title: Preporuka Vijeća od 22. svibnja 2018. o ključnim kompetencijama za cjeloživotno učenje (Tekst značajan za EGP.)

text:
               4.6.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 189/1

         PREPORUKA VIJEĆA
   od 22. svibnja 2018.
   o ključnim kompetencijama za cjeloživotno učenje
   (Tekst značajan za EGP)
   (2018/C 189/01)
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegove članke 165. i 166.,
   uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
   budući da:

               (1)

               U skladu s prvim načelom europskog stupa socijalnih prava (1) svi imaju pravo na kvalitetno i uključivo obrazovanje, osposobljavanje i cjeloživotno učenje kako bi održali i stekli vještine s pomoću kojih mogu u cijelosti sudjelovati u društvu i uspješno se kretati na tržištu rada. Navodi se i svačije pravo na „pravovremenu i prilagođenu pomoć u poboljšavanju izgleda za zapošljavanje ili samozapošljavanje, na osposobljavanje i prekvalifikaciju te na trajno obrazovanje i potporu pri traženju posla”. Poticanje razvoja kompetencija jedan je od ciljeva vizije stvaranja europskog prostora obrazovanja u okviru kojeg bi se „mogao iskoristiti pun potencijal obrazovanja i kulture kao pokretača otvaranja novih radnih mjesta, postizanja socijalne pravednosti i aktivnoga građanstva, ali i sredstva za doživljavanje europskog identiteta u svoj njegovoj raznolikosti” (2).

               (2)

               Ljudima je potreban odgovarajući skup vještina i kompetencija da bi se održao sadašnji životni standard, zadržala visoka stopa zaposlenosti i poticala socijalna kohezija u budućem društvu i svijetu rada. Potporom koja se pruža ljudima diljem Europe u stjecanju vještina i kompetencija potrebnih za osobno ispunjenje, zdravlje, zapošljivost i socijalnu uključenost doprinosi se jačanju otpornosti Europe u doba brzih i korjenitih promjena.

               (3)

               Europski parlament i Vijeće Europske unije usvojili su 2006. Preporuku o ključnim kompetencijama za cjeloživotno učenje. U toj se Preporuci od država članica zahtijeva da „razvijaju pružanje ključnih kompetencija za sve u sklopu strategija cjeloživotnog učenja, uključujući strategije za postizanje opće pismenosti, te da se koriste dokumentom ‚Ključne kompetencije za cjeloživotno učenje – europski referentni okvir’ (3)”. Otkako je usvojena, Preporuka je bila ključni referentni dokument za razvoj obrazovanja, osposobljavanja i učenja s ciljem stjecanja kompetencija.

               (4)

               Zahtjevi u pogledu kompetencija danas su drukčiji s obzirom na to da je sve više radnih mjesta podložno automatizaciji, tehnologija ima sve veću ulogu u svim područjima rada i života, a poduzetničke, socijalne i građanske kompetencije sve su važnije za osiguravanje otpornosti i sposobnosti prilagodbe promjeni.

               (5)

               Istodobno, međunarodna istraživanja poput Programa za međunarodnu procjenu učenika (PISA) Organizacije za gospodarsku suradnju i razvoj (OECD) ili OECD-ova Programa za međunarodnu procjenu kompetencija odraslih (PIAAC) ukazuju na trajno visok udio tinejdžera i odraslih osoba s nedostatnim osnovnim vještinama. Svaki je peti učenik 2015. imao ozbiljne poteškoće u razvoju dostatnih vještina u čitanju, matematici i prirodoslovlju (4). U nekim su zemljama pismenost i matematička pismenost u gotovo trećine odraslih na najnižoj razini (5). Digitalne su vještine kod 44 % stanovništva Unije na niskoj razini, a 19 % stanovništva uopće ih ne posjeduje (6).

               (6)

               Slijedom toga, ulaganje u osnovne vještine postalo je važnije nego ikad prije. Visokokvalitetnim se obrazovanjem, uključujući izvannastavne aktivnosti i širok pristup razvoju kompetencija, poboljšava razina postignuća u osnovnim vještinama. Osim toga, potrebno je istražiti nove načine učenja za društvo koje je sve mobilnije i sve se više oslanja na digitalnu tehnologiju (7). Digitalne tehnologije utječu na obrazovanje, osposobljavanje i učenje jer se razvijaju fleksibilnija okružja za učenje prilagođena potrebama izrazito mobilnog društva (8).

               (7)

               U gospodarstvu utemeljenom na znanju ključno je memoriranje činjenica i postupaka, ali nije dovoljno za napredak i uspjeh. Vještine kao što su rješavanje problema, kritičko razmišljanje, sposobnost surađivanja, kreativnost, računalno razmišljanje i samoregulacija važnije su nego ikada prije u našem društvu koje se brzo mijenja. One su alati s pomoću kojih ono što je naučeno primjenjujemo u praksi za stvaranje novih ideja, novih teorija, novih proizvoda i novog znanja.

               (8)

               U Novom programu vještina za Europu (9) najavljeno je preispitivanje Preporuke o ključnim kompetencijama za cjeloživotno učenje iz 2006., a ulaganje u vještine i kompetencije te u zajedničko i ažurirano razumijevanje ključnih kompetencija prepoznato je kao prvi korak u poticanju obrazovanja, osposobljavanja i neformalnog učenja u Europi.

               (9)

               Kako bi se odgovorilo na društvene i gospodarske promjene te uzele u obzir rasprave o budućnosti rada i javna rasprava o preispitivanju Preporuke o ključnim kompetencijama iz 2006., Preporuku i Europski referentni okvir ključnih kompetencija za cjeloživotno učenje potrebno je revidirati i ažurirati.

               (10)

               Razvoj ključnih kompetencija, njihovo vrednovanje i pružanje obrazovanja, osposobljavanja i učenja s ciljem stjecanja kompetencija trebalo bi poduprijeti uvođenjem dobre prakse kako bi se bolje poduprlo nastavno osoblje u obavljanju njihovih zadaća te poboljšalo njihovo obrazovanje, kako bi se ažurirali metode i alati za procjenu i vrednovanje te uveli novi i inovativni oblici poučavanja i učenja (10). U ovoj bi Preporuci stoga, oslanjajući se na iskustva iz prethodnog desetljeća, trebalo razmotriti izazove u provedbi obrazovanja, osposobljavanja i učenja u cilju stjecanja kompetencija.

               (11)

               Potporom vrednovanju kompetencija stečenih u različitim kontekstima pojedincima će se omogućiti priznavanje kompetencija te stjecanje punih ili, ako je to primjenjivo, dijela kvalifikacija (11). Ono se može temeljiti na postojećim sustavima za vrednovanje neformalnog i informalnog učenja te na Europskom kvalifikacijskom okviru (12), zajedničkom referentnom okviru za usporedbu razina kvalifikacija u kojem se navode kompetencije potrebne za njihovo stjecanje. Osim toga, procjenom se može pomoći u strukturiranju procesa učenja i usmjeravanju, kao i ljudima da poboljšaju svoje kompetencije i u kontekstu promjenjivih zahtjeva na tržištu rada (13).

               (12)

               Na definiciju skupa ključnih kompetencija potrebnih za osobno ispunjenje, zdravlje, zapošljivost i socijalnu uključenost utjecala su društvena i gospodarska kretanja te razne inicijative u Europi tijekom posljednjeg desetljeća. Posebna je pozornost posvećena unapređenju osnovnih vještina, ulaganju u učenje jezika, poboljšanju digitalnih i poduzetničkih kompetencija, važnosti zajedničkih vrijednosti u funkcioniranju naših društava te poticanju većeg broja mladih na odabir zanimanja u području prirodnih znanosti. Sve te sastavnice treba uvrstiti u Referentni okvir.

               (13)

               U cilju 4.7 ciljeva održivog razvoja naglašava se da je potrebno „osigurati da svi koji se obrazuju steknu znanja i vještine potrebne za promicanje održivog razvoja, među ostalim s pomoću obrazovanja za održivi razvoj i održivi način života, ljudska prava, rodnu ravnopravnost, promicanje kulture mira i nenasilja, globalno građanstvo te uvažavanje kulturne raznolikosti i doprinosa kulture održivom razvoju” (14). Unesco-ovim Globalnim programom djelovanja u području obrazovanja za održivi razvoj potvrđuje se da je obrazovanje za održivi razvoj sastavni element kvalitetnog obrazovanja te ključno za sve druge ciljeve održivog razvoja. Taj je cilj uvršten u ažuriranu verziju Referentnog okvira.

               (14)

               Odredba o učenju jezika, koje je sve važnije za suvremena društva, međukulturno razumijevanje i suradnju, nadovezuje se na Zajednički europski referentni okvir za jezike (ZEROJ). Taj okvir olakšava identifikaciju glavnih elemenata kompetencije i podupire proces učenja. Njime se ujedno postavljaju temelji za definiranje jezičnih kompetencija, osobito onih koje se odnose na strane jezike, a uvršten je u ažuriranu verziju Referentnog okvira.

               (15)

               Pokazalo se da se razvojem Okvira digitalnih kompetencija i Okvira za poduzetničke kompetencije podupire razvoj kompetencija. Jednako tako, Referentni okvir kompetencija za demokratsku kulturu Vijeća Europe sveobuhvatan je skup vrijednosti, vještina i stavova potrebnih za prikladno sudjelovanje u demokratskim društvima. Svi su ti okviri uzeti u obzir prilikom ažuriranja Referentnog okvira.

               (16)

               Kako bi se više mladih potaknulo na odabir zanimanja u području prirodoslovlja, tehnologije, inženjerstva i matematike (STEM), znanstveno se obrazovanje putem inicijativa diljem Europe počelo dublje povezivati s umjetnošću i drugim predmetima s pomoću pedagoških pristupa utemeljenih na istraživanju te uključivanjem velikog niza društvenih aktera i industrija. Iako se definicija tih kompetencija nije puno promijenila tijekom godina, potpora razvoju kompetencija u području STEM-a postaje sve važnija i trebalo bi je uvrstiti u ovu Preporuku.

               (17)

               Važnost i značaj neformalnog i informalnog učenja vidljivi su iz iskustava stečenih kroz kulturu, rad s mladima, volonterski rad i amaterski sport. Neformalno i informalno učenje imaju važnu ulogu u podupiranju razvoja ključnih interpersonalnih, komunikacijskih i kognitivnih vještina, poput kritičkog razmišljanja, analitičkih vještina, kreativnosti, rješavanja problema i otpornosti, koje mladima olakšavaju prijelaz u odraslu dob, aktivno građanstvo i radni život (15). Uspostavom bolje suradnje između različitih obrazovnih okruženja doprinosi se poticanju različitih pristupa učenju i konteksta učenja (16).

               (18)

               Pri radu na razvoju ključnih kompetencija u perspektivi cjeloživotnog učenja trebalo bi osigurati potporu na svim razinama obrazovanja, osposobljavanja i učenja: razviti kvalitetan rani i predškolski odgoj i obrazovanje (17), dodatno unaprijediti školsko obrazovanje i osigurati izvrsnu nastavu (18), pružiti oblike usavršavanja odraslim osobama s niskom razinom vještina (19) te dalje razvijati inicijalno i trajno strukovno obrazovanje i osposobljavanje i modernizirati visoko obrazovanje (20).

               (19)

               Ovom bi Preporukom trebalo obuhvatiti niz obrazovnih okruženja te okruženja osposobljavanja i učenja, formalnih, neformalnih i informalnih, u perspektivi cjeloživotnog učenja. Trebalo bi nastojati uspostaviti zajedničko razumijevanje kompetencija s pomoću kojih se može pružiti potpora pri prijelazu između tih različitih okruženja te suradnji među njima. U Preporuci se navode dobre prakse s pomoću kojih bi se moglo odgovoriti na potrebe nastavnog osoblja, uključujući učitelje i nastavnike, predavače, edukatore nastavnika, voditelje ustanova za obrazovanje i osposobljavanje, zaposlenike zadužene za osposobljavanje kolega, istraživače i sveučilišne predavače, osobe koje rade s mladima, edukatore za rad s odraslima te poslodavce i dionike na tržištu rada. Ova je Preporuka ujedno upućena institucijama i organizacijama, uključujući socijalne partnere i organizacije civilnog društva koji rade na usmjeravanju i podupiranju osoba u unapređivanju kompetencija od najranije dobi i tijekom cijelog života.

               (20)

               Ovom se Preporukom u potpunosti poštuju načela supsidijarnosti i proporcionalnosti,

         USVOJILO JE OVU PREPORUKU:
   Države članice trebale bi:

               1.

               podupirati pravo na kvalitetno i uključivo obrazovanje, osposobljavanje i cjeloživotno učenje te svima omogućiti razvoj ključnih kompetencija uz potpunu upotrebu dokumenta „Ključne kompetencije za cjeloživotno učenje – europski referentni okvir” iz Priloga te

                           1.1

                           u okviru nacionalnih strategija cjeloživotnog učenja podupirati i unapređivati razvoj ključnih kompetencija svih pojedinaca od najranije dobi i tijekom cijelog života;

                           1.2

                           podupirati sve učenike, uključujući one koji se suočavaju s poteškoćama ili imaju posebne potrebe da ostvare svoj potencijal;

               2.

               podupirati razvoj ključnih kompetencija posvećujući pritom posebnu pozornost sljedećem:

                           2.1

                           poboljšanju postignuća u osnovnim vještinama (pismenost, matematička pismenost i osnovne digitalne vještine) i podupiranju razvoja kompetencije učenja kako učiti, što čini temelj, koji se stalno unapređuje, cjeloživotnog učenja i sudjelovanja u društvu;

                           2.2

                           podizanju razine osobne i socijalne kompetencije te kompetencije učenja kako učiti za poboljšanje zdravog i prema budućnosti usmjerenog načina života;

                           2.3

                           poticanju usvajanja kompetencija u području prirodoslovlja, tehnologije, inženjerstva i matematike (STEM), uzimajući u obzir njihovu povezanost s umjetnošću, kreativnošću i inovacijama te motiviranju više mladih, osobito djevojčica i mladih žena, za odabir zanimanja u području STEM-a;

                           2.4

                           povećanju i poboljšanju razine digitalnih kompetencija u svim fazama obrazovanja i osposobljavanja te u svim segmentima stanovništva;

                           2.5

                           razvoju poduzetničkih kompetencija, kreativnosti i osjećaja inicijative, osobito među mladima, primjerice promicanjem mogućnosti za mlade učenike da steknu barem jedno poduzetničko iskustvo tijekom školskog obrazovanja;

                           2.6

                           poboljšanju razine jezičnih kompetencija službenog i drugih jezika te podupiranju učenika u učenju različitih jezika značajnih za njihovu radnu i životnu sredinu i kojima se može doprinijeti prekograničnoj komunikaciji i mobilnosti;

                           2.7

                           poticanju razvoja kompetencija građanstva s ciljem jačanja svijesti o zajedničkim vrijednostima, kao što je navedeno u članku 2. Ugovora o Europskoj uniji i Povelji Europske unije o temeljnim pravima;

                           2.8

                           podizanju svijesti svih učenika te nastavnog osoblja o važnosti stjecanja ključnih kompetencija i njihova odnosa prema društvu;

               3.

               olakšati stjecanje ključnih kompetencija primjenom dobrih praksi za potporu razvoju ključnih kompetencija kako je navedeno u Prilogu, posebice:

                           3.1

                           promicanjem različitih pristupa učenju i okružja učenja, uključujući odgovarajuću upotrebu digitalnih tehnologija u obrazovnom okruženju te okruženju osposobljavanja i učenja;

                           3.2

                           pružanjem potpore nastavnom osoblju i drugim dionicima koji podupiru procese učenja, uključujući obitelji, s ciljem unapređenja ključnih kompetencija učenika kao dio pristupa za cjeloživotno učenje u obrazovnom okruženju te okruženju osposobljavanja i učenja;

                           3.3

                           podupiranjem i daljnjim razvojem procjene i vrednovanja ključnih kompetencija stečenih u različitim okruženjima u skladu s pravilima i postupcima država članica;

                           3.4

                           jačanjem suradnje između obrazovnog okruženja te okruženja osposobljavanja i učenja na svim razinama i u različitim područjima kako bi se poboljšali kontinuitet razvoja učeničkih kompetencija i razvoj inovativnih pristupa učenju;

                           3.5

                           unapređivanjem alata, resursa i smjernica u obrazovanju, osposobljavanju, zapošljavanju i drugim okruženjima učenja kako bi se ljude poduprlo u upravljanju putevima cjeloživotnog učenja;

               4.

               uvrstiti ciljeve održivog razvoja (SDG) UN-a, osobito cilja 4.7 u obrazovanje, osposobljavanje i učenje, među ostalim poticanjem stjecanja znanja o ograničavanju višedimenzionalne prirode klimatskih promjena i upotrebi prirodnih resursa na održiv način;

               5.

               izvješćivati s pomoću postojećih okvira i alata strateškog okvira za europsku suradnju u području obrazovanja i osposobljavanja (ET 2020.) i svih kasnijih okvira o iskustvima i napretku u promicanju ključnih kompetencija u svim sektorima obrazovanja i osposobljavanja, uključujući neformalno i, u najvećoj mogućoj mjeri, informalno učenje;

         POZDRAVLJA ČINJENICU DA KOMISIJA, UZIMAJUĆI U OBZIR NADLEŽNOSTI DRŽAVA ČLANICA:

               6.

               podupire provedbu Preporuke i primjenu Europskog referentnog okvira i u tu svrhu olakšava uzajamno učenje među državama članicama, te razvoj, u suradnji s državama članicama, referentnih materijala i alata kao što su:

                           6.1

                           prema potrebi, okviri za posebne kompetencije kojima se olakšavaju razvoj i procjena kompetencija (21);

                           6.2

                           na dokazima utemeljene smjernice o novim oblicima učenja i pristupima za pružanje potpore;

                           6.3

                           alati potpore za nastavno osoblje i druge dionike, poput internetskih tečajeva osposobljavanja, alata za samoprocjenu (22), mreža, uključujući mrežu e-Twinning i Elektroničku platformu za obrazovanje odraslih u Europi (EPALE);

                           6.4

                           pristupi procjeni i potpori vrednovanja ključnih kompetencija stečenih na temelju prethodnog rada u kontekstu okvira ET 2020 (23). i svih kasnijih okvira;

               7.

               podržava inicijative za daljnji razvoj i promicanje obrazovanja za održivi razvoj u pogledu UN-ova četvrtog cilja održivog razvoja o uključivom, ravnopravnom i kvalitetnom obrazovanju te mogućnostima cjeloživotnog učenja za sve;

               8.

               podnosi izvješća o iskustvima i dobrim praksama s ciljem unapređenja ključnih kompetencija učenika kao dio pristupa za cjeloživotno učenje u obrazovnom okruženju te okruženju osposobljavanja i učenja u Uniji putem postojećih okvira i alata.

         Ovom se Preporukom zamjenjuje Preporuka Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2006. o ključnim kompetencijama za cjeloživotno učenje.

      Sastavljeno u Bruxellesu 22. svibnja 2018.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         K. VALCHEV

      (1)  COM(2017)250.

      (2)  COM(2017)673.

      (3)  SL L 394, 30.12.2006., str. 10.

      (4)  OECD (2016.), Rezultati istraživanja programa PISA za 2015.

      (5)  Europska komisija (2016.), Pregled obrazovanja i osposobljavanja za 2016.

      (6)  Europska komisija, Pregled digitalnih rezultata za 2017.

      (7)  Dokument za razmatranje o svladavanju globalizacije – COM(2017) 240 final.

      (8)  Ponovno promišljanje obrazovanja: ulaganje u vještine za bolje socioekonomske ishode, COM(2012) 669 final.

      (9)  COM(2016) 381 final.

      (10)  Zajedničko izvješće Vijeća i Komisije o provedbi strateškog okvira za europsku suradnju u području obrazovanja i osposobljavanja (ET 2020.) (SL C 417, 15.12.2015., str. 25.).

      (11)  SL C 398, 22.12.2012., str. 1.

      (12)  SL C 189, 15.6.2017., str. 15.

      (13)  Rezolucija Vijeća od 21. studenoga 2008. o boljoj integraciji cjeloživotnog profesionalnog usmjeravanja u strategije cjeloživotnog učenja (SL C 319, 13.12.2008., str. 4.).

      (14)  Rezolucija Ujedinjenih naroda koju je Opća skupština donijela 25. rujna 2015., Promijeniti svijet: program održivog razvoja do 2030.

      (15)  Zaključci Vijeća o ulozi rada s mladima u podupiranju razvoja ključnih životnih vještina mladih koje im olakšavaju uspješan prijelaz u odraslu dob, aktivno građanstvo i radni život (SL C 189, 15.6.2017., str. 30.).

      (16)  Zaključci Vijeća o jačanju međusektorske suradnje u području politika s ciljem učinkovitog rješavanja socijalno-ekonomskih izazova s kojima se suočavaju mladi (SL C 172, 27.5.2015., str. 3.).

      (17)  Zaključci Vijeća o ulozi ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja te osnovnoškolskog obrazovanja u poticanju kreativnosti, inovativnosti i digitalne kompetencije SL C 172, 27.5.2015., str. 17.).

      (18)  Zaključci Vijeća o razvoju škola i izvrsnosti u poučavanju (SL C 421, 8.12.2017., str. 2.

      (19)  Preporuka Vijeća od 19. prosinca 2016. o oblicima usavršavanja: nove prilike za odrasle (SL C 484, 24.12.2016., str. 1.).

      (20)  Zaključci Vijeća o obnovljenom programu EU-a za visoko obrazovanje (SL C 429, 14.12.2017., str. 3.).

      (21)  Na temelju iskustava i stručnih znanja stečenih tijekom izrade Zajedničkog europskog referentnog okvira za jezike, Okvira digitalnih kompetencija i Okvira za poduzetničke kompetencije.

      (22)  Poput Okvira digitalnih kompetencija.

      (23)  Procjena ključnih kompetencija u inicijalnom obrazovanju i osposobljavanju: političke smjernice, SWD(2012) 371.

      PRILOG
      KLJUČNE KOMPETENCIJE ZA CJELOŽIVOTNO UČENJE
      EUROPSKI REFERENTNI OKVIR

         Kontekst i ciljevi

      Svi imaju pravo na kvalitetno i uključivo obrazovanje, osposobljavanje i cjeloživotno učenje kako bi održali i stekli vještine s pomoću kojih mogu u cijelosti sudjelovati u društvu i uspješno se kretati na tržištu rada.
      Svi imaju pravo na pravovremenu i prilagođenu pomoć u poboljšavanju izgleda za zapošljavanje ili samozapošljavanje. To uključuje pravo na potporu pri traženju posla, osposobljavanju i prekvalifikaciji.
      Ta su načela definirana u europskom „Stupu socijalnih prava”.
      U vrlo povezanom svijetu koji se brzo mijenja svaka će osoba trebati posjedovati širok raspon vještina i kompetencija te ih kontinuirano razvijati tijekom cijelog života. Ključne kompetencije definirane u ovom Referentnom okviru usmjerene su na postavljanje temelja za postizanje ravnopravnijih i demokratskijih društava. One odgovaraju na potrebu za uključivim i održivim razvojem, socijalnom kohezijom i daljnjim razvojem demokratske kulture.
      Glavni ciljevi Referentnog okvira jesu:

                  a)

                  prepoznati i definirati ključne kompetencije potrebne za zapošljivost, osobno ispunjenje i zdravlje, aktivno i odgovorno građanstvo i socijalnu uključenost;

                  b)

                  osigurati europski referentni alat za oblikovatelje politike, pružatelje obrazovanja i osposobljavanja, nastavno osoblje, savjetnike za profesionalno usmjeravanje, poslodavce, javne službe za zapošljavanje i same učenike;

                  c)

                  podupirati napore na europskoj, nacionalnoj, regionalnoj i lokalnoj razini kako bi se poticao razvoj kompetencija iz perspektive cjeloživotnog učenja.

         Ključne kompetencije

      Za potrebe ove Preporuke kompetencije se definiraju kao kombinacija znanja, vještina i stavova, pri čemu:

                  d)

                  znanje se sastoji od već postojećih činjenica i podataka, koncepata, ideja i teorija kojima se podupire razumijevanje određenog područja ili teme;

                  e)

                  vještine se definiraju kao sposobnost i mogućnost provođenja procesa i korištenja postojećim znanjem za postizanje rezultata;

                  f)

                  stavovi opisuju spremnost na djelovanje ili reagiranje na ideje, osobe ili situacije te povezani način razmišljanja.

            Ključne kompetencije su one koje svi pojedinci trebaju za osobno ispunjenje i razvoj, zapošljivost, socijalnu uključenost, održiv način života, uspješan život u miroljubivim društvima, zdrav način života i aktivno građanstvo. Razvijaju se u perspektivi cjeloživotnog učenja, od ranog djetinjstva do odrasle dobi, te kroz formalno, neformalno i informalno učenje u svim kontekstima, uključujući obitelj, školu, radno mjesto, susjedstvo i druge zajednice.
      Sve ključne kompetencije smatraju se jednako važnima; svakom od njih doprinosi se uspješnom životu u društvu. Kompetencije se mogu primijeniti u različitim kontekstima i u različitim kombinacijama. Preklapaju se i isprepliću; aspekti ključni za jedno područje ojačat će kompetenciju u drugom području. Vještine, kao što su kritičko razmišljanje, rješavanje problema, timski rad, komunikacijske i pregovaračke vještine, analitičke vještine, kreativnost i međukulturne vještine dio su ključnih kompetencija.
      U Referentnom okviru utvrđuje se osam ključnih kompetencija:

                  —

                  kompetencija pismenosti,

                  —

                  kompetencija višejezičnosti,

                  —

                  matematička kompetencija te kompetencija u prirododoslovlju, tehnologiji i inženjerstvu,

                  —

                  digitalna kompetencija,

                  —

                  osobna i socijalna kompetencija te kompetencija učenja kako učiti,

                  —

                  kompetencija građanstva,

                  —

                  poduzetnička kompetencija,

                  —

                  kompetencija kulturne svijesti i izražavanja.

            1.   Kompetencija pismenosti

      Pismenost je sposobnost prepoznavanja, razumijevanja, izražavanja, stvaranja i tumačenja pojmova, osjećaja, činjenica i mišljenja u usmenom i pisanom obliku, koristeći se vizualnim, zvučnim/audio i digitalnim materijalima u različitim disciplinama i kontekstima. To podrazumijeva sposobnost učinkovitog komuniciranja i povezivanja s drugima na primjeren i kreativan način.
      Razvoj pismenosti čini osnovu za daljnje učenje i daljnju jezičnu interakciju. Ovisno o kontekstu, kompetencija pismenosti može se razviti na materinskom jeziku, jeziku školovanja i/ili službenom jeziku zemlje ili regije.

         Osnovno znanje, vještine i stavovi povezani s ovom kompetencijom

      Ova kompetencija uključuje znanje čitanja i pisanja te dobro razumijevanje pisanih informacija i stoga se njome zahtijeva da pojedinac poznaje vokabular, funkcionalnu gramatiku i funkcije jezika. To uključuje poznavanje glavnih vrsta verbalne interakcije, različitih književnih i neknjiževnih tekstova te glavnih obilježja različitih jezičnih stilova i registara.
      Pojedinci bi trebali imati vještine za pisano i usmeno komuniciranje u različitim situacijama te za praćenje i prilagodbu vlastite komunikacije u skladu s okolnostima. Ta sposobnost uključuje i sposobnosti razlikovanja i upotrebe različitih vrsta izvora, traženja, prikupljanja i obrade informacija, korištenja pomagalima, te formuliranja i izražavanja usmenih i pisanih argumenata na uvjerljiv način primjeren kontekstu. Obuhvaća kritičko razmišljanje te sposobnost procjene informacija i rada s njima.
      Pozitivan stav prema pismenosti uključuje sklonost kritičnom i konstruktivnom dijalogu, uvažavanje estetskih vrijednosti i interes za interakciju s drugima. Podrazumijeva svijest o utjecaju jezika na druge i potrebu za razumijevanjem i upotrebom jezika na pozitivan i društveno odgovoran način.
      2.   Kompetencija višejezičnosti (1)

      Ovom kompetencijom definira se sposobnost prikladne i učinkovite upotrebe različitih jezika za komunikaciju. Njome su obuhvaćene iste glavne vještine kao i pismenošću: temelji se na sposobnosti razumijevanja, izražavanja i tumačenja pojmova, misli, osjećaja, činjenica i mišljenja u usmenom i pisanom obliku (slušanje, govorenje, čitanje i pisanje) u različitim društvenim i kulturnim kontekstima u skladu s vlastitim željama ili potrebama. U jezičnu kompetenciju integrirane su povijesna dimenzija i međukulturne kompetencije. Oslanja se na sposobnost posredovanja između različitih jezika i medija, kako je navedeno Zajedničkom europskom referentnom okviru. Prema potrebi, može uključivati održavanje i daljnje razvijanje kompetencija materinskog jezika, kao i učenje službenih jezika (2) neke zemlje.

         Osnovno znanje, vještine i stavovi povezani s ovom kompetencijom

      Potrebno je poznavati vokabular i funkcionalnu gramatiku različitih jezika te biti svjestan glavnih vrsta verbalne interakcije i jezičnih registara. Važno je poznavati društvene konvencije, kulturološki aspekt i varijabilnost jezika.
      Osnovne vještine za ovu kompetenciju uključuju sposobnost razumijevanja izgovorenih poruka, iniciranja, održavanja i zaključivanja razgovora te čitanja, razumijevanja i sastavljanja tekstova, uz različite stupnjeve poznavanja različitih jezika, u skladu s potrebama pojedinca. Pojedinci bi trebali biti u stanju služiti se alatima na odgovarajući način te učiti jezike formalno, neformalno i informalno tijekom cijelog života.
      Pozitivan stav uključuje uvažavanje kulturne raznolikosti, zanimanje i radoznalost u pogledu različitih jezika i međukulturne komunikacije. Također obuhvaća poštovanje individualnog jezičnog profila svake osobe, uključujući i poštovanje materinskog jezika pripadnika manjina i/ili osoba migrantskog podrijetla i poštovanje službenih jezika zemlje kao zajedničkog okvira za interakciju.
      3.   Matematička kompetencija te kompetencija u prirodoslovlju, tehnologiji i inženjerstvu

                  A.

                  Matematička kompetencija sposobnost je razvijanja i primjene matematičkog mišljenja i uvida u rješavanju niza problema u svakodnevnim situacijama. Temelji se na dobroj matematičkoj pismenosti, a naglasak je na procesu i aktivnosti, kao i na znanju. Matematička kompetencija u različitom opsegu uključuje sposobnost i spremnost na upotrebu matematičkih načina razmišljanja i prikaza (formule, modeli, nacrti, grafikoni, dijagrami).

                  B.

                  Kompetencija u prirodoslovlju odnosi se na sposobnost i spremnost za objašnjavanje prirodnog svijeta upotrebom postojećeg znanja i primijenjene metodologije, uključujući promatranje i eksperiment, radi postavljanja pitanja i zaključivanja na temelju činjenica. Kompetencije u tehnologiji i inženjerstvu primjene su tog znanja i metodologije kao odgovor na percipirane ljudske želje ili potrebe. Kompetencije u području prirodoslovlja, tehnologije i inženjerstva uključuju razumijevanje promjena uzrokovanih ljudskim djelovanjem i odgovornost pojedinca kao građanina.

         Osnovno znanje, vještine i stavovi povezani s ovom kompetencijom

                  A.

                  Potrebno znanje u području matematike uključuje dobro poznavanje brojeva, mjera i struktura, osnovnih operacija i osnovnih matematičkih prikaza, razumijevanje matematičkih pojmova i koncepata te svijest o pitanjima na koja matematika može ponuditi odgovore.
                  Pojedinac bi trebao imati vještine za primjenu osnovnih matematičkih načela i procesa u svakodnevnim situacijama kod kuće i na poslu (npr. financijske vještine) te za praćenje i ocjenjivanje argumentacijskog slijeda. Pojedinac bi trebao moći matematički rasuđivati, razumjeti matematički dokaz i komunicirati matematičkim jezikom te upotrebljavati odgovarajuća pomagala, uključujući statističke podatke i grafikone, i razumjeti matematičke aspekte digitalizacije.
                  Pozitivan stav u matematici temelji se na poštovanju istine te na spremnosti na traženje razloga i procjenu njihove valjanosti.

                  B.

                  U području prirodoslovlja, tehnologije i inženjerstva ključno znanje obuhvaća osnovna načela prirodnog svijeta, temeljne znanstvene pojmove, teorije, načela i metode, tehnologiju i tehnološke proizvode i procese te razumijevanje utjecaja znanosti, tehnologije, inženjerstva i ljudskog djelovanja općenito na prirodni svijet. Te kompetencije trebaju omogućiti pojedincima da bolje razumiju prednosti, ograničenja i rizike znanstvenih teorija, primjena i tehnologije u društvima (u vezi s donošenjem odluka, vrijednostima, moralnim pitanjima, kulturom itd.).
                  Vještine uključuju shvaćanje znanosti kao procesa za istraživanje posebnim metodologijama, među ostalim promatranjem i kontroliranim eksperimentima, sposobnost logičnog i racionalnog razmišljanja prilikom provjeravanja hipoteza i spremnost na odbacivanje vlastitih uvjerenja ako su u suprotnosti s novim eksperimentalnim nalazima. To uključuje sposobnost upotrebe tehnoloških alata i strojeva te rukovanja njima, kao i znanstvenih podataka radi postizanja nekog cilja ili donošenja odluke ili zaključka koji se temelje na dokazima. Usto, pojedinci bi trebali moći prepoznati ključne značajke znanstvenog istraživanja te priopćiti zaključke i objasniti rasuđivanje koje je do njih dovelo.
                  Kompetencija uključuje stav čije su značajke kritičko uvažavanje i radoznalost, zabrinutost za etička pitanja te potpora sigurnosti i ekološkoj održivosti, osobito u vezi sa znanstvenim i tehnološkim napretkom u odnosu na samoga sebe, obitelj, zajednicu i globalna pitanja.

            4.   Digitalna kompetencija

      Digitalna kompetencija uključuje sigurnu, kritičnu i odgovornu upotrebu digitalnih tehnologija i rukovanje njima za učenje, na poslu i za sudjelovanje u društvu. Ona uključuje informatičku i podatkovnu pismenost, komunikaciju i suradnju, medijsku pismenost, stvaranje digitalnih sadržaja (uključujući programiranje), sigurnost (uključujući digitalnu dobrobit i kompetencije povezane s kibersigurnošću), pitanja povezana s intelektualnim vlasništvom, rješavanje problema i kritičko razmišljanje.

         Osnovno znanje, vještine i stavovi povezani s ovom kompetencijom

      Pojedinci bi trebali razumjeti kako se digitalnim tehnologijama mogu poduprijeti komunikacija, kreativnost i inovativnost te biti svjesni njihovih mogućnosti, ograničenja, učinaka i rizika. Trebali bi razumjeti opća načela, mehanizme i logiku koji su temelj razvoja digitalnih tehnologija te poznavati osnovnu funkciju i upotrebu različitih uređaja, softvera i mreža. Pojedinci bi trebali kritički pristupiti valjanosti, pouzdanosti i utjecaju informacija i podataka koji su dostupni s pomoću digitalnih sredstava te biti svjesni pravnih i etičkih načela uključenih u upotrebu digitalnih tehnologija.
      Pojedinci bi se trebali moći služiti digitalnim tehnologijama za potporu svojem aktivnom građanstvu i socijalnoj uključenosti, suradnji s drugima i kreativnosti u svrhu postizanja osobnih, društvenih ili komercijalnih ciljeva. Vještine uključuju sposobnost pristupa digitalnom sadržaju te njegove upotrebe, filtriranja, ocjenjivanja, stvaranja, programiranja i dijeljenja. Pojedinci bi trebali moći upravljati informacijama, sadržajem, podacima i digitalnim identitetima te ih štititi, kao i prepoznavati i učinkovito upotrebljavati softvere, uređaje, umjetnu inteligenciju ili robote.
      Rad s digitalnim tehnologijama i sadržajima zahtijeva misaon i kritičan, ali znatiželjan, otvoren i na budućnost usmjeren stav o njihovu razvoju. Usto je potreban etički, siguran i odgovoran pristup upotrebi tih alata.
      5.   Osobna i socijalna kompetencija te kompetencija učenja kako učiti

      Osobna i socijalna kompetencija te kompetencija učenja kako učiti sposobnost je promišljanja o sebi, učinkovitog upravljanja vremenom i informacijama, surađivanja s drugima na konstruktivan način, zadržavanja otpornosti te upravljanja vlastitim učenjem i karijerom. To uključuje sposobnost suočavanja s nesigurnošću i složenošću, učenja kako učiti, podržavanja vlastite tjelesne i emocionalne dobrobiti, održavanja fizičkog i mentalnog zdravlja, življenja u kojem se vodi računa o zdravlju i koje je usmjereno na budućnost, kao i sposobnost empatije te rješavanja sukoba u uključivom i poticajnom okruženju.

         Osnovno znanje, vještine i stavovi povezani s ovom kompetencijom

      Za uspješne međuljudske odnose i sudjelovanje u društvu nužno je razumjeti kodekse ponašanja i pravila komunikacije koji su općenito prihvaćeni u različitim društvima i okružjima. Osobna i socijalna kompetencija te kompetencija učenja kako učiti zahtijevaju i poznavanje elemenata zdravog uma, tijela i načina života. To uključuje poznavanje vlastitih željenih strategija učenja, vlastitih potreba za razvojem kompetencija i raznih načina razvijanja kompetencija te traženje dostupnog obrazovanja, osposobljavanja, karijernih mogućnosti kao i smjernica ili podrške.
      Vještine uključuju sposobnost prepoznavanja vlastitih mogućnosti, fokusiranja, nošenja s kompleksnim pitanjima, kritičkog promišljanja i donošenja odluka. To uključuje sposobnost učenja i rada, u suradnji s drugima i samostalno, te organiziranja vlastitog učenja i ustrajanja u njemu, njegova vrednovanja i dijeljenja, traženja podrške kada je to prikladno i učinkovitog upravljanja vlastitom karijerom i društvenim interakcijama. Pojedinci bi trebali biti otporni i sposobni nositi se s neizvjesnošću i stresom. Trebali bi biti u stanju konstruktivno komunicirati u različitim okruženjima, surađivati u timovima i pregovarati. To uključuje pokazivanje tolerancije, izražavanje i razumijevanje različitih gledišta, kao i sposobnost ulijevanja samopouzdanja i empatije.
      Ova se kompetencija temelji na pozitivnom stavu prema osobnom, društvenom i tjelesnom blagostanju i učenju kroz život. Temelji se na stavu čije su odlike suradnja, asertivnost i integritet. To uključuje poštovanje raznolikosti drugih i njihovih potreba te spremnost na prevladavanje predrasuda i kompromis. Pojedinci bi trebali moći identificirati i postaviti ciljeve, motivirati sami sebe te razvijati otpornost i samopouzdanje kako bi uspješno učili tijekom cijelog života. Stav usmjeren na rješavanje problema potpora je procesu učenja i sposobnosti pojedinca da savlada prepreke i promjene. To uključuje želju za primjenom prethodnog učenja i životnih iskustava te radoznalost u pogledu traženja mogućnosti za učenje i razvoj u različitim životnim situacijama.
      6.   Kompetencija građanstva

      Kompetencija građanstva sposobnost je da se postupa kao odgovoran građanin te da se u potpunosti sudjeluje u građanskom i društvenom životu na temelju razumijevanja društvenih, gospodarskih, pravnih i političkih koncepata i struktura, kao i globalnih promjena i održivosti.

         Osnovno znanje, vještine i stavovi povezani s ovom kompetencijom

      Kompetencija građanstva temelji se na poznavanju osnovnih pojmova koji se odnose na pojedince, skupine, radne organizacije, društvo, gospodarstvo i kulturu. Uključuje razumijevanje europskih zajedničkih vrijednosti, kako su navedene u članku 2. Ugovora o Europskoj uniji i Povelji Europske unije o temeljnim pravima. Obuhvaća poznavanje suvremenih događaja, kao i kritičko razumijevanje glavnih zbivanja u nacionalnoj, europskoj i svjetskoj povijesti. Osim toga, uključuje svijest o ciljevima, vrijednostima i politikama društvenih i političkih pokreta, kao i o održivim sustavima, posebice klimatskim i demografskim promjenama na globalnoj razini i njihovim temeljnim uzrocima. Neophodno je poznavanje europske integracije kao i svijest o raznolikosti i kulturnim identitetima u Europi i svijetu. To uključuje razumijevanje multikulturne i društveno-gospodarske dimenzije europskih društava i načina na koji se nacionalnim kulturnim identitetom doprinosi europskom identitetu.
      Vještine u okviru kompetencije građanstva odnose se na sposobnost učinkovite suradnje s drugima u svrhu općeg ili javnog interesa, uključujući održivi razvoj društva. To uključuje vještine kritičkog razmišljanja i integriranog rješavanja problema, kao i vještine argumentiranja i konstruktivnog sudjelovanja u aktivnostima zajednice i odlučivanje na svim razinama, od lokalne i nacionalne do europske i međunarodne razine. Također uključuje sposobnost pristupa tradicionalnim i novim oblicima medija, kritičkog razumijevanja tih medija i interakcije s njima te razumijevanja uloge i funkcija medija u demokratskim društvima.
      Poštovanje ljudskih prava kao osnove za demokraciju temelj je odgovornog i konstruktivnog stava. Konstruktivno sudjelovanje uključuje spremnost na sudjelovanje u demokratskom odlučivanju na svim razinama i u građanskim aktivnostima. Uključuje podupiranje društvene i kulturne raznolikosti, rodne ravnopravnosti i socijalne kohezije, održivih načina života, promicanja kulture mira i nenasilja, spremnosti na poštovanje privatnosti drugih i preuzimanja odgovornosti za okoliš. Zanimanje za političke i društveno-gospodarske događaje, humanističke znanosti i međukulturna komunikacija potrebni su za pripremanje na prevladavanje predrasuda, ali i na postizanje kompromisa kad je to potrebno te za osiguravanje socijalne pravde i pravednosti.
      7.   Poduzetnička kompetencija

      Poduzetnička kompetencija odnosi se na sposobnost djelovanja na temelju mogućnosti i ideja te njihovo pretvaranje u vrijednosti za druge. Temelji se na kreativnosti, kritičkom razmišljanju i rješavanju problema, preuzimanju inicijative i ustrajnosti te sposobnosti surađivanja s drugima radi planiranja projekata i upravljanja projektima koji su od kulturne, društvene ili financijske vrijednosti.

         Osnovno znanje, vještine i stavovi povezani s ovom kompetencijom

      Poduzetnička kompetencija podrazumijeva svijest o različitim situacijama i prilikama za pretvaranje ideja u djelo u okviru osobnih, društvenih i profesionalnih aktivnosti i razumijevanje toga kako one nastaju. Pojedinci trebaju znati i razumjeti pristupe planiranju projekata i upravljanju projektima, koji uključuju procese i resurse. Trebaju razumjeti ekonomiju te društvene i gospodarske prilike i izazove s kojima se suočavaju poslodavac, organizacija ili društvo. Također trebaju biti svjesni etičkih načela i izazova održivog razvoja i imati samosvijest o vlastitim snagama i slabostima.
      Poduzetničke vještine temelje se na kreativnosti koja uključuje maštu, strateško razmišljanje i rješavanje problema te kritičko i konstruktivno promišljanje u okviru razvoja kreativnih procesa i inovacija. Uključuju sposobnost samostalnog rada, ali i rada s drugima u timu, kao i sposobnost mobilizacije resursa (ljudi i stvari) i održavanja aktivnosti. To uključuje sposobnost donošenja financijskih odluka koje se odnose na cijenu i vrijednost. Ključna je sposobnost učinkovitog komuniciranja i pregovaranja s drugima te suočavanja s neizvjesnošću, dvosmislenošću i rizikom koji su dio donošenja promišljenih odluka.
      Poduzetnički stav karakteriziraju smisao za inicijativu i djelovanje, proaktivnost, usmjerenost na budućnost, odvažnost i ustrajnost u ostvarivanju ciljeva. Uključuje želju za motiviranjem drugih ljudi i vrednovanjem njihovih ideja, empatiju i brigu za ljude i svijet te prihvaćanje odgovornosti uz primjenu etičkih pristupa u cijelom procesu.
      8.   Kompetencija kulturne svijesti i izražavanja

      Kompetencija kulturne svijesti i izražavanja uključuje razumijevanje i poštovanje načina na koji se ideje i smisao kreativno izražavaju i prenose u različitim kulturama u obliku niza umjetničkih i drugih kulturnih formi. To uključuje razumijevanje, razvijanje i izražavanje vlastitih ideja i osjećaja pripadnosti ili uloge u društvu na različite načine i u različitim situacijama.

         Osnovno znanje, vještine i stavovi povezani s ovom kompetencijom

      Ova kompetencija zahtijeva poznavanje lokalnih, nacionalnih, regionalnih, europskih i globalnih kultura i načina izražavanja, uključujući predmetne jezike, baštinu, tradiciju i kulturne proizvode te razumijevanje međusobnih utjecaja tih načina izražavanja, ali i njihova utjecaja na ideje pojedinca. Uključuje razumijevanje različitih načina komuniciranja ideja između autora, sudionika i publike u pisanim, tiskanim i digitalnim tekstovima, kazalištu, filmu, plesu, igrama, umjetnosti i dizajnu, glazbi, ritualima i arhitekturi, kao i hibridnim oblicima. Zahtijeva razumijevanje vlastitog identiteta i kulturne baštine koji se razvijaju u svijetu kulturne različitosti i načina na koji se umjetnošću i drugim kulturnim formama može doživjeti, ali i oblikovati svijet.
      Vještine uključuju sposobnost izražavanja i tumačenja figurativnih i apstraktnih ideja, iskustava i emocija s empatijom te sposobnost da se to čini putem umjetnosti i drugih kulturnih oblika. Uključuju i sposobnost prepoznavanja i realizacije mogućnosti za stvaranje osobnih, društvenih ili komercijalnih vrijednosti putem umjetnosti i drugih kulturnih formi te sposobnost sudjelovanja u kreativnim procesima, kao pojedinac, ali i u skupini.
      Važno je imati otvoren stav i poštovanje prema različitim kulturnim načinima izražavanja, ali i etički i odgovoran pristup intelektualnom i kulturnom vlasništvu. Pozitivan stav uključuje i radoznalost prema svijetu, otvorenost prema zamišljanju novih mogućnosti i spremnost na sudjelovanje u kulturnim iskustvima.

         Podupiranje razvoja ključnih kompetencija

      Ključne su kompetencije dinamična kombinacija znanja, vještina i stavova koje učenik treba razvijati tijekom cijelog života, počevši od rane dobi nadalje. Visokokvalitetnim i uključivim obrazovanjem, osposobljavanjem i cjeloživotnim učenjem omogućuje se da svi razvijaju ključne kompetencije. Stoga se pristupi usmjereni na kompetencije mogu primjenjivati u svim obrazovnim okruženjima te okruženjima osposobljavanja i učenja tijekom cijelog života.
      U cilju potpore obrazovanju, osposobljavanju i učenju usmjerenima na kompetencije u kontekstu cjeloživotnog učenja utvrđena su tri izazova: primjena različitih pristupa i konteksta učenja, potpora učitelja i nastavnika i drugog nastavnog osoblja te ocjenjivanje i vrednovanje razvoja kompetencija. Kao odgovor na te izazove mogu se izdvojiti određeni primjeri dobrih praksi.
      a)   Različiti pristupi učenju i okružja učenja

                  a)

                  Interdisciplinarno učenje, partnerstva između različitih obrazovnih razina, sudionici u osposobljavanju i učenju, uključujući sudionike s tržišta rada, ali i koncepti kao što su sveobuhvatni pristupi školovanju s naglaskom na suradničkom poučavanju i učenju te aktivno sudjelovanje i odlučivanje učenika mogu obogatiti učenje. Interdisciplinarnim učenjem omogućuje se i jačanje povezivosti između različitih predmeta u kurikulumu, kao i uspostava čvrste veze između onoga što se uči i društvenih promjena i značaja. Međusektorska suradnja ustanova za obrazovanje i osposobljavanje i vanjskih aktera iz poslovnog svijeta, umjetnosti, sporta i zajednice mladih, ustanova visokog obrazovanja ili znanstvenih ustanova mogu biti ključni za uspješno razvijanje kompetencija.

                  b)

                  Stjecanje osnovnih vještina kao i razvoj širih kompetencija mogu se olakšati sustavnim nadopunjavanjem akademskog učenja socijalnim i emocionalnim učenjem, umjetnošću, fizičkim aktivnostima kojima se poboljšava zdravlje i podupiru fizički aktivni načini života u kojima se vodi računa o zdravlju i koji su usmjereni na budućnost. Jačanje osobne i socijalne kompetencije te kompetencije učenja od rane dobi može biti temelj za razvoj osnovnih vještina.

                  c)

                  Metodologije učenja kao što je učenje temeljeno na istraživanjima i projektima, kombinirano učenje ili učenje temeljeno na umjetnosti ili igrama mogu povećati motivaciju i angažman. Isto tako, eksperimentalno učenje, učenje na radnom mjestu i znanstvene metode u prirodoslovlju, tehnologiji, inženjerstvu i matematici (STEM) mogu poticati razvoj različitih kompetencija.

                  d)

                  Učenici, nastavno osoblje i pružatelji obrazovnih usluga mogu se poticati na primjenu digitalnih tehnologija kako bi unaprijedili učenje i poduprli razvoj digitalnih kompetencija. Na primjer, sudjelovanjem u inicijativama Unije kao što je „Europski tjedan programiranja”. Upotrebom alata za samoprocjenu, kao što je alat SELFIE, mogle bi se poboljšati digitalne sposobnosti pružatelja usluga obrazovanja, osposobljavanja i učenja.

                  e)

                  Posebne mogućnosti za poduzetnička iskustva, osposobljavanja za samostalan rad u poduzećima ili poduzetnici koji posjećuju ustanove za obrazovanje ili osposobljavanje, uključujući praktična poduzetnička iskustva poput kreativnih izazova, novoosnovanih poduzeća, studentskih inicijativa u zajednicama, simulacija poduzeća ili poduzetničko učenje na temelju projekata, mogli bi biti posebno korisni za mlade, ali i za odrasle i za učitelje i nastavnike. Mladima bi se omogućilo barem jedno poduzetničko iskustvo tijekom njihova školskog obrazovanja. Partnerstva škola, zajednica i poduzeća te platforme na lokalnoj razini, posebice u ruralnim područjima, mogu biti ključni čimbenici u širenju poduzetničkog obrazovanja. Odgovarajuće stručno usavršavanje učitelja, nastavnika i ravnatelja te potpora učitelja, nastavnika i ravnatelja mogu biti ključni za održavanje stalnog napretka i postizanje vodstva.

                  f)

                  Višejezična kompetencija može se razviti uskom suradnjom obrazovnih okruženja te okruženja osposobljavanja i učenja u inozemstvu, mobilnošću nastavnog osoblja i učenika te upotrebom mreže eTwinning, platforme EPALE i sličnih internetskih portala.

                  g)

                  Svi učenici, uključujući one koje se suočavaju s poteškoćama ili imaju posebne potrebe, mogli bi dobiti odgovarajući potporu u uključivim okruženjima kako bi ostvarili svoje obrazovne potencijale. Takva potpora mogla bi se sastojati od jezične, akademske ili socioemocionalne potpore, uzajamnog poučavanja, izvannastavnih aktivnosti, profesionalnog usmjeravanja ili materijalne potpore.

                  h)

                  Suradnja obrazovnih okruženja te okruženja osposobljavanja i učenja na svim razinama može biti ključna za poboljšanje kontinuiteta razvoja kompetencija učenika tijekom cijelog života i za razvoj inovativnih pristupa učenju.

                  i)

                  Suradnjom između partnerskih ustanova za obrazovanje i osposobljavanje te partnera izvan odgojno-obrazovnog sustava u lokalnim zajednicama i poslodavaca u kombinaciji s formalnim, neformalnim i informalnim učenjem može se poduprijeti razvoj kompetencija i olakšati prijelaz iz obrazovanog sustava na posao, kao i s posla u obrazovni sustav.

            b)   Potpora nastavnom osoblju

                  a)

                  Pristupi obrazovanju, osposobljavanju i učenju koji su usmjereni na kompetencije i koji se ugrađuju u početno obrazovanje i kontinuirani profesionalni razvoj mogu pomoći nastavnom osoblju da promijeni poučavanje i učenje u svojim okruženjima i da bude kompetentno u provedbi pristupa.

                  b)

                  Nastavno osoblje može se podupirati da u svojim specifičnim kontekstima putem razmjene osoblja i uzajamnog učenja i uzajamnog savjetovanja razvija pristupe usmjerene na kompetencije čime bi se omogućile fleksibilnost i autonomija u organiziranju učenja putem mreža, suradnje i zajednica prakse.

                  c)

                  Nastavnom osoblju moglo bi se pomoći u stvaranju inovativnih praksi, sudjelovanju u istraživanju i prikladnoj upotrebi novih tehnologija, uključujući digitalne tehnologije, za pristupe u nastavi i učenju usmjerene na kompetencije.

                  d)

                  Nastavnom osoblju mogu se dati smjernice, pristup centrima stručnosti, odgovarajućim alatima i materijalima koji mogu poboljšati kvalitetu metoda i praksa poučavanja i učenja.

            c)   Procjena i vrednovanje razvoja kompetencija

                  a)

                  Opisi ključnih kompetencija mogu se prenijeti u okvire ishoda učenja koji bi se mogli dopuniti odgovarajućim alatima za dijagnostičku formativnu i sumativnu procjenu i vrednovanje na odgovarajućim razinama (3).

                  b)

                  Digitalnim tehnologijama moglo bi se osobito doprinijeti evidentiranju različitih dimenzija napretka učenika, uključujući poduzetničko učenje.

                  c)

                  Mogu se razviti različiti pristupi procjeni ključnih kompetencija u neformalnim i informalnim okruženjima učenja, uključujući povezane aktivnosti poslodavaca, savjetnika za profesionalno usmjeravanje i socijalnih partnera. Oni bi trebali biti dostupni svima, a posebice niskokvalificiranim pojedincima kako bi se podržao njihov napredak u daljnjem učenju.

                  d)

                  Vrednovanje ishoda učenja stečenih neformalnim i informalnim učenjem moglo bi se proširiti i postati robusnije, u skladu s Preporukom Vijeća o vrednovanju prethodnog neformalnog i informalnog učenja, uključujući različite postupke vrednovanja. Upotrebom alata kao što su Europass i Youthpass, koji služe kao alati za dokumentiranje i samoprocjenu, također se može pružiti potpora postupku vrednovanja.

         (1)  Iako Vijeće Europe upotrebljava pojam „plurijezičnost” (plurilingualism) u vezi s osobama koje imaju višestruke jezične kompetencije, u službenim dokumentima Europske unije pojam „višejezičnost” (multilingualism) upotrebljava se za opis i kompetencija pojedinaca i društvenih situacija. To je djelomično zbog poteškoća u razlikovanju pojmova plurilingual i multilingual u jezicima osim engleskog i francuskog.

         (2)  Uključeno je i učenje klasičnih jezika poput starogrčkog i latinskog. Klasični jezici izvor su mnogih suvremenih jezika i stoga mogu olakšati učenje jezika općenito.

         (3)  Primjerice, Zajednički europski referentni okvir za jezike, Okvir digitalnih kompetencija, Okvir za poduzetničke kompetencije i opisi kompetencija prema programu PISA pomoćni su materijali za procjenu kompetencija.


title: Preporuka Europske središnje banke od 7. siječnja 2019. o politikama raspodjele dividendi (ESB/2019/1)

text:
               11.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 11/1

      PREPORUKA EUROPSKE SREDIŠNJE BANKE
      od 7. siječnja 2019.
      o politikama raspodjele dividendi
      (ESB/2019/1)
      (2019/C 11/01)
      UPRAVNO VIJEĆE EUROPSKE SREDIŠNJE BANKE,
      uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 127. stavak 6. i članak 132.,
      uzimajući u obzir Statut Europskog sustava središnjih banaka i Europske središnje banke, a posebno njegov članak 34.,
      uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EU) br. 1024/2013 od 15. listopada 2013. o dodjeli određenih zadaća Europskoj središnjoj banci u vezi s politikama bonitetnog nadzora kreditnih institucija (1), a posebno njezin članak 4. stavak 3.,
      uzimajući u obzir Uredbu (EU) br. 468/2014 Europske središnje banke od 16. travnja 2014. o uspostavljanju okvira za suradnju unutar Jedinstvenog nadzornog mehanizma između Europske središnje banke i nacionalnih nadležnih tijela te s nacionalnim imenovanim tijelima (Okvirna uredba o SSM-u) (ESB/2014/17) (2),
      budući da:
      Kreditne institucije moraju nastaviti pripremu za pravodobnu i potpunu primjenu Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća (3) i Direktive 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća (4) i pripremiti se za istek prijelaznog razdoblja predviđenog Uredbom (EU) 2017/2395 Europskog parlamenta i Vijeća (5) kako bi se ublažili mogući značajni negativni učinci na redovni osnovni kapital koji proizlaze iz obračuna očekivanih kreditnih gubitaka u skladu s MSFI-jem 9 u složenom makroekonomskom i financijskom okruženju koje stvara pritisak na profitabilnost kreditnih institucija i uslijed toga na njihovu sposobnost stvaranja njihovih kapitalnih osnova. Povrh toga, iako kreditne institucije trebaju financirati gospodarstvo, politika konzervativne raspodjele dio je adekvatnog upravljanja rizicima i zdravog bankarskog sustava. Potrebno je primijeniti istu metodu koja je utvrđena u Preporuci (ESB/2017/44) Europske središnje banke (6),
      DONIJELO JE OVU PREPORUKU:
      I.

                  1.

                  Kreditne institucije bi trebale ustanoviti politike dividendi koristeći se konzervativnim i opreznim pretpostavkama s ciljem ispunjavanja važećih kapitalnih zahtjeva nakon svake raspodjele i s ciljem ispunjavanja ishoda postupka nadzorne provjere i ocjene (SREP).

                              (a)

                              Kreditne institucije obvezne su u svakom trenutku ispunjavati važeće minimalne kapitalne zahtjeve („zahtjevi u sklopu prvog stupa”). To uključuje stopu redovnog osnovnog kapitala od 4,5 %, stopu osnovnog kapitala od 6 % i stopu ukupnog kapitala od 8 %, kako je predviđeno člankom 92. Uredbe (EU) br. 575/2013.

                              (b)

                              Povrh toga, kreditne institucije obvezne su u svakom trenutku ispunjavati kapitalne zahtjeve koji su određeni kao posljedica važeće Odluke o postupku nadzorne provjere i ocjene (SREP) primjenom članka 16. stavka 2. točke (a) Uredbe (EU) br. 1024/2013 i koji nadilaze zahtjeve u sklopu prvog stupa („zahtjevi u sklopu drugog stupa”).

                              (c)

                              Kreditne institucije obvezne su također ispunjavati zahtjev za kombinirani zaštitni sloj definiran člankom 128. točkom (6) Direktive 2013/36/EU.

                              (d)

                              Kreditne su institucije također obvezne ispuniti svoju zahtijevanu punu (eng. fully loaded) (7) stopu redovnog osnovnog kapitala, svoju stopu osnovnog kapitala i svoju stopu ukupnog kapitala do datuma određenog za postupno uvođenje stopa. To se odnosi na punu primjenu gore navedenih stopa nakon primjene prijelaznih odredbi i kombiniranog zaštitnog sloja kapitala definiranog u članku 128. stavku 6. Direktive 2013/36/EU. Prijelazne odredbe utvrđene su u glavi XI. Direktive 2013/36/EU i u dijelu desetom Uredbe (EU) br. 575/2013.

                              (e)

                              Kreditne institucije koje su odlučile primijeniti uređenja iz Uredbe (EU) 2017/2395 tijekom prijelaznog razdoblja, također su obvezne ispuniti svoju zahtijevanu punu (eng. fully loaded) stopu redovnog osnovnog kapitala do završetka prijelaznog razdoblja iz te Uredbe.

                        Ovi zahtjevi moraju biti ispunjeni na konsolidiranoj razini, te ako je primjenjivo, također i na pojedinačnoj osnovi, osim ako je došlo do izuzeća od primjene bonitetnih zahtjeva na pojedinačnoj osnovi, kako je predviđeno u članku 7. i članku 10. Uredbe (EU) br. 575/2013.

                  2.

                  U odnosu na kreditne institucije koje isplaćuju dividende (8) u 2019. za financijsku godinu 2018., ESB preporučuje:

                              (a)

                              Kategorija 1: Kreditne institucije koje i. zadovoljavaju važeće kapitalne zahtjeve navedene u stavku 1(a) i 1(b) i 1(c) i ii. koje su već dostigle svoje pune (engl. fully loaded) stope iz stavaka 1(d) i 1(e), ovisno o slučaju, na dan 31. prosinca 2018., trebale bi raspodijeliti svoju neto dobit u dividende na konzervativan način kako bi mogle nastaviti ispunjavati sve zahtjeve i ishode SREP-a čak i u slučaju pogoršanih gospodarskih i financijskih uvjeta;

                              (b)

                              Kategorija 2: Kreditne institucije koje i. zadovoljavaju važeće kapitalne zahtjeve navedene u stavku 1(a) i 1(b) i 1(c) na dan 31. prosinca 2018., ali koje nisu dostigle svoje pune (engl. fully loaded) stope iz stavaka 1(d) i 1(e), ovisno o slučaju, na dan 31. prosinca 2018., trebale bi raspodijeliti svoju neto dobit u dividende na konzervativan način kako bi mogle nastaviti ispunjavati sve zahtjeve i ishode SREP-a čak i u slučaju pogoršanih gospodarskih i financijskih uvjeta. Nadalje, u načelu bi trebale samo isplatiti dividende u mjeri u kojoj je ispunjen stavak 1(d) i koja osigurava barem linearni (9) put prema zahtijevanim punim (engl. fully loaded) kapitalnim zahtjevima iz stavka 1(e) i ishodima SREP-a;

                              (c)

                              Kategorija 3: Kreditne institucije koje su povrijedile zahtjeve navedene u stavku 1(a), 1(b) ili 1(c) ne bi u načelu trebale dodjeljivati nikakve dividende.

                        Kreditne institucije koje nisu u mogućnosti postupati u skladu s ovom Preporukom zato što smatraju da su zakonski obvezne isplatiti dividende, trebaju bez odgode stupiti u kontakt sa svojim zajedničkim nadzornim timom.
                  Od kreditnih institucija iz kategorija 1, 2 i 3, kako je navedeno u stavcima 2(a), 2(b) i 2(c), očekuje se da također ispunjavaju upute u sklopu drugog stupa. Ako kreditna institucija posluje ili se očekuje da će kreditna institucija poslovati ispod razina utvrđenih uputama u sklopu drugog stupa, treba bez odgode stupiti u kontakt sa svojim zajedničkim nadzornim timom. ESB će preispitati razloge zbog kojih je došlo do pada razine kapitala kreditne institucije ili zbog kojih se očekuje pad razine kapitala, te će razmotriti poduzimanje odgovarajućih mjera u odnosu na pojedinu instituciju.
                  Od institucija se također očekuje da u svojoj politici dividendi i upravljanju kapitalom uzmu u obzir mogući učinak na zahtijevani kapital uslijed budućih izmjena u pravnim, regulatornim i računovodstvenim okvirima Unije. U nedostatku određenih podataka koji ukazuju suprotno, očekuje se da budući zahtjevi u sklopu drugog stupa i upute u sklopu drugog stupa budu najmanje na trenutnim razinama.

            II.
      Ova je preporuka upućena značajnim nadziranim subjektima i značajnim nadziranim grupama kako su utvrđeni u članku 2. točkama 16. i 22. Uredbe (EU) br. 468/2014 (ESB/2014/17).
      III.
      Ova je preporuka također upućena nacionalnim nadležnim tijelima i imenovanim tijelima u odnosu na manje značajne nadzirane subjekte i manje značajne nadzirane grupe kako su utvrđeni u članku 2. točkama 7. i 23. Uredbe (EU) br. 468/2014 (ESB/2014/17). Od nacionalnih i imenovanih nadležnih tijela očekuje se da prema potrebi primjenjuju ovu preporuku na te subjekte i grupe (10).

         Sastavljeno u Frankfurtu na Majni 7. siječnja 2019.

               Predsjednik ESB-a

            Mario DRAGHI

         (1)  SL L 287, 29.10.2013., str. 63.

         (2)  SL L 141, 14.5.2014., str. 1.

         (3)  Uredba (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 (SL L 176, 27.6.2013., str. 1.).

         (4)  Direktiva 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o pristupanju djelatnosti kreditnih institucija i bonitetnom nadzoru nad kreditnim institucijama i investicijskim društvima, izmjeni Direktive 2002/87/EZ te stavljanju izvan snage direktiva 2006/48/EZ i 2006/49/EZ (SL L 176, 27.6.2013., str. 338.).

         (5)  Uredba (EU) 2017/2395 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2017. o izmjeni Uredbe (EU) br. 575/2013 u pogledu prijelaznih uređenja za ublažavanje učinka uvođenja MSFI-ja 9 na regulatorni kapital te za tretman velikih izloženosti u slučaju određenih izloženosti javnog sektora koje su nominirane u domaćoj valuti bilo koje države članice (SL L 345, 27.12.2017., str. 27.).

         (6)  Preporuka ESB/2017/44 Europske središnje banke od 28. prosinca 2017. o politikama raspodjele dividendi (SL C 8, 11.1.2018., str. 1.).

         (7)  Svi zaštitni slojevi na punim (engl. fully loaded) razinama.

         (8)  Kreditne institucije pojavljuju se u različitim pravnim oblicima, na primjer kao uvrštena trgovačka društva i društva koja nisu dionička društva kao što su uzajamne institucije, zadruge ili štedne institucije. Pojam „dividenda” iz ove Preporuke odnosi se na svaku vrstu isplate u gotovini koja podliježe odobrenju glavne skupštine.

         (9)  U praksi to znači da bi tijekom preostalog dijela prijelaznog razdoblja kreditne institucije trebale, u načelu, zadržati najmanje razmjerni iznos praznine godišnje u odnosu na njihovu punu (engl. fully loaded) stopu redovnog osnovnog kapitala, njihovu stopu osnovnog kapitala i njihovu stopu ukupnog kapitala, kao što je navedeno u stavku 1(e).

         (10)  Ako se ova Preporuka primijeni na manje značajne nadzirane subjekte i manje značajne nadzirane grupe koje smatraju da nisu u mogućnosti postupati u skladu s ovom Preporukom zato što se smatraju zakonski obveznim isplatiti dividende, one trebaju bez odgode stupiti u kontakt sa svojim zajedničkim nadzornim timom.


title: Preporuke namijenjene nacionalnim sudovima koje se odnose na pokretanje prethodnog postupka

text:
               20.7.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 257/1

               Kao nastavak Poslovnika Suda (1), ovaj tekst podsjeća na bitne značajke prethodnog postupka i na elemente koje nacionalni sudovi trebaju uzeti u obzir prije obraćanja Sudu, dajući im određene praktične smjernice o obliku i sadržaju zahtjeva za prethodnu odluku. Budući da se taj zahtjev nakon prevođenja dostavlja svim zainteresiranim osobama iz članka 23. Protokola br. 3 o Statutu Suda Europske unije i da se odluka Suda kojom se završava postupak objavljuje na svim službenim jezicima Europske unije, veliku pozornost treba posvetiti obliku zahtjeva za prethodnu odluku i osobito zaštiti osobnih podataka uključenih fizičkih osoba.

         PREPORUKE
   namijenjene nacionalnim sudovima koje se odnose na pokretanje prethodnog postupka
   (2018/C 257/01)

      Uvod

               1.

               Propisan člankom 19. stavkom 3. točkom (b) Ugovora o Europskoj uniji (u daljnjem tekstu: UEU) i člankom 267. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (u daljnjem tekstu: UFEU), prethodni postupak temeljni je mehanizam prava Europske unije. Njegov je cilj osigurati ujednačeno tumačenje i primjenu tog prava u Uniji, dajući sudovima država članica instrument koji im omogućuje da se u okviru prethodnog postupka obrate Sudu Europske unije (u daljnjem tekstu: Sud) s pitanjima koja se odnose na tumačenje prava Unije ili valjanost akata njezinih institucija, tijela, ureda i agencija.

               2.

               Prethodni postupak počiva na uskoj suradnji između Suda i sudova država članica. Kako bi se osigurala puna učinkovitost tog postupka, potrebno je podsjetiti na njegove bitne značajke i dati određena pojašnjenja o odredbama Poslovnika, među ostalim, o autoru i opsegu zahtjeva za prethodnu odluku te obliku i sadržaju takvog zahtjeva. Ta pojašnjenja – koja se primjenjuju na sve zahtjeve za prethodnu odluku (I) – upotpunjena su odredbama koje se primjenjuju na zahtjeve za prethodnu odluku koji zahtijevaju posebnu brzinu postupanja (II) i prilogom koji sažima bitne elemente svakog zahtjeva za prethodnu odluku.

         I.   Odredbe koje se primjenjuju na sve zahtjeve za prethodnu odluku

      Autor zahtjeva za prethodnu odluku

               3.

               Nadležnost Suda za odlučivanje u prethodnom postupku o tumačenju ili valjanosti prava Unije uspostavlja se na isključivu inicijativu nacionalnih sudova, bez obzira na to jesu li stranke u glavnom postupku izrazile želju za obraćanjem Sudu ili nisu. Naime, budući da snosi odgovornost za sudsku odluku koju treba donijeti, na nacionalnom je sudu pred kojim je u tijeku spor – i samo na njemu – da ocijeni, s obzirom na posebnosti svakog predmeta, kako nužnost zahtjeva za prethodnu odluku za donošenje presude tako i relevantnost pitanja koja postavlja Sudu.

               4.

               Pojam „sud” Sud tumači kao autonoman pojam prava Unije, uzimajući pritom u obzir niz čimbenika poput toga je li tijelo koje mu se obratilo ustanovljeno na temelju zakona, je li stalno, je li njegova nadležnost obvezna, provodi li postupak kontradiktorne naravi, primjenjuje li pravna pravila te je li neovisno.

               5.

               Sudovi država članica mogu se obratiti Sudu s pitanjem o tumačenju i valjanosti prava Unije ako smatraju da je odluka Suda o tom pitanju potrebna da bi mogli donijeti presudu (v. članak 267. drugi stavak UFEU-a). Prethodni postupak može se, među ostalim, pokazati iznimno korisnim kad se pred nacionalnim sudom pojavi novo pitanje tumačenja u općem interesu ujednačene primjene prava Unije ili kad se čini da postojeća sudska praksa ne daje potrebna pojašnjenja u novom pravnom ili činjeničnom okviru.

               6.

               Međutim, ako se takvo pitanje pojavi u predmetu koji je u tijeku pred sudom neke države članice protiv čijih odluka prema nacionalnom pravu nema pravnog lijeka, taj je sud dužan Sudu uputiti zahtjev za prethodnu odluku (v. članak 267. treći stavak UFEU-a), osim ako već postoji ustaljena sudska praksa u tom području ili ako pravilno tumačenje pravnog pravila o kojem je riječ ne ostavlja mjesta ni za kakvu razumnu dvojbu.

               7.

               Nadalje, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da, iako nacionalni sudovi mogu odbiti razloge nevaljanosti akata institucija, tijela, ureda ili agencija Unije koji se pred njima iznose, Sud ima isključivu nadležnost proglasiti takav akt nevaljanim. Ako ima dvojbe o valjanosti takvog akta, sud države članice mora se stoga obratiti Sudu navodeći razloge zbog kojih smatra da taj akt nije valjan.

      Predmet i opseg zahtjeva za prethodnu odluku

               8.

               Zahtjev za prethodnu odluku mora se odnositi na tumačenje ili valjanost prava Unije, a ne na tumačenje pravila nacionalnog prava ili na činjenična pitanja iznesena u okviru glavnog postupka.

               9.

               Sud može odlučivati o zahtjevu za prethodnu odluku samo ako je pravo Unije primjenjivo na predmet u glavnom postupku. U tom smislu nužno je da sud koji upućuje zahtjev izloži sve relevantne činjenične i pravne elemente zbog kojih smatra da se odredbe prava Unije mogu primijeniti u glavnom postupku.

               10.

               Što se tiče zahtjeva za prethodnu odluku koji se odnose na tumačenje Povelje Europske unije o temeljnim pravima, valja podsjetiti na to da se, u skladu s njezinim člankom 51. stavkom 1., odredbe Povelje odnose na države članice samo kad provode pravo Unije. Iako slučajevi takve provedbe mogu biti različiti, ipak je potrebno da iz zahtjeva za prethodnu odluku jasno i nedvosmisleno proizlazi da se na predmet u glavnom postupku primjenjuje pravilo prava Unije koje nije Povelja. Budući da Sud nije nadležan za odlučivanje o zahtjevu za prethodnu odluku kad pravna situacija ne ulazi u područje primjene prava Unije, odredbe Povelje na koje se eventualno poziva sud koji upućuje zahtjev ne mogu same za sebe utemeljiti takvu nadležnost.

               11.

               Napokon, iako radi donošenja svoje odluke Sud nužno uzima u obzir pravni i činjenični okvir glavnog postupka, kako ga je utvrdio nacionalni sud u svojem zahtjevu za prethodnu odluku, on sam ne primjenjuje pravo Unije na taj spor. Kad odlučuje o tumačenju ili valjanosti prava Unije, Sud nastoji dati koristan odgovor za rješenje glavnog postupka, ali je na sudu koji upućuje zahtjev da iz njega izvede konkretne posljedice, prema potrebi ne primjenjujući nacionalno pravilo koje je proglašeno nespojivim s pravom Unije.

      Prikladan trenutak za upućivanje zahtjeva za prethodnu odluku

               12.

               Nacionalni sud može Sudu uputiti zahtjev za prethodnu odluku čim utvrdi da je za donošenje njegove presude potrebna odluka o tumačenju ili valjanosti prava Unije. Naime, nacionalni sud može najbolje procijeniti koji je stadij postupka najprikladniji za upućivanje tog zahtjeva.

               13.

               Međutim, budući da će taj zahtjev služiti kao osnova postupka koji će se voditi pred Sudom i da on mora imati na raspolaganju sve elemente koji mu omogućuju kako provjeru svoje nadležnosti za odgovaranje na postavljena pitanja tako i, u slučaju postojanja nadležnosti, pružanje korisnog odgovora na ta pitanja, potrebno je da se odluka o upućivanju zahtjeva za prethodnu odluku donese u stadiju postupka u kojem sud koji upućuje zahtjev može dovoljno precizno utvrditi pravni i činjenični okvir glavnog postupka te pravna pitanja koja iz njega proizlaze. U svrhu dobrog sudovanja, također može biti korisno uputiti pitanje tek nakon kontradiktorne rasprave.

      Oblik i sadržaj zahtjeva za prethodnu odluku

               14.

               Zahtjev za prethodnu odluku može imati bilo koji oblik dopušten nacionalnim postupovnim pravilima, ali valja imati na umu da taj zahtjev služi kao osnova postupka pred Sudom i da se dostavlja svim zainteresiranim osobama iz članka 23. Protokola br. 3 o Statutu Suda Europske unije (u daljnjem tekstu: Statut) te osobito svim državama članicama kako bi se prikupila njihova eventualna očitovanja. Budući da se zahtjev za prethodnu odluku posljedično mora prevesti na sve službene jezike Europske unije, preporučljivo je da jezik nacionalnog suda bude jednostavan, jasan i precizan, bez suvišnih elemenata. Kao što to pokazuje iskustvo, desetak stranica često je dovoljno za prikladan opis pravnog i činjeničnog okvira zahtjeva za prethodnu odluku.

               15.

               Sadržaj svakog zahtjeva za prethodnu odluku propisan je člankom 94. Poslovnika Suda i sažet je u Prilogu ovom dokumentu. Uz tekst samih prethodnih pitanja postavljenih Sudu, zahtjev za prethodnu odluku mora sadržavati:

                           —

                           sažet prikaz predmeta spora i relevantne činjenice kako ih je utvrdio sud koji upućuje zahtjev ili barem prikaz činjeničnih okolnosti na kojima se temelje pitanja;

                           —

                           sadržaj nacionalnih odredaba koje se mogu primijeniti u predmetu i, prema potrebi, relevantnu nacionalnu sudsku praksu kao i

                           —

                           prikaz razloga koji su naveli sud koji upućuje zahtjev da se zapita o tumačenju ili valjanosti određenih odredaba prava Unije kao i pojašnjenje veze koja prema mišljenju tog suda postoji između tih odredaba i nacionalnog zakonodavstva primjenjivog u glavnom postupku.

                     U nedostatku jednog od prethodno navedenih elementa ili više njih, Sud se može proglasiti nenadležnim za odlučivanje o postavljenim prethodnim pitanjima ili odbaciti zahtjev za prethodnu odluku kao nedopušten.

               16.

               U svojem zahtjevu za prethodnu odluku sud koji upućuje zahtjev mora precizno navesti nacionalne odredbe primjenjive na činjenice u glavnom postupku i odredbe prava Unije čije se tumačenje zahtijeva ili valjanost osporava. Zahtjev sadržava, prema potrebi, kratak sažetak relevantnih argumenata stranaka glavnog postupka. Korisno je podsjetiti na to da se u tom kontekstu prevodi samo zahtjev za prethodnu odluku, a ne eventualni prilozi tom zahtjevu.

               17.

               Sud koji upućuje zahtjev također može sažeto iznijeti svoje stajalište o odgovoru koji treba dati na upućena prethodna pitanja. Takva naznaka može biti korisna Sudu, osobito kad o zahtjevu odlučuje u okviru ubrzanog ili hitnog postupka.

               18.

               Napokon, prethodna pitanja postavljena Sudu moraju se nalaziti u odvojenom i jasno označenom dijelu zahtjeva, po mogućnosti na njegovu početku ili kraju. Pitanja moraju biti sama po sebi razumljiva, bez potrebe za upućivanjem na obrazloženje zahtjeva.

               19.

               Radi lakšeg čitanja, zahtjev za prethodnu odluku treba uputiti Sudu natipkan, a stranice i odlomci odluke kojom se upućuje zahtjev trebaju biti numerirani.

               20.

               Zahtjev za prethodnu odluku mora biti datiran i potpisan te zatim poslan tajništvu Suda elektroničkim putem (DDP-GreffeCour@curia.europa.eu) ili poštom (Tajništvo Suda, rue du Fort Niedergrünewald, L-2925 Luxembourg). Kad se šalje elektroničkim putem, uz izvornik zahtjeva za prethodnu odluku mora se, koliko je to moguće, istim putem dostaviti i njegov tekst u obliku koji se može uređivati (program za obradu teksta kao što je Word, OpenOffice ili LibreOffice), kako bi se olakšalo postupanje Suda po tom zahtjevu i osobito njegovo prevođenje na sve službene jezike Europske unije.

               21.

               Zahtjevu za prethodnu odluku moraju se priložiti svi relevantni dokumenti koji su korisni Sudu za postupanje u predmetu i, među ostalim, precizni podaci o strankama glavnog postupka i o njihovim eventualnim zastupnicima te spis predmeta u glavnom postupku ili njegova preslika. Taj spis (ili njegova preslika) – koji se može poslati elektroničkim putem ili poštom – čuvat će se u tajništvu tijekom cijelog postupka, gdje će, osim u slučaju drukčijih naznaka suda koji upućuje zahtjev, zainteresirane osobe iz članka 23. Statuta u njega moći izvršiti uvid.

               22.

               Kako bi se osigurala optimalna zaštita osobnih podataka u okviru postupanja Suda u predmetu, dostave zahtjeva zainteresiranim osobama iz članka 23. Statuta i kasnije objave odluke kojom se završava postupak na svim službenim jezicima Unije, važno je da sud koji upućuje zahtjev, koji jedini u cijelosti poznaje spis podnesen Sudu, sam u svojem zahtjevu za prethodnu odluku zaštiti identitet fizičkih osoba koje se spominju u zahtjevu ili su uključene u glavni postupak i prikrije elemente kojima bi se one mogle identificirati. Naime, zbog rastuće primjene novih informacijskih tehnologija i, među ostalim, upotrebe tražilica, zaštita identiteta nakon podnošenja zahtjeva za prethodnu odluku i a fortiori nakon njegove dostave zainteresiranim osobama iz članka 23. Statuta i objave priopćenja o dotičnom predmetu u Službenom listu Europske unije u velikoj mjeri gubi svoju praktičnu vrijednost.

      Odnos između prethodnog postupka i nacionalnog postupka

               23.

               Iako nacionalni sud ostaje nadležan za poduzimanje potrebnih mjera osiguranja, osobito u okviru zahtjeva za ocjenu valjanosti, podnošenjem zahtjeva za prethodnu odluku postupak pred nacionalnim sudom prekida se do donošenja odluke Suda.

               24.

               Iako se Sud bavi zahtjevom za prethodnu odluku tako dugo dok on nije povučen, ipak valja imati na umu ulogu Suda u okviru prethodnog postupka, a to je pridonijeti djelotvornom sudovanju u državama članicama, a ne davati savjetodavna mišljenja o općenitim ili hipotetskim pitanjima. Budući da prethodni postupak pretpostavlja da je spor stvarno u tijeku pred sudom koji upućuje zahtjev, na potonjem je da obavijesti Sud o svakoj postupovnoj okolnosti koja može utjecati na postupak koji je u tijeku pred njime, a osobito o svakom povlačenju tužbe, mirnom rješenju spora ili o drugoj postupovnoj okolnosti koja dovodi do okončanja postupka. Taj sud također mora obavijestiti Sud o eventualnom donošenju odluke u okviru žalbe protiv odluke kojom se upućuje zahtjev i o posljedicama koje ona ima na zahtjev za prethodnu odluku.

               25.

               Međutim, u interesu dobrog odvijanja prethodnog postupka pred Sudom i radi očuvanja njegova korisnog učinka, važno je da se te informacije Sudu dostave u najkraćem mogućem roku. Nadalje, skreće se pozornost nacionalnim sudovima na činjenicu da povlačenje zahtjeva za prethodnu odluku može imati utjecaj na vođenje sličnih postupaka (ili niza postupaka) suda koji upućuje zahtjev. Ako ishod nekoliko predmeta u tijeku pred potonjim ovisi o odgovoru koji će Sud dati na pitanja suda koji upućuje zahtjev, svrsishodno je da on te predmete spoji u zahtjevu za prethodnu odluku kako bi Sudu omogućio odgovaranje na postavljena pitanja unatoč eventualnom okončanju jednog predmeta ili više njih.

      Troškovi i besplatna pravna pomoć

               26.

               Prethodni postupak pred Sudom ne naplaćuje se, a Sud ne odlučuje o troškovima stranaka u postupku koji je u tijeku pred sudom koji upućuje zahtjev; odluku o tim troškovima donosi sud koji upućuje zahtjev.

               27.

               U slučaju da jedna stranka glavnog postupka ne raspolaže dovoljnim financijskim sredstvima, Sud joj može odobriti besplatnu pravnu pomoć radi pokrivanja troškova, osobito onih proizišlih iz zastupanja pred Sudom. Međutim, Sud može odobriti takvu pomoć samo pod uvjetom da stranci već nije odobrena pomoć na nacionalnoj razini ili da ta pomoć ne pokriva – ili da samo djelomično pokriva – troškove postupka pred Sudom.

      Komunikacija između Suda i nacionalnog suda

               28.

               Tijekom cijelog postupka tajništvo Suda ostaje u kontaktu sa sudom koji upućuje zahtjev, kojemu šalje preslike svih postupovnih akata te, prema potrebi, zahtjeve za podatke ili pojašnjenja koji su potrebni za pružanje korisnog odgovora na pitanja koja je postavio taj sud.

               29.

               Po okončanju postupka tajništvo šalje odluku Suda sudu koji upućuje zahtjev, koji se moli da obavijesti Sud o radnjama poduzetima u glavnom postupku nastavno na tu odluku i priopći mu svoju konačnu odluku u glavnom postupku.

         II.   Odredbe koje se primjenjuju na zahtjeve za prethodnu odluku koji zahtijevaju osobitu brzinu postupanja

               30.

               Pod uvjetima predviđenima člankom 23.a Statuta kao i člancima 105. do 114. Poslovnika, zahtjev za prethodnu odluku u određenim okolnostima može biti podvrgnut ubrzanom ili hitnom postupku. O provedbi tih postupaka odlučuje Sud nakon što sud koji upućuje zahtjev podnese uredno obrazložen zahtjev u kojem su navedene pravne ili činjenične okolnosti koje opravdavaju primjenu tog postupka ili tih postupaka ili pak iznimno po službenoj dužnosti ako narav ili okolnosti predmeta to nalažu.

      Uvjeti primjene ubrzanog i hitnog postupka

               31.

               U skladu s člankom 105. Poslovnika, o zahtjevu za prethodnu odluku može se odlučivati u ubrzanom postupku, iznimno od odredaba Poslovnika, kad priroda predmeta zahtijeva postupanje u kratkim rokovima. Budući da taj postupak nameće bitna ograničenja svim sudionicima u postupku, a osobito svim državama članicama, koje su pozvane podnijeti svoja pisana ili usmena očitovanja u rokovima znatno kraćima od uobičajenih, njegova se primjena treba zahtijevati samo u posebnim okolnostima koje opravdavaju potrebu da se Sud brzo izjasni o postavljenim pitanjima. U skladu s ustaljenom sudskom praksom, velik broj osoba ili pravnih situacija na koje se može odnositi odluka koju sud koji upućuje zahtjev mora donijeti nakon što se obratio Sudu u prethodnom postupku sam po sebi ne predstavlja izvanrednu okolnost koja bi mogla opravdati provedbu ubrzanog postupka.

               32.

               To je još važnije kad je riječ o hitnom prethodnom postupku iz članka 107. Poslovnika. Taj postupak, koji se provodi samo u područjima predviđenima u glavi V. trećeg dijela UFEU-a, koja se tiče područja slobode, sigurnosti i pravde, nameće još veća ograničenja sudionicima jer ograničava broj stranaka ovlaštenih za podnošenje pisanih očitovanja i omogućava da se, u iznimno hitnim slučajevima, potpuno izostavi pisani dio postupka pred Sudom. Provedba tog postupka stoga se treba zahtijevati samo u okolnostima u kojima je apsolutno nužno da se Sud vrlo brzo izjasni o pitanjima koja je postavio nacionalni sud.

               33.

               Iako se ovdje ne mogu iscrpno nabrojiti sve takve okolnosti, osobito zbog raznolikosti i izmjena pravnih pravila Unije koja uređuju područja slobode, sigurnosti i pravde, nacionalni sud može, primjerice, razmotriti mogućnost podnošenja zahtjeva za hitni prethodni postupak u slučaju, predviđenom člankom 267. četvrtim stavkom UFEU-a, osobe koja je zadržana ili kojoj je oduzeta sloboda, a odgovor na postavljeno pitanje odlučujući je za procjenu pravnog položaja te osobe, ili u slučaju spora koji se tiče roditeljskog prava odnosno prava na čuvanje i odgoj maloljetne djece, kada o odgovoru na prethodno pitanje ovisi nadležnost suda pred kojim je, u skladu s pravom Unije, pokrenut postupak.

      Zahtjev za provedbu ubrzanog ili hitnog postupka

               34.

               Kako bi se Sudu omogućilo da brzo odluči treba li provesti ubrzani ili hitni prethodni postupak, zahtjev mora sadržavati precizne pravne i činjenične okolnosti na kojima se temelji potreba za hitnošću te osobito objasniti opasnosti koje bi slijedile iz provedbe redovnog prethodnog postupka. U najvećoj mogućoj mjeri sud koji upućuje zahtjev također mora sažeto navesti svoje stajalište o odgovoru koji treba dati na postavljena pitanja. Naime, strankama glavnog postupka i drugim zainteresiranim osobama koje sudjeluju u postupku takva naznaka olakšava zauzimanje stajališta i, prema tome, pridonosi brzini postupka.

               35.

               Zahtjev za provedbu ubrzanog ili hitnog postupka u svakom slučaju treba izložiti na nedvosmislen način koji omogućuje tajništvu da odmah utvrdi zahtijeva li spis posebno postupanje. U tom se cilju sud koji upućuje zahtjev poziva da pojasni koji je od tih dvaju postupaka potreban u tom predmetu i da u zahtjevu naznači relevantan članak Poslovnika (članak 105. za ubrzani postupak ili članak 107. za hitni postupak). Ta se naznaka mora nalaziti na vidljivom mjestu u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje (primjerice, u zaglavlju ili u zasebnom sudskom dokumentu). Kad je to potrebno, sud koji upućuje zahtjev može poslati i popratno pismo u kojem se navodi taj zahtjev.

               36.

               Što se tiče same odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, njezina sažetost u okolnostima hitnosti još je važnija jer pridonosi brzini postupka.

      Komunikacija između Suda, suda koji upućuje zahtjev i stranaka glavnog postupka

               37.

               Sud koji zahtijeva provedbu ubrzanog ili hitnog postupka poziva se da pošalje takav zahtjev i odluku kojom se upućuje prethodno pitanje – zajedno s tekstom potonje u obliku koji se može uređivati (program za obradu teksta kao što je Word, OpenOffice ili LibreOffice) – elektroničkom poštom (DDP-GreffeCour@curia.europa.eu).

               38.

               Kako bi se olakšala naknadna komunikacija Suda kako sa sudom koji upućuje zahtjev tako i sa strankama glavnog postupka, sud koji upućuje zahtjev također se poziva da naznači adresu elektroničke pošte, eventualno i broj telefaksa suda, kojima će se Sud moći koristiti kao i adrese elektroničke pošte, eventualno i brojeve telefaksa, zastupnika stranaka u postupku.

      (1)  SL L 265, 29.9.2012., str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 11., str. 3.).

      PRILOG

         Bitni elementi zahtjeva za prethodnu odluku

      1.   Sud koji upućuje zahtjev

      Zahtjev za prethodnu odluku mora sadržavati točnu naznaku suda koji upućuje zahtjev i, prema potrebi, vijeća ili sastava suda koji upućuje prethodno pitanje te navesti sve podatke o tom sudu, kako bi se olakšali naknadni kontakti između njega i Suda.
      2.   Stranke glavnog postupka i njihovi zastupnici

      Iza naznake suda koji upućuje zahtjev nalazi se naznaka stranaka glavnog postupka i, prema potrebi, osoba koje ih zastupaju pred sudom. Ako je to potrebno radi zaštite osobnih podataka, sud koji upućuje zahtjev u zahtjevu za prethodnu odluku provodi zaštitu identiteta osoba i u tu svrhu prikriva imena fizičkih osoba koje se spominju u zahtjevu ili su uključene u glavni postupak i sve podatke koji omogućuju njihovu identifikaciju.
      Ako sud koji upućuje zahtjev raspolaže i izvornom verzijom koja sadržava sva imena i podatke o strankama u glavnom postupku i anonimiziranom verzijom, šalje Sudu obje verzije svojeg zahtjeva za prethodnu odluku. Potonja je ta koja će se nakon prevođenja na sve službene jezike Unije dostaviti svim zainteresiranim osobama iz članka 23. Statuta i koja će služiti kao temelj za kasnije objave u vezi s predmetom.
      3.   Predmet glavnog postupka i relevantne činjenice

      Sud koji upućuje zahtjev mora sažeto opisati predmet glavnog postupka i relevantne činjenice, kako ih je utvrdio ili prihvatio.
      4.   Relevantne pravne odredbe

      U zahtjevu za prethodnu odluku moraju se precizno navesti nacionalne odredbe primjenjive na činjenice u glavnom postupku, uključujući, prema potrebi, relevantne sudske odluke te odredbe prava Unije čije se tumačenje traži ili valjanost osporava. Te naznake moraju biti potpune i sadržavati naziv i točna upućivanja na odredbe o kojima je riječ te oznake njihove objave. U mjeri u kojoj je to moguće, citati nacionalne ili europske sudske prakse također sadržavaju oznaku ECLI („European Case Law Identifier”) odluke o kojoj je riječ.
      5.   Obrazloženje zahtjeva za prethodnu odluku

      Sud može odlučivati o zahtjevu za prethodnu odluku samo ako je pravo Unije primjenjivo na glavni postupak. Sud koji upućuje zahtjev stoga mora iznijeti razloge koji su ga naveli na to da se zapita o tumačenju ili valjanosti odredaba prava Unije kao i vezu koja prema njegovu mišljenju postoji između tih odredaba i nacionalnog zakonodavstva primjenjivog u glavnom postupku. Ako to smatra korisnim za razumijevanje predmeta, sud koji upućuje zahtjev ovdje može navesti argumente stranaka u tom pogledu.
      6.   Prethodna pitanja

      Sud koji upućuje zahtjev jasno i odvojeno navodi prethodna pitanja koja postavlja Sudu. Ta pitanja moraju biti sama po sebi razumljiva, bez potrebe za upućivanjem na obrazloženje zahtjeva za prethodnu odluku.
      U mjeri u kojoj je to moguće, sud koji upućuje zahtjev također sažeto naznačuje svoje stajalište o odgovoru koji treba dati na upućena prethodna pitanja.
      7.   Eventualna potreba posebnog postupanja

      Naposljetku, ako sud koji upućuje zahtjev smatra da zahtjev koji podnosi Sudu zahtijeva posebno postupanje, kako u pogledu zaštite identiteta osoba na koje se odnosi glavni postupak tako i u pogledu eventualne brzine kojom Sud treba postupati sa zahtjevom, u zahtjevu za prethodnu odluku i, prema potrebi, u njegovu popratnom dopisu treba obrazloženo navesti razloge koji opravdavaju potrebu takvog postupanja.

         Formalni aspekti zahtjeva za prethodnu odluku

      Zahtjevi za prethodnu odluku moraju biti podneseni u obliku koji Sudu omogućava elektroničko postupanje s tim aktima, a osobito njihovo skeniranje i optičko prepoznavanje znakova. U tu svrhu:

                  —

                  zahtjevi moraju biti natipkani na bijelom papiru, bez crta, u formatu A 4,

                  —

                  tekst mora biti u uobičajenom pismu (primjerice Times New Roman, Courier ili Arial) i najmanje veličine 12 u tekstu i 10 u eventualnim bilješkama, s razmakom između redaka od 1,5 i vodoravnim i okomitim marginama od najmanje 2,5 cm (na vrhu, na dnu, na lijevoj i na desnoj strani stranice) te

                  —

                  sve stranice zahtjeva i odlomci koje sadržava moraju biti kontinuirano rastuće numerirani.

            Zahtjev za prethodnu odluku mora biti datiran i potpisan. Šalje se Sudu, zajedno sa spisom predmeta u glavnom postupku, bilo elektroničkim putem (DDP-GreffeCour@curia.europa.eu) bilo preporučenom poštom tajništvu Suda (rue du Fort Niedergrünewald, L-2925 Luxembourg). Kad se šalje elektroničkim putem, uz izvornik zahtjeva za prethodnu odluku mora se istim putem dostaviti i njegov tekst u obliku koji se može uređivati (program za obradu teksta kao što je Word, OpenOffice ili LibreOffice).
      U slučaju zahtjeva za provedbu ubrzanog ili hitnog postupka, preporučljivo je dati prednost elektroničkom slanju izvornika zahtjeva za prethodnu odluku i njegove verzije koja se može uređivati.


title: Preporuka Europskog odbora za sistemske rizike оd 20. listopada 2017. o izmjeni Preporuke ESRB/2015/2 o procjeni prekograničnih učinaka mjera makrobonitetne politike i o dobrovoljnoj uzajamnosti za mjere makrobonitetne politike (ESRB/2017/4)

text:
               15.12.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 431/1

         PREPORUKA EUROPSKOG ODBORA ZA SISTEMSKE RIZIKE
   оd 20. listopada 2017.
   o izmjeni Preporuke ESRB/2015/2 o procjeni prekograničnih učinaka mjera makrobonitetne politike i o dobrovoljnoj uzajamnosti za mjere makrobonitetne politike
   (ESRB/2017/4)
   (2017/C 431/01)
   OPĆI ODBOR EUROPSKOG ODBORA ZA SISTEMSKE RIZIKE,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
   uzimajući u obzir Uredbu (EU) br. 1092/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. studenoga 2010. o makrobonitetnom nadzoru financijskog sustava Europske unije i osnivanju Europskog odbora za sistemske rizike (1), a posebno njezin članak 3. i članke od 16. do 18.,
   uzimajući u obzir Odluku ESRB/2011/1 Europskog odbora za sistemske rizike od 20. siječnja 2011. o donošenju Poslovnika Europskog odbora za sistemske rizike (2), a osobito njezin članak 15. stavak 3. točku (e) i članke od 18. do 20.,
   budući da:

               (1)

               Okvirom za dobrovoljnu uzajamnost za mjere makrobonitetne politike, koji je utvrđen Preporukom ESRB/2015/2 (3) Europskog odbora za sistemske rizike, trebalo bi se osigurati da se sve mjere makrobonitetne politike, koje se temelje na izloženostima i koje se primjenjuju u jednoj državi članici, uzajamno primjenjuju u drugim državama članicama u najvećoj mogućoj mjeri.

               (2)

               Odgovarajuća tijela u državama članicama mogu izuzeti pojedinačnog pružatelja financijskih usluga s izloženostima koje nisu značajne od primjene uzajamnih mjera (načelo de minimis).

               (3)

               Trenutni okvir za dobrovoljnu uzajamnost Europskog odbora za sistemske rizike (ESRB) ne daje smjernice o pragu koji odgovarajuća tijela trebaju koristiti za određivanje značajnosti izloženosti. U slučaju kada odgovarajuće tijelo izuzme pojedinačnog pružatelja financijskih usluga s izloženostima koje nisu značajne, tijelo trenutno može odrediti prag koji smatra primjerenim, čime se stvara mogućnost za različitu primjenu načela de minimis.

               (4)

               Radi izbjegavanja takvih mogućih različitosti, odgovarajuće tijelo nadležno za primjenu mjera treba predložiti najviši mogući prag značajnosti na razini pružatelja financijskih usluga prilikom zahtijevanja uzajamne primjene. Trajni Tim za procjenu ESRB-a, naveden u Odluci ESRB/2015/4 Europskog odbora za sistemske rizike (4), može preporučiti drugačiji prag ako to procijeni potrebnim.

               (5)

               Preporuku ESRB/2015/2 trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti,

         DONIO JE OVU PREPORUKU:

      Izmjene

   Preporuka ESRB/2015/2 mijenja se kako slijedi:

               1.

               u odjeljku 1., točka (2) potpreporuke B zamjenjuje se sljedećim:

                           „2.

                           Ako se uspostavljanje uzajamnosti od strane drugih država članica smatra potrebnim za osiguravanje učinkovitog funkcioniranja odgovarajućih mjera, odgovarajućim tijelima nadležnim za primjenu mjera preporučuje se da ESRB-u dostave zahtjev za uzajamno postupanje, zajedno s obavijesti o mjeri. Zahtjev treba sadržavati prijedlog iznosa praga značajnosti.”;

               2.

               u stavku 1. odjeljka 2. dodaje se sljedeća točka:

                           „(i)

                           „prag značajnosti” znači kvantitativni prag ispod kojeg se izloženost pojedinačnog pružatelja financijskih usluga prema utvrđenom makrobonitetnom riziku u državi u kojoj nadležno tijelo primjenjuje mjeru makrobonitetne politike može smatrati izloženošću koja nije značajna.”;

               3.

               u odjeljku 2., stavak 2. točka 1. zamjenjuje se sljedećim:

                           „1.

                           Odgovarajuća tijela mogu izuzeti pojedinačnog pružatelja financijskih usluga u svojem području nadležnosti od primjene određene uzajamne mjere makrobonitetne politike, ako taj pružatelj financijskih usluga ima izloženost koja nije značajna prema utvrđenom makrobonitetnom riziku u određenoj državi u kojoj odgovarajuće nadležno tijelo primjenjuje predmetnu mjeru makrobonitetne politike (načelo de minimis). Od odgovarajućih se tijela zahtijeva da obavijeste ESRB o tim izuzećima, upotrebljavajući obrazac za dostavljanje obavijesti o uzajamnim mjerama objavljen na mrežnim stranicama ESRB-a.
                           U svrhu primjene načela de minimis, ESRB preporučuje da se prag značajnosti temelji na onome koji je predložen od strane odgovarajućeg nadležnog tijela za primjenu mjera sukladno točki 2. iz odjeljka 1., potpreporuke B. Kalibracija praga trebala bi slijediti najbolje prakse koje je utvrdio ESRB. Prag značajnosti je najviša preporučena razina praga. Odgovarajuća tijela koja uspostavljaju uzajamnost mogu primijeniti preporučeni prag, prema potrebi odrediti niži prag za svoju državu, ili uzajamno primijeniti mjeru bez praga značajnosti. Kada se primjenjuje načelo de minimis, tijela trebaju pratiti jesu li se ostvarila curenja i regulatorna arbitraža i prema potrebi, zatvoriti pravnu prazninu.”;

               4.

               odjeljak 2. stavak 4. zamjenjuje se sljedećim:

                           „4.

                              Izmjene Preporuke

                           Opći odbor će odlučiti kada je potrebno izmijeniti ovu Preporuku. Te izmjene posebno uključuju sve dodatne ili izmijenjene mjere makrobonitetne politike koje se trebaju uzajamno primijeniti kao što je utvrđeno u Preporuci C i povezanim prilozima koji sadrže informacije koje se posebno odnose na mjere, uključujući prag značajnosti koji određuje ESRB. Opći odbor može također produljiti rokove utvrđene u prethodnim stavcima kada su zakonodavne inicijative potrebne radi postupanja u skladu s jednom ili više preporuka. Posebno, Opći odbor može odlučiti da će izmijeniti ovu Preporuku nakon što je Europska Komisija preispitala okvir za obvezno priznavanje prema pravu Unije ili na temelju iskustva stečenog djelovanjem mehanizma za dobrovoljnu uzajamnost utvrđenog ovom Preporukom.”.

      Sastavljeno u Frankfurtu na Majni 20. listopada 2017.

         Francesco MAZZAFERRO

            Voditelj Tajništva ESRB-a,

            u ime Općeg odbora ESRB-a

      (1)  SL L 331, 15.12.2010., str. 1.

      (2)  SL C 58, 24.2.2011., str. 4.

      (3)  Preporuka ESRB/2015/2 Europskog odbora za sistemske rizike od 15. prosinca 2015. o procjeni prekograničnih učinaka mjera makrobonitetne politike i o dobrovoljnoj uzajamnosti za mjere makrobonitetne politike (SL C 97, 12.3.2016., str. 9.).

      (4)  Odluka ESRB/2015/4 Europskog odbora za sistemske rizike od 16. prosinca 2015. o okviru za usklađivanje u vezi s dostavljanjem obavijesti o mjerama nacionalne makrobonitetne politike od strane odgovarajućih tijela, o davanju mišljenja i preporuka od strane ESRB-a i stavljanju izvan snage Odluke ESRB/2014/2 (SL C 97, 12.3.2016., str. 28.).