title: 2013 m. vasario 20 d. ELPA priežiūros institucijos sprendimas Nr. 73/13/COL, kuriuo aštuoniasdešimt devintąjį kartą iš dalies keičiamos valstybės pagalbos srities procesinės ir materialinės taisyklės, įtraukiant naują skyrių apie valstybės pagalbos taisyklių taikymą plačiajuosčio ryšio tinklų sparčiam diegimui

text:
8.5.2014

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 135/49

         ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJOS SPRENDIMAS
   Nr. 73/13/COL
   2013 m. vasario 20 d.
   kuriuo aštuoniasdešimt devintąjį kartą iš dalies keičiamos valstybės pagalbos srities procesinės ir materialinės taisyklės, įtraukiant naują skyrių apie valstybės pagalbos taisyklių taikymą plačiajuosčio ryšio tinklų sparčiam diegimui
   ELPA PRIEžIŪROS INSTITUCIJA,
   ATSIŽVELGDAMA į Europos ekonominės erdvės susitarimą (1), ypač į jo 61–63 straipsnius ir 26 protokolą,
   ATSIŽVELGDAMA į ELPA valstybių susitarimą dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo įsteigimo (2), ypač į jo 5 straipsnio 2 dalies b punktą ir 24 straipsnį,
   PRIMINDAMA Procedūrines ir esmines taisykles valstybės pagalbos srityje, kurias Institucija priėmė 1994 m. sausio 19 d. (3),
   KADANGI:
   Pagal Susitarimo dėl Priežiūros institucijos ir Teismo 24 straipsnį Institucija įgyvendina EEE susitarimo nuostatas dėl valstybės pagalbos,
   Pagal Susitarimo dėl Priežiūros institucijos ir Teismo 5 straipsnio 2 dalies b punktą Institucija skelbia pranešimus arba gaires dėl EEE susitarime nagrinėjamų klausimų, jei tai aiškiai numatyta tame susitarime ar Susitarime dėl Priežiūros institucijos ir Teismo arba jei Institucija mano tai esant reikalinga,
   2012 m. gruodžio 19 d. Europos Komisija priėmė naują Komunikatą dėl valstybės pagalbos taisyklių taikymo plačiajuosčio ryšio tinklų sparčiam diegimui  (4),
   Tas komunikatas taip pat yra svarbus Europos ekonominei erdvei,
   Turi būti užtikrinama, kad EEE valstybės pagalbos taisyklės būtų vienodai taikomos visoje Europos ekonominėje erdvėje,
   pagal EEE susitarimo pabaigoje pateikto XV priedo skyriaus „BENDROSIOS NUOSTATOS“ II punktą Institucija, pasikonsultavusi su Komisija, turi priimti aktus, atitinkančius Europos Komisijos priimtus aktus,
   buvo konsultuojamasi su Europos Komisija ir ELPA valstybėmis,
   PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
   1 straipsnis
   Valstybės pagalbos gairės iš dalies keičiamos įtraukiant naują skyrių apie valstybės pagalbos taisyklių taikymą plačiajuosčio ryšio tinklų sparčiam diegimui. Naujas skyrius pateikiamas šio sprendimo priede.
   2 straipsnis
   Tekstas autentiškas tik anglų kalba.

      Priimta Briuselyje 2013 m. vasario 20 d.

            ELPA priežiūros institucijos vardu

         Oda Helen SLETNES

            Pirmininkė

         Sabine MONAUNI-TÖMÖRDY

            Kolegijos narė

      (1)  Toliau – EEE susitarimas.

      (2)  Toliau – Susitarimas dėl Priežiūros institucijos ir Teismo.

      (3)  EEE susitarimo 61 ir 62 straipsnių ir Susitarimo dėl Priežiūros institucijos ir Teismo 3 protokolo 1 straipsnio taikymo ir aiškinimo gairės, Institucijos priimtos ir paskelbtos 1994 m. sausio 19 d., paskelbtos 1994 m. rugsėjo 3 d.Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (toliau – OL) L 231 (p. 1), ir 1994 m. rugsėjo 3 d. EEE priede Nr. 32 (p. 1) (toliau – valstybės pagalbos gairės). Atnaujinta valstybės pagalbos gairių versija skelbiama Institucijos svetainėje adresu http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/.

      (4)  Komisijos komunikatas „Valstybės pagalbos taisyklių taikymo plačiajuosčio ryšio tinklų sparčiam diegimui ES gairės“ (OL C 25, 2013 1 26, p. 1).

      PRIEDAS
      VALSTYBĖS PAGALBOS TAISYKLIŲ TAIKYMAS PLAČIAJUOSČIO RYŠIO TINKLŲ SPARČIAM DIEGIMUI (1)

      1.   ĮVADAS

                  (1)

                  Galimybė naudotis plačiajuosčiu ryšiu yra strategiškai svarbi Europos augimui ir inovacijų diegimui visuose ekonomikos sektoriuose ir socialinei bei teritorinei sanglaudai. Europos Sąjungos strategijoje „Europa 2020“ pabrėžiama plačiajuosčio ryšio diegimo svarba. Vienoje iš šios strategijos pavyzdinių iniciatyvų – Europos skaitmeninėje darbotvarkėje (2) – iš naujo suformuluojamas strategijos „Europa 2020“ tikslas – iki 2013 m. visiems europiečiams sudaryti sąlygas naudotis baziniu plačiajuosčiu ryšiu ir užtikrinti, kad iki 2020 m. i) visi europiečiai turėtų galimybę naudotis gerokai spartesniu – didesnės kaip 30 Mb/s spartos – interneto ryšiu ir kad ii) 50 % ar daugiau Europos namų ūkių užsisakytų spartesnio kaip 100 Mb/s interneto ryšio paslaugą. Remdamasi strategija „Europa 2020“ ir Europos skaitmenine darbotvarke, Institucija taip pat prisideda prie to, kad visi Europos piliečiai turėtų plačias galimybes naudotis plačiajuosčio ryšio paslaugomis ir gauti prieigą prie spartesnio interneto.

                  (2)

                  Elektroninių ryšių sektorius buvo visiškai liberalizuotas ir jam dabar taikomas sektorinis reguliavimas. EEE elektroninių ryšių reguliavimo sistemoje taip pat numatytos su prieiga prie plačiajuosčio ryšio susijusios suderinimo taisyklės (3). Kalbant apie senuosius plačiajuosčio ryšio tinklus, daugelyje EEE valstybių didmeninėms rinkoms iki šiol taikomas ex ante reguliavimas. Toliau diegiant plačiajuosčio ryšio tinklus, visų pirma naujos kartos prieigos (toliau – NKP) (4) tinklus, dėl jų vaidmens elektroninių ryšių sektoriuje tebereikia nacionalinių reguliavimo institucijų įsikišimo.

                  (3)

                  Dar svarbiau užtikrinti, kad valstybinės lėšos šiame sektoriuje būtų naudojamos apdairiai ir kad Institucija užtikrintų, kad valstybės pagalba papildytų rinkos dalyvių investicijas, o ne jas pakeistų. Bet kokia valstybės intervencija turėtų kuo labiau sumažinti privačių investicijų išstūmimo, komercinių investicijų paskatų pakeitimo ir galiausiai bendram EEE interesui prieštaraujančio konkurencijos iškraipymo riziką.

                  (4)

                  Šiose gairėse apibendrinami politikos principai, kurių Institucija laikosi taikydama EEE susitarime nustatytas valstybės pagalbos taisykles priemonėms, kuriomis apskritai remiamas plačiajuosčio ryšio tinklų diegimas (2 skirsnis). Jose paaiškinama, kaip šie principai taikomi vertinant pagalbos priemones sparčiam baziniam plačiajuosčiam ryšiui ir labai sparčios naujos kartos prieigos (NKP) tinklams diegti (3 skirsnis). Institucija gaires taikys vertindama valstybės pagalbą plačiajuosčiam ryšiui. Tai padės užtikrinti didesnį teisinį tikrumą ir skaidrumą priimant sprendimus.

            2.   PAGRINDINIAI INSTITUCIJOS POLITIKOS DĖL VALSTYBĖS PAGALBOS PLAČIAJUOSČIAM RYŠIUI PRINCIPAI

                  (5)

                  Pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalį „EB valstybių narių, ELPA valstybių arba iš jų valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su šiuo Susitarimu, kai ji daro įtaką Susitariančiųjų Šalių tarpusavio prekybai.“ Vadinasi, kad priemonė būtų laikoma valstybės pagalba, ji turi atitikti visas šias sąlygas:

                              a)

                              priemonė turi būti finansuojama iš valstybinių išteklių;

                              b)

                              ją taikant, įmonėms turi būti suteikiamas ekonominis pranašumas;

                              c)

                              šis pranašumas turi būti atrankus ir

                              d)

                              turi iškraipyti konkurenciją arba kelti tokio iškraipymo grėsmę;

                              e)

                              priemonė turi daryti įtaką prekybai EEE viduje.

            2.1.   EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalis. Pagalbos buvimas

                  (6)

                     Valstybinių išteklių naudojimas. Valstybiniai ištekliai gali būti naudojami įvairiomis formomis, pvz., kaip tiesioginės dotacijos, mokesčių atskaitos (5), lengvatinės paskolos ar kitų rūšių lengvatinio finansavimo sąlygos. Valstybiniai ištekliai taip pat bus naudojami, jeigu valstybė suteiks išmoką natūra, pavyzdžiui, investuos į (tam tikrų) plačiajuosčio ryšio infrastruktūros objektų statybą. Valstybiniai ištekliai gali būti naudojami (6) nacionaliniu, regioniniu ar vietiniu lygmeniu.

                  (7)

                     Įmonė. Valstybės priemonės, kuriomis remiamos investicijos į plačiajuostį ryšį, paprastai būna susijusios su ekonominės veiklos vykdymu, pavyzdžiui, plačiajuosčio ryšio infrastruktūros objektų statymu, naudojimu ir prieigos suteikimu arba galimybių teikti ryšio paslaugas galutiniams vartotojams suteikimu. Be to, valstybė gali pati vykdyti ekonominę veiklą, susijusią su plačiajuosčio ryšio infrastruktūros (ar jos dalies) naudojimu ir eksploatavimu, pavyzdžiui, per nuosavą įmonę arba vykdydama valstybės administravimo funkciją. Ekonomine veikla taip pat bus laikomas plačiajuosčio ryšio tinklo infrastruktūros objektų statymas siekiant, kad ateityje jį komerciniais tikslais eksploatuotų valstybė ar trečiųjų šalių operatoriai (7). Plačiajuosčio ryšio tinklo diegimas nekomerciniais tikslais gali nebūti laikomas valstybės pagalba (8), nes tinklo kūrimu nėra palaikoma jokia įmonė (9). Tačiau jeigu toks tinklas vėliau atveriamas plačiajuosčio ryšio investuotojams ar eksploatuotojams naudoti, jo diegimas veikiausiai bus susijęs su valstybės pagalba (10).

                  (8)

                     Pranašumas. Pagalba paprastai tiesiogiai suteikiama tinklo investuotojams, kurie dažniausiai pasirenkami rengiant konkursą. Kai valstybės įnašas neteikiamas įprastomis rinkos sąlygomis ir todėl pagal rinkos ekonomikos investuotojo principą (žr. (11) punktą) laikomas valstybės pagalba, rengiant konkurencinę atranką užtikrinama, kad pagalba konkrečiam projektui būtų apribota iki mažiausios būtiniausios sumos. Tačiau tai nereiškia, kad pagalba nesuteikiama, nes valdžios institucija vis tiek gali skirti subsidiją konkurso laimėtojui (pavyzdžiui, skirdama trūkstamą finansavimą arba įnašą natūra), o tokios procedūros tikslas ir yra atrinkti pagalbos gavėją. Konkurso laimėtojas, gavęs finansinę paramą, šią komercinę veiklą galės vykdyti tokiomis sąlygomis, kokių paprastai rinkoje nebūtų. Be tiesioginio pagalbos gavėjo, gali būti ir netiesioginių pagalbos gavėjų – tarp jų galėtų būti trečiųjų šalių operatoriai, kuriems suteikiama didmeninė prieiga prie subsidijuojamos infrastruktūros (11).

                  (9)

                     Atrankumas. Valstybės priemonės, kuriomis remiamas plačiajuosčio ryšio tinklų diegimas, yra atrankaus pobūdžio, nes jos skirtos plačiajuosčio ryšio investuotojams ir trečiųjų šalių operatoriams, veiklą vykdantiems tik tam tikruose bendros elektroninių ryšių paslaugų rinkos segmentuose. O kalbant apie galutinius subsidijuojamo tinklo verslo vartotojus (12), priemonė gali nebūti atranki, jeigu prieiga prie subsidijuojamos infrastruktūros yra atvira visiems ekonomikos sektoriams. Priemonė bus atranki, jeigu plačiajuosčio ryšio diegimas konkrečiai skirtas tiksliniams verslo klientams, pavyzdžiui, jeigu suteikiama valstybės parama diegti plačiajuosčio ryšio tinklui, skirtam iš anksto nustatytoms įmonėms, kurios nėra pasirenkamos pagal bendruosius kriterijus, taikomus visoje vietovėje, už kurią pagalbą teikianti institucija yra atsakinga (13).

                  (10)

                     Konkurencijos iškraipymas. Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo (toliau – ETT) praktiką finansinė parama ar parama natūra iškraipo konkurenciją, jeigu ji sustiprina įmonės padėtį, palyginti su kitomis įmonėmis (14). Dėl konkurentui suteiktos valstybės pagalbos esami operatoriai galėtų sumažinti pralaidumą arba galimi operatoriai galėtų nuspręsti neiti į naują rinką ar geografinę vietovę. Konkurencijos iškraipymas gali padidėti, jeigu pagalbos gavėjas turi įtaką rinkoje. Jeigu pagalbos gavėjas jau dominuoja rinkoje, pagalbos priemone šis dominavimas gali būti dar padidintas, nes konkurencinis spaudimas, kurį gali daryti konkurentai, dar susilpnėtų.

                  (11)

                     Įtaka prekybai. Galiausiai, kadangi valstybės intervencija gali pakenkti kitų EEE valstybių paslaugų teikėjams (taip pat trukdyti įsisteigti atitinkamoje EEE valstybėje), tokia pagalba taip pat daro įtaką prekybai, nes elektroninių ryšių paslaugų rinkos (didmeninės ir mažmeninės plačiajuosčio ryšio rinkos) yra atviros operatorių ir paslaugų teikėjų konkurencijai (15).

            2.2.   Pagalbos nebuvimas: rinkos ekonomikos investuotojo principo taikymas

                  (12)

                  EEE susitarimo 125 straipsnyje nustatyta, kad „šis susitarimas jokiu būdu nepažeidžia Susitariančiųjų Šalių normų, reglamentuojančių nuosavybės sistemą“. Pagal ETT praktiką, susijusią su Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) 345 straipsniu, vadovaujantis vienodo požiūrio principu, darytina išvada, kad valstybės kapitalas, tiesiogiai arba netiesiogiai perleistas įmonei naudoti įprastas rinkos sąlygas atitinkančiomis sąlygomis, negali būti laikomas valstybės pagalba. Jeigu valstybės investuotojo įsigyjamos akcijos arba jo atliekamos kapitalo injekcijos neteikia didelių vilčių gauti pelno (net ir tolimoje ateityje), tokia intervencija turi būti laikoma valstybės pagalba, kaip apibrėžta EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalyje, o jos suderinamumas su EEE susitarimu turi būti vertinamas remiantis tik toje nuostatoje nustatytais kriterijais (16).

                  (13)

                  Amsterdamo sprendime Europos Komisija (toliau – Komisija) išnagrinėjo privataus rinkos ekonomikos investuotojo į plačiajuosčio ryšio sektorių principo taikymą (17). Kaip pabrėžiama šiame sprendime, valstybės investicijos atitiktis rinkos sąlygoms turi būti nuodugniai ir išsamiai įrodyta nurodant, kad nemažai prisideda privatūs investuotojai arba kad parengtas patikimas verslo planas, kuriame nurodyta tinkama investicijų grąža. Jeigu projekte dalyvauja privatūs investuotojai, taikoma sine qua non sąlyga, kad su investicija susijusią komercinę riziką jie prisiimtų tokiomis pat sąlygomis, kaip ir valstybės investuotojas. Tai taikoma ir kitų formų valstybės paramai, kaip antai lengvatinėms paskoloms ar garantijoms (18).

            2.3.   Valstybės pagalba plačiajuosčiam ryšiui diegti, kaip visuotinės ekonominės svarbos paslaugai – Altmark kriterijai ir suderinamumas pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį.

                  (14)

                  Tam tikrais atvejais ELPA valstybės gali manyti, kad galimybės naudotis plačiajuosčio ryšio tinklu suteikimas turėtų būti laikomas visuotinės ekonominės svarbos paslauga (toliau – VESP), kaip apibrėžta EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalyje (19) ir Altmark bylos jurisprudencijoje (20), ir šiuo pagrindu skirti valstybinį finansavimą. Tokiais atvejais ELPA valstybių priemonės turi būti vertinamos pagal Institucijos gaires dėl kompensacijos, suteiktos už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą (21), Institucijos bendrąsias nuostatas dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma (22), taip pat 2011 m. gruodžio 20 d. Komisijos sprendimą dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 106 straipsnio 2 dalies taikymo valstybės pagalbai, kompensacijos už viešąją paslaugą forma skiriamai tam tikroms įmonėms, kurioms pavesta teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugas (23), ir 2012 m. balandžio 25 d. Komisijos reglamentą (ES) Nr. 360/2012 dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 ir 108 straipsnių taikymo de minimis pagalbai, skiriamai visuotinės ekonominės svarbos paslaugas teikiančioms įmonėms (24). Šie dokumentai (visi kartu vadinami VESP dokumentų rinkiniu) taip pat taikomi valstybės pagalbai plačiajuosčiam ryšiui diegti. Tolesniuose punktuose, atsižvelgiant į tam tikrus sektoriaus ypatumus, tik paaiškinama kai kurių šiuose dokumentuose aprašytų principų taikymo plačiajuosčio ryšio finansavimui tvarka.

         VESP apibrėžtis

                  (15)

                  Dėl VESP apibrėžties Institucija iš esmės jau paaiškino, kad ELPA valstybės negali priskirti konkrečių viešųjų paslaugų įsipareigojimų paslaugoms, kurias patenkinamai ir su valstybės apibrėžtu viešuoju interesu suderinamomis sąlygomis, pvz., susijusiomis su kaina, objektyviais kokybės reikalavimais, tęstinumu ir galimybe naudotis paslauga, jau teikia arba gali teikti įprastomis rinkos sąlygomis veikiančios įmonės (25).

                  (16)

                  Taikydama šį principą plačiajuosčio ryšio sektoriuje, Institucija laikosi nuomonės, kad tose vietovėse, kuriose privatūs investuotojai jau yra investavę į plačiajuosčio ryšio tinklo infrastruktūrą (arba toliau plečia savo tinklo infrastruktūrą) ir jau teikia konkurencingas plačiajuosčio ryšio paslaugas, užtikrindami deramą plačiajuosčio ryšio aprėptį, panašios konkurencingos ir valstybės finansuojamos plačiajuosčio ryšio infrastruktūros kūrimas negali būti laikomas VESP, kaip apibrėžta EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalyje (26). Tačiau kai galima įrodyti, kad privatūs investuotojai negali artimiausioje ateityje (27) visiems gyventojams ar naudotojams užtikrinti tinkamos plačiajuosčio ryšio aprėpties ir dėl to didelė gyventojų dalis gali neturėti ryšio, įmonei, kuriai pavesta teikti VESP, gali būti suteikta viešųjų paslaugų kompensacija, jeigu tenkinamos pirmiau nurodytame VESP komunikate nustatytos sąlygos. Šiomis aplinkybėmis tinklai, į kuriuos atsižvelgiama vertinant VESP poreikį, visada turėtų būti panašios rūšies, konkrečiai bazinio plačiajuosčio ryšio arba NKP tinklai.

                  (17)

                  Be to, plačiajuosčio ryšio infrastruktūros diegimas ir valdymas gali būti laikomas VESP tik tuo atveju, jeigu tokia infrastruktūra leidžia suteikti visuotinį ryšį visiems tam tikros vietovės vartotojams – ir gyventojams, ir verslo klientams. Nepakanka užtikrinti ryšį tik įmonėms (28).

                  (18)

                  VESP užduoties privalomasis pobūdis taip pat reiškia, kad tinklo, kurį ketinama diegti, teikėjas negalės savo nuožiūra ir (arba) ką nors diskriminuodamas atsisakyti teikti didmeninę prieigą prie infrastruktūros (pavyzdžiui, dėl to, kad tam tikroje vietovėje gali būti komerciškai nepelninga suteikti galimybę naudotis paslaugomis).

                  (19)

                  Atsižvelgiant į konkurencijos lygį, kuris buvo pasiektas liberalizavus EEE elektroninių ryšių sektorių, visų pirma į dabartinę konkurenciją mažmeninėje plačiajuosčio ryšio rinkoje, valstybės lėšomis finansuojamas tinklas, kuris diegiamas teikiant VESP, turėtų būti prieinamas visiems suinteresuotiesiems operatoriams. Taigi, plačiajuosčio ryšio diegimo priskyrimas VESP užduočiai turėtų būti pagrįstas pasyvios (29), neutralios (30) ir atviros prieigos infrastruktūros teikimu. Toks tinklas turėtų padėti užtikrinti, kad norintys naudotis prieiga subjektai prie tinklo galėtų prisijungti visais galimais būdais ir būtų užtikrinta veiksminga mažmeninės rinkos konkurencija, o galutiniai vartotojai gautų konkurencingas ir įperkamas paslaugas (31).

                  (20)

                  Todėl VESP užduotis turėtų apimti tik visuotinį ryšį užtikrinančio plačiajuosčio ryšio tinklo diegimą ir susijusių didmeninės prieigos paslaugų teikimą ir neturėtų apimti mažmeninių ryšio paslaugų (32). Kai VESP užduoties vykdytojas yra ir vertikaliai integruotas plačiajuosčio ryšio operatorius, reikėtų imtis tinkamų apsaugos priemonių siekiant išvengti bet kokio interesų konflikto, pernelyg didelės diskriminacijos ir bet kokių kitų paslėptų netiesioginių pranašumų (33).

                  (21)

                  Atsižvelgiant į tai, kad elektroninių ryšių rinka yra visiškai liberalizuota, galima teigti, jog VESP užduotis plačiajuosčiam ryšiui diegti negali būti grįsta išskirtinių ar specialių teisių VESP teikėjui suteikimu pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį.

         Kompensacijos apskaičiavimas ir lėšų susigrąžinimas

                  (22)

                  Apskaičiuojant VESP kompensaciją visiškai taikomi VESP dokumentų rinkinyje nustatyti principai. Tačiau, atsižvelgiant į plačiajuosčio ryšio sektoriaus ypatumus, naudinga įtraukti paaiškinimą dėl VESP, kuriomis siekiama teikti plačiajuosčio ryšio paslaugas jų neturinčiose didesnėje teritorijoje esančiose apylinkėse ar rajonuose (vadinamieji „baltieji taškai“), kuriuose kai kurie operatoriai yra įdiegę savo tinklo infrastruktūrą arba planuoja tai padaryti artimiausioje ateityje. Tais atvejais, kai vietovėje, kurioje patikėta teikti VESP, dėl jos dydžio ir vietos nėra apsiribojama tik „baltaisiais taškais“, VESP teikėjui gali prireikti įdiegti tinklo infrastruktūrą ir pelningose vietovėse, kuriose jau veikia komerciniai operatoriai. Tokiu atveju suteikta kompensacija turėtų padengti tik infrastruktūros diegimo nepelninguose „baltuosiuose taškuose“ išlaidas, atsižvelgiant į susijusias pajamas ir nuosaikų pelną (34).

                  (23)

                  Daugeliu atvejų, užuot nustačius kompensaciją atsižvelgiant tik į faktiškai patirtas išlaidas ir gautas pajamas, gali būti tinkama iš anksto nustatyti fiksuotą kompensacijos dydį, kad būtų padengtas tikėtinas atitinkamo laikotarpio finansavimo trūkumas. Nustatant fiksuotą kompensacijos dydį paprastai įmonė labiau skatinama mažinti išlaidas ir ilgalaikiu laikotarpiu plėsti verslą (35). Jeigu VESP užduotis plačiajuosčio ryšio tinklui diegti nėra grįsta viešosios infrastruktūros diegimu, reikėtų nustatyti tinkamus peržiūros ir lėšų susigrąžinimo mechanizmus, siekiant, kad VESP teikėjas negalėtų įgyti pernelyg didelio pranašumo, išlaikydamas valstybinėmis lėšomis finansuoto tinklo nuosavybę pasibaigus VESP koncesijai.

            2.4.   Administracinės ir reguliavimo priemonės, kuriomis remiamas plačiajuosčio ryšio diegimas, nepatenkantis į EEE valstybės pagalbos taisyklių taikymo sritį

                  (24)

                  ELPA valstybės, be tiesioginio finansavimo teikimo įmonėms, gali pasirinkti kelių rūšių priemones, kad paspartintų plačiajuosčio ryšio ir visų pirma NKP tinklų diegimą. Šiomis priemonėmis nebūtinai turi būti teikiama valstybės pagalba, kaip apibrėžta EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalyje.

                  (25)

                  Kadangi paprastai didelę NKP tinklų diegimo dalį sudaro civilinės inžinerijos darbai (36), ELPA valstybės, taikydamos elektroninių ryšių reguliavimo sistemą (37), gali nuspręsti, pvz., palengvinti servituto teisių gavimo procedūrą ir reikalauti, kad tinklų operatoriai koordinuotų civilinės inžinerijos darbus ir (arba) dalytųsi tam tikromis savo infrastruktūros dalimis. Lygiai taip pat ELPA valstybės gali reikalauti, kad, statant naujas konstrukcijas (įskaitant naujus vandentiekio, energijos, transporto ar nuotekų tinklus) ir (arba) pastatus, būtų įrengtos tinkamos NKP. Trečiosios šalys taip pat gali savo lėšomis įrengti pasyviąją tinklo infrastruktūrą, kai bet kuriuo atveju būtina atlikti bendruosius civilinės inžinerijos darbus. Ši galimybė visiems suinteresuotiesiems operatoriams turėtų būti suteikiama skaidriai ir be jokios diskriminacijos, ir iš esmės ji turėtų būti prieinama visiems galimiems vartotojams, o ne tik elektroninių ryšių operatoriams (t. y. elektra, dujos, vandens tiekimo įranga ir t. t.) (38). Centralizuotas esamos infrastruktūros (subsidijuotos ar kitokios) aprašas, į kuri gali būti įtraukti planuojami darbai, galėtų padėti diegti komercinį plačiajuostį ryšį (39). Esama infrastruktūra susijusi ne tik su telekomunikacijų infrastruktūra, pvz., kabeline, beviele ar palydovine infrastruktūra, bet ir su alternatyvia kitų įmonių (kaip antai komunalinių paslaugų įmonių) infrastruktūra (kanalizacijos vamzdžiai, šuliniai ir kt.) (40).

            2.5.   Suderinamumo vertinimas pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 3 dalies c punktą

                  (26)

                  Jeigu valstybės intervencija, kuria remiamas plačiajuosčio ryšio diegimas, atitinka 2.1 skirsnyje apibrėžtas sąlygas, Institucija jos suderinamumą paprastai vertins pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 3 dalies c punktą (41). Regionų ir vietos institucijos iki šiol taikė įvairius intervencijos modelius. Nebaigtinis šių modelių sąrašas pateikiamas priedėlyje. Be priedėlyje apibūdintų modelių, valdžios institucijos taip pat gali sukurti kitus modelius plačiajuosčio ryšio diegimui paremti (42). Visų rūšių intervencijos formoms turi būti taikomi visi šiose gairėse nustatyti suderinamumo kriterijai (43).

                  (27)

                  Valstybės pagalbos plačiajuosčiam ryšiui projektai gali būti įgyvendinami remiamose vietovėse, kaip apibrėžta EEE susitarimo 61 straipsnio 3 dalies a ir c punktuose ir konkrečiose Regioninės pagalbos taisyklėse (44). Šiuo atveju pagalba plačiajuosčiam ryšiui gali atitikti regioninės pagalbos taisyklėse apibrėžtos pagalbos pradinėms investicijoms reikalavimus. Jeigu priemonei taikomos tokios taisyklės ir jeigu ji taikoma norint suteikti individualią ad hoc pagalbą vienai įmonei arba pagalbą tik tam tikrai vienai veiklos sričiai, ELPA valstybės privalo įrodyti, kad regioninės pagalbos taisyklėse nustatytos sąlygos yra tenkinamos. Pirmiausia susijusiu projektu turi būti prisidedama prie nuoseklios regiono plėtros strategijos ir, atsižvelgiant į projekto pobūdį ir mastą, neturi būti pernelyg iškraipoma konkurencija.

            2.5.1.   Bendrų suderinamumo principų apžvalga

                  (28)

                  Atlikdama vertinimą pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 3 dalies c punktą Institucija užtikrina, kad teigiamas pagalbos priemonės poveikis siekiant visuotinės svarbos tikslo būtų didesnis už jos galimą neigiamą šalutinį poveikį, kaip antai prekybos ir konkurencijos iškraipymą. Komisija šį vertinimą atlieka dviem etapais.

                  (29)

                  Pirma, kiekviena pagalbos priemonė turi atitikti toliau nurodytas būtinąsias sąlygas. Jeigu nors viena iš toliau nuodytų sąlygų nėra tenkinama, pagalba bus pripažįstama nesuderinama su EEE susitarimu:

                              1)

                              priemonė padeda siekti visuotinės svarbos tikslų;

                              2)

                              atvejai, kai dėl rinkos nepakankamumo arba svarbių skirtumų paslauga rinkoje neteikiama;

                              3)

                              valstybės pagalbos kaip politikos priemonės tinkamumas;

                              4)

                              skatinamasis pagalbos poveikis;

                              5)

                              teikiama tik mažiausia būtina pagalba;

                              6)

                              ribotas neigiamas poveikis;

                              7)

                              skaidrumas.

                  (30)

                  Antra, jei tenkinamos visos būtinosios sąlygos, Institucija lygina teigiamą pagalbos priemonės poveikį siekiant visuotinės svarbos tikslo ir jos galimą neigiamą šalutinį poveikį.

                  (31)

                  Atskiri Institucijos vertinimo plačiajuosčio ryšio srityje etapai išsamiau išdėstyti tolesniuose skirsniuose.

            (1)   Priemonė padeda siekti visuotinės svarbos tikslų

                  (32)

                  Vertindama visuotinės svarbos tikslą Institucija įvertins, kiek planuojama intervencija padės siekti pirmiau nurodytų visuotinės svarbos tikslų.

            (2)   Atvejai, kai dėl rinkos nepakankamumo arba svarbių skirtumų paslauga rinkoje neteikiama

                  (33)

                  Rinkos nepakankamumas yra tada, kai be intervencijos rinkos, atsižvelgiant į jų turimas priemones, neduoda veiksmingų rezultatų visuomenei. Taip gali atsitikti, pvz., kai neatliekamos tam tikros investicijos, net jeigu ekonominė nauda visuomenei yra didesnė už planuojamas išlaidas (45). Tokiais atvejais suteikiant valstybės pagalbą gali būti daromas teigiamas poveikis, o derinant ekonomines paskatas įmonėms gali būti padidintas bendras veiksmingumas. Plačiajuosčio ryšio sektoriuje vienos formos rinkos nepakankamumas susijęs su teigiamu išoriniu poveikiu. Toks išorinis poveikis atsiranda, kai rinkos dalyviai negauna visos savo veiksmų naudos. Pavyzdžiui, kai plačiajuosčio ryšio tinklai yra prieinami, galima teikti daugiau paslaugų ir diegti inovacijas, kurios greičiausiai bus naudingos didesniam žmonių skaičiui, o ne tik tiesioginiams investuotojams ir tinklo abonentams. Taigi dėl rinkos rezultatų būtų pernelyg mažai privačių investicijų į plačiajuosčio ryšio tinklus.

                  (34)

                  Atsižvelgiant į ekonominius gyventojų tankio ypatumus, plačiajuosčio ryšio tinklus paprastai pelningiau diegti ten, kur galima paklausa yra didesnė ir labiau koncentruota, t. y. tankiau gyvenamose vietose. Kadangi investuojant patiriamos didelės fiksuotos išlaidos, mažėjant gyventojų tankiui, labai didėja vieneto sąnaudos (46). Todėl komerciniais pagrindais diegiami plačiajuosčio ryšio tinklai paprastai būna pelningi tik tam tikroje gyvenamos vietovės dalyje. Tačiau plačiai paplitusi ir įperkama plačiajuosčio ryšio prieiga daro teigiamą išorinį poveikį, nes leidžia spartinti augimą ir inovacijų diegimą visuose ekonomikos sektoriuose. Jeigu rinkoje neužtikrinama pakankama plačiajuosčio ryšio aprėptis arba prieigos sąlygos nepakankamai geros, valstybės pagalba gali padėti ištaisyti tokį rinkos nepakankamumą.

                  (35)

                  Antras galimas visuotinės svarbos tikslas susijęs su teisingumu. Vyriausybės gali nuspręsti imtis intervencinių priemonių, kad pašalintų dėl rinkos rezultatų atsiradusią socialinę ar regionų nelygybę. Tam tikrais atvejais valstybės pagalba plačiajuosčiam ryšiui gali būti panaudojama siekiant teisingumo tikslų, t. y. kaip būdas sudaryti geresnes sąlygas visiems visuomenės nariams naudotis svarbiausiomis ryšio priemonėmis ir dalyvauti visuomeniniame gyvenime, turėti saviraiškos laisvę ir taip padidinti socialinę bei teritorinę sanglaudą.

            (3)   Valstybės pagalbos kaip politikos priemonės tinkamumas ir priemonės struktūra

                  (36)

                  Viešoji intervencija plačiajuosčio ryšio tinklams remti gali būti taikoma valstybės, regiono ar savivaldybės lygmeniu (47). Todėl, siekiant išvengti dubliavimo ir nenuoseklumo, svarbu koordinuoti įvairias intervencines priemones. Siekiant užtikrinti vietos intervencinių priemonių nuoseklumą ir koordinavimą, būtina užtikrinti didelį vietos iniciatyvų skaidrumą.

                  (37)

                  Jeigu įmanoma, atsižvelgiant į gebėjimus ir ypatumus, ELPA valstybės raginamos parengti nacionalines schemas, kuriose būtų nustatyti pagrindiniai viešąsias iniciatyvas grindžiantys principai, ir nurodyti svarbiausias planuojamų tinklų savybes (48). Nacionalinėmis bendrosiomis plačiajuosčio ryšio plėtros schemomis užtikrinamas nuoseklus valstybinių lėšų naudojimas, sumažinama administracinė našta, kuri tenka mažesnėms pagalbą teikiančioms institucijoms, ir paspartinamas individualių pagalbos priemonių įgyvendinimas. Be to, ELPA valstybės raginamos centriniu lygmeniu pateikti aiškias rekomendacijas dėl iš valstybės pagalbos lėšų finansuojamų plačiajuosčio ryšio projektų įgyvendinimo.

                  (38)

                  Rengiant konkurenciją skatinančią valstybės pagalbos priemonę plačiajuosčiam ryšiui remti, ypač svarbus yra nacionalinių reguliavimo institucijų vaidmuo. Nacionalinės reguliavimo institucijos dėl lemiamo vaidmens, kuris joms skirtas pagal sektorinį reguliavimą, įgijo techninių žinių ir patirties (49). Jos geriausiai gali padėti valdžios institucijoms valstybės pagalbos schemų klausimais ir su jomis turėtų būti konsultuojamasi nustatant tikslines vietoves. Su nacionalinėmis reguliavimo institucijomis taip pat turėtų būti konsultuojamasi nustatant didmeninės prieigos kainas bei sąlygas ir sprendžiant prieiga naudotis norinčių subjektų ir subsidijuojamos infrastruktūros operatoriaus ginčus. ELPA valstybės raginamos nacionalinėms reguliavimo institucijoms skirti reikiamus išteklius, kad jos galėtų vykdyti tokią pagalbinę funkciją. Jeigu būtina, ELPA valstybės turėtų nustatyti tinkamą teisinį tokio nacionalinių reguliavimo institucijų dalyvavimo plačiajuosčio ryšio projektuose, kuriems teikiama valstybės pagalba, pagrindą. Siekdamos laikytis geriausios praktikos, nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų paskelbti vietos institucijoms skirtas gaires, kuriose, atsižvelgiant į elektroninių ryšių reguliavimo sistemą ir Institucijos priimtas susijusias rekomendacijas, be kita ko, būtų pateiktos rekomendacijos dėl rinkos analizės, didmeninės prieigos produktų ir kainų nustatymo principų (50).

                  (39)

                  Be nacionalinių reguliavimo institucijų dalyvavimo, naudingų patarimų taip pat gali suteikti nacionalinės konkurencijos institucijos, visų pirma dėl didelių bendrųjų schemų, kad padėtų nustatyti vienodas sąlygas pasiūlymus teikiantiems operatoriams ir išvengti neproporcingai didelės valstybės lėšų dalies skyrimo vienam operatoriui, taip sustiprinant jo (galbūt jau dominuojančią) padėtį rinkoje (51). Be to, kad nacionalinės reguliavimo institucijos atlieka tam tikrą vaidmenį, kai kurios ELPA valstybės įsteigia nacionalinius kompetencijos centrus, kad padėtų mažoms vietos valdžios institucijoms parengti tinkamas valstybės pagalbos priemones ir užtikrintų nuoseklų valstybės pagalbos taisyklių taikymą, kaip nurodyta šiose gairėse (52).

                  (40)

                  Siekiant tinkamai parengti priemonę, pusiausvyros tyrime taip pat reikalaujama, kad valstybės pagalba būtų tinkama politikos priemonė problemai spręsti. Šiuo atžvilgiu, nors ex ante reguliavimas daugeliu atvejų padėjo įdiegti plačiajuostį ryšį miesto ir tankiau gyvenamose vietovėse, šios priemonės gali nepakakti sąlygoms teikti plačiajuosčio ryšio paslaugas, ypač nepakankamai aptarnaujamose vietovėse, kurioms būdingas mažas investicijų pelningumas, sudaryti (53). Be to, nors plačiajuosčio ryšio paklausos skatinimo priemonės (pvz., lengvatų taikymas galutiniams vartotojams) gali turėti teigiamą poveikį plačiajuosčio ryšio skverbčiai (54), plačiajuosčio ryšio trūkumo problema ne visada išsprendžiama šiomis priemonėmis (55). Taigi tam tikrais atvejais gali nelikti jokios kitos galimybės, kaip tik valstybės lėšomis išspręsti plačiajuosčio ryšio trūkumo problemą. Pagalbą teikiančios institucijos taip pat atsižvelgia į dažnių spektro (per)skirstymą, dėl kurio tinklas gali būti sparčiai plečiamas tikslinėse vietovėse, o tai galėtų padėti pagalbą teikiančioms institucijoms pasiekti tikslus neteikiant tiesioginių subsidijų.

            (4)   Skatinamasis pagalbos poveikis

                  (41)

                  Vertinant priemonės skatinamąjį poveikį, būtina išnagrinėti, ar susijusi investicija į plačiajuosčio ryšio tinklą negalėtų būti atliekama per tą patį laiką ir be valstybės pagalbos. Jeigu operatoriui taikomi tam tikri įpareigojimai aprėpti tikslinę vietovę (56), jis gali neatitikti reikalavimų valstybės pagalbai gauti, nes tokia pagalba vargu ar turėtų skatinamąjį poveikį.

            (5)   Teikiama tik būtina pagalba

                  (42)

                  Vertindama priemonių, apie kurias pranešta, proporcingumą, Institucija nurodys keletą būtinų sąlygų, kuriomis siekiama kuo labiau sumažinti susijusią valstybės pagalbą ir galimą konkurencijos iškraipymą, kaip išsamiau paaiškinta tolesniuose skirsniuose.

            (6)   Ribotas neigiamas poveikis

                  (43)

                  Tačiau dėl pagalbos pasikeitus pagalbos gavėjo elgesiui, gali būti daromas ir neigiamas poveikis konkurencijai ir prekybai. Konkurencijos iškraipymo svarba gali būti įvertinta vertinant poveikį konkurentams. Jei konkurentai pamato, jog dėl pagalbos jų ankstesnių investicijų pelningumas mažėja, jie gali nuspręsti mažinti savo investicijas ateityje arba apskritai pasitraukti iš rinkos (57). Be to, jeigu tikėtina, kad konkurencinę atranką laimės įmonė, kuri jau dominuoja rinkoje arba gali imti dominuoti dėl valstybės finansuojamos investicijos, dėl pagalbos priemonės konkurencinis spaudimas, kurį gali daryti konkurentai, gali susilpnėti. Be to, jei valstybės pagalbos priemone arba jos teikimo sąlygomis (įskaitant priemonės finansavimo būdą, kai jis yra neatsiejama tos priemonės dalis) neišvengiamai pažeidžiama EEE teisė, pagalba negali būti paskelbta suderinama su EEE susitarimu (58).

            (7)   Skaidrumas

                  (44)

                  Pagalba skiriama skaidriai; visų pirma turi būti užtikrinama, kad ELPA valstybės, ekonominės veiklos vykdytojai, suinteresuotoji visuomenės dalis ir Institucija galėtų lengvai susipažinti su visais svarbiais aktais ir informacija, susijusia su pagal šiuos aktus skirta pagalba. Skaidrumo reikalavimai išsamiau aptariami šių gairių (74) punkte.

            (8)   Bendras pusiausvyros tyrimas ir suderinamumo sąlygos, kuriomis ribojamas konkurencijos iškraipymas

                  (45)

                  Kruopščiai suplanuota valstybės pagalbos plačiajuosčiam ryšiui schema turėtų būti užtikrinta, kad bendra priemonės poveikio pusiausvyra būtų teigiama.

                  (46)

                  Šiuo atžvilgiu valstybės pagalbos priemonės poveikį galima apibūdinti kaip veiklos pokytį, palyginti su tuo, kas būtų buvę be pagalbos. Teigiamas pagalbos poveikis yra tiesiogiai susijęs su pagalbos gavėjo elgesio pokyčiu. Dėl jo turėtų atsirasti sąlygos siekti pageidaujamo visuotinės svarbos tikslo. Plačiajuosčio ryšio sektoriuje pagalba padeda diegti naują infrastruktūrą, kuri priešingu atveju nebūtų diegiama, taigi rinkoje užtikrinamas papildomas pralaidumas ir sparta, taip pat mažesnės kainos ir didesnės vartotojų pasirinkimo galimybės, aukštesnė kokybė ir inovacijos. Tai taip pat padėtų užtikrinti geresnę vartotojų prieigą prie internetinių išteklių ir, įskaitant didesnę vartotojų apsaugą šioje srityje, tikėtina, kad skatins didesnę paklausą.

                  (47)

                  Subsidijuojamas tinklas turėtų sudaryti sąlygas užtikrinti esminius pokyčius plačiajuosčio ryšio prieinamumo atžvilgiu. Esminis pokytis gali būti įrodytas, jeigu dėl viešosios intervencijos: i) pasirinktas pasiūlymo teikėjas atlieka dideles naujas investicijas į plačiajuosčio ryšio tinklą (59) ir ii) dėl subsidijuojamos infrastruktūros rinkoje atsiranda dideli nauji pajėgumai (60), greitis ir konkurencija (61), susiję su galimybėmis naudotis plačiajuosčio ryšio paslaugomis ir pralaidumu. Esminis pokytis lyginamas su esama, taip pat konkrečiai planuojama tinklo plėtra.

                  (48)

                  Be to, siekiant užtikrinti, kad konkurencijai būtų daromas kuo mažesnis neigiamas poveikis, turi būti įgyvendinamos įvairios sąlygos, susijusios su pagalbos priemonės struktūra, kaip nurodyta 3.4 skirsnyje.

                  (49)

                  Siekdama toliau riboti konkurencijos iškraipymą, Institucija gali reikalauti, kad tam tikros schemos būtų įgyvendinamos ribotą laiką (paprastai ketverius metus ar mažiau) ir vertinamos siekiant patikrinti: i) ar įgyvendintos prielaidos ir sąlygos, kuriomis remiantis buvo priimtas sprendimas dėl suderinamumo; ii) pagalbos priemonės veiksmingumą atsižvelgiant į iš anksto nustatytus tikslus; iii) priemonės poveikį rinkoms ir konkurencijai ir patvirtinti, kad įgyvendinant pagalbos schemą, kuri prieštarauja EEE interesams, konkurencija jokiais būdais nebuvo iškraipyta (62). Atsižvelgiant į vertinimo tikslus ir siekiant nesukurti ELPA valstybėms ir mažesnės apimties pagalbos projektams neproporcingos naštos, tai taikoma tik naujoviškoms nacionalinėms pagalbos schemoms ir didelio biudžeto pagalbos schemoms arba jeigu numatoma, kad pagalbos schema gali sukelti didelius rinkos, technologijų arba reguliavimo pokyčius. Vertinimą, vadovaudamasis bendra metodika (63), atlieka nuo pagalbą teikiančios institucijos nepriklausomas ekspertas, be to, toks vertinimas skelbiamas viešai. Vertinimas laiku pateikiamas Institucijai, kad ji galėtų įvertinti galimą pagalbos priemonės pratęsimo poreikį, ir visais atvejais, kai pagalbos schema baigiama įgyvendinti. Konkreti vertinimo apimtis ir atlikimo būdai nustatomi sprendime, kuriuo patvirtinama pagalbos priemonė. Vėliau įgyvendinant bet kokią pagalbos priemonę, turinčią panašų tikslą, atsižvelgiama į to vertinimo rezultatus.

                  (50)

                  Jeigu iš pusiausvyros tyrimo matyti, kad neigiamas poveikis atsveria naudą, Institucija gali uždrausti teikti pagalbą arba pareikalauti imtis taisomųjų veiksmų, susijusių arba su pagalbos struktūra, arba su tos pagalbos žala konkurencijai.

            3.   Plačiajuosčiam ryšiui skirtos valstybės pagalbos vertinimas
      3.1.   Plačiajuosčio ryšio tinklų rūšys

                  (51)

                  Valstybės pagalbos vertinimo tikslais šiose gairėse skiriami baziniai ir NKP tinklai.

                  (52)

                  Bazinio plačiajuosčio ryšio tinklais gali būti laikomos kelios įvairios technologijų platformos, įskaitant asimetrines abonento linijas (iki ADSL2+ kartos tinklų), įprasti kabeliai (pvz., DOCSIS 2.0), trečiosios kartos judrieji tinklai (UMTS) ir palydovinės sistemos.

                  (53)

                  Šiame rinkos ir technologijų raidos etape (64) NKP tinklai – tai prieigos tinklai, visiškai arba iš dalies sudaryti iš optinių elementų (65) ir leidžiantys teikti plačiajuosčio ryšio prieigos paslaugas, kurių savybės geresnės nei paslaugų, teikiamų esamais baziniais plačiajuosčio ryšio tinklais (66).

                  (54)

                  NKP tinklams būdingos bent jau šios savybės: i) jie leidžia kiekvienam abonentui patikimai teikti paslaugas labai didele sparta naudojant netoli vartotojo patalpų esančią optinio (arba lygiavertės technologijos) atgalinio tranzito įrangą, kuri padeda užtikrinti labai didelę realiąją spartą; ii) jie palaiko įvairiausias pažangias skaitmenines paslaugas, įskaitant visas susietas IP telefonijos paslaugas; ir iii) juose yra daug didesnis duomenų atsisiuntimo greitis (palyginti su baziniais plačiajuosčio ryšio tinklais). Šiame rinkos ir technologijų raidos etape NKP tinklai yra: i) šviesolaidžio tinklai (FTTx) (67); ii) pažangūs atnaujinti kabeliniai tinklai (68) ir iii) tam tikri pažangūs bevieliai tinklai, leidžiantys kiekvienam abonentui teikti patikimą didelės spartos interneto ryšį (69).

                  (55)

                  Svarbu atminti, jog tikimasi, kad tolimoje ateityje NKP tinklai pakeis esamus bazinio plačiajuosčio ryšio tinklus, o ne tik atnaujins juos. NKP tinklams reikalinga kitokia struktūra, kuri leidžia teikti gerokai kokybiškesnes plačiajuosčio ryšio paslaugas nei dabar teikiamosios, taip pat leidžia teikti įvairias paslaugas, kurių neįmanoma teikti naudojant dabartinius plačiajuosčio ryšio tinklus, todėl tikėtina, kad ateityje tarp vietovių, kuriose NKP tinklai veiks, ir vietovių, kuriose tokie tinklai neveiks, atsiras didelių skirtumų (70).

                  (56)

                  ELPA valstybės gali nevaržomos nuspręsti, kokios formos bus jų intervencija, svarbu, kad ji atitiktų valstybės pagalbos taisykles. Tam tikrais atvejais ELPA valstybės gali nuspręsti finansuoti naujos kartos tinklus (NKT), t. y. tranzitinius tinklus, kurie nepasiekia galutinio vartotojo. Tranzitiniai tinklai yra būtini mažmeninių telekomunikacijų operatorių ištekliai, kad jie galėtų teikti prieigos paslaugas galutiniams vartotojams. Tokio pobūdžio tinklai gali palaikyti ir bazinės, ir NKP rūšių tinklus (71): kokios rūšies „paskutinio kilometro“ infrastruktūrą prijungti prie tranzitinio tinklo, (investuodami) renkasi telekomunikacijų operatoriai (72). Valdžios institucijos gali nuspręsti imtis tik civilinės inžinerijos darbų (pvz., valstybinės žemės kasimo, kanalų tiesimo), kad susijusiems operatoriams būtų sudarytos sąlygos greičiau įdiegti savo tinklų sudedamąsias dalis. Be to, kai tinkama, valdžios institucijos taip pat galėtų atsižvelgti į su palydovinėmis sistemomis susijusius sprendimus.

            3.2.   Bazinio plačiajuosčio ryšio tinklų „baltųjų“, „pilkųjų“ ir „juodųjų“ sričių išskyrimas

                  (57)

                  Siekiant įvertinti rinkos nepakankamumą ir teisingumo tikslus, galima išskirti vietovių, kurioms gali būti teikiama pagalba, grupes. Šis išskyrimas paaiškinamas tolesniuose skirsniuose. Nustatant tikslines vietoves, tuo atveju, kai viešoji intervencija skirta tik tinklo tranzitinei daliai, vertinant valstybės pagalbą bus atsižvelgta į situaciją ir tranzitinių tinklų, ir prieigos rinkose (73).

                  (58)

                  Įvairūs standartai, pagal kuriuos pateisinama viešoji intervencija šiose geografinėse vietovėse, apibūdinami toliau.

                  (59)

                  Tam, kad geografinėms vietovėms būtų suteiktas „baltosios“, „pilkosios“ arba „juodosios“ srities statusas, kaip aprašyta toliau, pagalbą teikianti institucija turi nustatyti, ar tikslinėje vietovėje yra plačiajuosčio ryšio infrastruktūra. Siekiant ir toliau užtikrinti, kad valstybės intervencija nepakenktų privačioms investicijoms, pagalbą teikiančios institucijos taip pat turėtų patikrinti, ar privatūs investuotojai yra parengę konkrečius savo infrastruktūros plėtros artimiausioje ateityje planus. Sąvoka „artimiausia ateitis“ turėtų būti suprantama kaip trejų metų laikotarpis (74). Jeigu pagalbą teikianti institucija taiko ilgesnį nei trejų metų laikotarpį subsidijuojamai infrastruktūrai įdiegti, tas pats laikotarpis turėtų būti taikomas vertinant komercinių investicijų planų buvimą.

                  (60)

                  Siekdama patikrinti, kad nėra nė vieno privataus investuotojo, artimiausioje ateityje planuojančio plėsti savo infrastruktūrą, pagalbą teikianti institucija turėtų paskelbti planuojamų pagalbos priemonių sąrašą ir pakviesti suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas dėl jo.

                  (61)

                  Yra rizika, kad, privačiam investuotojui paprasčiausiai pareiškus susidomėjimą, plačiajuosčio ryšio paslaugų teikimas tikslinėje vietovėje gali būti užvilkintas, jeigu tokios investicijos paskiau nėra atliekamos, o viešoji intervencija buvo sustabdyta. Todėl pagalbą teikianti institucija, prieš atidėdama viešąją intervenciją, iš privataus investuotojo turėtų pareikalauti tam tikrų įsipareigojimų. Šiais įsipareigojimais turėtų būti užtikrinta, kad per trejų metų laikotarpį arba ilgesnį laikotarpį, numatytą remiamai investicijai, būtų padaryta didelė pažanga aprėpties atžvilgiu. Institucija taip pat gali pageidauti, kad atitinkamas operatorius sudarytų atitinkamą sutartį, kurioje būtų nustatyti tinklo diegimo įsipareigojimai. Šioje sutartyje galėtų būti numatyta keletas „pagrindinių tikslų“, kurie turėtų būti pasiekti per trejų metų laikotarpį (75), ir ataskaitų apie padarytą pažangą teikimo tvarka. Jeigu pagrindinis tikslas nepasiekiamas, pagalbą teikianti institucija gali pradėti įgyvendinti savo viešosios intervencijos planus. Ši taisyklė taikoma tiek baziniams, tiek NKP tinklams.

            3.2.1.   „Baltosios“ sritys: teritorinės sanglaudos ir ekonominės plėtros tikslų rėmimas

                  (62)

                  „Baltosios“ sritys – tai tokios sritys, kuriose plačiajuosčio ryšio infrastruktūros nėra ir artimiausioje ateityje greičiausiai nebus. Todėl Institucija pripažįsta, kad, teikdamos finansinę paramą plačiajuosčio ryšio paslaugoms teikti vietovėse, kuriose tokio ryšio paslaugos šiuo metu neteikiamos, ELPA valstybės siekia tikrosios sanglaudos ir ekonomikos plėtros tikslų, taigi jų intervencija veikiausiai atitinka bendrąjį interesą, jei tenkinamos 3.4 skirsnyje nurodytos sąlygos (76).

            3.2.2.   „Pilkosios“ sritys: būtina atlikti išsamesnį vertinimą

                  (63)

                  „Pilkosios“ sritys – tai tokios sritys, kuriose veikia vienas tinklo operatorius ir kitas tinklas artimiausioje ateityje greičiausiai nebus įrengtas (77). Vien tai, kad yra vienas tinklo operatorius (78), nebūtinai reiškia, kad nėra rinkos nepakankamumo arba sanglaudos problemų. Jeigu tas operatorius turi įtaką rinkoje (monopolį), piliečiams jo teikiamų paslaugų kokybės ir kainų santykis gali būti ne pats geriausias. Tam tikrų kategorijų naudotojai gali nebūti tinkamai aptarnaujami arba, nesant reguliuojamų didmeninės prieigos tarifų, mažmeninės kainos gali būti didesnės, palyginti su tokių pat paslaugų, teikiamų konkurencingesnėse (tačiau kitais atžvilgiais panašiose) šalies vietovėse arba regionuose, kainomis. Be to, jeigu mažai tikėtina, kad į rinką žengtų kiti operatoriai, alternatyvios infrastruktūros finansavimas galėtų būti tinkama priemonė (79).

                  (64)

                  Kita vertus, vietovėse, kuriose jau veikia vienas plačiajuosčio ryšio tinklo operatorius, subsidijomis, kuriomis remiamas kito tinklo diegimas, gali būti iškraipoma rinkos dinamika. Todėl valstybės parama plačiajuosčio ryšio tinklams diegti „pilkosiose“ srityse pateisinama tik tuo atveju, kai gali būti aiškiai įrodyta, jog rinkos nepakankamumas tebeegzistuoja. Reikės atlikti išsamesnę analizę ir nuodugnų suderinamumo vertinimą.

                  (65)

                  Pilkosios sritys galėtų atitikti reikalavimus valstybės paramai gauti, jeigu tenkinamos 3.4 skirsnyje nustatytos suderinamumo sąlygos ir įrodoma, kad: i) neteikiama įperkamų arba reikiamų paslaugų, kuriomis būtų tenkinami gyventojų arba verslo klientų poreikiai (80), ir kad ii) nėra mažiau rinką iškraipančių priemonių (įskaitant ex ante reguliavimą) tiems patiems tikslams pasiekti.

                  (66)

                  Kad nustatytų, ar tenkinamos i ir ii papunkčių sąlygos, Institucija pirmiausia vertins:

                              a)

                              ar bendros rinkos sąlygos nėra tinkamos, ir šiuo tikslu, be kita ko, nagrinės esamą plačiajuosčio ryšio kainų lygį, galutiniams vartotojams (gyventojams ir verslo klientams) teikiamų paslaugų pobūdį ir šių paslaugų teikimo sąlygas;

                              b)

                              jeigu nėra nacionalinės reguliavimo institucijos nustatyto ex ante reguliavimo, ar trečiosioms šalims nesiūloma veiksminga tinklo prieiga arba ar prieigos sąlygos netrukdo veiksmingai konkuruoti;

                              c)

                              ar bendros patekimo į rinką kliūtys netrukdo ateiti kitiems potencialiems elektroninių ryšių operatoriams (81), ir

                              d)

                              ar šių problemų nebuvo galima išspęsti priemonėmis ar taisomaisiais veiksmais, kuriuos kompetentinga nacionalinė reguliavimo arba konkurencijos institucija taiko esamam tinklo paslaugų teikėjui.

                  (67)

                  Tik „pilkosioms“ sritims, atitinkančioms pirmiau išdėstytus tinkamumo kriterijus, bus taikomas 3.4 skirsnyje aprašytas suderinamumo tyrimas.

            3.2.3.   „Juodosios“ sritys: valstybės intervencija nereikalinga

                  (68)

                  Jeigu tam tikroje geografinėje zonoje veikia arba artimiausioje ateityje veiks bent du skirtingų operatorių baziniai plačiajuosčio ryšio tinklai ir plačiajuosčio ryšio paslaugos teikiamos konkurencinėmis sąlygomis (infrastruktūra grįsta konkurencija (82)), galima manyti, kad rinkos nepakankamumo nėra. Todėl yra labai maža tikimybė, kad valstybės intervencija duotų papildomos naudos. Priešingai, dėl valstybės paramos finansuoti papildomo panašaus pajėgumo plačiajuosčio ryšio tinklo diegimą iš esmės būtų nederamai iškraipyta konkurencija ir išstumti privatūs investuotojai. Todėl, jeigu nebus aiškiai įrodytas rinkos nepakankamumas, Institucija neigiamai vertins priemones, kuriomis finansuojamas papildomos plačiajuosčio ryšio infrastruktūros diegimas „juodojoje“ srityje (83).

            3.3.   NKP tinklų „baltųjų“, „pilkųjų“ ir „juodųjų“ sričių išskyrimas

                  (69)

                  3.2 skirsnyje pateiktas „baltųjų“, „pilkųjų“ ir „juodųjų“ sričių išskyrimas yra svarbus vertinant, ar valstybės pagalba NKP tinklams yra suderinama su EEE susitarimu pagal 61 straipsnio 3 dalies c punktą.

                  (70)

                  Šiuo metu atnaujinant aktyviuosius įrenginius, tam tikri pažangūs bazinio plačiajuosčio ryšio tinklai gali palaikyti ir kai kurias plačiajuosčio ryšio paslaugas, kurios ateityje veikiausiai bus siūlomos naudojant NKP tinklus (kaip antai trijų paslaugų dokumentų rinkinys). Tačiau gali atsirasti naujų produktų arba paslaugų, kurie neturės pakaitalų nei paklausos, nei pasiūlos požiūriu ir kuriems reikės pralaidumo, patikimumo ir simetrijos, viršijančios viršutines fizines bazinio plačiajuosčio ryšio infrastruktūros ribas.

            3.3.1.   „Baltosios“ NKP sritys

                  (71)

                  Todėl, norint įvertinti valstybės pagalbą NKP tinklams, vietovė, kurioje NKP tinklų dabar nėra ir kurioje privatūs investuotojai per trejus metus veikiausiai jų nediegs, kaip nustatyta (59)–(61) punktuose, turėtų būti laikoma „baltąja“ NKP sritimi. Tokia vietovė atitinka valstybės pagalbai NKP tinklams keliamus reikalavimus, jeigu tenkinamos 3.4 ir 3.5 skirsniuose nustatytos suderinamumo sąlygos.

            3.3.2.   „Pilkosios“ NKP sritys

                  (72)

                  Jeigu vietovėje veikia arba per artimiausius trejus metus bus diegiamas tik vienas NKP tinklas (84) ir nė vienas operatorius neketina per artimiausius trejus metus diegti NKP tinklo, tokia vietovė turėtų būti laikoma „pilkąja“ NKP sritimi. Vertinant, ar kiti investuotojai į tinklą toje vietovėje galėtų diegti papildomus NKP tinklus, reikėtų atsižvelgti į visas taikomas reguliavimo arba teisėkūros priemones, kuriomis galėjo būti sumažintos kliūtys tokiems tinklams diegti (galimybė naudotis kabelių kanalais, dalytis informacija ir kt.). Institucija turės atlikti išsamesnę analizę, kad patikrintų, ar valstybės intervencija reikalinga, nes valstybės intervencija tokiose vietovėse kelia didelę esamų investuotojų išstūmimo ir konkurencijos iškraipymo riziką. Šiomis aplinkybėmis Institucija įvertinimą atliks remdamasi šiose gairėse nustatytais suderinamumo kriterijais.

            3.3.3.   „Juodosios“ NKP sritys

                  (73)

                  Jeigu konkrečioje vietovėje veikia arba per artimiausius trejus metus bus įdiegti ne mažiau kaip du skirtingų operatorių NKP tinklai, tokia vietovė turėtų būti laikoma „juodąja“ NKP sritimi. Institucija laikysis nuomonės, kad valstybės parama dar vienam valstybės finansuojamam, konkuruojančiam ir lygiaverčiam NKP tinklui tokiose vietovėse gali labai iškraipyti konkurenciją ir yra nesuderinama su EEE susitarimu pagal 61 straipsnio 3 dalies c punktą.

            3.4.   Priemonės struktūra ir būtinybė mažinti konkurencijos iškraipymą

                  (74)

                  Kiekviena priemonė, skirta plačiajuosčio ryšio diegimui paremti, turėtų tenkinti visus 2.5 skirsnyje išvardytus suderinamumo principus, įskaitant visuotinės svarbos tikslą, rinkos nepakankamumą, priemonės tinkamumą ir jos skatinamąjį poveikį. Atsižvelgiant į konkurencijos iškraipymų ribojimą, be esminių pokyčių pasiekimo visose srityse (t. y. „baltojoje“, „pilkojoje“ ir „juodojoje“ srityse) (85) įrodymo, priemonės proporcingumui įrodyti turi būti tenkinamos šios būtinos sąlygos. Jeigu kurios nors iš tų sąlygų būtų nesilaikoma, greičiausiai reikėtų atlikti nuodugnų vertinimą (86), o jį atlikus gali būti padaryta išvada, kad pagalba yra nesuderinama su EEE susitarimu.

                              a)

                              Išsamus kartografavimas ir aprėpties analizė. ELPA valstybės turėtų aiškiai nurodyti, kurioms geografinėms vietovėms bus taikoma svarstoma paramos priemonė (87), jeigu įmanoma, bendradarbiaudamos su kompetentingomis nacionalinėmis įstaigomis. Raginama konsultuotis su nacionalinėmis reguliavimo institucijomis, tačiau tokios konsultacijos nėra privalomos. Geriausios patirties pavyzdžiai rodo, kad naudinga sukurti centrinę nacionalinio lygmens esamos infrastruktūros duomenų bazę, taip padidinant skaidrumą ir mažinant mažesnių vietos projektų įgyvendinimo sąnaudas. ELPA valstybės gali nevaržomos apibrėžti tikslines vietoves, tačiau jos raginamos prieš skelbiant konkursą atitinkamų regionų apibrėžtyje atsižvelgti į ekonomines sąlygas (88).

                              b)

                                 Viešos konsultacijos. ELPA valstybės turėtų tinkamai paviešinti pagrindines priemonės savybes ir tikslinių vietovių sąrašą, paskelbdamos atitinkamą projekto informaciją ir pakviesdamos pateikti pastabas. Paskelbus tokią informaciją centrinėje nacionalinio lygmens interneto svetainėje iš esmės būtų užtikrinta, kad su ja galėtų susipažinti visi suinteresuotieji subjektai. Per viešas konsultacijas taip pat patikrindamos kartografavimo rezultatus, ELPA valstybės kiek įmanoma sumažina konkurencijos su esamais paslaugų teikėjais ir su tais, kurie jau yra parengę investicijų planus artimiausiai ateičiai, iškraipymus ir suteikia šiems investuotojams galimybę planuoti savo veiklą (89). Išsamus kartografavimas ir išsamios konsultacijos ne tik padeda užtikrinti didelį skaidrumą – tai taip pat yra esminė priemonė „baltųjų“, „pilkųjų“ ir „juodųjų“ sričių buvimui apibrėžti (90).

                              c)

                                 Konkurencinė atranka. Kai pagalbą teikianti institucija turi pasirinkti trečiųjų šalių operatorių subsidijuojamai infrastruktūrai įdiegti ir (arba) valdyti (91), atranką būtina rengti laikantis Viešųjų pirkimų direktyvų (92) idėjų ir principų. Ja visiems investuotojams, pageidaujantiems teikti subsidijuojamo projekto įgyvendinimo ir (arba) valdymo pasiūlymus, užtikrinamas skaidrumas. Būtinos sąlygos – vienodo nediskriminacinio požiūrio į visus pasiūlymo teikėjus taikymas ir objektyvūs vertinimo kriterijai. Konkursas – tai būdas sumažinti biudžeto išlaidas, kuo labiau sumažinti galimą susijusią valstybės pagalbą ir kartu sušvelninti atrankų priemonės pobūdį, kadangi pasirinktinas pagalbos gavėjas iš anksto nėra žinomas (93). ELPA valstybės užtikrina skaidrumą (94) bei konkurencingą rezultatą (95) ir naudoja specialią centrinę nacionalinio lygmens interneto svetainę visiems vykdomiems su valstybės pagalbos plačiajuosčiam ryšiui priemonėmis susijusiems konkursams skelbti (96).

                              d)

                                 Ekonominiu požiūriu pranašiausias pasiūlymas. Rengiant konkursą, pagalbą teikianti institucija nustato kokybinius sutarties sudarymo kriterijus, kuriais remiantis vertinami pateikti pasiūlymai. Tarp tinkamų sutarties sudarymo kriterijų, pavyzdžiui, gali būti pasiekta geografinė aprėptis (97), technologinio požiūrio tvarumas arba siūlomo sprendimo poveikis konkurencijai (98). Tokie kokybiniai kriterijai turi būti vertinami atsižvelgiant į prašomą pagalbos sumą. Siekiant sumažinti teiktinos pagalbos sumą taikant panašius arba vienodus kokybės reikalavimus, pasiūlymo teikėjas, prašantis mažiausios pagalbos sumos, iš esmės turėtų gauti daugiau pirmenybės balų, skiriamų atliekant bendrą jo pasiūlymo vertinimą. Susitariančioji institucija turi visada iš anksto nurodyti santykinį koeficientą, kurį skirs už kiekvieną pasirinktą (kokybinį) kriterijų.

                              e)

                                 Technologinis neutralumas. Esama įvairių technologinių sprendimų plačiajuosčio ryšio paslaugoms teikti, todėl konkurse neturėtų būti teikiama pirmenybės kuriai nors konkrečiai technologijai ar tinklo platformai ir tokia technologija ar platforma neturėtų būti pašalinama iš konkurso. Pasiūlymų teikėjams turėtų būti suteikta teisė siūlyti reikiamas plačiajuosčio ryšio paslaugas teikti taikant arba derinant tokias technologijas, kokios, jų nuomone, yra tinkamiausios. Tokiu atveju pagalbą teikianti institucija, remdamasi objektyviais konkurso kriterijais, turi teisę pasirinkti tinkamiausią technologinį sprendimą arba technologinių sprendimų derinį. Tiesą sakant, siekiant visuotinės didelių vietovių aprėpties, geriausia pasirinkti technologinių sprendimų derinį.

                              f)

                                 Esamos infrastruktūros naudojimas. Pakartotinis esamos infrastruktūros naudojimas yra vienas pagrindinių plačiajuosčio ryšio diegimo kainą lemiančių veiksnių, todėl ELPA valstybės turėtų skatinti pasiūlymų teikėjus naudotis visa esama infrastruktūra, kad būtų išvengta nereikalingo ir išlaidaus išteklių dubliavimo ir būtų sumažinta viešojo finansavimo suma. Kiekvienas operatorius, valdantis ar kontroliuojantis infrastruktūrą (neatsižvelgiant į tai, ar ji iš tikrųjų naudojama) tikslinėje vietovėje ir norintis dalyvauti konkurse, turėtų tenkinti šias sąlygas: i) per viešas konsultacijas pranešti pagalbą teikiančiai institucijai ir nacionalinei reguliavimo institucijai apie tą infrastruktūrą; ii) visą svarbią informaciją kitiems pasiūlymų teikėjams suteikti tokiu metu, kad jie galėtų įtraukti tokią infrastruktūrą į savo pasiūlymą. ELPA valstybės turėtų parengti nacionalinę esamos infrastruktūros, kuri galėtų būti pakartotinai naudojama diegiant plačiajuostį ryšį, duomenų bazę.

                              g)

                                 Didmeninė prieiga. Veiksminga didmeninė subsidijuojamos plačiajuosčio ryšio infrastruktūros prieiga trečiosioms šalims yra neatsiejama sudedamoji kiekvienos valstybės priemonės, kuria remiamas plačiajuostis ryšys, dalis. Visų pirma trečiųjų šalių operatoriai, turėdami didmeninę prieigą, gali konkuruoti su pasirinktu pasiūlymo teikėju (kai jis veikia ir mažmeninėje rinkoje) ir taip didinti pasirinkimo galimybes ir konkurenciją vietovėse, kuriose taikoma priemonė, kartu išvengiant regioninių paslaugų monopolijų atsiradimo. Ši sąlyga taikoma tik valstybės pagalbos gavėjams neatsižvelgiant į ankstesnę rinkos analizę, apibrėžtą pagrindų direktyvos 7 straipsnyje (99). Subsidijuojamam tinklui nustatytų didmeninės prieigos įpareigojimų rūšis turėtų būti suderinta su prieigos apribojimais, nustatytais pagal sektorinį reguliavimą (100). Iš esmės subsidijuojamos įmonės turėtų teikti geresnius didmeninės prieigos produktus ir daugiau tokių produktų negu didelę įtaką rinkoje turintys operatoriai (101), kuriems nacionalinės reguliavimo institucijos tokį įgaliojimą suteikė pagal sektorinį reguliavimą, nes pagalbos gavėjas savo infrastruktūrai įdiegti naudoja ne tik nuosavus išteklius, bet ir mokesčių mokėtojų pinigus (102). Tokia didmeninė prieiga turėtų būti suteikta kuo anksčiau prieš pradedant naudoti tinklą (103).
                              Veiksminga didmeninė subsidijuojamos infrastruktūros prieiga (104) turėtų būti siūloma bent septyneriems metams. Jeigu praėjus septynerių metų laikotarpiui nacionalinė reguliavimo institucija pagal taikomą reguliavimo sistemą nustato, kad atitinkamas infrastruktūros operatorius konkrečioje rinkoje turi didelę įtaką, įpareigojimus dėl prieigos reikėtų nustatyti pagal elektroninių ryšių reguliavimo sistemą (105). Nacionalinės reguliavimo institucijos ar kitos kompetentingos nacionalinės įstaigos raginamos paskelbti pagalbą teikiančioms institucijoms skirtas rekomendacijas dėl principų, taikomų nustatant didmeninės prieigos sąlygas ir tarifus. Siekiant užtikrinti veiksmingą prieigą, vienodos prieigos sąlygos taikomos visam subsidijuojamam tinklui, įskaitant tas tokio tinklo dalis, kuriose buvo naudojamos esamo tinklo dalys (106). Prieigos įpareigojimai turi būti vykdomi neatsižvelgiant į jokius subsidijuojamos infrastruktūros nuosavybės, valdymo ar naudojimo pokyčius.

                              h)

                                 Didmeninės prieigos kainų nustatymas. Kainų palyginimas yra svarbi priemonė siekiant užtikrinti, kad suteikta pagalba būtų naudojama rinkos sąlygoms, panašioms į vyraujančias kitose konkurencingose plačiajuosčio ryšio rinkose, sukurti. Didmeninės prieigos kaina turėtų būti grįsta nacionalinės reguliavimo institucijos nustatytais kainų nustatymo principais ir lyginamaisiais standartais ir jomis turėtų būti atsižvelgta į tinklo operatoriaus gautą pagalbą (107). Kaip lyginamasis standartas taikomos vidutinės skelbiamos didmeninės kainos, vyraujančios kitose panašiose, konkurencingesnėse šalies arba EEE vietovėse, arba, jeigu tokių skelbiamų kainų nėra, atitinkamų rinkų ir paslaugų kainos, jau nustatytos arba patvirtintos nacionalinės reguliavimo institucijos. Jeigu nėra jokių skelbiamų ar reguliuojamų tam tikrų didmeninės prieigos produktų kainų, kurias būtų galima naudoti palyginimui, nustatant kainas turėtų būti laikomasi orientavimo į sąnaudas principo pagal metodiką, nustatytą laikantis sektoriaus reguliavimo sistemos (108). Atsižvelgiant į didmeninės prieigos kainų palyginimo sudėtingumą, ELPA valstybės raginamos suteikti nacionalinėms reguliavimo institucijoms įgaliojimus ir parūpinti būtiną personalą, kad jos galėtų konsultuoti pagalbą teikiančias institucijas tokiais klausimais. Likus ne mažiau kaip dviem mėnesiams iki pranešimo pateikimo, nacionalinei reguliavimo institucijai turėtų būti išsiųstas išsamus pagalbos projekto aprašas, kad ji turėtų pakankamai laiko savo nuomonei pateikti. Jeigu nacionalinė reguliavimo institucija yra įgijusi tokią kompetenciją, pagalbą teikianti institucija, nustatydama didmeninės prieigos kainas ir sąlygas, turėtų kreiptis patarimo į nacionalinę reguliavimo instituciją. Palyginimo kriterijai turėtų būti aiškiai nurodyti konkurso dokumentuose.

                              i)

                                 Stebėsena ir lėšų susigrąžinimo mechanizmas. Pagalbą teikiančios institucijos atidžiai stebi plačiajuosčio ryšio projekto įgyvendinimą per visą projekto laikotarpį. Kai operatorius atrenkamas naudojant konkurencingą viešųjų pirkimų procedūrą, paprastai tokiu atveju reikia atlikti mažiau griežtą vėlesnio projekto pelningumo stebėseną. Daugeliu atvejų, užuot nustačius kompensaciją atsižvelgiant tik į faktiškai patirtas išlaidas ir gautas pajamas, gali būti tinkama iš anksto nustatyti fiksuotą kompensacijos dydį, kad būtų padengtas tikėtinas atitinkamo laikotarpio finansavimo trūkumas. Nustatant fiksuotą kompensacijos dydį paprastai įmonė labiau skatinama mažinti išlaidas ir ilgalaikiu laikotarpiu plėsti verslą. Tačiau jeigu būsimų išlaidų ir pajamų prognozėms būdingas didelis neužtikrintumas, o informacija – ypač nenuosekli, valdžios institucija taip pat gali būti linkusi nustatyti ne griežtą ex ante finansavimo modelį, bet ex ante ir ex post finansavimo modelių derinį (pvz., numatyti lėšų susigrąžinimo atvejus, kad padidėjusį neplanuotą pelną būtų galima vienodai padalyti). Siekiant mažiems vietos projektams neužkrauti neproporcingai didelės naštos, lėšų susigrąžinimas gali būti pagrįstas minimalios ribos nustatymu. Todėl, jeigu projektui skirta pagalbos suma sudaro daugiau nei 10 mln. EUR, ELPA valstybės turėtų įgyvendinti lėšų susigrąžinimo mechanizmą (109). Pagalbą teikiančios institucijos gali numatyti, kad bet koks perviršinis pelnas, susigrąžintas iš pasirinkto pasiūlymo teikėjo, galėtų būti panaudotas tolesnei plačiajuosčio ryšio tinklo plėtrai pagal bendrąją schemą ir tokiomis pat, kaip pirminės pagalbos priemonės, sąlygomis. Konkursą laimėjusiam pasiūlymo teikėjui taikant įpareigojimą atskirti su gauta subsidija susijusią apskaitą, pagalbą teikiančioms institucijoms bus paprasčiau stebėti schemos įgyvendinimą, taip pat nustatyti visą gautą perviršinį pelną (110).

                              j)

                                 Skaidrumas. ELPA valstybės pagrindinėje svetainėje skelbia bent šią informaciją apie valstybės pagalbos priemones: išsamų patvirtintos pagalbos schemos tekstą ir šios schemos įgyvendinimo nuostatas, pagalbos gavėjo pavadinimą, pagalbos dydį, intensyvumą ir taikomą technologiją. Tokia informacija skelbiama priėmus sprendimą suteikti pagalbą ir saugoma ne trumpiau kaip dešimt metų, su ja be jokių apribojimų gali susipažinti visuomenė. Pagalbos gavėjas įpareigojamas atitinkamą teisę turinčioms trečiosioms šalims suteikti išsamią ir nediskriminacinę galimybę susipažinti su informacija apie jo infrastruktūrą (be kita ko, įskaitant kabelių kanalus, gatvėse esančias skirstymo spintas ir šviesolaidį), įdiegtą pagal valstybės pagalbos priemonę (111). Tai leis kitiems operatoriams lengvai užsitikrinti galimybę naudotis tokia infrastruktūra, be to, reikėtų pateikti visą svarbią informaciją apie plačiajuosčio ryšio tinklą centriniam plačiajuosčio ryšio infrastruktūros registrui, jeigu ELPA valstybėje yra tokia duomenų bazė, ir (arba) nacionalinei reguliavimo institucijai.

                              k)

                                 Ataskaitų teikimas. Nuo pat tinklo naudojimo pradžios ir visą pagalbos priemonės įgyvendinimo laikotarpį valstybės pagalbą teikianti institucija kas dvejus metus turėtų teikti ELPA priežiūros institucijai tam tikrą pagrindinę informaciją apie pagalbos projektus (112). Nacionalinių arba regioninių bendrųjų schemų atveju nacionalinės arba regioninės valdžios institucijos turėtų apibendrinti informaciją apie individualias priemones ir pateikti ataskaitą Institucijai. Priimdama sprendimą pagal šias gaires, Institucija gali pareikalauti pateikti papildomos informacijos apie suteiktą pagalbą.

            3.5.   Spartaus NKP tinklų diegimo rėmimas

                  (75)

                  Kaip ir bazinio plačiajuosčio ryšio diegimo politikos atveju, valstybės pagalba NKP tinklams diegti gali būti tinkama ir pagrįsta priemonė, jeigu yra tenkinamos kelios pagrindinės sąlygos. Nors komerciniai operatoriai, remdamiesi tikėtinu pelningumu, priima su NKP tinklais susijusius investicinius sprendimus, valdžios institucija, priimdama sprendimą, taip pat turi atsižvelgti į viešąjį interesą, susijusį su atviros ir neutralios platformos, kurioje įvairūs operatoriai galės konkuruoti teikdami paslaugas galutiniams vartotojams, finansavimu.

                  (76)

                  Bet kokia priemonė, skirta NKP tinklų diegimui paremti, turi tenkinti 2.5 ir 3.4 skirsniuose nurodytas suderinamumo sąlygas. Be to, atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes, kuriomis bus atliekamos valstybės investicijos į NKP tinklus, turi būti tenkinamos šios sąlygos.

                              a)

                                 Didmeninė prieiga. Atsižvelgiant į NKP tinklų ekonominius ypatumus, itin svarbu užtikrinti veiksmingą didmeninę prieigą trečiųjų šalių operatoriams. Visų pirma vietovėse, kuriose jau konkuruoja bazinio plačiajuosčio ryšio operatoriai (113), kuriose būtina išsaugoti konkurencingą rinkos padėtį, kuri buvo iki intervencijos. 3.4 skirsnyje nurodytos prieigos sąlygos toliau aprašomos išsamiau. Todėl prieiga prie subsidijuojamo tinklo sąžiningomis ir nediskriminacinėmis sąlygomis turi būti suteikiama visiems jos prašantiems operatoriams ir jiems tame tinkle turi būti suteikiama veiksmingo ir visiško atsiejimo galimybė (114). Be to, trečiųjų šalių operatoriai turi turėti galimybę naudotis ne tik aktyviąja (115), bet ir pasyviąja tinklo infrastruktūra (116). Išskyrus duomenų srauto prieigą ir atsietą prieigą prie vietinės ir smulkesnės linijos, įpareigojimas dėl prieigos turėtų apimti ir teisę naudoti kabelių kanalus ir stulpus, nenaudojamas šviesolaidžio skaidulas ar gatvėse esančias skirstymo spintas (117). Veiksminga didmeninė prieiga turėtų būti suteikiama bent septyneriems metams, o teisės naudotis kabelių kanalais ar stulpais trukmė neturėtų būti ribojama. Šis įpareigojimas turi būti taikomas nepažeidžiant panašių norminių įpareigojimų, kuriuos nacionalinė reguliavimo institucija gali nustatyti atitinkamoje konkrečioje rinkoje, kad skatintų veiksmingą konkurenciją, ar priemonių, patvirtintų pasibaigus tam laikotarpiui (118).
                              Kartais menkai gyvenamose vietovėse, kuriose teikiama nedaug plačiajuosčio ryšio paslaugų, arba iš mažų vietos įmonių reikalaujant visų rūšių prieigos produktų, investicinės sąnaudos (119) gali neproporcingai padidėti ir nebūtų suteikta didelės naudos, nes nepadidėtų konkurencija (120). Tokiu atveju galima numatyti, kad prieigos produktai, kuriems būtina brangi kitaip nenumatyta intervencija į subsidijuojamą infrastruktūrą (pvz., bendras išdėstymas tarpiniuose skirstomuosiuose taškuose), būtų siūlomi tik esant pagrįstai trečiosios šalies operatoriaus paklausai. Paklausa yra pagrįsta, jeigu: (i) prieiga naudotis norintis subjektas pateikia nuoseklų verslo planą, kuris pateisina tokio produkto sukūrimą subsidijuojamame tinkle; ir (ii) nėra jokio panašaus prieigos produkto, kurį toje pat geografinėje vietovėje jau siūlytų kitas operatorius ir kurio kainos būtų lygiavertės kainoms, taikomoms tankiau gyvenamose vietovėse (121).
                              Priešingai, pirmesnė pastraipa netaikoma tankiau apgyvendintoms vietovėms, kuriose galima tikėtis infrastruktūros konkurencijos plėtros. Todėl tokiose vietovėse subsidijuojamas tinklas turėtų tenkinti visų rūšių prieigos prie tinklo produktus, kuriuos operatoriai gali siūlyti (122).

                              b)

                                 Sąžiningas ir nediskriminacinis elgesys. Subsidijuojama infrastruktūra konkuruojantiems operatoriams turi būti sudaryta galimybė teikti konkurencingas ir įperkamas paslaugas galutiniams vartotojams. Jeigu tinklo operatorius yra vertikaliai integruotas, turi būti imtasi tinkamų apsaugos priemonių, kad nebūtų interesų konflikto, pernelyg didelės diskriminacijos, susijusios su norinčiais naudotis prieiga subjektais ir turinio tiekėjais, ir bet kokių kitų paslėptų netiesioginių pranašumų. Lygiai taip pat skyrimo kriterijuose turėtų būti numatyta nuostata, pagal kurią išimtinai didmeninės prekybos, pasyvųjį arba abu modelius siūlantiems konkurso dalyviams skiriami papildomi balai.

                  (77)

                  Valstybės pagalbos projektais, kuriais siekiama finansuoti atgalinio tranzito tinklus (123) arba kuriuose apsiribojama civiliniais darbais ir kuriuose gali dalyvauti visi operatoriai ir taikomos įvairios technologijos, skatinama konkurencija. Vertinant tokius projektus bus atsižvelgiama į šį skatinamąjį projektų pobūdį.

            3.6.   Pagalba itin spartaus plačiajuosčio ryšio tinklams

                  (78)

                  Atsižvelgiant į įvade nurodytus tikslus, visų pirma tikslą pasiekti, kad spartesnio kaip 100 Mb/s interneto ryšio skverbtis būtų 50 %, ir atsižvelgiant į tai, kad, visų pirma miesto vietovėse, interneto spartos poreikis gali būti didesnis, palyginti su komercinių investuotojų artimiausioje ateityje planuojama siūlyti sparta, nukrypstant nuo (73) punkto, viešąją intervenciją būtų leidžiama taikyti NKP tinklams, kuriuose užtikrinamas itin spartus greitis, gerokai viršijantis 100 Mb/s.

                  (79)

                  „Juodosiose“ NKP srityse tokia intervencija galėtų būti leidžiama tik jeigu (47) punkte nustatytą esminio pokyčio sąlygą galima įrodyti remiantis visais šiais kriterijais:

                              a)

                              esami arba planuojami (124) NKP tinklai šviesolaidžiu nesiekia galutinių vartotojų patalpų (125);

                              b)

                              atsižvelgiant į komercinių operatorių investicinius planus, kaip nurodyta šių gairių (59)–(61) punktuose, galima teigti, kad padėtis rinkoje nėra orientuota į konkurencingų itin spartaus interneto, gerokai viršijančio 100 Mbit/s greitį, paslaugų (126) teikimą artimiausioje ateityje;

                              c)

                              esama numatomo tokių kokybinių patobulinimų poreikio (127).

                  (80)

                  Pirmesniame punkte aprašytu atveju bet koks naujas subsidijuojamas tinklas turi atitikti (74) ir (76) punktuose nurodytas suderinamumo sąlygas. Be to, pagalbą teikianti institucija taip pat privalo įrodyti, kad:

                              d)

                              subsidijuojamas tinklas turi pažangias technologines charakteristikas ir yra aukštos veikimo kokybės, palyginti su patikrinamomis esamų arba planuojamų tinklų technologinėmis charakteristikomis arba veikimo kokybe (128), ir

                              e)

                              subsidijuojamas tinklas bus pagrįstas atvira struktūra ir veiks tik kaip didmeninės prieigos tinklas, ir

                              f)

                              dėl pagalbos nebus pernelyg iškraipoma konkurencija atsižvelgiant į kitas NKP technologijas, į kurių naują infrastruktūrą neseniai tose pačiose tikslinėse vietovėse veikiantys operatoriai investavo nemažai lėšų (129).

                  (81)

                  Viešasis tokių tinklų finansavimas galėtų būti laikomas suderinamu pagal pusiausvyros tyrimą tik tuo atveju, jeigu yra tenkinamos šios papildomos sąlygos. Kitaip tariant, tokiu finansavimu turėtų būti užtikrinta didelė, tvari ir nelaikino pobūdžio technologinė pažanga, kuri skatintų konkurenciją ir nesudarytų neproporcingų kliūčių privačioms investicijoms.

         Baigiamosios nuostatos

                  (82)

                  Šios gairės bus pradedamos taikyti pirmą dieną po jų priėmimo. Institucija šias gaires taikys visoms pagalbos priemonėms, apie kurias pranešta ir dėl kurių ji raginama priimti sprendimą po šių gairių priėmimo, net jeigu apie projektus pranešta iki priėmimo datos.

                  (83)

                  Laikydamasi savo taisyklių, taikomų vertinant neteisėtą valstybės pagalbą (130), Institucija taikys neteisėtai pagalbai taisykles, kurios galiojo tuo metu, kai pagalba buvo suteikta. Atitinkamai Institucija taikys šias gaires tuo atveju, kai neteisėta pagalba buvo suteikta po jų paskelbimo.

                  (84)

                  Pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalį Institucija siūlo ELPA valstybėms imtis tinkamų priemonių ir, jeigu būtina, per dvylika mėnesių nuo šių gairių priėmimo pakeisti savo pagalbos schemas, kad jos atitiktų šių gairių nuostatas.

                  (85)

                  ELPA valstybės raginamos per du mėnesius nuo priemonių gavimo datos pranešti apie savo aiškų besąlyginį pritarimą šioms pasiūlytoms tinkamoms priemonėms. Nesulaukusi jokio atsakymo, Institucija manys, kad atitinkama ELPA valstybė nesutinka su pasiūlytomis priemonėmis.

                  (86)

                  Institucija peržiūrės šias gaires atsižvelgdama į būsimo susijusio Komisijos komunikato – Valstybės pagalbos taisyklių taikymo plačiajuosčio ryšio tinklų sparčiam diegimui Bendrijoje gairės – persvarstymo rezultatus.

         (1)  Šis skyrius yra susijęs su Komisijos komunikatu „Valstybės pagalbos taisyklių taikymo plačiajuosčio ryšio tinklų sparčiam diegimui ES gairės“ (OL C 25, 2013 1 26, p. 1)

         (2)  Europos Komisijos komunikatas Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „Europos skaitmeninė darbotvarkė“, COM(2010) 245 galutinis, kuriam pritarta 37-ajame EEE jungtinio parlamentinio komiteto posėdžio, įvykusio 2011 m. spalio 26 d., priimtoje rezoliucijoje.

         (3)  Žr. EEE susitarimo XI priedo 5cl punkte nurodyto teisės akto (2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos (Pagrindų direktyva) (OL L 108, 2002 4 24, p. 33)) (OL L 116, 2004 4 22, p. 60 ir EEE priedas Nr. 20, 2004 4 22, p. 14), iš dalies pakeisto Direktyva 2009/140/EB (Geresnio reguliavimo direktyva) (OL L 337, 2009 12 18, p. 37) (dar neįtraukta į EEE susitarimą) ir EEE susitarimo XI priedo 5cl punkte nurodytu teisės aktu (Reglamentas (EB) Nr. 544/2009 (OL L 167, 2009 6 29, p. 12);
         OL L 334, 2009 12 17, p. 4 ir EEE priedas Nr. 68, 2009 12 17, p. 4), 12 straipsnio 4 dalį.

         (4)  Žr. EEE susitarimo XI priedo 26l punkte nurodytą teisės aktą (2010 m. rugsėjo 20 d. Komisijos rekomendacija dėl naujos kartos prieigos (NKP) tinklų prieigos reguliavimo (OL L 251, 2010 9 25, p. 35)
         OL L 341, 2012 12 13, p. 28 ir EEE priedas Nr. 70, 2012 12 13, p. 32.

         (5)  Žr., pvz., Europos Komisijos sprendimą byloje N 398/05 – Vengrija, Mokesčio lengvata plačiajuosčio ryšio plėtojimui.

         (6)  Valstybinės įmonės ištekliai laikomi valstybiniais ištekliais, kaip apibrėžta EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalyje, nes šiuos išteklius kontroliuoja valdžios institucijos. 2002 m. gegužės 16 d. Sprendimas Prancūzija prieš Komisiją, C-482/99, Rink. p. I-4397. Pagal šį sprendimą turės būti papildomai įvertinama, ar finansavimas per valstybinę įmonę priskirtinas valstybei.

         (7)  2011 m. kovo 24 d. Sprendimo Freistaat Sachsen ir kiti prieš Komisiją, T-443/08 ir T-455/08, Rink. p. II-1311, 93–95 punktai.

         (8)  Žr., pvz., Europos Komisijos sprendimą byloje NN 24/07 – Čekija, Prahos savivaldybės bevielis tinklas.

         (9)  Panašiai, jei tinklas kuriamas ar plačiajuosčio ryšio paslaugos parūpinamos viešojo administravimo institucijų nuosaviems poreikiams tenkinti, tam tikromis aplinkybėmis tokia intervencija gali nesuteikti pranašumo ūkio subjektams. Žr. Europos Komisijos sprendimą byloje N 46/07 – Jungtinė Karalystė, Velso viešojo sektoriaus tinklo schema.

         (10)  Europos Komisijos sprendimas byloje SA.31687(N 436/10) – Italija, Plačiajuostis ryšys Friulyje-Venecijoje Džulijoje (projektas „Ermes“) ir byloje N 407/09 – Ispanija, Xarxa Oberta.

         (11)  Subsidijos naudą greičiausiai bent iš dalies pajus trečiųjų šalių operatoriai, net jei jie mokės atlygį už didmeninę prieigą. Iš tikrųjų, didmeninės kainos dažnai yra reguliuojamos. Reguliuojant kainas nustatoma mažesnė nei ta, kurią paprastai rinkoje galėtų gauti didmenininkas (gali būti nustatyta monopolinė kaina, jei nėra konkurencijos su kitais tinklais). Jeigu kainos nėra reguliuojamos, didmenininkas vis tiek turės palyginti savo kainas su vidutinėmis kainomis kitose, konkurencingesnėse vietovėse (žr. (74) punkto h papunktį), todėl kaina taip pat bus greičiausiai mažesnė už tą, kurią didmenininkas kitu atveju būtų galėjęs pasiūlyti rinkoje.

         (12)  Subsidijos gyventojams į EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalies taikymo sritį nepatenka.

         (13)  Tai, pavyzdžiui, būtų pagalba pramonės rajonams, žr., pvz., Europos Komisijos sprendimą byloje N 626/09 – Italija, Lukos pramonės rajonų NKP.

         (14)  2002 m. kovo 7 d. Sprendimo Italijos Respublika prieš Komisiją, C-310/99, Rink. p. I-02289, 65 punktas.

         (15)  Žr. Europos Komisijos sprendimą byloje N 237/08 – Vokietija, Prama plačiajuosčiam ryšiui Žemutinėje Saksonijoje.

         (16)  1991 m. kovo 21 d. Sprendimo Italijos Respublika prieš Komisiją, C-303/88, Rink. p. I-1433, 20–22 punktai.

         (17)  2007 m. Europos Komisijos sprendimas byloje C 53/06 – Nyderlandai, Citynet Amsterdam – investuojant į Amsterdamo miesto bendrijos stiklo pluošto prieigos (FTTH) tinklą (OL L 247, 2008 9 16, p. 27).

         (18)  Institucijos gairės dėl valstybės garantijų (OL L 274, 2000 10 26, EEE priedas Nr. 48, 2000 10 26, p. 45), iš dalies pakeistas OL L 105, 2011 4 21, p. 32, EEE priedu Nr. 23, 2011 4 21, p. 1.

         (19)  Pagal teismo praktiką įmonės, kurioms pavesta teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugas, turi būti įpareigotos tai daryti valdžios institucijos aktu. Taigi, pavedimas teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugą operatoriui gali būti duotas suteikiant viešųjų paslaugų koncesiją; žr. 2000 m. birželio 13 d. Sprendimo EPAC – Empresa para a Agroalimentação e Cereais, SA prieš Komisiją, sujungtos bylos T-204/97 ir T-270/97, Rink. p. II-2267, 126 punktą ir 2005 m. birželio 15 d. Sprendimo Fred Olsen, SA prieš Komisiją, T-17/02, Rink. p. II-2031, 186, 188–189 punktus.

         (20)  2003 m. liepos 24 d. Sprendimas Altmark Trans GmbH ir Regierungspräsidium Magdeburg prieš Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, C-280/00, Rink. p. I-7747. Toliau – Altmark sprendimas.

         (21)  Žr. http://www.eftasurv.int/media/state-aid-guidelines/Part-VI---Compensation-granted-for-the-provision-of-services-of-general-economic-interest.pdf (dar nepaskelbta).

         (22)  Žr. http://www.eftasurv.int/media/state-aid-guidelines/Part-VI---Framework-for-state-aid-in-the-form-of-public-service-compensation.pdf (dar nepaskelbta).

         (23)  EEE susitarimo XV priedo 1h punkte nurodytas teisės aktas, Sprendimas Nr. 66/2012 (OL L 207, 2012 8 2, p. 46 ir EEE priedas Nr. 43, 2012 8 2, p. 56), (OL L 7, 2012 1 11, p. 3–10).

         (24)  EEE susitarimo XV priedo 1ha punkte nurodytas teisės aktas, žr. 2012 m. gruodžio 7 d. Jungtinio komiteto sprendimą Nr. 225/2012, dar nepaskelbtas.

         (25)  Žr. Institucijos gairių dėl kompensacijos, suteiktos už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą, 48 punktą ir Bendrųjų nuostatų dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma 13 punktą.

         (26)  Žr. Institucijos gairių dėl kompensacijos, suteiktos už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą, 49 punktą.

         (27)  Sąvoka „artimiausioje ateityje“ turėtų būti suprantama kaip trejų metų laikotarpis pagal šių gairių (59) punktą.

         (28)  Pagal Institucijos gairių dėl kompensacijos, suteiktos už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą, 50 punkte nurodytą principą. Taip pat žr. Europos Komisijos sprendimą N 284/05 – Airija, Regioninė plačiajuosčio ryšio programa „Metropolitan Area Networks“, II ir III etapai ir sprendimą N 890/06 – Prancūzija, Aide du Sicoval pour un réseau de très haut débit.

         (29)  Pasyvioji tinklo infrastruktūra iš esmės yra fizinė tinklų infrastruktūra. Dėl apibrėžties žr. terminų žodynėlį.

         (30)  Tinklas turėtų būti technologiniu požiūriu neutralus, kad norintys naudotis prieiga subjektai galėtų naudoti bet kokias technologijas paslaugoms galutiniams vartotojams teikti.

         (31)  Pagal šių gairių (74) g punktą.

         (32)  Šis apribojimas grindžiamas tuo, kad, iš karto įdiegus visuotinį ryšį užtikrinantį plačiajuosčio ryšio tinklą, rinkoje veikiančių jėgų paprastai pakanka tam, kad visiems vartotojams ryšių paslaugos būtų teikiamos už konkurencingą kainą.

         (33)  Tokios apsaugos priemonės visų pirma turėtų būti reikalavimas atskirti sąskaitas, taip pat nuo vertikaliai integruoto operatoriaus struktūriškai ir teisiškai atskiro subjekto sukūrimas. Toks subjektas turėtų išskirtinę atsakomybę laikytis jam paskirtos VESP užduoties reikalavimų ir ją vykdyti.

         (34)  ELPA valstybės, atsižvelgdamos į kiekvieno atvejo ypatumus, turi pačios nustatyti tinkamiausius metodus, kuriais užtikrintų, kad suteikta kompensacija būtų skirta tik VESP užduoties vykdymo „baltuosiuose taškuose“ pagal VESP dokumentų rinkinyje nustatytus principus išlaidoms padengti, atsižvelgiant į susijusias pajamas ir nuosaikų pelną. Pavyzdžiui, suteikta kompensacija galėtų būti grįsta įplaukų iš komercinio infrastruktūros naudojimo pelningose vietovėse, kuriose jau veikia komerciniai operatoriai, ir įplaukų iš komercinio infrastruktūros naudojimo „baltuosiuose taškuose“ palyginimu. Bet koks pelnas, viršijantis nuosaikų pelną, t. y. pelnas, didesnis už vidutinę pramonės grąžą iš kapitalo, skirto atitinkamai plačiajuosčio ryšio infrastruktūrai diegti, galėtų būti skirtas VESP finansuoti nepelningose vietovėse, o likusioji pelno dalis galėtų būti padengta iš suteiktos piniginės kompensacijos. Žr. Europos Komisijos sprendimą N 331/08, Prancūzija – THD Hauts de Seine.

         (35)  Tačiau jeigu būsimų išlaidų ir pajamų prognozėms būdingas didelis neužtikrintumas, o informacija – ypač nenuosekli, valdžios institucija taip pat gali būti linkusi nustatyti ne griežtą ex ante kompensacijos modelį, bet ex ante ir ex post kompensacinių modelių derinį (pvz., numatyti lėšų susigrąžinimo atvejus, kad padidėjusį neplanuotą pelną būtų galima vienodai padalyti).

         (36)  Pavyzdžiui, kasimo darbai, kabelių tiesimas, laidų išvedžiojimas pastatuose. Diegiant stiklo pluošto prieigos tinklus tokių darbų sąnaudos gali sudaryti iki 70–80 % investicinių sąnaudų.

         (37)  Žr. šio sprendimo 3 išnašą.

         (38)  Taip pat žr. Europos Komisijos sprendimą byloje N 383/09 – Vokietija, N 150/2008 Plačiajuostis ryšys Saksonijos kaimo vietovėse pakeitimas. Ši byla buvo susijusi su situacija, kai bendrieji civilinės inžinerijos darbai, pvz., kelių priežiūra, nebuvo laikomi valstybės pagalba. Priemonės, kurių ėmėsi Vokietijos institucijos, buvo „bendrieji civilinės inžinerijos darbai“, kuriuos valstybė priežiūros tikslais bet kuriuo atveju būtų atlikusi. Apie galimybę įrengti kabelių kanalus ir plačiajuosčio ryšio infrastruktūrą vykdant kelių priežiūros darbus – taip pat operatorių sąnaudomis – buvo paskelbta viešai ir ji nebuvo skirta tik plačiajuosčio ryšio sektoriui ar į jį orientuota. Tačiau negalima paneigti, kad tokių darbų valstybinis finansavimas patenka į EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalyje nustatytos sąvokos taikymo sritį, jeigu tokie darbai skirti tik plačiajuosčio ryšio sektoriui ar į jį orientuoti.

         (39)  Žr., pvz., Vokietijos nacionalinės reguliavimo institucijos priemonę „Infrastrukturatlas“, kuria naudodamiesi operatoriai savanoriškai dalijasi informacija apie turimą infrastruktūrą, kuri gali būti pakartotinai panaudojama.

         (40)  Reikėtų prisiminti, kad elektroninių ryšių reguliavimo sistema suteikia kompetentingoms nacionalinėms institucijoms galimybę reikalauti, kad įmonės pateiktų būtiną informaciją, kad kompetentingos nacionalinės institucijos kartu su nacionalinėmis reguliavimo institucijomis galėtų parengti išsamų tinklo elementų ir priemonių pobūdžio, prieinamumo ir geografinės vietovės aprašą ir išplatinti jį suinteresuotosioms šalims. Žr. 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos (pagrindų direktyva) su pakeitimais, padarytais 2009 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/140/EB, 12 straipsnio 4 dalį.

         (41)  Žr., pvz., Institucijos sprendimą Nr. 231/11/COL dėl spartaus naujos kartos prieigos tinklų diegimo Trumsės savivaldybės kaimo vietovėse (OL C 10, 2012 1 2, p. 5 ir EEE priedas Nr. 2, 2012 1 12, p. 3). Visų Europos Komisijos sprendimų, priimtų pagal valstybės pagalbos taisykles dėl plačiajuosčio ryšio, sąrašą galima rasti adresu http://ec.europa.eu/competition/sectors/telecommunications/broadband_decisions.pdf.

         (42)  Pavyzdžiui, siekiant pašalinti kreditų ilgalaikėms investicijoms į infrastruktūrą trūkumą, naudinga priemonė gali būti paskolos (vietoj subsidijų).

         (43)  Tai nepažeidžia galimo Institucijos regioninės pagalbos gairių taikymo, kaip nurodyta (27) punkte.

         (44)  Žr. Institucijos nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gaires, taikomas ratione temporis (pvz., 2007–2013 m. nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairės (OL L 54, 2008 2 28, p. 1, EEE priedas Nr. 11, 2008 2 28, p. 1).

         (45)  Tačiau tai, kad konkreti įmonė gali būti nepajėgi įgyvendinti projekto be pagalbos, nereiškia, kad yra rinkos nepakankamumas. Pavyzdžiui, įmonės sprendimas neinvestuoti į menko pelningumo projektą ar regioną, kuriame yra nedidelė rinkos paklausa ir (arba) prastas sąnaudų konkurencingumas, gali būti ne rinkos nepakankamumo, o tinkamai veikiančios rinkos ženklas.

         (46)  Diegiant palydovines sistemas taip pat patiriamos vieneto sąnaudos, tačiau jų mastas yra didesnis ir todėl gyventojų tankis joms neturi didelės įtakos.

         (47)  Dėl savivaldybių ir regionų finansavimo žr. Europos Komisijos sprendimą byloje SA 33420 (2011/N) – Vokietija, Breitband Lohr am Main, Europos Komisijos sprendimą byloje N 699/09 – Ispanija, Desarrollo del programa de infraestructuras de telecomunicaciones en la Región de Murcia.

         (48)  ES valstybės narės dažnai pranešdavo apie bendrąsias programas, kuriose apibūdinama, kokiomis sąlygomis gali būti teikiamas savivaldybių ar regionų finansavimas plačiajuosčiam ryšiui diegti. Žr., pvz., Europos Komisijos sprendimą byloje N 62/10 – Suomija, Sparčiojo plačiajuosčio ryšio rengimas retai apgyvendintose vietovėse Suomijoje, Europos Komisijos sprendimą byloje N 53/10 – Vokietija, Federalinė bendroji paramos kabelių kanalams programa, arba Europos Komisijos sprendimą byloje N 30/10 – Švedija, Valstybės pagalba plačiajuosčiam ryšiui pagal kaimo plėtros sistemą.

         (49)  Žr. šios sprendimo 3 išnašą.

         (50)  Žr., pvz., 2008 m. lapkričio 5 d. Institucijos rekomendaciją dėl elektroninių ryšių sektoriaus atitinkamų produktų ir paslaugų rinkų, kurioms gali būti taikomas ex ante reguliavimas pagal EEE susitarimo XI priedo 5cl punkte nurodytą teisės aktą (Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos), (OL C 156, 2009 7 9, p. 18 ir EEE priedas Nr. 36, 2009 7 9, p. 1). Tai padidintų skaidrumą, sumažintų vietos institucijoms tenkančią administracinę naštą, o nacionalinėms reguliavimo institucijoms nereikėtų atskirai nagrinėti kiekvienos valstybės pagalbos bylos.

         (51)  Žr., pvz., Avis no 12-A-02 du 17.1.2012 relatif à une demande d'avis de la commission de l'économie, du développement durable et de l'aménagement du territoire du Sénat concernant le cadre d'intervention des collectivités territoriales en matière de déploiement des réseaux à très haut débit (Prancūzijos konkurencijos institucijos nuomonė dėl labai spartaus plačiajuosčio ryšio tinklų diegimo).

         (52)  Žr., pvz., Europos Komisijos sprendimą byloje N 237/08 – Vokietija, Parama plačiajuosčiam ryšiui Žemutinėje Saksonijoje arba Europos Komisijos sprendimą SA.33671 – Jungtinė Karalystė, Plačiajuosčio ryšio diegimas JK.

         (53)  Žr., pvz., Europos Komisijos sprendimą N 473/07 – Italija, Plačiajuostis ryšys, skirtas Alto Adige, Europos Komisijos sprendimą N 570/07 – Vokietija, Plačiajuostis ryšys Badeno-Viurtembergo kaimo vietovėse.

         (54)  Visų pirma skatinti naudojimąsi esamais plačiajuosčio ryšio sprendimais, t. y. tiek vietiniais antžeminiais fiksuotojo arba bevielio ryšio tinklais, tiek visuotinai prieinamais palydovinio ryšio sprendimais.

         (55)  Žr., pvz., Europos Komisijos sprendimą N 222/06 – Italija, Pagalba skaitmeninei atskirčiai Sardinijoje šalinti.

         (56)  Tai, pvz., gali būti taikoma LTE (ilgalaikio vystymo, angl. long-term evolution) arba LTE pažangiojo judriojo ryšio operatoriams, kurių licencijų sąlygose nustatyti aprėpties tikslinėje vietovėje tikslai. Panašiai, jeigu operatorius, kuriam skirtas universaliųjų paslaugų įsipareigojimas, gauna kompensaciją už viešąsias paslaugas, negalima suteikti jokios papildomos valstybės pagalbos tam pačiam tinklui finansuoti.

         (57)  Tokio pobūdžio poveikis gali būti vadinamas „išstūmimu“.

         (58)  Žr., pvz., 2000 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją, C-156/98, Rink. p. I-6857, 78 punktą ir 2008 m. gruodžio 22 d. Sprendimo Régie Networks, C-333/07, Rink. p. I-10807, 94–116 punktus.

         (59)  Pavyzdžiui, nedidelės investicijos, susijusios tik su aktyviųjų sudedamųjų tinklo dalių atnaujinimu, neturėtų būti laikomos atitinkančiomis valstybės pagalbos skyrimo kriterijų. Panašiai, nors taikant tam tikras technologijas, kuriomis gerinamos varinių laidų tinklų savybės (kaip antai vektorizavimas), esamų tinklų pajėgumai galėtų būti padidinti, joms gali nereikėti didelių investicijų į naują infrastruktūrą, taigi jos neturėtų būti tinkamos valstybės pagalbai gauti.

         (60)  Pavyzdžiui, modernizavimas bazinio plačiajuosčio ryšio tinklą pakeičiant NKP plačiajuosčio ryšio tinklu. Tam tikri NKP tinklo modernizavimo (pvz., šviesolaidžio ryšio diegimas arčiau galutinio vartotojo) darbai taip pat gali būti laikomi esminiu pokyčiu. Vietovėse, kuriose jau įdiegtas plačiajuostis ryšys, taikant esminio pokyčio kriterijų turėtų būti užtikrinama, kad naudojant valstybės pagalbą nebūtų dubliuojama esama infrastruktūra. Panašiai, po truputį laipsniškai atnaujinant esamą infrastruktūrą, pvz., didinant spartą nuo 6 Mb/s iki 12 Mb/s, papildomų paslaugų teikimo pajėgumų vargu ar atsirastų (ir veikiausiai būtų neproporcingai palaikomas esamas operatorius).

         (61)  Subsidijuojamas tinklas turėtų padėti skatinti konkurenciją, t. y. jame turi būti leidžiama naudotis prieiga prie infrastruktūros įvairiais lygmenimis, kaip nurodyta (74) punkte, o paramos NKP diegimui atveju – kaip nurodyta ir (76) punkte.

         (62)  Žr., pvz., Europos Komisijos sprendimą byloje SA.33671 – Jungtinė Karalystė, Plačiajuosčio ryšio diegimas JK.

         (63)  Tokią bendrą metodiką gali nustatyti Institucija.

         (64)  Dėl sparčios technologinės plėtros ateityje kitos technologijos taip pat gali būti naudojamos NKP paslaugoms teikti.

         (65)  Taikant bendraašių kabelių, bevieles ir judriojo ryšio technologijas tam tikru mastu naudojamasi šviesolaidinio ryšio infrastruktūra, ir taip šios technologijos iš esmės tampa panašios į kabelinį tinklą, kuriame paslaugos, atsižvelgiant į vietoves, kuriose nėra šviesolaidinio ryšio, teikiamos naudojant varinius laidus.

         (66)  Galinis ryšys su galutiniu vartotoju gali būti užtikrinamas kabelinėmis ir bevielėmis technologijomis. Atsižvelgiant į sparčią pažangių bevielių technologijų, pvz., LTE pažangiojo ryšio, raidą ir vis plačiau rinkoje diegiamą LTE arba bevielį ryšį (angl. Wi-Fi), naujos kartos fiksuotojo ryšio bevielė prieiga (pvz., pagrįsta įmanoma pritaikytąja judriojo plačiajuosčio ryšio technologija) galėtų būti priimtina alternatyva tam tikriems kabeliniams NKP tinklams (pvz., šviesolaidis iki skirstymo spintos (angl. FTTCab)), jei tenkinamos tam tikros sąlygos. Kadangi bevielės priemonės yra bendros (vartotojo naudojamo ryšio greitis priklauso nuo aprėptoje teritorijoje esančių prisijungusių vartotojų skaičiaus) ir joms įtakos turi kintančios aplinkos sąlygos, siekiant kiekvienam vartotojui užtikrinti patikimą NKP tikėtiną mažiausią duomenų atsisiuntimo greitį, gali prireikti naujos kartos fiksuotojo ryšio bevielius tinklus diegti tam tikro gyventojų tankio vietovėse ir (arba) pritaikyti pažangius parametrus (pvz., konkrečios krypties ir (arba) daugiafunkcės antenos). Naujos kartos bevielė prieiga, pagrįsta pritaikytąja judriojo plačiajuosčio ryšio technologija, taip pat turi būti užtikrinamas būtinas vartotojams konkrečioje vietovėje teikiamos paslaugos kokybės lygis. Be to, tokios paslaugos taip pat turi būti užtikrinamos visiems kitiems į atitinkamą vietovę atvykusiems abonentams.

         (67)  Santrumpa FTTx apima FFTC, FTTN, FTTP, FTTH ir FTTB.

         (68)  Naudojant bent „DOCSIS 3.0“ kabelinio modemo standartą.

         (69)  Žr., pvz., Europos Komisijos sprendimą byloje SA.33671 – Jungtinė Karalystė, Plačiajuosčio ryšio diegimas JK.

         (70)  Nors dabar „baltąja“ sritimi vadinama vietovė, kurioje veikia tik siaurajuostis (telefoninis), bet neveikia plačiajuostis internetas, vietovė, kurioje per menkai išplėtota naujos kartos plačiajuosčio ryšio infrastruktūra, nors galbūt joje veikia viena bazinio plačiajuosčio ryšio infrastruktūra, taip pat turėtų būti laikoma „baltąja“ sritimi.

         (71)  Palyginti su kitais tinklais, kuriais negalima pasiekti galutinio vartotojo (pvz., FTTC), naujos kartos tinklas, pagrįstas atgalinio tranzito infrastruktūra, turi svarbią savybę, t. y. jis gali būti sujungiamas su kitais tinklais.

         (72)  Europos Komisijos sprendimas byloje N 407/09 – Ispanija, Šviesolaidinis ryšys Katalonijoje (Xarxa Oberta).

         (73)  Europos Komisijos sprendimas byloje N 407/09 – Ispanija, Šviesolaidinis ryšys Katalonijoje (Xarxa Oberta) ir Europos Komisijos sprendimas SA. 33438 – Lenkija, Plačiajuosčio ryšio tinklas Rytų Lenkijoje.

         (74)  Trejų metų laikotarpis turėtų prasidėti nuo planuojamos pagalbos priemonės paskelbimo dienos.

         (75)  Šiuo atžvilgiu operatorius turėtų gebėti įrodyti, kad per trejų metų laikotarpį aprėps didelę teritorijos ir jos gyventojų dalį. Pavyzdžiui, pagalbą teikianti institucija gali bet kurio operatoriaus, kuris parodo suinteresuotumą tikslinėje vietovėje diegti nuosavą infrastruktūrą, paprašyti per du mėnesius pateikti patikimą verslo planą, patvirtinamuosius dokumentus, kaip antai banko paskolos sutartis, ir išsamų kalendorinį infrastruktūros diegimo planą. Be to, investuoti turėtų būti pradėta ir projektui būtini daugelio servituto teisių leidimai turėtų būti gauti per dvylika mėnesių. Kiekvienam šešių mėnesių laikotarpiui gali būti suderinti papildomi priemonės pažangos pagrindiniai tikslai.

         (76)  Žr., pvz., Europos Komisijos sprendimą byloje N 607/09 – Airija, Plačiajuosčio ryšio diegimas kaimo vietovėse arba Europos Komisijos sprendimą byloje N 172/09 – Slovėnija, Plačiajuosčio ryšio plėtra Slovėnijoje.

         (77)  Ta pati įmonė vienoje vietovėje gali valdyti keletą fiksuotojo ir judriojo ryšio tinklų, tačiau dėl to tokios vietovės statusas nebus keičiamas.

         (78)  Konkurencinė padėtis vertinama pagal esamų infrastruktūros operatorių skaičių. Komisijos sprendime N 330/10 – Prancūzija, Programme national Très Haut Débit, paaiškinta, kad viename tinkle (įskaitant atsietą prieigą prie vietinės linijos (angl. LLU) esant keliems mažmeninių paslaugų teikėjams vietovė netampa „juodąja“ sritimi; ta teritorija tebėra „pilkoji“ sritis, nes yra tik viena infrastruktūra. Kartu tai, kad rinkoje veikia konkuruojantys operatoriai (mažmeniniu lygmeniu), bus vertinama kaip ženklas, jog dėl šios vietovės, nors ji ir yra „pilkoji“ sritis, rinkos nepakankamumo požiūriu gali nebūti problemų. Reikės pateikti įtikinamus prieigos ar paslaugų kokybės problemų įrodymus.

         (79)  Sprendime N 131/05 – Jungtinė Karalystė, FibreSpeed plačiajuosčio ryšio projektas Velse, Komisija turėjo įvertinti, ar Velso valdžios institucijų finansinė parama, suteikta atviram, nuo operatorių nepriklausančiam šviesolaidžio tinklui, jungiančiam 14 verslo parkų, diegti, vis tiek gali būti pripažinta suderinama su bendrąja rinka, nors pasirinktas vietoves jau aptarnauja vietinis tinklo operatorius, suteikiantis galimybę linijas nuomotis reguliuojamomis kainomis. Komisija nustatė, kad vietinio operatoriaus nustatytos skirtųjų linijų kainos buvo labai didelės ir mažosioms ir vidutinėms įmonėms beveik neįperkamos. Taip pat žr. Europos Komisijos sprendimą N 890/06 – Prancūzija, Aide du Sicoval pour un réseau de très haut débit, ir Europos Komisijos sprendimą N 284/05 – Airija, Regioninė plačiajuosčio ryšio programa: Metropolitan Area Networks (MANs), II ir III etapai.

         (80)  Be (66) punkte nurodytų specifikacijų, pagalbą teikiančios institucijos galėtų atsižvelgti į tokius rodiklius, kaip antai: aukščiausios kokybės paslaugų paplitimo laipsnis, itin didelės aukštos kokybės paslaugų kainos (įskaitant galutiniams vartotojams skirtas nuomojamas linijas, kaip paaiškinta pirmesnėje išnašoje), dėl kurių slopinamos iniciatyvos ir inovacijos, kuriamos e. Vyriausybės paslaugos, kurioms įgyvendinti reikia daug didesnių nei esami tinklo pajėgumų. Jei tikslinėje vietovėje didelei piliečių ir verslo klientų daliai jau teikiamos pakankamos paslaugos, būtina užtikrinti, kad dėl valstybės intervencijos nebūtų netinkamai perkraunama esama infrastruktūra. Tokiu atveju valstybės intervencija gali būti apribojama tik pašalinti „trūkumus padedančiomis“ priemonėmis.

         (81)  Pavyzdžiui, ar esamas plačiajuosčio ryšio tinklas nebuvo sukurtas gavus privilegiją naudotis kabelių kanalais, kurių neturi kiti tinklų operatoriai arba kuriais su jais nesidalijama.

         (82)  Jeigu vietovėje yra tik viena infrastruktūra, net jei šia atsieta infrastruktūra (LLU) naudojasi keli elektroninių ryšių operatoriai, tokia vietovė laikoma konkurencinga „pilkąja“ sritimi. Tokia vietovė nelaikoma „juodąja“ sritimi, kaip apibrėžta šiose gairėse. Taip pat žr. Europos Komisijos sprendimą byloje SA.31316 – Prancūzija, Programme national Très haut débit.

         (83)  Žr. 2006 m. liepos 19 d. Europos Komisijos sprendimą dėl priemonės C 35/05 (ex N 59/05) – Nyderlandai, Plačiajuosčio ryšio infrastruktūra Apingedame (OL L 86, 2007 3 27, p. 1). Šiame sprendime Komisija nurodė, kad į konkurenciją konkrečioje rinkoje nebuvo tinkamai atsižvelgta. Visų pirma nurodyta, kad Nyderlandų plačiajuosčio ryšio rinka yra sparčiai besiplečianti rinka, kurioje veikiantys elektroninio ryšio paslaugų teikėjai, įskaitant kabelinių tinklų operatorius ir interneto paslaugų teikėjus, ir be valstybės pagalbos buvo pradėję diegti labai didelio pralaidumo plačiajuosčio ryšio paslaugas.

         (84)  Ta pati įmonė gali valdyti keletą fiksuotojo ir judriojo ryšio tinklų vienoje vietovėje, tačiau dėl to tokios vietovės statusas nebus keičiamas.

         (85)  Žr. (47) punktą.

         (86)  Atlikus išsamų vertinimą gali tekti pradėti procedūrą pagal ELPA valstybių susitarimo dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo įsteigimo3 protokolo I dalies 1 straipsnio 2 dalį.

         (87)  Šis kartografavimas turėtų būti atliekamas remiantis namų, kuriuos aprėpia konkreti tinklo infrastruktūra, skaičiumi, o ne faktiniu namų ar vartotojų, prijungtų kaip abonentų, skaičiumi.

         (88)  Pavyzdžiui, pernelyg mažos tikslinės vietovės gali nesuteikti pakankamų ekonominių paskatų rinkos dalyviams teikti pasiūlymą pagalbai gauti, o tuo atveju, kai vietovės yra pernelyg didelės, atrankos proceso rezultatas gali būti mažiau konkurencingas. Kelios atrankos taip pat suteikia galimybę valstybės pagalba pasinaudoti įvairioms potencialioms įmonėms, taigi vengiama valstybės pagalbos priemonėmis toliau didinti vieno (jau dominuojančio) operatoriaus rinkos dalį, sudarant palankias sąlygas dideliems rinkos dalyviams arba varžant technologijų, kurios paprastai būtų konkurencingos mažesnėse tikslinėse vietovėse, plėtojimą.

         (89)  Tuo atveju, kai galima įrodyti, kad esami operatoriai viešajai valdžios institucijai nesuteikė svarbios informacijos privalomam kartografavimui atlikti, tokios institucijos turės kliautis tik bet kokia turima informacija.

         (90)  Žr., pvz., Europos Komisijos sprendimą byloje N 266/08 – Vokietija, Plačiajuostis ryšys Bavarijos kaimo vietovėse.

         (91)  Padėtis yra skirtinga, kai valdžios institucija nusprendžia tiesiogiai (arba per visiškai nuosavybės teise jai priklausantį juridinį asmenį) diegti ir valdyti tinklą, kaip, pvz., Europos Komisijos sprendime byloje N 330/10 – Prancūzija, Programme national Très Haut Débit ir Europos Komisijos sprendime SA.33807 (11/N) – Italija, Nacionalinis plačiajuosčio ryšio planas. Tokiais atvejais, siekiant išsaugoti konkurencijos rezultatus, kurių buvo pasiekta nuo Sąjungos elektroninių ryšių sektoriaus liberalizavimo, visų pirma konkurenciją, kuri dabar egzistuoja mažmeninėje plačiajuosčio ryšio paslaugų rinkoje, viešai valdomų subsidijuojamų tinklų atveju: i) viešai valdomų tinklų operatoriai savo veikloje turi apsiriboti iš anksto apibrėžtomis tikslinėmis vietovėmis plėstis į kitus komerciškai patrauklius regionus; ii) valdžios institucija turi riboti savo veiklą, kad išlaikytų pasyviąją infrastruktūrą ir suteiktų prieigą prie jos, tačiau ji negali konkuruoti su mažmeninės rinkos komerciniais operatoriais; ir iii) tinklų veiklai naudojamų lėšų ir kitų valdžios institucijos turimų lėšų apskaita turi būti atskirta.

         (92)  EEE susitarimo XVI priedo 2 punkte nurodytas teisės aktas (2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo, OL L 134, 2004 4 30, p. 114),
         OL L 245, 2006 9 7, p. 22 ir EEE priedas Nr. 44, 2006 9 7, p. 18.

         (93)  Žr., pvz., Europos Komisijos sprendimą N 475/07 – Airija, Nacionalinė plačiajuosčio ryšio schema (NPRS), ir Europos Komisijos sprendimą N 157/06 – Jungtinė Karalystė, Pietų Jorkšyro skaitmeninio regiono plačiajuosčio ryšio projektas.

         (94)  Kai tokia konkurencinė atranka rengiama dėl viešosios sutarties, kuriai taikoma ES viešųjų pirkimų direktyva 2004/17/EB (EEE susitarimo XVI priedo 4 punkte nurodytas teisės aktas, OL L 245, 2006 9 7, p. 22 ir EEE priedas Nr. 44, 2006 9 7, p. 18) arba 2004/18/EB (EEE susitarimo XVI priedo 4 punkte nurodytas teisės aktas, OL L 245, 2006 9 7, p. 22 ir EEE priedas Nr. 44, 2006 9 7, p. 18), siekiant užtikrinti EEE masto konkurenciją, pranešimas apie konkursą laikantis šių direktyvų reikalavimų skelbiamas ES oficialiajame leidinyje. Visais kitais atvejais informacija apie konkursą turėtų būti skelbiama bent nacionaliniu mastu.

         (95)  Tuo atveju, kai konkurencinėje atrankoje dalyvauja nepakankamai dalyvių, laimėjusio konkurso dalyvio pasiūlyta išlaidų sąmata gali būti pateikta įvertinti išorės auditoriui.

         (96)  Jei dėl techninių priežasčių nacionalinės svetainės neįmanoma sukurti, turėtų būti sukurtos regioninės svetainės. Tokios regioninės svetainės turėtų būti vienos su kitomis susietos.

         (97)  Kvietime dalyvauti konkurencinėje atrankoje nurodyta geografinė vietovė.

         (98)  Pavyzdžiui, tinklo topologija, sudaranti sąlygas visiškam ir veiksmingam atsiejimui, galėtų gauti daugiau balų. Reikėtų pažymėti, kad šiame rinkos raidos etape tiesioginio sujungimo tinklo topologija labiau prisideda prie ilgalaikės konkurencijos, palyginti su punkto ir kelių punktų sujungimo tinklo topologija, o diegimo sąnaudos yra panašios, ypač miestų teritorijoje. Punkto ir kelių punktų sujungimo tinklai visišką ir veiksmingą atsiejimą galės užtikrinti tik tada, kai bus standartizuota banginio tankinimo pasyviojo optinio tinklo (WDM-PON) prieiga ir jos bus reikalaujama pagal taikomas reguliavimo sistemas.

         (99)  Žr. šio sprendimo 3 išnašą. Be to, jeigu ELPA valstybės pasirenka valdymo modelį, pagal kurį subsidijuojama plačiajuosčio ryšio infrastruktūra trečiosioms šalims teikia tik didmeninės prieigos paslaugas, bet neteikia mažmeninių paslaugų, galimybė iškraipyti konkurenciją dar labiau sumažėja, nes toks tinklų valdymo modelis leidžia išvengti galimų sudėtingų problemų, susijusių su kainų spaudimu ir paslėptais diskriminavimo suteikiant prieigą būdais. Žr., pvz., Europos Komisijos sprendimą SA.30317 Spartusis plačiajuostis ryšys Portugalijoje.

         (100)  Jeigu valstybės pagalbos priemonė apima naujų pasyviosios infrastruktūros elementų, kaip antai kabelių kanalų ar stulpų, finansavimą, turėtų būti suteikta galimybė naudotis ir šiais elementais, o tokios galimybės trukmė neturėtų būti ribojama. Žr., pvz., Europos Komisijos sprendimą byloje N 53/2010 – Vokietija, Federalinė bendroji paramos kabelių kanalams programa, Europos Komisijos sprendimą byloje N 596/09 – Italija, Skaitmeninės atskirties Lombardijoje mažinimas, Europos Komisijos sprendimą byloje N 383/09 – Vokietija, N 150/08 Plačiajuostis ryšys Saksonijos kaimo vietovėse pakeitimas, Europos Komisijos sprendimą byloje N 330/10 – Prancūzija, Programme national Très Haut Débit.

         (101)  Pavyzdžiui, NKP tinklų atveju reikėtų remtis į NKP rekomendaciją įtrauktu prieigos produktų sąrašu.

         (102)  Jeigu valstybės pagalba teikiama kabelių kanalų tiesimui finansuoti, jie turi būti pakankamai dideli, kad būtų naudojami keliems kabeliniams tinklams ir pritaikyti tiek punkto ir kelių punktų sujungimo, tiek tiesioginio sujungimo sprendimams.

         (103)  Jeigu tinklo operatorius taip pat teikia mažmenines paslaugas, laikantis NKP rekomendacijos, tai paprastai reikštų, kad prieiga turi būti suteikta bent šešis mėnesius prieš pradedant teikti tokias mažmenines paslaugas.

         (104)  Veiksminga didmeninė subsidijuojamos infrastruktūros prieiga gali būti suteikta siūlant II priedėlyje išdėstytus didmeninės prieigos produktus.

         (105)  Žr. šio sprendimo 3 išnašą.

         (106)  Pavyzdžiui, trečiųjų šalių naudojimasis didmenine prieiga negali būti apribojamas tik mažmeninėmis plačiajuosčio ryšio paslaugomis.

         (107)  Tai, kiek atsižvelgiama į pagalbos sumą, priklauso nuo pasiūlymo konkurencinės padėties atrankoje ir tikslinėje vietovėje. Todėl rodiklis būtų susijęs su aukštesniąja didmeninės kainos riba.

         (108)  Kad operatoriai dirbtinai nepadidintų išlaidų, ELPA valstybės skatinamos pasirašyti sutartis, kuriomis įmonės būtų skatinamos laipsniškai mažinti išlaidas. Pavyzdžiui, pasirašius fiksuotos kainos sutartį, priešingai nei papildomų išlaidų sutartį, įmonė būtų skatinama laipsniškai mažinti išlaidas.

         (109)  Kai yra valstybei nuosavybės teise priklausanti tik didmeninė infrastruktūra, kurią valdžios institucija valdo vien siekdama suteikti visiems operatoriams sąžiningą ir nediskriminacinę prieigą, lėšų susigrąžinimas nebūtinas, jeigu tenkinamos šios sprendimo 93 išnašoje nurodytos sąlygos.

         (110)  Iš geriausios patirties pavyzdžių galima spręsti, kad stebėseną ir lėšų susigrąžinimą reikia taikyti bent septynerius metus, o bet kokį perviršinį pelną (t. y. pelną, viršijantį pelną, nustatytą pirminiame verslo plane, ar sektoriaus vidurkį) pagalbos gavėjas ir valdžios institucijos turi dalytis atsižvelgdami į priemonės pagalbos intensyvumą.

         (111)  Ši informacija turėtų būti nuolat atnaujinama (pvz., kas šešis mėnesius) ir be apribojimų prieinama visuomenei.

         (112)  Be pagal (74) j) punktą viešai paskelbtos informacijos, tokia informacija turėtų apimti dieną, kurią tinklas pradedamas naudoti, didmeninės prieigos produktus, prieiga naudotis norinčių subjektų ir paslaugų teikėjų tinkle skaičių, namų, kuriuos galima prijungti prie tinklo, skaičių ir naudojimo rodiklius.

         (113)  Įskaitant atsietos prieigos prie vietinės linijos (LLU) operatorius.

         (114)  Šiame rinkos raidos etape tiesioginio sujungimo tinklo topologija gali būti veiksmingai atsieta. Jeigu pasirinktas pasiūlymo teikėjas diegia punkto ir kelių punktų sujungimo topologijos tinklą, jam turi būti nustatytas aiškus apribojimas užtikrinti veiksmingą atsiejimą pasinaudojant banginiu tankinimu (WDM), kai tik tokia prieiga bus standartizuota ir taps komerciškai prieinama. Iki WDM atsiejimas taps veiksmingas, atrinkto konkurso dalyvio prašoma norintiems naudotis prieiga subjektams suteikti virtualiai atsietą produktą, kuris kuo labiau prilygtų fiziniam atsiejimui.

         (115)  Jei pagalbos gavėjai yra netiesioginiai, trečiųjų šalių operatoriams, gavusiems prieigą didmeniniu lygmeniu, duomenų srauto prieigą gali tekti suteikti patiems. Nepaisant to, kad pagalba buvo suteikta tik pasyviajai infrastruktūrai, aktyviosios prieigos buvo prašyta, pavyzdžiui, Europos Komisijos sprendimu byloje N 330/10 – Prancūzija, Programme national Très Haut Débit.

         (116)  Kaip antai vartotojų patalpose esančiais įrenginiais ar kitais įrenginiais, reikalingais tinklui naudoti. Jeigu tam tikras tinklo dalis būtina atnaujinti siekiant užtikrinti veiksmingą prieigą, tai numatoma pagalbą teikiančių institucijų planuose, pvz.: numatant tinkamo dydžio kabelių kanalus, didesnio dydžio gatvėse esančias skirstymo spintas, kad būtų užtikrintas veiksmingesnis atsiejimas, ir pan.

         (117)  Tvirtas įpareigojimas dėl prieigos dar svarbesnis siekiant spręsti esamų ADSL operatorių siūlomų paslaugų ir būsimų NKP tinklų operatorių siūlomų paslaugų laikino pakeitimo klausimą. Nustačius įpareigojimą dėl prieigos, konkuruojantys ADSL operatoriai galės perkelti savo klientus į NKP tinklą, kai tik bus įdiegtas subsidijuojamas tinklas, ir taip pradėti planuoti savo būsimas investicijas nesusiduriant su konkurencinėmis kliūtimis. Žr., pvz., Europos Komisijos sprendimą byloje N 461/09 – Jungtinė Karalystė, Kornvalio ir Silio salų naujos kartos plačiajuostis ryšys.

         (118)  Šiomis aplinkybėmis taip pat reikėtų atsižvelgti į tai, kad konkrečios rinkos sąlygos, dėl kurių atitinkamai infrastruktūrai buvo suteikta pagalba, gali būti nuolatinės.

         (119)  Neproporcingai padidėjusias išlaidas pagalbą teikianti institucija privalo įrodyti pateikdama išsamias ir objektyvias išlaidų sąmatas.

         (120)  Pavyzdžiui, žr. Europos Komisijos sprendimą byloje N 330/10 – Prancūzija, Programme national Très Haut Débit ir Europos Komisijos sprendimą byloje SA.33671 – Jungtinė Karalystė, Plačiajuosčio ryšio diegimas JK.

         (121)  Institucija, atlikdama proporcingumo analizę ir atsižvelgdama į bylos specifiką bei bendros pusiausvyros tyrimą, gali nustatyti kitas sąlygas. Žr., pvz., Europos Komisijos sprendimą byloje N 330/10 – Prancūzija, Programme national Très Haut Débit ir Europos Komisijos sprendimą byloje SA.33671 – Jungtinė Karalystė, Plačiajuosčio ryšio diegimas JK. Jei sąlygos tenkinamos, prieiga turėtų būti suteikiama per konkrečioje rinkoje įprastą laikotarpį. Kilus konfliktui, pagalbą teikianti institucija turėtų prašyti nacionalinės reguliavimo institucijos arba kitos kompetentingos nacionalinės įstaigos suteikti konsultaciją.

         (122)  Pavyzdžiui, ji turi gebėti palaikyti ir tiesioginio sujungimo, ir punkto ir kelių punktų sujungimo topologijas, atsižvelgiant į pasirinktus operatorius. Visų pirma tankiau apgyvendintose vietovėse, jei joms galima skirti valstybės pagalbą, kad pagalbos investicijoms teikimas, siekiant paprasčiausiai atnaujinti esamus tinklus ir iš esmės nepakeičiant konkurencinės padėties, nebūtų laikomas atitinkančiu viešąjį interesą.

         (123)  Žr. (56) punktą. Jeigu intervencija vykdoma aukštesniu nei centrinės būstinės lygmeniu, ji bus laikoma NKP, o ne NKT intervencija. Žr. Europos Komisijos sprendimą byloje SA.34031 – Naujos kartos plačiajuostis ryšys Aostos slėnyje.

         (124)  Remiantis patikimais investicijų planais artimiausioje ateityje (per trejus metus) pagal (59)–(61) punktus.

         (125)  Pavyzdžiui, NPK tinklai nesiekia galutinių vartotojų patalpų šviesolaidžiais FTTN tinklų atveju, kai šviesolaidis yra įrengtas tik iki ryšio mazgų (skirstymo spintų). Panašiai, kai kuriuose kabeliniuose tinkluose taip pat naudojamas šviesolaidis iki skirstymo spintų, o galutiniai vartotojai prijungiami bendraašiais kabeliais.

         (126)  Pavyzdžiui, vietovėje, kurioje yra FTTC arba lygiavertis tinklas ir atnaujintas kabelinis tinklas (bent Docsis 3.0), rinkos sąlygos paprastai pripažįstamos pakankamai konkurencingomis, kad jomis būtų galima be valstybės intervencijos toliau plėsti itin spartaus plačiajuosčio ryšio paslaugų teikimą.

         (127)  Žr., pvz., šios sprendimo 81 ir 82 išnašose nurodytus rodiklius.

         (128)  Žr. (59)–(61) punktus.

         (129)  Taip paprastai būtų, kai dėl pagalbos rinkos operatoriai negalėtų susigrąžinti investicijų į infrastruktūrą per tinkamą laikotarpį, atsižvelgiant į įprastą amortizacijos laikotarpį. Visų pirma bus atsižvelgiama į šiuos (tarpusavyje susijusius) veiksnius: investicijos dydį, jos naujumą, minimalų laikotarpį, reikalingą tinkamai investicijos grąžai gauti, ir tikėtiną naujojo subsidijuojamo itin spartaus ryšio tinklo diegimo poveikį esamų NKP tinklų abonentų skaičiui ir santykinėms abonemento kainoms.

         (130)  OL L 73, 2009 3 19, p. 23, EEE priedas Nr. 15, 2009 3 19, p. 1. Žr. http://www.eftasurv.int/?1=1&showLinkID=15119&1=1.

         I priedėlis.
         Tipiškos intervencinės priemonės plačiajuosčiam ryšiui remti
         Nagrinėdama bylas, Komisija pastebėjo tam tikrus dažniausiai pasitaikančius finansavimo mechanizmus, kuriuos ES valstybės naudoja plačiajuosčio ryšio diegimui skatinti ir kurie buvo vertinti pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, atsižvelgiant į EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalį. Šis sąrašas yra pavyzdinis ir nebaigtinis, nes valdžios institucijos gali taikyti įvairius būdus plačiajuosčio ryšio diegimui remti arba nukrypti nuo apibūdintų modelių. Deriniai paprastai laikomi valstybės pagalba, nebent investicijos būtų atliekamos vadovaujantis rinkos ekonomikos investuotojo principu (žr. 2.2 skirsnį).

                     1.

                        Piniginių lėšų skyrimas (trūkumo finansavimas (1)). Daugeliu Komisijos nagrinėtų atvejų EEE valstybė (2) skiria investuotojams į plačiajuostį ryšį tiesiogines pinigines dotacijas (3) plačiajuosčio ryšio tinklui diegti, valdyti ir komerciškai eksploatuoti (4). Tokios dotacijos paprastai susijusios su valstybės pagalba, kaip apibrėžta EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalyje, nes dotacija finansuojama iš valstybinių išteklių ir ja investuotojui suteikiamas pranašumas, nes jis gali vykdyti komercinę veiklą tokiomis sąlygomis, kokių paprastai rinkoje nebūtų. Tokiu atveju pagalbos gavėjai yra ir dotaciją gaunantys tinklo operatoriai, ir elektroninių ryšių paslaugų teikėjai, norintys naudotis didmenine prieiga prie subsidijuojamo tinklo.

                     2.

                        Parama natūra. Kitais atvejais EEE valstybės plačiajuosčio ryšio diegimą remia finansuodamos viso plačiajuosčio ryšio tinklo (ar jo dalių) diegimą, kai toks tinklas vėliau perduodamas investuotojams į elektroninius ryšius, kurie šiuos tinklo elementus naudos savo plačiajuosčio ryšio diegimo projektui įgyvendinti. Ši parama gali būti įvairių formų; dažniausiai EEE valstybės parūpina pasyviąją plačiajuosčio ryšio infrastruktūrą, atlikdamos civilinės inžinerijos darbus (pavyzdžiui, kelio kasimo), arba įrengdamos kabelių kanalus ar nenaudojamas šviesolaidžio skaidulas (5). Dėl tokios formos paramos pranašumą įgyja investuotojai į plačiajuostį ryšį, nes sutaupo atitinkamas investicines sąnaudas (6), taip pat elektroninių ryšių paslaugų teikėjai, norintys naudotis didmenine prieiga prie subsidijuojamo tinklo.

                     3.

                        Valstybės naudojamas plačiajuosčio ryšio tinklas ar jo dalys. Valstybės pagalba taip pat gali būti teikiama tuo atveju, jeigu valstybė, užuot teikusi paramą investuotojui į plačiajuostį ryšį, pati sukuria plačiajuosčio ryšio tinklą (ar jo dalis) ir tiesiogiai jį naudoja, tam pasitelkdama viešosios administracijos skyrių ar nuosavą įmonę (7). Taikant šio modelio intervenciją paprastai diegiama valstybės valdoma pasyvioji tinklo infrastruktūra, kuria plačiajuosčio ryšio operatoriams numatoma leisti naudotis nediskriminacinėmis sąlygomis suteikus jiems didmeninę prieigą prie tinklo. Tinklo valdymas ir didmeninės prieigos prie jo suteikimas už atlygį yra ekonominė veikla, kaip apibrėžta EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalyje. Pagal teismo praktiką plačiajuosčio ryšio tinklo diegimas tam, kad būtų komerciškai eksploatuojamas, yra ekonominė veikla, t. y. valstybės pagalba, apibrėžta EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalyje, gali būti teikiama jau tada, kai diegiamas plačiajuosčio ryšio tinklas (8). Elektroninių ryšių paslaugų teikėjai, norintys naudotis didmenine prieiga prie valstybės valdomo tinklo, taip pat bus laikomi pagalbos gavėjais.

                     4.

                        Koncesininko valdomas plačiajuosčio ryšio tinklas. EEE valstybės taip pat gali finansuoti plačiajuosčio ryšio tinklo diegimą, kai toks tinklas lieka valstybės nuosavybe, bet jį naudoti rengiant konkursą pasiūloma komerciniam operatoriui, kuris tą tinklą valdytų ir eksploatuotų didmeniniu lygmeniu (9). Tinklas kuriamas tam, kad būtų eksploatuojamas, taigi ir šiuo atveju priemonė gali būti laikoma valstybės pagalba. Pagalbos gavėjais bus laikomi tinklą valdantis ir eksploatuojantis operatorius, taip pat trečiųjų šalių elektroninių ryšių paslaugų teikėjai, norintys naudotis didmenine prieiga prie tinklo.

            (1)  Trūkumo finansavimas – tai skirtumas tarp investicinių sąnaudų ir tikėtino privačių investuotojų pelno.

            (2)  Arba bet kokia kita pagalbą teikianti valdžios institucija.

            (3)  Investuotojai – tai įmonės ar elektroninių ryšių tinklų operatoriai kurie investuoja į plačiajuosčio ryšio infrastruktūros objektų statymą ir diegimą.

            (4)  Trūkumo finansavimo pavyzdžių galima rasti Europos Komisijos sprendimuose bylose SA.33438 a.o – Lenkija, Plačiajuosčio ryšio tinklo projektas Rytų Lenkijoje, SA.32866 – Graikija, Plačiajuosčio ryšio plėtra Graikijos kaimo vietovėse, SA.31851 – Italija, Plačiajuostis ryšys Markėje, N 368/09 – Vokietija, Valstybės pagalbos pagal sprendimą byloje N 115/08 „Plačiajuostis ryšys Vokietijos kaimo vietovės“ pakeitimas.

            (5)  Trūkumo finansavimo pavyzdžių galima rasti Europos Komisijos sprendimuose bylose N 53/2010 – Vokietija, Federalinė bendroji paramos kabelių kanalams programa, N 596/09 – Italija, Skaitmeninės atskirties Lombardijoje mažinimas, dėl bendrųjų kelių priežiūros darbų, taip pat žr. Europos Komisijos sprendimą byloje N 383/09 – Vokietija, N 150/08 Plačiajuostis ryšys Saksonijos kaimo vietovėse pakeitimas.

            (6)  Civilinės inžinerijos darbų sąnaudos ir kitos investicijos į pasyviąją infrastruktūrą gali sudaryti iki 70 % visų plačiajuosčio ryšio projekto sąnaudų.

            (7)  Europos Komisijos sprendimas byloje N 330/10 – Prancūzija, Programme national Très Haut Débit, kuris apima įvairias intervencijos sąlygas, be kita ko, pagal vieną iš jų regioninės valdžios institucijos savo plačiajuosčio ryšio tinklus gali naudoti kaip regioninį projektą.

            (8)  2011 m. kovo 24 d. Sprendimas Freistaat Sachsen prieš Komisiją, T-443/08 ir T-455/08, Rink. p. II-1311.

            (9)  Europos Komisijos sprendimas byloje N 497/10 – Jungtinė Karalystė, SHEFA – 2 Interconnect, Europos Komisijos sprendimas byloje N 330/10 – Prancūzija, Programme national Très Haut Débit, Europos Komisijos sprendimas byloje N 183/09 – Lietuva, RAIN projektas.

         II priedėlis.
         Techninių terminų žodynėlis
         Šiose gairėse turėtų būti taikomos šios apibrėžtys. Apibrėžtys nedaro poveikio tolesniems rinkos, technologijų ir reguliavimo pokyčiams.

                  Prieigos segmentas –

             paskutinio kilometro segmentas, jungiantis tranzitinį tinklą su galutinio vartotojo patalpomis.

                  Tranzitinis tinklas –

             plačiajuosčio ryšio tinklo dalis, sudaranti tarpinę jungtį tarp pagrindinio tinklo ir prieigos tinklo ir perduodanti duomenis į pasaulinį tinklą ir iš jo.

                  Duomenų srauto prieiga –

             didelės spartos prieigos jungtis, kuria didmeninės prieigos teikėjas įrengia su vartotojo patalpomis ir suteikia trečiosioms šalims galimybę ja naudotis.

                  Nenaudojamos šviesolaidžio skaidulos –

             šviesos impulsų neperduodančios šviesolaidžio skaidulos be prijungtų perdavimo sistemų.

                  Kabelių kanalas –

             požeminis arba izoliacinis vamzdis plačiajuosčio ryšio tinklo kabeliams (šviesolaidiniams, variniams arba bendraašiams) tiesti.

                  Visiškas atsiejimas –

             kai atsiejimas fizinis, suteikiama prieiga prie galutinio vartotojo prieigos linijos, o konkurentas, naudodamas savo perdavimo sistemas, gali tiesiogiai perduoti ja duomenis. Tam tikromis aplinkybėmis virtualus atsiejimas gali būti prilyginamas fiziniam atsiejimui.

                  Šviesolaidinė ryšio linija iki galutinio paslaugų gavėjo (angl. fibre-to-the-home, FTTH) –

             šviesolaidinė ryšio linija iki galutinio paslaugų gavėjo, kurios šviesolaidis siekia galutinių vartotojų patalpas, t. y. prieigos tinklas, sudarytas iš šviesolaidinių linijų prieigos tinklo tiekimo ir priėmimo segmentuose (įskaitant laidų tiesimą viduje).

                  Šviesolaidinė ryšio linija iki pastato (angl. fibre-to-the-building, FTTB) –

             šviesolaidinė ryšio linija iki pastato, kurios šviesolaidis siekia galutinių vartotojų patalpas, t. y. šviesolaidis nutiestas iki pastato, tačiau pastate naudojami variniai, bendraašiai arba vietinio tinklo laidai.

                  Šviesolaidinė ryšio linija iki ryšio mazgo (angl. fiber-to-the-node, FTTN) –

             šviesolaidinė ryšio linija iki ryšio mazgų. Šviesolaidis nutiestas iki gatvėje esančios skirstymo spintos (iki kelių kilometrų nuo vartotojo patalpų), o galutinė jungtis yra vario (šviesolaidžio iki skirstymo spintos/VDSL tinkluose) arba bendraašiai laidai (kabeliniuose/DOCSIS 3 tinkluose). Šviesolaidinė ryšio linija iki ryšio mazgo dažnai laikoma laikinu, tarpiniu žingsniu diegiant visą FTTH.

                  Neutralūs tinklai –

             tinklai, galintys palaikyti visų rūšių tinklų topologijas. Esant FTTH tinklams, infrastruktūra turi gebėti palaikyti tiesioginio sujungimo ir punkto ir kelių punktų sujungimo topologijas.

                  Naujos kartos prieigos tinklas –

             prieigos tinklai, visiškai arba iš dalies sudaryti iš optinių elementų ir leidžiantys teikti plačiajuosčio ryšio prieigos paslaugas, kurių savybės geresnės nei paslaugų, teikiamų esamais baziniais plačiajuosčio ryšio tinklais.

                  Pasyvusis tinklas –

             plačiajuosčio ryšio tinklas be jokių aktyviųjų sudedamųjų dalių. Paprastai sudarytas iš civilinės inžinerijos infrastruktūros, kabelių kanalų ir nenaudojamų šviesolaidžio skaidulų bei gatvėse esančių skirstymo spintų.

                  Pasyvioji didmeninė prieiga –

             prieiga prie perdavimo terpės be jokių elektroninių sudedamųjų dalių.

                  Punkto ir kelių punktų sujungimas –

             tinklo tipologija, turinti specialias individualias vartotojų linijas iki tarpinio pasyviojo mazgo (pvz., gatvėje esančios skirstymo spintos), kuriame šios linijos sujungiamos į bendrą liniją. Sujungimas gali būti pasyvus (šakotuvais, kaip antai PON architektūroje) arba aktyvus (kaip antai FTTC).

                  Tiesioginis sujungimas –

             tinklo topologija, pagal kurią vartotojų linijos išlieka skirtosios visu atstumu nuo vartotojo patalpų iki teritorinio prisijungimo taško.

               Didmeninės prieigos produktai –
             galimybė operatoriui naudotis kito operatoriaus įranga. Didmeninės prieigos produktai, kuriuos galima teikti per subsidijuojamą tinklą:
         –
               FTTH/FTTB tinklas –
             prieiga prie kabelių kanalų, nenaudojamų šviesolaidžio skaidulų, atsieta prieiga prie vietinės linijos (WDM-PON arba optinio skirstomojo stovo (ODF) atsiejimas) ir duomenų srauto prieiga,
         –
               kabeliniai tinklai –
             prieiga prie kabelių kanalų ir duomenų srauto prieiga,
         –
               FTTC tinklai –
             prieiga prie kabelių kanalų, dalinės linijos prieigos atsiejimas ir duomenų srauto prieiga,
         –
               pasyvioji tinklo infrastruktūra –
             prieiga prie kabelių kanalų, nenaudojamų šviesolaidžio skaidulų ir (arba) atsieta prieiga prie vietinės linijos. Integruoto operatoriaus atveju įpareigojimai dėl prieigos (skirtingai nuo pasyviosios infrastruktūros prieigos) nustatomi pagal NKP rekomendacijos nuostatas,
         –
               ADSL grįsti plačiajuosčio ryšio tinklai –
             atsieta prieiga prie vietinės linijos, duomenų srauto prieiga,
         –
               judriojo ryšio ar bevieliai tinklai –
             duomenų srautas, dalijimasis fiziniais bokštais ir prieiga prie tranzitinių tinklų
         –
               palydovinė platforma –
             duomenų srauto prieiga.