusių besitęsiantį transliavimo paslaugų plėtojimą ir įvairinimą. Dėl to kilo klausimų, susijusių su valstybės pagalbos taisyklių taikymu audiovizualinėms paslaugoms, kurios tradiciškai nelaikomos transliavimo veikla.

                  (81)

                  Institucija šiuo klausimu mano, kad visuomeniniai transliuotojai turėtų galėti visuomenės naudai technologijų atžvilgiu neutraliu pagrindu naudotis skaitmeninimo ir platinimo platformų įvairinimo teikiamomis galimybėmis. Siekiant užtikrinti esminį visuomeninių transliuotojų vaidmenį naujoje skaitmeninėje aplinkoje, visuomeniniai transliuotojai gali pasinaudoti valstybės pagalba audiovizualinėms paslaugoms naujomis platinimo platformomis teikti ir plačiosios visuomenės, ir specialiesiems interesams tenkinti, jeigu tos paslaugos skirtos tiems patiems demokratiniams, socialiniams ir kultūriniams susijusios visuomenės poreikiams ir nedaro neproporcingo poveikio rinkai, kuris nėra būtinas viešųjų paslaugų funkcijai vykdyti.

                  (82)

                  Sparčiai plėtojantis transliavimo rinkoms, keičiasi ir transliuotojų verslo modeliai. Transliuotojai, vykdydami viešųjų paslaugų funkciją, vis dažniau ima naudotis naujais finansavimo šaltiniais, pvz., interneto reklama arba paslaugų teikimu už užmokestį (vadinamosios mokamosios paslaugos, pvz., galimybė naudotis archyvais už mokestį, specialiems interesams skirti televizijos kanalai, kai mokama už peržiūrą, galimybė naudotis mobiliosiomis paslaugomis už vienkartinį mokestį, televizijos programų peržiūros atidėjimas už mokestį, mokamojo interneto turinio parsisiuntimas ir kt.). Mokamųjų paslaugų atlygio elementas gali būti susijęs, pvz., su transliuotojų mokamais platinimo tinkle mokesčiais arba autoriniais atlyginimais (pvz., jeigu paslaugos teikiamos mobiliosiose platformose mokant platinimo mobiliuoju tinklu mokestį).

                  (83)

                  Nors tradiciškai visuomeninio transliavimo paslaugos buvo nemokamos, Institucija mano, kad tokių paslaugų tiesioginio atlygio elementas tiesiogiai veikia žiūrovų naudojimąsi paslaugomis (48), tačiau nebūtinai reiškia, kad šios paslaugos akivaizdžiai nepatenka į viešųjų paslaugų funkcijos sritį, jei mokėjimo aspektas neturi įtakos išskirtiniam viešųjų paslaugų pobūdžiui – tenkinti socialinius, demokratinius ir kultūrinius visuomenės poreikius, kuris atskiria viešąsias paslaugas nuo visiškai komercinės veiklos (49). Atlygio elementas – vienas iš klausimų, į kuriuos reikia atsižvelgti sprendžiant, ar įtraukti tokias paslaugas į viešųjų paslaugų funkciją, nes tai gali paveikti teikiamos paslaugos universalumą ir bendrą modelį, taip pat jos poveikį rinkai. Jeigu tam tikra paslauga, už kurią nustatytas mokestis, tenkinami konkretūs socialiniai, demokratiniai ir kultūriniai visuomenės poreikiai ir nedaromas neproporcingas poveikis konkurencijai ir tarpvalstybinei prekybai, ELPA valstybės gali patikėti visuomeniniams transliuotojams teikti tokią paslaugą kaip dalį jų viešųjų paslaugų funkcijos.

                  (84)

                  Kaip minėta, visuomeniniai transliuotojai gali pasinaudoti valstybės pagalba audiovizualinėms paslaugoms teikti visomis platformomis, jei laikomasi EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalyje nurodytų esminių reikalavimų. Todėl ELPA valstybės, atvirų viešųjų konsultacijų pagrindu atlikdamos išankstinį vertinimą, nagrinėja, ar svarbios naujos visuomeninių transliuotojų numatytos audiovizualinės paslaugos atitinka EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalies reikalavimus, t. y. ar atsižvelgiant į visuomeninio transliavimo paslaugas jos atitinka demokratinius, socialinius ir kultūrinius visuomenės poreikius, kartu tinkamai atsižvelgdamos į galimą poveikį prekybos sąlygoms ir konkurencijai.

                  (85)

                  ELPA valstybės, atsižvelgdamos į transliavimo rinkos savybes ir raidą, taip pat į visuomeninio transliuotojo jau siūlomų paslaugų asortimentą, nustato, kas laikoma „svarbia nauja paslauga“. „Naujas“ veiklos pobūdis gali priklausyti, be kita ko, ir nuo paslaugos turinio, ir nuo vartojimo modalumų (50). Vertinant paslaugos „svarbą“, galima atsižvelgti, pavyzdžiui, į jai kurti reikalingus finansinius išteklius ir į numatomą poveikį paklausai. Svarbūs esamų paslaugų pakeitimai turi būti vertinami taip pat, kaip ir svarbios naujos paslaugos.

                  (86)

                  ELPA valstybės gali pasirinkti tinkamiausias priemones, kad užtikrintų audiovizualinių paslaugų suderinamumą su EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalies esminėmis sąlygomis, atsižvelgdamos į savo nacionalinių transliavimo sistemų ypatumus ir būtinybę užtikrinti visuomeninių transliuotojų redakcinę nepriklausomybę.

                  (87)

                  Siekiant skaidrumo ir siekiant gauti visą svarbią informaciją, kuri reikalinga proporcingam sprendimui priimti, suinteresuotosioms šalims suteikiama galimybė viešosiose konsultacijose pareikšti nuomonę apie numatomą svarbią naują paslaugą. Konsultacijos rezultatai, jų vertinimas ir priežastys, kuriomis remiantis priimtas sprendimas, skelbiami viešai.

                  (88)

                  Siekdamos užtikrinti, kad svarbių naujų audiovizualinių paslaugų valstybinis finansavimas neiškraipytų prekybos ir konkurencijos taip, kad būtų pakenkta bendriems interesams, ELPA valstybės, remdamosi viešosios konsultacijos rezultatais, įvertina bendrą naujos paslaugos poveikį rinkai – kokia padėtis būtų, jei numatyta nauja paslauga būtų teikiama ir jei ji nebūtų teikiama. Vertinant poveikį rinkai, be kita ko, apsvarstomi šie svarbūs aspektai: panašių arba pakaitinių pasiūlymų buvimas rinkoje, redagavimo paslaugų konkurencija, rinkos struktūra, visuomeninio transliuotojo padėtis rinkoje, konkurencijos lygis ir galimas poveikis privačioms iniciatyvoms. Turi būti užtikrinta šio poveikio ir atitinkamos paslaugos vertės visuomenei pusiausvyra. Jei poveikis rinkai daugiausia neigiamas, audiovizualinių paslaugų valstybinis finansavimas būtų proporcingas, tik jei, atsižvelgiant į esamą bendrą viešųjų paslaugų pasiūlą, jis duotų papildomą naudą tenkinant socialinius, demokratinius ir kultūrinius visuomenės poreikius (51).

                  (89)

                  Toks vertinimas būtų objektyvus, tik jei jį atliktų nuo visuomeninio transliuotojo valdymo ir jo narių paskyrimo bei pašalinimo nepriklausoma išorės įstaiga, turinti pakankamai pajėgumų ir išteklių savo pareigoms vykdyti. ELPA valstybės gali nustatyti rinkos dydžiui ir visuomeninio transliuotojo padėčiai rinkoje proporcingą tvarką.

                  (90)

                  Išdėstyti argumentai netrukdo visuomeniniams transliuotojams išbandyti pažangias naujas paslaugas (pvz., bandomųjų projektų forma) ribotu mastu (pvz., laiko ir auditorijos atžvilgiu) ir siekiant gauti informaciją apie numatomos paslaugos tinkamumą ir pridėtinę vertę, jeigu toks bandymo etapas neprilygsta visavertės ir svarbios naujos audiovizualinės paslaugos pateikimui rinkai.

                  (91)

                  Institucija mano, kad nacionaliniu lygmeniu atlikus minėtą vertinimą, bus prisidėta prie EEE valstybės pagalbos taisyklių laikymosi užtikrinimo. Tai nepažeidžia Institucijos ir Komisijos kompetencijos tikrinti, ar ELPA valstybės laikosi EEE susitarimo nuostatų ir jų teisės prireikus imtis veiksmų, reaguojant į skundus arba savo iniciatyva.

            6.8.   Proporcingumas ir elgesys rinkoje

                  (92)

                  Pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį visuomeniniai transliuotojai neužsiima veikla, dėl kurios atsirastų neproporcingų konkurencijos iškraipymų, kurie nėra būtini viešųjų paslaugų užduočiai atlikti. Pavyzdžiui, bendra visuomeninių transliuotojų viešųjų paslaugų užduotis gali apimti populiariausio turinio įsigijimą ir tai paprastai laikoma teisėta. Tačiau, jeigu visuomeniniai transliuotojai, turėdami išskirtines teises į populiariausią turinį, jų nenaudotų ir skaidriai bei laiku neperleistų kitiems, atsirastų neproporcingų rinkos iškraipymų. Todėl Institucija ragina ELPA valstybes užtikrinti, kad visuomeniniai transliuotojai laikytųsi proporcingumo principo ir įsigydami populiariausio turinio transliavimo teises, ir parengti visuomeninių transliuotojų nepanaudotų išskirtinių teisių į populiariausią turinį perleidimo taisykles.

                  (93)

                  Vykdydami komercinę veiklą, visuomeniniai transliuotojai įpareigoti laikytis rinkos principų, o veikdami per komercines pavaldžiąsias įmones palaiko su jomis „ištiestosios rankos“ principu grįstus santykius. ELPA valstybės užtikrina, kad visuomeniniai transliuotojai laikytųsi „ištiestosios rankos“ principo, savo komercines investicijas atliktų vadovaudamiesi rinkos ekonomikos investuotojo principu ir nesiimtų antikonkurencinių veiksmų savo konkurentų atžvilgiu, remdamiesi gaunamu valstybiniu finansavimu.

                  (94)

                  Antikonkurencinės praktikos pavyzdys – kainų mažinimas. Visuomeninis transliuotojas gali susigundyti sumažinti reklamos ar kitos neviešųjų paslaugų veiklos (pvz., komercinių mokamųjų paslaugų) kainą tiek, kad ją būtų galima pagrįstai laikyti nesuderinama su rinka, ir taip sumažinti konkurentų pajamas, nes mažesnės visuomeninio transliuotojo pajamos padengiamos kompensacija už viešąsias paslaugas. Toks elgesys negali būti vertinamas kaip būdingas transliuotojui priskirtai viešųjų paslaugų misijai ir bet kuriuo atveju paveiktų prekybos sąlygas ir konkurenciją Europos ekonominėje erdvėje taip, kad pakenktų bendriems interesams, taigi pažeistų EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį.

                  (95)

                  Atsižvelgiant į padėčių rinkoje skirtumus ir atitinkamos rinkos ir paslaugos ypatumus kiekvienu atveju atskirai vertinama, ar visuomeniniai transliuotojai laikosi rinkos principų, visų pirma, ar visuomeniniai transliuotojai savo komerciniuose pasiūlymuose mažina kainas ir ar laikosi proporcingumo principo, kiek tai susiję su teisių į populiariausią turinį įsigijimu (52).

                  (96)

                  Institucija mano, kad pirmiausia nacionalinės valdžios institucijos turi užtikrinti, kad visuomeniniai transliuotojai laikytųsi rinkos principų. Todėl ELPA valstybės sukuria tinkamas priemones, kad galėtų veiksmingai nacionaliniu lygmeniu įvertinti bet kokius galimus skundus.

                  (97)

                  Nepaisant to, kas išdėstyta pirmesniame punkte, jei būtina, Institucija gali imtis veiksmų pagal EEE susitarimo 53, 54, 59 ir 61 straipsnius.

            7.   Taikymo laikas

                  (98)

                  Šis skyrius įsigalioja pirmą dieną nuo tos dienos, kai jį priima Institucija. Juo pakeičiamas ankstesnis Institucijos valstybės pagalbos gairių skyrius dėl valstybės pagalbos taisyklių taikymo visuomeninio transliavimo paslaugoms.

                  (99)

                  Laikydamasi skyriaus dėl taisyklių, taikomų vertinant neteisėtą valstybės pagalbą (53), nuostatų, Institucija pagalbai, apie kurią nepranešta, taikys:

                              a)

                              šį skyrių, jeigu pagalba suteikta po jo priėmimo;

                              b)

                              visais kitais atvejais – 2004 m. balandžio 23 d. priimtą ankstesnį skyrių dėl valstybės pagalbos taisyklių taikymo visuomeninio transliavimo paslaugoms.

         (1)  Šis skyrius atitinka Komisijos komunikatą dėl valstybės pagalbos taisyklių taikymo visuomeninio transliavimo paslaugoms (OL C 257, 2009 10 27, p. 1).

         (2)  Patvirtinta 2004 m. balandžio 23 d. sprendimu Nr. 90/04/COL, kuriuo keturiasdešimt šeštą kartą iš dalies keičiamos procedūrinės ir esminės taisyklės valstybės pagalbos srityje, papildant jas nauju 24C skyriumi: Valstybės pagalbos taisyklių taikymas visuomeniniam transliavimui (OL L 327, 2007 12 13, p. 21, ir EEE priedas Nr. 59, 2007 12 13, p. 1).

         (3)  2003 m. liepos 24 d. sprendimas Altmark Trans GmbH and Regierungspräsidium Magdeburg prieš Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH (Altmark), C-280/2000, Rink. p. I-7747.

         (4)  OL L 109, 2007 4 26, p. 44 ir EEE priedas Nr. 20, 2007 4 26, p. 1, taip pat galima rasti Institucijos interneto svetainėje http://www.eftasurv.int/?1=1&showLinkID=16997&1=1.

         (5)  OL L 312, 2005 11 29, p. 67.

         (6)  Jungtinio komiteto sprendimas Nr. 91/2006 (OL L 289, 2006 10 19, p. 31, ir EEE priedas Nr. 52, 2006 10 19, p. 24), įsigaliojo 2006 7 8.

         (7)  2007 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/65/EB, iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 89/552/EEB dėl valstybių narių įstatymuose ir kituose teisės aktuose išdėstytų nuostatų, susijusių su televizijos programų transliavimu, derinimo (OL L 332, 2007 12 18, p. 27).

         (8)  COM(2005) 107 galutinis.

         (9)  OL C 320, 2001 11 15, p. 5. Šis komunikatas atitinka ankstesnį skyrių dėl valstybės pagalbos taisyklių taikymo visuomeninio transliavimo paslaugoms, kurį Institucija priėmė 2004 m. balandžio 23 d., žr. 2 išnašą.

         (10)  Šiame skyriuje „audiovizualinės (-ių) paslaugos (-ų)“ sąvoka reiškia linijinį ir (arba) nelinijinį garso ir (arba) audiovizualinio turinio ir kitų gretimų paslaugų, kaip antai internetinių tekstinių informacinių paslaugų, platinimą. „Audiovizualinės (-ių) paslaugos (-ų)“ sąvoką būtina atskirti nuo siauresnės „audiovizualinės žiniasklaidos paslaugos (-ų)“ sąvokos, apibrėžtos Direktyvos 2007/65/EB (Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyvos) 1 straipsnio a punkte.

         (11)  1991 m. birželio 18 d. sprendimas ERT, C-260/89, Rink. p. I-2925.

         (12)  Šiame skyriuje sąvoka „viešoji paslauga“ reiškia EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalyje vartojamą sąvoką „visuotinės ekonominės svarbos paslauga“.

         (13)  OL C 30, 1999 2 5, p. 1.

         (14)  Rezoliucija dėl visuomeninio transliavimo kaip aktas, į kurį susitariančiosios šalys turi atsižvelgti, įtraukta į EEE susitarimą Sprendimu Nr. 118/1999 (OL L 325, 2000 12 21, p. 33, ir EEE priedas Nr. 60, 2000 12 21, p. 423 (islandų kalba) ir p. 424 (norvegų kalba)), įsigaliojo 1999 10 1.

         (15)  UNESCO konvencija dėl kultūrų raiškos įvairovės apsaugos ir skatinimo pasirašyta Paryžiuje 2005 m. spalio 20 d. Vėliau ją ratifikavo Norvegija ir patvirtino Islandija.

         (16)  UNESCO konvencijos dėl kultūrų raiškos įvairovės apsaugos ir skatinimo 6 straipsnio 1 dalis ir 2 dalies h punktas.

         (17)  2007 m. sausio 31 d. 985-ajame ministrų atstovų posėdyje priimta Ministrų Komiteto rekomendacija CM/Rec(2007)2 valstybėms narėms dėl žiniasklaidos pliuralizmo ir žiniasklaidos turinio įvairovės.

         (18)  2007 m. sausio 31 d. 985-ajame ministrų atstovų posėdyje priimta Ministrų Komiteto rekomendacija CM/Rec(2007)3 valstybėms narėms dėl visuomeninės žiniasklaidos vaidmens informacinėje visuomenėje.

         (19)  Pavyzdžiui, 2009 m. kovo 31 d. ELPA priežiūros institucijos sprendimas Nr. 180/09/COL dėl pagalbos schemų garso ir vaizdo kūrinių gamybai ir scenarijų bei švietimo priemonių rengimui (OL C 236, 2009 10 1, p. 5, ir EEE priedas Nr. 51, 2009 10 1, p. 17). Taip pat žr. Institucijos valstybės pagalbos gairių skyrių dėl valstybės pagalbos kinematografijos ir kitiems garso ir vaizdo kūriniams, patvirtintą 2008 m. gruodžio 17 d. ELPA priežiūros institucijos sprendimu Nr. 788/08/COL, kuriuo šešiasdešimt septintą kartą iš eilės iš dalies keičiamos procedūrinės ir esminės taisyklės valstybės pagalbos srityje, iš dalies keičiant galiojančius skyrius dėl orientacinių ir diskonto normų ir dėl garantijomis teikiamos valstybės pagalbos bei įtraukiant naują skyrių dėl neteisėtos ir nederančios valstybės pagalbos susigrąžinimo, dėl valstybės pagalbos kinematografijos ir kitiems garso ir vaizdo kūriniams bei dėl valstybės pagalbos geležinkelio įmonėms, dar nepaskelbtas, galima rasti Institucijos interneto svetainėje http://www.eftasurv.int/?1=1&showLinkID=15643&1=1.

         (20)  OL L 318, 2006 11 17, p. 17.

         (21)  Jungtinio komiteto sprendimas Nr. 55/2007 (OL L 266, 2007 10 11, p. 15, ir EEE priedas Nr. 48, 2007 10 11, p. 12), įsigaliojo 2007 6 9.

         (22)  Pagal Sprendimo 2005/842/EB 2 straipsnio 1 dalies a punktą jis taikomas valstybės pagalbai „kompensacijos už viešąją paslaugą forma, skiriamai įmonėms, kurių vidutinė metinė apyvarta prieš atskaitant mokesčius, įskaitant visą veiklą, yra mažesnė kaip 100 mln. EUR per dvejus finansinius metus iki tų metų, kuriais buvo patikėta teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugas, o metinė kompensacijos už šias paslaugas suma yra mažesnė kaip 30 mln. EUR“.

         (23)  2008 m. spalio 22 d. sprendimo TV2 (Danija) prieš Komisiją (TV2), T-309/04, T-317/04, T-329/04 ir T-336/04, Rink. p. II-2935, 156 punktas.

         (24)  Dėl mokesčio už licenciją finansavimo priskyrimo valstybės lėšoms žr. minėto sprendimo TV2 158–159 punktus.

         (25)  1980 m. rugsėjo 17 d. sprendimo Philip Morris Holland prieš Komisiją, C-730/79, Rink. p. 2671, 11 punktas, 1991 m. kovo 21 d. sprendimo Italija prieš Komisiją, C-303/88, Rink. p. I-1433, 27 punktas; 2000 m. rugsėjo 19 d. sprendimo Vokietija prieš Komisiją, C-156/98, Rink. p. I-6857, 33 punktas.

         (26)  1994 m. rugpjūčio 9 d. sprendimas Namur-Les Assurances du Crédit SA prieš Office National du Ducroire ir Belgijos valstybę, C-44/93, Rink. p. I-3829.

         (27)  Žr., pvz., Komisijos sprendimus šiose bylose: E 8/06 dėl valstybės finansavimo flamandų visuomeniniam transliuotojui VRT (OL C 143, 2008 6 10, p. 7); E 4/05 dėl valstybės pagalbos finansavimo RTE ir TNAG (TG4) (OL C 121, 2008 5 17, p. 5); E 9/05 dėl licencijos mokesčio mokėjimų RAI (OL C 235, 2005 9 23, p. 3); E 10/2005 dėl licencijos mokesčio mokėjimų France 2 ir France 3 (OL C 240, 2005 9 30, p. 20); E 8/05 dėl Ispanijos nacionalinio visuomeninio transliuotojo RTVE (OL C 239, 2006 10 4, p. 17); C 2/04 dėl Nyderlandų visuomeninių transliuotojų ad hoc finansavimo (OL L 49, 2008 2 22, p. 1); C 60/99, 2003 m. gruodžio 10 d. Komisijos sprendimas 2004/838/EB dėl valstybės pagalbos, kurią Prancūzija suteikė France 2 ir France 3 (OL L 361, 2004 12 8, p. 21); C 62/99, 2003 m. spalio 15 d. Komisijos sprendimas 2004/339/EB dėl priemonių, kurias Italija įgyvendino dėl RAI SpA (OL L 119, 2004 4 23, p. 1); NN 88/98 dėl visą parą veikiančio naujienų kanalo be reklamos su licencijos mokesčiu finansavimo iš BBC (OL C 78, 2000 3 18, p. 6) ir NN 70/98 dėl valstybės pagalbos visuomeninio transliavimo kanalams Kinderkanal ir Phoenix (OL C 238, 1999 8 21, p. 3).

         (28)  2002 m. balandžio 30 d. sprendimas Gibraltaro vyriausybė prieš Komisiją (Gibraltaras), T-195/01 ir T-207/01, Rink. p. II-2309.

         (29)  Žr., pvz., 2002 m. vasario 20 d. sprendimą Nr. 32/02/COL, 2002 m. rugsėjo 18 d. sprendimą Nr. 169/02/COL, 2003 m. spalio 29 d. sprendimą Nr. 186/03, 2005 m. liepos 15 d. sprendimą Nr. 179/05/COL ir 2006 m. lapkričio 14 d. sprendimą Nr. 342/06/COL. Taip pat žr. Institucijos valstybės pagalbos gairių skyrių dėl valstybės pagalbos kinematografijos ir kitiems garso ir vaizdo kūriniams.

         (30)  Pvz., minėti Komisijos sprendimai NN 88/98 dėl visą parą veikiančio naujienų kanalo BBC (OL C 78, 2000 3 18, p. 6) ir NN 70/98 dėl Kinderkanal and Phoenix.

         (31)  Pvz., Komisijos sprendimas Nr. 458/2004 dėl valstybės pagalbos Espacio Editorial Andaluza Holding sl. (OL C 131, 2005 5 28, p. 12).

         (32)  Minėtas sprendimas NN 70/98 dėl Kinderkanal and Phoenix.

         (33)  1981 m. liepos 14 d. sprendimas Zuechner, 172/80, Rink. p. 2021.

         (34)  1997 m. liepos 17 d. sprendimas GT-Link, C-242/95, Rink. p. 4449.

         (35)  1997 m. spalio 23 d. sprendimas EDF ir GDF, C-159/94, Rink. p. I-5815.

         (36)  Žr., pvz., Komisijos sprendimus šiose bylose: E 8/06 dėl valstybės finansavimo flamandų visuomeniniam transliuotojui VRT (OL C 143, 2008 6 10, p. 7), E 4/05 dėl valstybės pagalbos finansavimo RTE ir TNAG (TG4) (OL C 121, 2008 5 17, p. 5), E 3/05 dėl pagalbos Vokietijos visuomeniniams transliuotojams (OL C 185, 2007 8 8, p. 1), E 9/05 dėl licencijos mokesčio mokėjimų RAI (OL C 235, 2005 9 23, p. 3), E 10/05 dėl licencijos mokesčio mokėjimų France 2 ir France 3 (OL C 240, 2005 9 30, p. 20), E 8/05 dėl Ispanijos nacionalinio visuomeninio transliuotojo RTVE (OL C 239, 2006 10 4, p. 17), C 2/04 dėl Nyderlandų visuomeninių transliuotojų ad hoc finansavimo (OL L 49, 2008 2 22, p. 1). Taip pat žr. 2009 m. liepos 8 d. ELPA priežiūros institucijos sprendimą Nr. 306/09/COL dėl Norvegijos transliavimo korporacijos, galima rasti Institucijos interneto svetainėje http://www.eftasurv.int/?1=1&showLinkID=16906&1=1.

         (37)  Su panašiais sunkumais taip pat gali būti susidurta, jei visuomeninis transliavimas skirtas kalbinėms mažumoms ar vietiniams poreikiams.

         (38)  Komisijos sprendimo C 62/1999 dėl RAI 99 punktas ir sprendimo C 85/2001 dėl RTP 158 punktas.

         (39)  2008 m. birželio 26 d. sprendimo SIC prieš Komisiją, T-442/03, Rink. p. II-1161, 201 punktas ir minėto sprendimo TV2 122–124 punktai.

         (40)  Pasak Bendrojo Teismo, šie kokybiniai kriterijai yra „priežastis pripažinti transliavimo VESP nacionaliniame audiovizualiniame sektoriuje“. „Nėra priežasčių, dėl kurių plačiai apibrėžta transliavimo VESP, kuri aukoja šiuos kokybinius reikalavimus dėl komercinio operatoriaus elgesio <…> toliau būtų finansuojama valstybės <…>“, žr. minėto sprendimo SIC prieš Komisiją 211 punktą.

         (41)  Dėl žaidimų prizui laimėti, įskaitant padidinto tarifo telefono numerių rinkimą, pvz., teleparduotuvių paslaugos ar reklama, priskyrimo valstybės lėšoms pagal Direktyvą 2007/65/EB (Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyvą), žr. 2007 m. spalio 18 d. sprendimą Österreichischer Rundfunk (ORF), C-195/06, Rink. p. I-8817.

         (42)  Žr. minėto sprendimo TV2 107–108 punktus.

         (43)  Žr. minėto sprendimo SIC prieš Komisiją 212 punktą.

         (44)  Direktyvos 2006/111/EB (Skaidrumo direktyvos) 4 straipsnis.

         (45)  Tai nusako hipotetinę padėtį, jei neviešųjų paslaugų veikla būtų nutraukta: dėl to sutaupytos lėšos sudarytų bendrųjų išlaidų, kurios turėtų būti priskirtos neviešųjų paslaugų veiklai, sumą.

         (46)  Žinoma, dėl šios nuostatos neužkertamas kelias visuomeniniams transliuotojams gauti pelną iš komercinės veiklos, nepriklausančios viešųjų paslaugų funkcijai.

         (47)  Tokios išimtinės atsargos gali būti pateisinamos, jeigu numatytos didelėms investicijoms į technologijas (pvz., skaitmeninimo), kurias numatoma atlikti tam tikru laiku ir kurios būtinos viešųjų paslaugų funkcijai vykdyti, arba svarbioms restruktūrizavimo priemonėms, kurios būtinos nenutrūkstamai visuomeninio transliuotojo veiklai palaikyti tinkamai apibrėžtu laikotarpiu.

         (48)  Europos Taryba Rekomendacijoje dėl visuomeninės žiniasklaidos priemonių vaidmens informacinėje visuomenėje nurodė: „valstybės narės gali svarstyti papildomo finansavimo priemonių galimybę, bet turi tinkamai atsižvelgti į rinkos ir konkurencijos klausimus. Visų pirma, kalbant apie naujas individualiems poreikiams pritaikytas paslaugas, valstybės narės gali svarstyti galimybę leisti visuomeninei žiniasklaidai už tokias paslaugas gauti atlygį <…>. Vis dėlto nė vienas iš šių sprendimų neturėtų pažeisti visuomeninės žiniasklaidos paslaugų universalumo principo arba būti diskriminacijos tarp skirtingų visuomenės grupių priežastimi <…> Rengdamos naujas finansavimo sistemas, valstybės narės daug dėmesio turėtų skirti visuomenės ir bendrajam interesams skirto turinio pobūdžiui.“

         (49)  Pavyzdžiui, Institucija mano, kad vartotojams taikomas tiesioginis mokestis už specializuoto populiariausio turinio paslaugas paprastai būtų laikomas komercine veikla. Tačiau Institucija, pavyzdžiui, mano, kad imant paprastus perdavimo mokesčius už subalansuotų ir įvairių programų transliavimą naujomis platformomis, pavyzdžiui, mobiliąja įranga, paslauga nebūtų laikoma komercine.

         (50)  Pavyzdžiui, Institucija mano, kad kai kurios linijinio perdavimo formos, kaip antai televizijos vakaro žinių platinimas tuo pačiu metu kitomis platformomis (pvz., internetu, mobiliąja įranga), gali nebūti laikomos „naujomis“, atsižvelgiant į šį skyrių. ELPA valstybės, atsižvelgdamos į atitinkamų paslaugų specifiką ir savybes, turėtų nuspręsti, ar kitos visuomeninių transliuotojų programų perdavimo kitomis platformomis formos gali būti laikomos svarbiomis naujomis paslaugomis.

         (51)  Taip pat žr. 40 išnašą dėl transliavimo VESP pagrindimo.

         (52)  Pavyzdžiui, vienas iš svarbių dalykų, kurį būtų galima vertinti, – ar visuomeniniai transliuotojai nuolatos siūlo didesnes kainas už populiariausių programų teises ir dėl to viršija viešųjų paslaugų teikimo įgaliojimus ir neproporcingai iškraipo rinką.

         (53)  Patvirtinta 2007 m. gegužės 3 d. sprendimu Nr. 154/07/COL, kuriuo šešiasdešimt trečią kartą iš dalies keičiamos valstybės pagalbos gairės, atnaujinant ir įtraukiant naują skyrių apie neteisėtai pagalbai taikomas taisykles (OL L 73, 2009 3 19, p. 23 ir EEE priedas Nr. 15, 2009 3 19, p. 1), galima rasti Institucijos interneto svetainėje http://www.eftasurv.int/?1=1&showLinkID=15119&1=1.


title: 2007 m. gruodžio 6 d. Tarybos sprendimas 2007/808/BUSP, iš dalies keičiantis Sprendimą 2006/807/BUSP dėl Europos Sąjungos policijos misijos Palestinos teritorijose

text:
8.12.2007

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 323/56

      TARYBOS SPRENDIMAS 2007/808/BUSP
   2007 m. gruodžio 6 d.
   iš dalies keičiantis Sprendimą 2006/807/BUSP dėl Europos Sąjungos policijos misijos Palestinos teritorijose
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į 2005 m. lapkričio 14 d. Tarybos bendruosius veiksmus 2005/797/BUSP dėl Europos Sąjungos policijos misijos Palestinos teritorijose (1), ypač į jų 14 straipsnio 2 dalį kartu su Europos Sąjungos sutarties 23 straipsnio 2 dalies antra įtrauka,
   kadangi:

               (1)

               2005 m. lapkričio 14 d. Taryba priėmė Bendruosius veiksmus 2005/797/BUSP dėl Europos Sąjungos policijos misijos Palestinos teritorijose 3 metų laikotarpiui. 2006 m. sausio 1 d. prasidėjo misijos veiklos etapas.

               (2)

               2006 m. lapkričio 20 d. Taryba priėmė sprendimą 2006/807/BUSP (2), kuriuo nustatyta, kad biudžetas padengti su misija susijusioms išlaidoms nuo 2007 m. sausio 1 d. iki 2007 m. gruodžio 31 d. yra 2 800 000 EUR.

               (3)

               Šis biudžetas taip pat turėtų apimti su misija susijusias išlaidas nuo 2007 m. sausio 1 d. iki 2008 m. vasario 29 d.,

         NUSPRENDĖ:
   1 straipsnis
   Sprendimo 2006/807/BUSP 1 straipsnis pakeičiamas taip:

      „1 straipsnis
      1.   Galutinis biudžetas, skirtas su misija susijusioms išlaidoms padengti nuo 2007 m. sausio 1 d. iki 2008 m. vasario 29 d. yra 2 800 000 EUR.
      2.   Sprendimą dėl EUPOL COPPS biudžeto nuo 2008 m. kovo 1 d. iki 2008 m. gruodžio 31 d. Taryba priims iki 2008 m. vasario 29 d.“

   2 straipsnis
   Šis sprendimas įsigalioja jo priėmimo dieną.
   3 straipsnis
   Šis sprendimas skelbiamas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

      Priimta Briuselyje 2007 m. gruodžio 6 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         A. COSTA

      (1)  OL L 300, 2005 11 17, p. 65.

      (2)  OL L 329, 2006 11 25, p. 76.


title: 2016 m. gegužės 12 d. Tarybos sprendimas (BUSP) 2016/712, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/486/BUSP dėl Europos Sąjungos patariamosios misijos civilinės saugumo sektoriaus reformos srityje Ukrainoje (EUAM Ukraine)

text:
13.5.2016

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 125/11

         TARYBOS SPRENDIMAS (BUSP) 2016/712
   2016 m. gegužės 12 d.
   kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/486/BUSP dėl Europos Sąjungos patariamosios misijos civilinės saugumo sektoriaus reformos srityje Ukrainoje (EUAM Ukraine)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos Sąjungos sutartį, ypač į jos 28 straipsnį, 42 straipsnio 4 dalį ir 43 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio užsienio reikalams ir saugumo politikai pasiūlymą,
   kadangi:

               (1)

               2014 m. liepos 22 d. Taryba priėmė Sprendimą 2014/486/BUSP (1);

               (2)

               Sprendimu 2014/486/BUSP su pakeitimais, padarytais Sprendimu (BUSP) 2015/2249 (2), EUAM Ukraine buvo nustatyta orientacinė suma iki 2016 m. lapkričio 30 d. ir įgaliojimai iki 2017 m. lapkričio 30 d.;

               (3)

               Orientacinė suma turėtų būti patikslinta, todėl Sprendimas 2014/486/BUSP turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeistas,

         PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
   1 straipsnis
   Sprendimo 2014/486/BUSP 14 straipsnio 1 dalis pakeičiama taip:

      „1.   Orientacinė finansavimo suma, skirta su EUAM Ukraine susijusioms išlaidoms iki 2014 m. lapkričio 30 d. padengti, yra 2 680 000 EUR. Orientacinė finansavimo suma, skirta su EUAM Ukraine susijusioms išlaidoms 2014 m. gruodžio 1 d.–2015 m. lapkričio 30 d. laikotarpiu padengti, yra 13 100 000 EUR. Orientacinė finansavimo suma, skirta su EUAM Ukraine susijusioms išlaidoms 2015 m. gruodžio 1 d.–2016 m. lapkričio 30 d. laikotarpiu padengti, yra 17 670 000 EUR. Sprendimą dėl vėlesnių laikotarpių orientacinės finansavimo sumos priima Taryba.“

   2 straipsnis
   Įsigaliojimas
   Šis sprendimas įsigalioja jo priėmimo dieną.

      Priimta Briuselyje 2016 m. gegužės 12 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkė

         F. MOGHERINI

      (1)  2014 m. liepos 22 d. Tarybos sprendimas 2014/486/BUSP dėl Europos Sąjungos patariamosios misijos civilinės saugumo sektoriaus reformos srityje Ukrainoje (EUAM Ukraine) (OL L 217, 2014 7 23, p. 42).

      (2)  2015 m. gruodžio 3 d. Tarybos sprendimas (BUSP) 2015/2249, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/486/BUSP dėl Europos Sąjungos patariamosios misijos civilinės saugumo sektoriaus reformos srityje Ukrainoje (EUAM Ukraine) (OL L 318, 2015 12 4, p. 38).


title: 2016 m. spalio 17 d. Tarybos sprendimas (ES) 2016/2310 dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi Asociacijos taryboje, įsteigtoje Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimu, steigiančiu Europos Bendrijų bei jų valstybių narių ir Jordanijos Hašimitų Karalystės asociaciją, dėl ES ir Jordanijos partnerystės prioritetų, įskaitant susitarimą, patvirtinimo

text:
20.12.2016

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 345/50

         TARYBOS SPRENDIMAS (ES) 2016/2310
   2016 m. spalio 17 d.
   dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi Asociacijos taryboje, įsteigtoje Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimu, steigiančiu Europos Bendrijų bei jų valstybių narių ir Jordanijos Hašimitų Karalystės asociaciją, dėl ES ir Jordanijos partnerystės prioritetų, įskaitant susitarimą, patvirtinimo
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 217 straipsnį kartu su 218 straipsnio 9 dalimi,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos ir Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio užsienio reikalams ir saugumo politikai pasiūlymą,
   kadangi:

               (1)

               1997 m. lapkričio 24 d. buvo pasirašytas ir 2002 m. gegužės 1 d. įsigaliojo Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimas, steigiantis Europos Bendrijų bei jų valstybių narių ir Jordanijos Hašimitų Karalystės asociaciją (1) (toliau – Susitarimas);

               (2)

               2015 m. lapkričio 18 d. bendras vyriausiojo įgaliotinio ir Europos Komisijos komunikatas „Europos kaimynystės politikos peržiūra“ palankiai įvertintas Tarybos 2015 m. gruodžio 14 d. išvadose, kuriose Taryba, inter alia, patvirtino ketinanti 2016 m. pradėti naują bendradarbiavimo su partnerėmis etapą, per kurį, jei tinkama, galėtų būti nustatyta naujų partnerystės prioritetų, daugiausia dėmesio skiriant sutartiems prioritetams ir interesams;

               (3)

               siekiant bendro Sąjungos ir Jordanijos tikslo – bendros taikos, gerovės ir stabilumo erdvės, būtina bendradarbiauti, ypač taikant bendros atsakomybės ir diferencijavimo principus, taip pat atsižvelgiant į lemiamą Jordanijos vaidmenį regione;

               (4)

               imdamosi skubiausiai spręstinų klausimų Sąjunga ir Jordanija toliau sieks pagrindinių savo ilgalaikės partnerystės tikslų, didins šalies ir regiono stabilumą ir atsparumą, taip pat sieks tvaraus ir žiniomis grindžiamo ekonomikos augimo ir socialinio vystymosi, laikydamosi teisinės valstybės ir demokratinio valdymo principų;

               (5)

               todėl Sąjungos pozicija Susitarimu įsteigtoje Asociacijos taryboje turėtų būti grindžiama pridedamu sprendimo projektu,

         PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
   1 straipsnis
   Pozicija, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi Asociacijos taryboje, įsteigtoje Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimu, steigiančiu Europos Bendrijų bei jų valstybių narių ir Jordanijos Hašimitų Karalystės asociaciją, dėl ES ir Jordanijos partnerystės prioritetų, įskaitant susitarimą, patvirtinimo grindžiama ES ir Jordanijos asociacijos tarybos sprendimo projektu, pridedamu prie šio sprendimo.
   2 straipsnis
   Šis sprendimas įsigalioja jo priėmimo dieną.

      Priimta Liuksemburge 2016 m. spalio 17 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkė

         F. MOGHERINI

      (1)  Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimas, steigiantis Europos Bendrijų bei jų valstybių narių ir Jordanijos Hašimitų Karalystės asociaciją (OL L 129, 2002 5 15, p. 3).

      PROJEKTAS
      12-OSIOS ES IR JORDANIJOS ASOCIACIJOS TARYBOS SPRENDIMAS Nr. 01/2016
      … m. … … d.
      dėl ES ir Jordanijos partnerystės prioritetų
      ES IR JORDANIJOS ASOCIACIJOS TARYBA,
      atsižvelgdama į Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimą, steigiantį Europos Bendrijų bei jų valstybių narių ir Jordanijos Hašimitų Karalystės asociaciją,
      kadangi:

                  (1)

                  1997 m. lapkričio 24 d. buvo pasirašytas ir 2002 m. gegužės 1 d. įsigaliojo Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimas, steigiantis Europos Bendrijų bei jų valstybių narių ir Jordanijos Hašimitų Karalystės asociaciją (toliau – Susitarimas);

                  (2)

                  Susitarimo 91 straipsniu Asociacijos tarybai suteikti įgaliojimai priimti sprendimus siekiant Susitarimo tikslų ir teikti atitinkamas rekomendacijas;

                  (3)

                  Susitarimo 101 straipsnyje numatyta, kad Šalys turi imtis visų bendrųjų ar specialiųjų priemonių, siekdamos įvykdyti Susitarime nurodytus įsipareigojimus, ir turi užtikrinti, kad Susitarime nustatyti tikslai būtų pasiekti;

                  (4)

                  peržiūrėjus Europos kaimynystės politiką pasiūlyta pradėti naują bendradarbiavimo su šalimis partnerėmis etapą ir abiem Šalims suteikti daugiau atsakomybės;

                  (5)

                  ES ir Jordanija susitarė stiprinti partnerystę, susitardamos dėl 2016–2018 m. laikotarpio prioritetų, kurių tikslas – remti ir stiprinti Jordanijos atsparumą ir stabilumą bei atremti užsitęsusio konflikto Sirijoje poveikį;

                  (6)

                  Susitarimo Šalys susitarė dėl ES ir Jordanijos partnerystės prioritetų teksto, įskaitant susitarimą, kuris padės įgyvendinti Susitarimą, daugiausia dėmesio skiriant bendradarbiavimui siekiant drauge nustatytų bendrų interesų,

            PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
      1 straipsnis
      Asociacijos taryba rekomenduoja Šalims įgyvendinti ES ir Jordanijos partnerystės prioritetus, įskaitant susitarimą, kurie pateikti šio sprendimo priede.
      2 straipsnis
      Asociacijos taryba nusprendžia, kad ES ir Jordanijos partnerystės prioritetai, įskaitant susitarimą, pakeičia ES ir Jordanijos veiksmų planą, įsigaliojusį 2012 m. spalio mėn.
      3 straipsnis
      Šis sprendimas įsigalioja jo priėmimo dieną.

         Priimta …

               ES ir Jordanijos asociacijos tarybos vardu

               Pirmininkas


title: 2003 m. birželio 11 d. Komisijos sprendimas dėl ekspertų grupės, patariančios Komisijai dėl strategijos sprendžiant avarijų transporto sektoriuje klausimą, sudarymo

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

32003D0425

Oficialusis leidinys L 144 , 12/06/2003 p. 0010 - 0011

		Komisijos sprendimas2003 m. birželio 11 d.dėl ekspertų grupės, patariančios Komisijai dėl strategijos sprendžiant avarijų transporto sektoriuje klausimą, sudarymo(2003/425/EB)EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,kadangi:(1) Visų rūšių transporte Europos piliečiams nuolat turėtų būti užtikrinamas aukštas ir vienodas apsaugos lygis, bei turėtų būti įdiegta strategija autoavarijų skaičiui sumažinti. Nepriklausomi techniniai autoavarijų ir eismo įvykių tyrimai — vienas iš saugumo padidinimo būdų, leidžiantis nustatyti tokių nelaimių priežastis ir tokiu būdu užkertantis kelią jų pasikartojimui.(2) Autoavarijų priežasčių tyrimai neturėtų būti siejami su nuostolių kompensavimu ar atsakomybės nustatymu. Todėl jie turėtų būti atliekami nepriklausomai nuo tyrimų, kuriuos vykdo teismo institucijos, draudimo kompanijos, pramonės, ūkio ar kontrolės subjektai, ar bet kuri kita šalis, kurios interesai galėtų kirstis su tyrimą atliekančiai institucijai ar kitam subjektui pavesta užduotimi.(3) 2010 metų Europos transporto politikai skirtoje Baltojoje knygoje: Laikas spręsti [1], Komisija nurodė, kad atsiranda vis didesnis nepriklausomų techninių tyrimų poreikis, kurių pagalba būtų atskleistos autoavarijų priežastys ir patobulinta teisinė bazė. Šiuo tikslu Baltojoje knygoje Komisija rekomendavo sukurti "nepriklausomų ekspertų grupę Komisijoje, kuriai būtų pavesta tobulinti esamus teisės aktus ir suderinti (Europos) metodiką su, inter alia, techniniu vystymusi".(4) Visiems klausimams, susijusiems su nepriklausomais techniniais autoavarijų tyrimais, nagrinėti Komisija rengiasi sukurti ekspertų grupę, kuri patartų Komisijai dėl strategijos sprendžiant avarijų transporto sektoriuje klausimą.(5) šios grupės sukūrimas, kaip ir kitos konsultacinės procedūros, leis stiprinti Bendrijos politiką vykdant nepriklausomus autoavarijų tyrimus. Ekspertų grupė turėtų patarti Komisijai dėl būtinybės tobulinti dabartinius teisės aktus, o, kai būtina, ir dėl naujų iniciatyvų siūlymo visų rūšių transporto, taip pat ir energijos transporto (naftotiekių ir dujotiekių) srityje,PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:1 straipsnisObjektasSukuriama ekspertų grupė patarti Komisijai dėl strategijos sprendžiant avarijų transporto sektoriuje klausimą (toliau - ekspertų grupė).2 straipsnisMisijaEkspertų grupė pataria Komisijai dėl būtinybės tobulinti dabartinius teisės aktus, o, kai būtina, ir dėl naujų iniciatyvų siūlymo visų rūšių transporto, taip pat ir energijos transporto (naftotiekių ir dujotiekių) srityje, išskyrus profesinės sveikatos ir darbo saugos klausimus.3 straipsnisSudėtisEkspertų grupę sudaro kvalifikuoti asmenys, kompetetingi spręsti su transporto saugumo sritimi susijusius klausimus, ypač visų rūšių transporto, taip pat ir energijos transporto (naftotiekių ir dujotiekių), autoavarijų nepriklausomų techninių tyrimų srityje. Grupę sudaro 12 narių, kuriems pirmininkauja Komisijos atstovas.4 straipsnisPaskyrimas1. Ekspertų grupės narius individualiai skiria Komisija remdamasi objektyviais kompetenciją ir patirtį įrodančiais kriterijais. Jiems suteikiami dvejų metų trukmės atnaujinami įgaliojimai su galimybe juos vieną kartą pratęsti Komisijos sprendimu.2. Kai jų įgaliojimai nutrūksta, ekspertų grupės nariai toliau eina savo pareigas tol, kol jie pakeičiami arba jų įgaliojimai atnaujinami.3. Nario įgaliojimai nutrūksta prieš jų pabaigos terminą jam atsistatydinus ar mirus. Tokiu atveju Komisija šį narį pakeičia paskirdama naują narį šio straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka.4. Kvietimas teikti narystės paraiškas skelbiamas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Komisija atrenka narius pagal paraiškas, gautas paskelbus šį kvietimą. Taikant atrankos kriterijus atsižvelgiama į kandidatų kompetenciją, patirtį, jų atstovaujamą sritį ir jų sugebėjimus pasitarnauti strateginėms diskusijoms, siekiama išlaikyti subalansuotą įvairių transporto rūšių specialistų pusiausvyrą.5. Komisija praneša narių sąrašą paskelbdama jį Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.5 straipsnisKadencija, darbo grupės ir papildomi ekspertai1. Ekspertų grupė susirenka plenarinės sesijos metu du kartus per metus Komisijos būstinėje Komisijos kvietimu.2. Vykdydama 2 skyriuje išdėstytą savo misiją ekspertų grupė gali sudaryti ad hoc darbo grupes.3. Nario prašymu arba savo iniciatyva pirmininkas gali nuspręsti pasikviesti kitus ekspertus specialiems klausimams spręsti.4. Ekspertų grupės nariams ir pagal šio straipsnio 3 dalį pakviestiems ekspertams kelionės ir gyvenimo išlaidos kompensuojamos laikantis Komisijoje galiojančių nuostatų.6 straipsnisKonfidencialumasNepažeisdami EB sutarties 287 straipsnio nuostatų ekspertų grupės nariai neatskleidžia jokios informacijos, kurią jie gauna dirbdami ekspertų grupėje arba jos darbo grupėse.7 straipsnisDarbo tvarkos taisyklės ir sekretoriatas1. Ekspertų grupė patvirtina savo darbo tvarkos taisykles.2. Ekspertų grupės sekretoriatu pasirūpina Komisija.8 straipsnisĮsigaliojimasSprendimas įsigalioja jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje dieną.Priimta Briuselyje, 2003 m. birželio 11 d.Komisijos varduLoyola De PalacioPirmininko pavaduotoja[1] COM(2001) 370, 2001 rugsėjo 12, p. 69.--------------------------------------------------


title: 2015 m. spalio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas (ES) 2015/1872 dėl ES solidarumo fondo lėšų mobilizavimo

text:
20.10.2015

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 275/30

         EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS SPRENDIMAS (ES) 2015/1872
   2015 m. spalio 6 d.
   dėl ES solidarumo fondo lėšų mobilizavimo
   EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
   atsižvelgdami į 2002 m. lapkričio 11 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2012/2002, įsteigiantį Europos Sąjungos solidarumo fondą (1), ypač į jo 4 straipsnio 3 dalį,
   atsižvelgdami į 2013 m. gruodžio 2 d. Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos tarpinstitucinį susitarimą dėl biudžetinės drausmės, bendradarbiavimo biudžeto klausimais ir patikimo finansų valdymo (2), ypač į jo 11 punktą,
   atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
   kadangi:

               (1)

               Europos Sąjungos solidarumo fondo (toliau – Fondas) tikslas – užtikrinti Sąjungai galimybę greitai, veiksmingai ir lanksčiai reaguoti nelaimės atvejais ir parodyti solidarumą su nelaimių ištiktų regionų gyventojais;

               (2)

               didžiausia Fondo metinė suma neviršija 500 mln. EUR (2011 m. kainomis), kaip nustatyta Tarybos reglamento (ES, Euratomas) Nr. 1311/2013 10 straipsnyje (3);

               (3)

               Bulgarija pateikė paraišką mobilizuoti Fondo lėšas dėl atšiaurių žiemos sąlygų;

               (4)

               Graikija pateikė dvi paraiškas mobilizuoti Fondo lėšas dėl potvynių;

               (5)

               Komisijos vertinimu, paraiškos atitinka Solidarumo fondo lėšų skyrimo sąlygas, nustatytas Tarybos reglamente (EB) Nr. 2012/2002;

               (6)

               taigi siekiant skirti visos 16 274 765 EUR sumos finansinį įnašą, susijusį su Bulgarijos ir Graikijos pateiktomis paraiškomis, reikėtų mobilizuoti Fondo lėšas;

               (7)

               pagal 2013 m. gruodžio 2 d. Tarpinstitucinio susitarimo 11 punkto antrą sakinį, yra galimybių perskirstyti asignavimus. Avansams skirti 2015 finansinių metų asignavimai buvo panaudoti labai ribotu mastu: trims paraiškoms, kurios yra šio sprendimo objektas ir pagal kurias dar reikia išmokėti 14 647 288 EUR likutį. Taigi, visa mobilizuojama suma bus finansuojama perskirstant turimus 2015 finansinių metų Europos Sąjungos bendrojo biudžeto asignavimus avansams, todėl papildomų asignavimų nereikia;

               (8)

               siekiant kuo greičiau mobilizuoti Fondo lėšas, šis sprendimas turėtų būti taikomas nuo jo priėmimo dienos,

         PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
   1 straipsnis
   2015 finansinių metų Europos Sąjungos bendrajame biudžete iš Europos Sąjungos solidarumo fondo mobilizuojama 16 274 765 EUR įsipareigojimų ir mokėjimų asignavimų suma.
   Visa ši mobilizuojama suma turi būti finansuojama panaudojant asignavimus, mobilizuotus Europos Parlamento ir Tarybos sprendimu (ES) 2015/422 (4), skirtus 2015 finansinių metų Sąjungos biudžete avansams mokėti ir įrašytus biudžeto eilutėje 13 06 01. Suma, įrašyta toje eilutėje ir skirta avansams, turi būti atitinkamai sumažinta.
   2 straipsnis
   Šis sprendimas įsigalioja jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje dieną.
   Jis taikomas nuo 2015 m. spalio 6 d.

      Priimta Strasbūre, 2015 m. spalio 6 d.

            Europos Parlamento vardu

            Pirmininkas

         M. SCHULZ

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         N. SCHMIT

      (1)  2002 m. lapkričio 11 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2012/2002, įsteigiantis Europos Sąjungos solidarumo fondą (OL L 311, 2002 11 14, p. 3).

      (2)  OL C 373, 2013 12 20, p. 1.

      (3)  2013 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 1311/2013, kuriuo nustatoma 2014–2020 m. daugiametė finansinė programa (OL L 347, 2013 12 20, p. 884).

      (4)  2014 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas (ES) 2015/422 dėl Europos Sąjungos solidarumo fondo lėšų mobilizavimo (OL L 68, 2015 3 13, p. 47).