title: Preporuka Vijeća (EU) 2020/1144 od 30. srpnja 2020. o izmjeni Preporuke (EU) 2020/912 o privremenom ograničenju neobveznih putovanja u EU i mogućem ukidanju takvog ograničenja

text:
                  31.7.2020

                  HR

                  Službeni list Europske unije

                  L 248/26

         PREPORUKA VIJEĆA (EU) 2020/1144
         od 30. srpnja 2020.
         o izmjeni Preporuke (EU) 2020/912 o privremenom ograničenju neobveznih putovanja u EU i mogućem ukidanju takvog ograničenja
         VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
         uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 77. stavak 2. točke (b) i (e) te članak 292. prvu i drugu rečenicu,
         budući da:

                     (1)

                     Vijeće je 30. lipnja 2020. donijelo Preporuku o privremenom ograničenju neobveznih putovanja u EU i mogućem ukidanju takvog ograničenja (1) („Preporuka Vijeća”). Vijeće je 16. srpnja 2020. donijelo Preporuku (EU) 2020/1052 od 16. srpnja 2020. o izmjeni Preporuke Vijeća (EU) 2020/912 o privremenom ograničenju neobveznih putovanja u EU i mogućem ukidanju takvog ograničenja (2).

                     (2)

                     Preporukom Vijeća predviđa se da bi države članice od 1. srpnja 2020. trebale koordinirano i postupno ukidati privremeno ograničenje neobveznih putovanja u EU u odnosu na osobe s boravištem u trećim zemljama navedenima u Prilogu I. Preporuci Vijeća. Vijeće bi svaka dva tjedna trebalo preispitati i, prema potrebi, ažurirati popis trećih zemalja iz Priloga I. nakon bliskog savjetovanja s Komisijom i relevantnim agencijama i službama EU-a i slijedom ukupne procjene na temelju metodologije, kriterija i informacija iz Preporuke Vijeća.

                     (3)

                     Otad su u okviru Vijeća, uz blisko savjetovanje s Komisijom i relevantnim agencijama i službama EU-a, održane rasprave o preispitivanju popisa trećih zemalja navedenog u Prilogu I. Preporuci Vijeća i uz primjenu kriterija i metodologije utvrđenih u Preporuci Vijeća. Kao rezultat tih rasprava trebalo bi izmijeniti popis trećih zemalja naveden u Prilogu I. Osobito, Alžir bi trebalo izbrisati s popisa.

                     (4)

                     Nadzor državne granice nije samo u interesu one države članice na čijim se vanjskim granicama provodi, već je u interesu svih država članica koje su ukinule nadzor unutarnjih granica. Stoga bi države članice trebale osigurati koordinaciju mjera poduzetih na vanjskim granicama kako bi se osiguralo dobro funkcioniranje schengenskog područja. U tu bi svrhu države članice od 31. srpnja 2020. trebale nastaviti koordinirano ukidati privremeno ograničenje neobveznih putovanja u EU u odnosu na osobe s boravištem u trećim zemljama navedenima u Prilogu I. Preporuci Vijeća kako je izmijenjena ovom Preporukom.

                     (5)

                     U skladu s člancima 1. i 2. Protokola br. 22 o stajalištu Danske, priloženog Ugovoru o Europskoj uniji i UFEU-u, Danska ne sudjeluje u donošenju ove Preporuke te ona za nju nije obvezujuća niti se na nju primjenjuje. S obzirom na to da ova Preporuka predstavlja daljnji razvoj schengenske pravne stečevine, Danska, u skladu s člankom 4. navedenog protokola, u roku od šest mjeseci nakon što Vijeće odluči o ovoj Preporuci odlučuje hoće li je provesti.

                     (6)

                     Ova Preporuka predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u kojima Irska ne sudjeluje, u skladu s Odlukom Vijeća 2002/192/EZ (3); Irska stoga ne sudjeluje u njezinu donošenju te ona za nju nije obvezujuća niti se na nju primjenjuje.

                     (7)

                     U pogledu Islanda i Norveške ova Preporuka predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u smislu Sporazuma između Vijeća Europske unije i Republike Islanda i Kraljevine Norveške o pridruživanju tih država provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine, koje pripadaju području iz članka 1. točke A Odluke Vijeća 1999/437/EZ (4).

                     (8)

                     U pogledu Švicarske ova Preporuka predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u smislu Sporazuma između Europske unije, Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o pridruživanju Švicarske Konfederacije provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine, koje pripadaju području iz članka 1. točke A Odluke 1999/437/EZ (5) u vezi s člankom 3. Odluke Vijeća 2008/146/EZ (6).

                     (9)

                     U pogledu Lihtenštajna ova Preporuka predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u smislu Protokola između Europske unije, Europske zajednice, Švicarske Konfederacije i Kneževine Lihtenštajna o pristupanju Kneževine Lihtenštajna Sporazumu između Europske unije, Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o pridruživanju Švicarske Konfederacije provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine, koje pripadaju području iz članka 1. točke A Odluke 1999/437/EZ (7) u vezi s člankom 3. Odluke 2011/350/EU (8),

               DONIJELO JE OVU PREPORUKU:
         Preporuka Vijeća (EU) 2020/912, kako je izmijenjena Preporukom (EU) 2020/1052, o privremenom ograničenju neobveznih putovanja u EU i mogućem ukidanju takvog ograničenja mijenja se kako slijedi:

                     1.

                     Prvi stavak točke 1. Preporuke Vijeća zamjenjuje se sljedećim:

                                 „1.

                                 Države članice trebale bi od 31. srpnja 2020. koordinirano i postupno ukidati privremeno ograničenje neobveznih putovanja u EU u odnosu na osobe s boravištem u trećim zemljama navedenima u Prilogu I.”

                     2.

                     Prilog I. Preporuci zamjenjuje se sljedećim:

                           „PRILOG I.
                           Treće zemlje u kojima boravište imaju osobe na koje ne bi trebalo utjecati privremeno ograničenje neobveznih putovanja u EU koje se primjenjuje na vanjskim granicama

                                       1.

                                       AUSTRALIJA

                                       2.

                                       KANADA

                                       3.

                                       GRUZIJA

                                       4.

                                       JAPAN

                                       5.

                                       MAROKO

                                       6.

                                       NOVI ZELAND

                                       7.

                                       RUANDA

                                       8.

                                       JUŽNA KOREJA

                                       9.

                                       TAJLAND

                                       10.

                                       TUNIS

                                       11.

                                       URUGVAJ

                                       12.

                                       KINA (*)

                     ”

            Sastavljeno u Bruxellesu 30. srpnja 2020.

                  Za Vijeće

                  Predsjednik

               M. ROTH

            (1)  SL L 208I, 1.7.2020., str. 1.

            (2)  SL L 230, 17.7.2020., str. 26.

            (3)  Odluka Vijeća 2002/192/EZ od 28. veljače 2002. o zahtjevu Irske za sudjelovanje u pojedinim odredbama schengenske pravne stečevine (SL L 64, 7.3.2002., str. 20.).

            (4)  SL L 176, 10.7.1999., str. 36.

            (5)  SL L 53, 27.2.2008., str. 52.

            (6)  Odluka Vijeća 2008/146/EZ od 28. siječnja 2008. o sklapanju, u ime Europske zajednice, Sporazuma između Europske unije, Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o pridruživanju Švicarske Konfederacije provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine (SL L 53, 27.2.2008., str. 1.).

            (7)  SL L 160, 18.6.2011., str. 21.

            (8)  Odluka Vijeća 2011/350/EU od 7. ožujka 2011. o sklapanju Protokola između Europske unije, Europske zajednice, Švicarske Konfederacije i Kneževine Lihtenštajna o pristupanju Kneževine Lihtenštajna Sporazumu Europske unije, Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o pristupanju Švicarske Konfederacije provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine, u vezi s ukidanjem kontrola na unutarnjim granicama i kretanju osoba, u ime Europske unije (SL L 160, 18.6.2011., str. 19.).

            (*)  podložno potvrdi o reciprocitetu


title: Preporuka Europske središnje banke od 27. srpnja 2020. o raspodjeli dividendi tijekom pandemije COVID-19 I stavljanju izvan snage Preporuke ESB/2020/19 (ESB/2020/35) 2020/C 251/01

text:
               31.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 251/1

      PREPORUKA EUROPSKE SREDIŠNJE BANKE
      od 27. srpnja 2020.
      o raspodjeli dividendi tijekom pandemije COVID-19 I stavljanju izvan snage Preporuke ESB/2020/19
      (ESB/2020/35)
      (2020/C 251/01)
      UPRAVNO VIJEĆE EUROPSKE SREDIŠNJE BANKE,
      uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
      uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EU) br. 1024/2013 od 15. listopada 2013. o dodjeli određenih zadaća Europskoj središnjoj banci u vezi s politikama bonitetnog nadzora kreditnih institucija (1), a posebno njezin članak 4. stavak 3.,
      budući da:

                  (1)

                  Europska središnja banka (ESB) donijela je 27. ožujka 2020. Preporuku ESB/2020/19 Europske središnje banke (2) kojom se preporučuje da se, najmanje do 1. listopada 2020., dividende ne isplaćuju te da kreditne institucije ne preuzimaju neopozive obveze na isplatu dividendi za financijske godine 2019. i 2020. te da se kreditne institucije suzdrže od otkupa dionica s ciljem naknade dioničarima. Ova se preporuka temeljila na razmatranjima da je ključno da kreditne institucije nastave ispunjavati svoju ulogu financiranja kućanstava, malih i srednjih poduzeća te trgovačkih društava usred gospodarskog šoka povezanog s bolesti COVID-19. Stoga se smatralo neophodnim da kreditne institucije očuvaju kapital u cilju zadržavanja svoje sposobnosti pružanja potpore gospodarstvu u okruženju povećane nesigurnosti koju je uzrokovala pandemija COVID-19. U tu svrhu smatralo se da očuvanje izvora kapitala radi potpore realnom gospodarstvu i apsorbiranja gubitaka treba imati prednost nad diskrecijskom raspodjelom dividendi i otkupom dionica.

                  (2)

                  ESB je u vezi s Preporukom ESB/2020/19, ESB obvezao da će i dalje procjenjivati gospodarsku situaciju i razmotriti je li preporučljiva daljnja suspenzija isplate dividendi nakon 1. listopada 2020. U ovom kontekstu, ESB smatra da je razina gospodarske nesigurnosti zbog pandemije COVID-19 i dalje povišena, što znači da se kreditne institucije suočavaju s poteškoćama u preciznom predviđanju svojih srednjoročnih potreba za kapitalom. ESB smatra da u ovom okruženju iznimne sistemske neizvjesnosti i stresnih gospodarskih uvjeta postoji stalna potreba za opreznim planiranjem kapitala, što uključuje očuvanje kapitalne pozicije kreditnih institucija odgađanjem ili otkazivanjem raspodjele. Stoga ESB smatra da je potrebno proširiti preporuku o dividendama do 1. siječnja 2021., te staviti izvan snage Preporuku ESB/2020/19. Ovaj je pristup u skladu i s Preporukom ESRB/2020/7 Europskog odbora za sistemske rizike (3).

                  (3)

                  Uzimajući u obzir u potpunosti jedinstvo i cjelovitost unutarnjeg tržišta, ESB vidjeti potrebu da se uključi u raspravu s odgovarajućim tijelima dotičnih država članica, kako bi se utvrdilo je li prikladno da se dividende isplaćuju matičnoj instituciji, matičnom financijskom holdingu ili matičnom mješovitom financijskom holdingu smještenom u državi članici koja nije država članica sudionica. Te bi se rasprave trebale između ostalog, voditi načelima jednakovrijednosti i uzajamnosti s ciljem pružanja potpore nesmetanom funkcioniranju unutarnjeg tržišta Unije kao cjeline, očuvanjem dobre kapitalne pozicije kreditne institucije s bonitetnog stajališta te doprinoseći stabilnosti financijskog sustava unutar Unije i svake države članice.

                  (4)

                  Kako bi se maksimalno povećala potpora realnom gospodarstvu, također je primjereno da ni manje značajne kreditne institucije ne bi trebale vršiti diskrecijske raspodjele dividendi.

                  (5)

                  Iako je ova mjera privremene naravi koju opravdavaju ove izvanredne okolnosti, ESB namjerava u četvrtom tromjesečju 2020. odlučiti koji će pristup slijediti nakon 1. siječnja 2021., uzimajući u obzir gospodarsko okruženje, stabilnost financijskog sustava i razinu sigurnosti u vezi s planiranjem kapitala,

            DONIJELO JE OVU PREPORUKU:

         I.

                  1.

                  ESB preporučuje da se, do 1. siječnja 2021., dividende (4) ne isplaćuju te da kreditne institucije ne preuzimaju neopozive obveze na isplatu dividendi za financijske godine 2019. i 2020. te da se kreditne institucije suzdrže od otkupa dionica s ciljem naknade dioničarima (5).

                  2.

                  Kreditne institucije koje nisu u mogućnosti postupati u skladu s ovom Preporukom zato što smatraju da su zakonski obvezne isplatiti dividende, trebaju bez odgode objasniti svom zajedničkom nadzornom timu razloge za to.

                  3.

                  Ova se Preporuka primjenjuje na konsolidiranoj razini značajne nadzirane grupe kako je definirana u članku 2. točki 22. Uredbe (EU) br. 468/2014 Europske središnje banke (ESB/2014/17) (6) i na pojedinačnoj razini značajnog nadziranog subjekta kako je definiran u članku 2. točki 16. Uredbe (EU) br. 468/2014 (ESB/2014/17) ako taj značajni nadzirani subjekt nije dio značajne nadzirane grupe.

                  4.

                  Kreditne institucije koje namjeravaju isplatiti dividende ili preuzeti neopozivu obvezu isplate dividendi svojoj matičnoj instituciji, matičnom financijskom holdingu ili matičnom mješovitom financijskom holdingu, koji su osnovani u državi članici koja nije članica sudionica, trebaju stupiti u kontakt sa svojim zajedničkim nadzornim timom kako bi utvrdili je su li takve isplate dividendi ili neopozive obveze za isplatu dividendi prikladne.

         II.

      Ova je preporuka upućena značajnim nadziranim subjektima i značajnim nadziranim grupama kako su utvrđeni u članku 2. stavcima 16. i 22. Uredbe (EU) br. 468/2014 (ESB/2014/17).

         III.

      Ova je Preporuka također upućena nacionalnim nadležnim tijelima u odnosu na manje značajne nadzirane subjekte i manje značajne nadzirane grupe kako su definirani u članku 2. točkama 7. i 23. Uredbe (EU) br. 468/2014 (ESB/2014/17). Od nacionalnih nadležnih tijela očekuje se da prema potrebi primjenjuju ovu Preporuku na te subjekte i grupe.

         IV.

      S obzirom na privremenu narav ove mjere, ESB će dalje procjenjivati gospodarsku situaciju i razmotriti je li preporučljiva daljnja odgoda isplate dividendi nakon 1. siječnja 2021.

         V.

      Preporuka ESB/2020/19 stavlja se izvan snage.

         Sastavljeno u Frankfurtu na Majni 27. srpnja 2020.

               Predsjednica ESB-a

            Christine LAGARDE

         (1)  SL L 287, 29.10.2013., str. 63.

         (2)  Preporuka ESB/2020/19 Europske središnje banke od 27. ožujka 2020. o raspodjeli dividendi tijekom pandemije COVID-19 i stavljanju izvan snage Preporuke ESB/2020/1 (SL C 102 I, 30.3.2020., str. 1.).

         (3)  Preporuka ESRB/2020/7 Europskog odbora za sistemske rizike o ograničenju raspodjela tijekom pandemije COVID-19 (SL C 212, 26.6.2020., str. 1.).

         (4)  Kreditne institucije pojavljuju se u različitim pravnim oblicima, na primjer kao uvrštena trgovačka društva i društva koja nisu dionička društva kao što su uzajamne institucije, zadruge ili štedne institucije. Pojam „dividenda” iz ove Preporuke odnosi se na svaku vrstu isplate u gotovini u vezi s redovnim osnovnim kapitalom kojom se smanjuje količina ili kvaliteta regulatornog kapitala.

         (5)  Ako bi financijska institucija htjela zamijeniti redovne dionice, to bi bilo u skladu s ovom Preporukom.

         (6)  Uredba (EU) br. 468/2014 Europske središnje banke od 16. travnja 2014. o uspostavljanju okvira za suradnju unutar jedinstvenog nadzornog mehanizma između Europske središnje banke i nacionalnih nadležnih tijela te s nacionalnim imenovanim tijelima (Okvirna uredba o SSM-u) (ESB/2014/17) (SL L 141, 14.5.2014., str. 1.).


title: Preporuka Komisije (EU) 2020/1364 оd 23. rujna 2020. o zakonitim putovima do zaštite u EU-u: promicanje preseljenja, humanitarnog prihvata i drugih dodatnih mehanizama

text:
                  1.10.2020

                  HR

                  Službeni list Europske unije

                  L 317/13

         PREPORUKA KOMISIJE (EU) 2020/1364
         оd 23. rujna 2020.
         o zakonitim putovima do zaštite u EU-u: promicanje preseljenja, humanitarnog prihvata i drugih dodatnih mehanizama
         EUROPSKA KOMISIJA,
         uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 292.,
         budući da:

                     (1)

                     U cijelom svijetu sve je više izbjeglica i drugih osoba kojima je potrebna međunarodna zaštita. Zbog toga treba ojačati sposobnost Unije da ispuni svoju moralnu dužnost i pruži učinkovitu pomoć. Sve države članice trebale bi sudjelovati u zajedničkom radu Unije kako bi se pokazala solidarnost s onima kojima je potrebna međunarodna zaštita, ponudili zakoniti putovi u Uniju i poboljšao prostor za zaštitu izvan Unije.

                     (2)

                     Ovom se Preporukom nastoje podržati države članice da osiguraju i poboljšaju zakonite i sigurne putove za osobe kojima je potrebna međunarodna zaštita. Konkretno, cilj je preporučenih mjera pokazati solidarnost s trećim zemljama u kojima je raseljen velik broj osoba kojima je potrebna međunarodna zaštita, doprinijeti međunarodnim inicijativama za preseljenje i humanitarni prihvat i boljem općem upravljanju migracijama.

                     (3)

                     Unija razrađuje i poboljšava prostor za zaštitu u zemljama tranzita, zemljama odredišta i prvim zemljama azila kako bi se pomoglo ljudima kojima je potrebna međunarodna zaštita, migrantima koji su posebno ranjivi i zajednicama domaćinima. U okviru regionalnih programa razvoja i zaštite (1) u Rogu Afrike, sjevernoj Africi i na Bliskom Istoku podupire se, među ostalim, poštovanje i poboljšanje prostora za zaštitu razvojem kapaciteta nacionalnih sustava te potporom tijelima i civilnom društvu. Oni omogućuju zaštitu tako što izravno nude pomoć onima kojima je potrebna međunarodna zaštita. Sve mjere realiziraju provedbeni partneri. Programi doprinose trajnim rješenjima za osobe kojima je potrebna međunarodna zaštita, posebice preseljenju, a u sklopu njih omogućuje se provjera i registracija, olakšava učinkovito utvrđivanje izbjegličkog statusa te se izravno podupiru operacije preseljenja Povjerenika Ujedinjenih naroda za izbjeglice (UNHCR). Države članice poziva se da preuzmu aktivnu ulogu kao članovi konzorcija ili financijski doprinose provedbi regionalnih programa razvoja i zaštite kako bi se ojačala vanjska dimenzija migracijske politike EU-a.

                     (4)

                     Preseljenje je važan alat za zaštitu osoba kojima je potrebna međunarodna zaštita i dokaz globalne solidarnosti s trećim zemljama jer im se olakšava pritisak zbog dolaska velikog broja ljudi koji bježe od rata ili progona. Ono je i važan dio Unijine sveobuhvatne politike azila i migracija: preseljenje omogućuje sigurne i zakonite putove za one kojima je potrebna zaštita i time pomaže u spašavanju života, smanjenju nezakonitih migracija i suzbijanju poslovnog modela krijumčarskih mreža. Budući da partnerske zemlje sudjeluju u širokom rasponu područja povezanih s migracijama, preseljenje je i bitan sastavni dio sveobuhvatnog pristupa migracijama.

                     (5)

                     UNHCR je potvrdio da su globalne potrebe za preseljenjem i dalje visoke te da je 2020. zabilježeno 1,44 milijuna slučajeva. Očekuje se povećavanje tog broja sljedećih godina.

                     (6)

                     Na prvom Svjetskom forumu o izbjeglicama, koji je održan u prosincu 2019., analiziran je napredak u provedbi UNHCR-ova Globalnog kompakta o izbjeglicama (2). Na njemu je pružena široka međunarodna potpora traženju trajnih rješenja za izbjeglice iz cijelog svijeta, među ostalim rješenja za preseljenje i povećanje broja i vrsta zakonitih putova dostupnih onima kojima je potrebna međunarodna zaštita. U trogodišnjoj strategiji UNHCR-a za preseljenje i dodatne mehanizme (2019.–2021.) izložen je plan za njihovo širenje tako da se ponudi više mjesta, mobilizira više aktera i stvore društva koja će spremnije prihvatiti izbjeglice. Da bi preuzele vodeću ulogu u preseljenju, države članice poziva se da podupru provedbu strategije i zaustave sadašnji globalni trend smanjenja broja zemalja preseljenja i osjetni pad preuzetih obveza u pogledu preseljenja (3).

                     (7)

                     Zahvaljujući dvama uspješnim EU-ovim programima preseljenja, u kojima je sudjelovao znatan broj država članica, od 2015. više od 70 000 najranjivijih osoba kojima je potrebna međunarodna zaštita pronašlo je utočište u EU-u. Od 2015. do 2018. globalno okruženje za preseljenje uvelike se promijenilo, godišnja preseljenja u države članice utrostručila su se, a udio EU-a u globalnom preseljenju povećao se s manje od 9 % prije 2016. na 41 % u 2018. To povećanje naglašava korist i potencijal koje suradnja i koordinacija na razini EU-a imaju u području preseljenja. Osim toga, ističe i važnost financiranja iz proračuna EU-a, u kojem je od 2015. do 2020. milijardu EUR namijenjeno izravnoj potpori radu država članica na preseljenju.

                     (8)

                     U okviru prvog EU-ova programa preseljenja (4), države članice i zemlje koje sudjeluju u Dublinskom sustavu dogovorile su da će u dvogodišnjem razdoblju (2015.–2017.) s Bliskog istoka, iz Roga Afrike i sjeverne Afrike preseliti 22 504 osobe kojima je potrebna međunarodna zaštita (5). U okviru tog uspješnog prvog programa preseljeno je ukupno 19 452 ljudi (86 % ukupnih preuzetih obveza).

                     (9)

                     U okviru drugog EU-ova programa preseljenja (6) države članice dogovorile su preseljenje 50 039 osoba kojima je potrebna međunarodna zaštita iz Turske, Libanona, Jordana i iz zemalja duž srednjosredozemne rute te su posebice poduprle mehanizam za hitni tranzit koji je UNHCR uspostavio u Nigeru (2017.) i Ruandi (2019.). Program je bio uspješan, a preseljeno je 43 827 ljudi (88 % ukupnih preuzetih obveza).

                     (10)

                     Kako bi se povećao broj preseljenja i učinkovito iskoristila postojeća financijska sredstva, države članice koje još nisu potpuno ispunile svoje obveze u okviru drugog EU-ova programa preseljenja imaju mogućnost da to učine 2020. i 2021. i tako ispune prethodne obveze.

                     (11)

                     U okviru Izjave EU-a i Turske (7) do sredine rujna 2020. preseljeno je više od 27 000 ljudi (8). Države članice preselile su iz Turske dodatne osobe kojima je potrebna međunarodna zaštita u okviru nacionalnih programa.

                     (12)

                     Unija treba prijeći s ad hoc programa preseljenja na programe koji se temelje na stabilnom okviru kojim se osigurava njihova održivost i predvidljivost. Zato je Komisija 2016. predložila Uredbu o uspostavi okvira Unije za preseljenje (9) kako bi u okviru reforme sustava azila Unije omogućila sigurne i zakonite putove do međunarodne zaštite onima kojima je potrebna. U lipnju 2018. postignut je djelomičan privremeni politički dogovor, kojim je u područje primjene predložene uredbe osim preseljenja dodan i humanitarni prihvat. Brzo donošenje prijedloga važno je za učinkovitiju, pravedniju i stabilniju politiku EU-a o azilu i migracijama, uključujući stabilan okvir za preseljenje.

                     (13)

                     Kako bi se osigurao nastavak rada na preseljenju do uspostave stabilnog okvira, Komisija je na 9. forumu o preseljenju u srpnju 2019. pozvala države članice da preuzmu obveze u pogledu preseljenja za 2020. Taj poziv temeljio se na dogovorenim prioritetima za to razdoblje i bio je u skladu s predviđanjima globalnih potreba za preseljenjem 2020. i preporukama UNHCR-a za EU-ovo planiranje preseljenja za 2020., u kojima je za tu godinu zatraženo 30 000 mjesta. Rezultat je bio nešto manje od 29 500 obveza koje su preuzele države članice. Iz tog popriličnog broja preuzetih obveza, koji premašuje 50 % svih mjesta za preseljenje koja su države članice stavile na raspolaganje UNHCR-u za 2020., vidi se da države članice kontinuirano rade na zaštiti, spašavanju života i omogućivanju realnih alternativa nezakonitim kretanjima.

                     (14)

                     U kontekstu predviđenih globalnih potreba za preseljenjem 2020., trogodišnje strategije UNHCR-a za preseljenje i dodatne mehanizme (2019.–2021.) te prvog Svjetskog foruma o izbjeglicama (prosinac 2019.) tolike preuzete obveze država članica potvrđuju EU-ovu ulogu globalnog predvodnika u području preseljenja.

                     (15)

                     Izbor prioritetnih regija za preseljenje u okviru postupka preuzimanja obveza 2020. temelji se na UNHCR-ovim predviđanjima globalnih potreba za preseljenjem i potrebi da se nastavi provoditi Izjava EU-a i Turske iz ožujka 2016. Države članice trebale bi nastaviti s preseljenjima iz Turske, Jordana, Libanona i iz glavnih afričkih zemalja koje se nalaze na srednjosredozemnoj ruti ili na putu prema njoj među kojima su Libija, Niger, Čad, Egipat, Etiopija i Sudan. Trebale bi podržati i mehanizam za hitni tranzit u Nigeru i Ruandi te osigurati mjesta za hitna preseljenja. Provedba Izjave EU-a i Turske uključuje aktivaciju dobrovoljnog humanitarnog programa prihvata s Turskom ako su za to ispunjeni svi preduvjeti, a nezakoniti prelasci granice između Turske i EU-a okončani su ili barem znatno i održivo smanjeni.

                     (16)

                     Kako bi se državama članicama pomoglo da ostvare cilj od 29 500 mjesta 2020., u proračunu Unije osigurano je oko 300 milijuna EUR (10). Ovisno o pravilima Fonda za azil, migracije i integraciju (FAMI) države članice mogu ostvariti pravo na isplatu poticaja u iznosu od 10 000 EUR po preseljenoj osobi iz prioritetnih regija ili posebno ranjivih skupina i 6 000 EUR za druga preseljenja.

                     (17)

                     Od siječnja do ožujka 2020. u EU je u okviru postupka preuzimanja obveza za 2020. preseljeno 3 600 ljudi. Međutim, pandemija koronavirusa uzrokovala je ozbiljne prepreke u operacijama preseljenja. Države članice, UNHCR i Međunarodna organizacija za migracije (IOM) obustavili su takve operacije od sredine ožujka 2020. UNHCR i IOM najavili su 18. lipnja 2020. da će izbjeglice ponovno moći putovati u svrhu preseljenja (11). Od ljeta nekoliko država članica postupno je nastavilo s aktivnostima preseljenja.

                     (18)

                     Dosad nezabilježena globalna prijetnja zdravlju i mjere za ograničavanje širenja virusa znatno su utjecale na sve operacije i postupke povezane s preseljenjem, humanitarnim prihvatom i sponzorstvom zajednice. Postalo je jasno da je potrebna koordinacija na razini EU-a kako bi poduzete mjere bile maksimalno učinkovite.

                     (19)

                     U Smjernicama za provedbu relevantnih odredaba EU-a u području postupaka azila i vraćanja te za preseljenje (12) Komisija je pozvala države članice da i ubuduće pokažu solidarnost prema osobama kojima je potrebna međunarodna zaštita i trećim zemljama koje su primile velik broj izbjeglica i da što više nastave provoditi postupke povezane s preseljenjem. Komisija je pozvala države članice da razmotre nove načine rada kao što su razgovori na daljinu ili preseljenje na temelju pojedinačnih spisa. U tom kontekstu Europski potporni ured za azil (EASO) pruža brzu operativnu potporu organizacijom tematskih internetskih sastanaka u okviru Mreže za preseljenje i humanitarni prihvat.

                     (20)

                     Uzimajući u obzir negativan učinak pandemije koronavirusa na provedbu obveza preuzetih u okviru postupka preuzimanja obveza 2020., Komisija je odlučila produljiti razdoblje provedbe nakon 2020. kako bi se državama članicama osiguralo dovoljno vremena za njihovu potpunu provedbu. Izvorni jednogodišnji program stoga će se pretvoriti u dvogodišnji program za razdoblje 2020.–2021. u kojem bi države članice trebale ispuniti 29 500 preuzetih obveza. Osim toga, države članice pozivaju se da razmotre dodatne nacionalne programe preseljenja koje financira država, ako je to moguće.

                     (21)

                     Kako bi EU mogao nastaviti neometano raditi na preseljenju nakon poremećaja uzrokovanih pandemijom koronavirusa, o novim programima preseljenja trebalo bi razmisliti nakon 2022., uzimajući u obzir financijska sredstva koja su državama članicama radi ispunjavanja preuzetih obveza dodijeljena u Fondu za azil i migracije za razdoblje 2021.–2027. Cilj Unije ostaje postojano povećanje broja preseljenja sljedećih godina.

                     (22)

                     Osim financijske potpore EU-a postoje i razne mjere za pomoć državama članicama pri preseljenju. EASO pomaže državama članicama da ispune preuzete obveze. U okviru instrumenta potpore za preseljenje u Istanbulu, koji je operativan od travnja 2019. (pilot-faza) podupire se rad država članica na preseljenjima iz Turske. Osim toga, mreža EASO-a za preseljenje i humanitarni prihvat, koja je počela s radom u siječnju 2020., potiče suradnju i razmjenu znanja među državama članicama s naglaskom na temama specifičnima za EU. Mreža je glavni forum država članica za ublažavanje posljedica pandemije koronavirusa razmjenom informacija i uzajamnim učenjem.

                     (23)

                     Usto, u skladu s trogodišnjom strategijom UNHCR-a za preseljenje i dodatne mehanizme (2019.–2021.), primjereno je osim preseljenja promicati uvođenje ili intenzivnije korištenje modela humanitarnog prihvata i drugih dodatnih mehanizama kao alternativnih načina prihvata kojima se može povećati broj mjesta ponuđenih u okviru sigurnih i zakonitih putova.

                     (24)

                     U predloženoj uredbi o okviru Unije za preseljenje predviđeno je da se državama članicama osiguraju financijska sredstva za humanitarni prihvat.

                     (25)

                     Imajući na umu raznolikost modela humanitarnog prihvata, države članice i treće zemlje već su stekle mnoga korisna iskustva koja se mogu unaprijediti ili preuzeti u drugim državama članicama.

                     (26)

                     Nekoliko država članica uvelo je programe sponzorstva zajednice (13) koji mogu doprinijeti preseljenju, humanitarnom prihvatu i drugim dodatnim mehanizmima. U svim slučajevima privatni sponzori, skupine ili pojedinci ili neprofitne organizacije mogu imati strukturiranu ulogu u prihvaćanju i integraciji onih kojima je potrebna međunarodna zaštita.

                     (27)

                     U kontekstu preseljenja programi sponzorstva zajednice mogu pomoći državama članicama da povećaju broj mjesta za preseljenje i uspješno integriraju izbjeglice u zajednice domaćine. U okviru snažnog partnerstva države i organizacija civilnog društva pojedinci ili skupine ili privatni sponzori obično pružaju financijsku, praktičnu i moralnu potporu za prihvat ili integraciju izbjeglica. Kao što je pokazala studija izvedivosti i dodane vrijednosti programa sponzorstva iz 2018. (14), postoje različiti modeli programa sponzorstva zajednice. Ovisno o obliku i cilju, mogu pomoći da se poveća broj mjesta za prihvat dostupnih onima kojima je potrebna zaštita, omogućiti bržu i učinkovitiju integraciju, poboljšati javnu podršku izbjeglicama i preseljenje te pomoći u sprečavanju daljnjih nezakonitih kretanja preseljenih osoba.

                     (28)

                     Drugi oblici sponzorstva osim preseljenja, koji mogu poslužiti kao primjer, obuhvaćaju ono što neke države članice i privatne organizacije nazivaju „humanitarnim koridorima”, odnosno model sponzorstva zajednice koji trenutačno primjenjuju vjerske organizacije u Italiji, Francuskoj i Belgiji u suradnji sa svojim vladama. U tom modelu privatni sponzori uključeni su u sve faze postupka prihvata, od identificiranja osoba kojima je potrebna međunarodna zaštita do njihova transfera u predmetnu državu članicu. Oni su zaduženi za prijam i integraciju te snose povezane troškove. Od 2016. na taj je način u Europu stiglo više od 2 700 ljudi kojima je potrebna međunarodna zaštita, većinom u Italiju i Francusku. Detaljna pravila o suradnji države i privatnih sponzora često se utvrđuju u memorandumima o razumijevanju.

                     (29)

                     S obzirom na prednosti sponzorstva zajednice Unija bi trebala promicati pristup sponzorstvu zajednice na razini EU-a nadovezujući se na postojeće iskustvo država članica i u suradnji s EASO-om. Unija će i dalje pružati potporu za izgradnju kapaciteta aktera civilnog društva koji su uključeni u programe sponzorstva zajednice i promicati transnacionalne razmjene znanja kako bi se unaprijedili postojeći programi sponzorstva zajednice i izradili novi, među ostalim u državama članicama koje ih još nisu uvele. Komisija je u tu svrhu 2019. objavila poseban poziv na podnošenje prijedloga u okviru FAMI-jeva programa za mjere Unije (15). Promicanje dodatnih mehanizama za osobe kojima je potrebna zaštita i njihova daljnja integracija jedna je od tema iz poziva na podnošenje prijedloga za transnacionalne mjere u području azila, migracija i integracije u okviru programa rada FAMI-ja za 2020. (16)

                     (30)

                     Pandemija koronavirusa utjecala je i na programe sponzorstva zajednice. U Smjernicama za provedbu relevantnih odredaba EU-a u području postupaka azila i vraćanja te za preseljenje Komisija je potaknula države članice da održavaju otvorene komunikacijske kanale sa sponzorima, informiraju ih o zbivanjima i nastave s traženjem i provjerom sponzora kako bi se ubuduće moglo primiti više ljudi.

                     (31)

                     Kako je naglasio UNHCR, spajanje obitelji općenito se smatra ključnim faktorom za uspješnu integraciju u zemlji domaćinu. Prisilno raseljene osobe kojima je potrebna međunarodna zaštita često se suočavaju s brojnim problemima u vezi s pravom na spajanje obitelji, primjerice dugotrajnim i složenim administrativnim postupcima (17). Ljudi se upuštaju u opasne nezakonite migracije jer pokušavaju izbjeći pravila. Kako bi se olakšao pristup pravu na spajanje obitelji u skladu s Direktivom o spajanju obitelji (18), potiče se države članice da uvedu programe pomoći pri spajanju obitelji koji poboljšavaju pristup informacijama i pojednostavnjuju postupak podnošenja zahtjeva za vizu. Osim toga, za slučajeve koji nisu obuhvaćeni područjem primjene Direktive o spajanju obitelji države članice pozivaju se da uspostave programe humanitarnog prihvata kao što je sponzorstvo obitelji.

                     (32)

                     Kako bi se iskoristile vještine, kvalifikacije i motivacija pojedinaca kojima je potrebna međunarodna zaštita, također bi trebalo razmotriti druge dodatne mehanizme za prihvat kao što su obrazovanje ili rad. Nekoliko država članica podupire programe kojima se olakšava pristup postojećim zakonitim putovima za one kojima je potrebna međunarodna zaštita, primjerice za studente ili radnike. Države članice potiče se da u takvim postupcima upotrebljavaju alat EU-a za profiliranje vještina državljana trećih zemalja. Taj specijalizirani internetski alat omogućuje mapiranje i dokumentiranje vještina i kvalifikacija osoba migrantskog podrijetla (19).

                     (33)

                     Procjenjuje se da u svijetu manje od tri posto izbjeglica ima pristup visokom obrazovanju (20). Čak i kad posjeduju vještine i potrebno znanje, često im nedostaju informacije i financijska sredstva da bi se prijavili za preddiplomske ili poslijediplomske studijske programe u Uniji. Države članice trebale bi razmotriti kako poboljšati pristup sveučilištima za mlade kojima je potrebna međunarodna zaštita i olakšati da se te ljude prihvati kao studente na njihovu državnom području. Za takve inicijative može biti potreban proaktivan postupak odabira u trećim zemljama, učenje jezika, fleksibilnost kriterija za pristup studijskim programima i stipendije te ciljane integracijske mjere nakon dolaska. Nakon diplome studentima koji žele ostati u predmetnoj državi članici u skladu s Direktivom (EU) 2016/801 Europskog parlamenta i Vijeća (21) trebalo bi se omogućiti savjetovanje i pomoć u traženju posla.

                     (34)

                     Da bi se takvi programi lakše provodili, Komisija će poticati uzajamno učenje i razmjenu iskustava među državama članicama te će istražiti mogućnosti za financijsku potporu EU-a u pripremi i razradi takvih programa za studente.

                     (35)

                     Države članice trebale bi dodatno razmotriti suradnju u partnerstvu s privatnim sektorom, poslodavcima, sindikatima i civilnim društvom kako bi se osmislili inovativni međunarodni programi mobilnosti radne snage za one kojima je potrebna zaštita.

                     (36)

                     EASO će s mrežom za preseljenje i humanitarni prihvat pomoći državama članicama da pripreme i provedu programe za humanitarni prihvat i druge dodatne mehanizme.

                     (37)

                     Pri provedbi programa preseljenja i humanitarnog prihvata te drugih dodatnih mehanizama države članice trebale bi uzeti u obzir obveze iz Konvencije UN-a o pravima osoba s invaliditetom.

                     (38)

                     Kako bi se osiguralo praćenje provedbe EU-ovih programa preseljenja 2020. i 2021., države članice trebale bi na zahtjev Komisiji podnijeti izvješće o preseljenim osobama na njihovu državnom području u skladu s preuzetim obvezama i navesti iz koje su zemlje osobe preseljene. Komisija će pratiti različite projekte i programe za humanitarni prihvat koji se provode u državama članicama kako bi zadržala pregled svih zakonitih putova za one kojima je potrebna međunarodna zaštita i broja mjesta koja se nude u okviru tih kanala.

                     (39)

                     Ova bi Preporuka trebala biti upućena državama članicama. Zemlje koje sudjeluju u Dublinskom sustavu pozivaju se da doprinose zajedničkom europskom radu na preseljenju i zajedničkom radu na drugim dodatnim mehanizmima,

               DONIJELA JE OVU PREPORUKU:

            POVEĆANJE BROJA DRŽAVA ČLANICA KOJE SUDJELUJU U PRESELJENJU I HUMANITARNOM PRIHVATU

                     1.

                     Države članice trebale bi doprinijeti zakonitim putovima za one kojima je potrebna međunarodna zaštita u duhu međunarodne solidarnosti s prvim zemljama azila ili zemljama tranzita i ojačati međusobnu solidarnost.

            INTENZIVNIJI RAD NA PROVEDBI ZA VRIJEME PANDEMIJE KORONAVIRUSA I POVEĆANJE PRESELJENJA U SREDNJOROČNOM RAZDOBLJU

                     2.

                     Kako bi se iskoristilo iskustvo u provedbi prethodnih EU-ovih programa preseljenja i olakšao prijelaz između tih programa i stabilnog okvira Unije za preseljenje, države članice pozivaju se da ispune cilj iz postupka preuzimanja obveza 2020. prema kojem u dvogodišnjem razdoblju (od 1. siječnja 2020. do 31. prosinca 2021.) iz trećih zemalja treba preseliti najmanje 29 500 osoba kojima je potrebna međunarodna zaštita.

                     3.

                     Države članice pozivaju se da što brže ispune svoje obveze preuzete u okviru postupka preuzimanja obveza 2020. koliko je to praktično moguće s obzirom na posljedice pandemije koronavirusa. Potiču se da razmotre inovativne načine rada i prilagode svoje postupke u skladu s promjenjivim okolnostima na terenu, među ostalim u prvim zemljama azila.

                     4.

                     Države članice koje nisu u potpunosti ispunile svoje obveze u okviru EU-ova programa preseljenja za 2018.–2019. (22) potiču se da ispune te obveze 2020. i 2021. u skladu s nacionalnim programima FAMI-ja.

                     5.

                     U 2020. i 2021. države članice trebale bi nastaviti sa svojim aktivnostima povezanima s preseljenjem koliko je to moguće za vrijeme pandemije koronavirusa, a njihove obveze trebale bi biti usmjerene na:

                                 (a)

                                 osiguravanje daljnjih preseljenja Sirijaca i državljana trećih zemalja i osoba bez državljanstva raseljenih zbog sukoba u Siriji iz Turske radi potpore provedbi Izjave EU-a i Turske iz ožujka 2016.; to uključuje aktivaciju dobrovoljnog humanitarnog programa prihvata ako su za to ispunjeni svi preduvjeti, a nezakoniti prelasci granice između Turske i EU-a okončani su ili barem znatno i održivo smanjeni;

                                 (b)

                                 osiguravanje daljnjih preseljenja iz Jordana i Libanona;

                                 (c)

                                 doprinošenje daljnjoj stabilizaciji situacije u središnjem Sredozemlju preseljenjem osoba kojima je potrebna zaštita iz Libije, Nigera, Čada, Egipta, Etiopije i Sudana, među ostalim pružanjem potpore privremenom mehanizmu UNHCR-a za hitnu evakuaciju najranjivijih skupina migranata iz Libije koji se nalaze u Nigeru i Ruandi.

                     6.

                     Države članice pozivaju se da fleksibilno reagiraju na hitne potrebe za preseljenjem u cijelom svijetu. Pozivaju se da ispune što više obveza u pogledu preseljenja i učinkovito iskoriste proračun koji im je dostupan. Ako je to primjereno, trebale bi provoditi svoje programe preseljenja u bliskoj suradnji s UNHCR-om i uz potporu EASO-a.

                     7.

                     Kako bi se osigurao kontinuitet i ponovni rast operacija preseljenja nakon poremećaja uzrokovanih pandemijom koronavirusa, države članice pozivaju se da doprinesu budućim EU-ovim programima preseljenja. Pozivaju se da prošire svoje postojeće programe preseljenja, nastave s prethodnim programima preseljenja ili uvedu nove programe preseljenja kako bi se povećao broj mjesta za prihvat dostupnih onima kojima je potrebna međunarodna zaštita kad preseljenja ponovno budu moguća u sigurnim uvjetima za sve uključene strane.

            OSIGURAVANJE KVALITETNIH PROGRAMA PRESELJENJA

                     8.

                     Države članice trebale bi osigurati da se sve faze postupka preseljenja provode u skladu s visokim standardnima kvalitete, posebice kad je riječ o orijentacijskim mjerama prije odlaska (na daljinu) i informacijama nakon dolaska. Pozivaju se da osiguraju odgovarajuće i dostatne kapacitete za prihvat, uzimajući u obzir povećanu zabrinutost u pogledu zdravlja, kako bi zajamčile brz dolazak odabranih osoba u Europu.

                     9.

                     Države članice potiču se da pripreme ciljane i učinkovite programe integracije i socijalne uključenosti za preseljene osobe, kojima se posebice uzima u obzir ranjivost. Pozivaju se da blisko surađuju s civilnim društvom i zajednicama domaćinima kako bi se uspostavili ili proširili programi sponzorstva zajednice za preseljenje, čiji je cilj učinkovita, bolja i brža integracija preseljenih izbjeglica u društva koja ih primaju.

                     10.

                     Države članice trebale bi uvesti interne programe praćenja i evaluacije radi mjerenja učinkovitosti i djelotvornosti svojih programa preseljenja i relevantnih programa integracije.

            PROMICANJE HUMANITARNOG PRIHVATA

                     11.

                     Države članice pozivaju se da za svoje državno područje povećaju broj prihvata ranjivih osoba kojima je potrebna međunarodna zaštita. Osim preseljenja, trebale bi ponajprije razmotriti uvođenje ili proširenje drugih oblika zakonitih putova za ranjive osobe kojima je potrebna međunarodna zaštita.

                     12.

                     Usto, države članice pozivaju se da olakšaju pristup pravu na spajanje obitelji i uvedu programe pomoći pri spajanju obitelji koji poboljšavaju pristup informacijama i pojednostavnjuju postupak podnošenja zahtjeva. Osim toga, pozivaju se da omoguće načine za prihvat članova obitelji korisnika međunarodne zaštite u okviru programa humanitarnog prihvata kao što su programi sponzorstva obitelji.

                     13.

                     Države članice pozivaju se da doprinose pristupu na razini EU-a za sponzorstvo zajednice nadovezujući se na različite modele humanitarnog prihvata kako bi pripremile programe prihvata u skladu s nacionalnim prioritetima i uzele u obzir vanjskopolitičke prioritete i interese EU-a.

                     14.

                     Države članice pozivaju se da blisko surađuju s civilnim društvom kako bi se uveli ili proširili programi sponzorstva zajednice kao humanitarni način prihvata, u kojima su privatni sponzori, skupine pojedinaca ili neprofitne organizacije uključeni u različite faze programa: od identifikacije onih kojima je potrebna međunarodna zaštita u trećim zemljama do integracije nakon njihova dolaska.

                     15.

                     Tijekom pripreme tih programa sponzorstva zajednice države članice i njihovi partneri trebali bi definirati transparentne i nediskriminirajuće kriterije odabira za one kojima je potrebna međunarodna zaštita. Od početka programa trebali bi se pobrinuti da su uloge i odgovornosti civilnog društva i vlade jasno definirane u fazi prije odlaska i nakon dolaska. Države članice i dalje su odgovorne za sigurnosne provjere i postupke prihvata te moraju jamčiti primjerene zaštitne mjere i sigurnosne mreže.

                     16.

                     Države članice pozivaju se da uvedu ili prošire programe sponzorstva zajednice čiji je cilj bolja i brža integracija i socijalna uključenost onih kojima je odobrena međunarodna zaštita u društvima domaćinima kao i veća javna podrška u društvima koja će spremnije prihvaćati te osobe.

                     17.

                     Države članice potiču se da održavaju otvorene komunikacijske kanale s privatnim sponzorima za vrijeme i nakon pandemije koronavirusa te da se pobrinu da privatni sponzori budu aktivno uključeni u programe sponzorstva.

                     18.

                     Države članice pozivaju se da iskoriste različite mogućnosti EU-ova sufinanciranja za promicanje programa sponzorstva zajednice.

            PROMICANJE DODATNIH MEHANIZAMA U PODRUČJU OBRAZOVANJA I RADA ZA OSOBE KOJIMA JE POTREBNA MEĐUNARODNA ZAŠTITA

                     19.

                     Države članice potiču se da pripreme i podupru programe kojima se olakšava pristup drugim postojećim zakonitim putovima za one kojima je potrebna međunarodna zaštita i iskoriste, ako je primjereno, EU-ove alate za mapiranje i dokumentiranje njihovih vještina i kvalifikacija. Osim toga, potiču se da čim prije omoguće pristup tržištu rada, među ostalim s pomoću aktivacijskih programa (kao što su prekvalifikacija i usavršavanje). Kako bi se olakšala integracija na tržište rada, države članice trebale bi blisko surađivati sa socijalnim partnerima.

                     20.

                     Države članice trebale bi razmotriti poboljšanje pristupa sveučilištima za mlade kojima je potrebna međunarodna zaštita i omogućiti im status studenta, uzimajući u obzir njihove posebne potrebe. U bliskoj suradnji sa sveučilištima države članice mogle bi razmotriti uvođenje ciljanih programa, koji bi mogli uključivati specifičan, fleksibilniji postupak akademskog odabira, financijsku potporu i prilagođene jezične tečajeve ili bi mogle proširiti svoje postojeće inicijative. Trebale bi omogućiti savjetovanje i pomoći studentima koji nakon diplome žele ostati u državi članici u traženju posla.

                     21.

                     Države članice trebale bi razmotriti suradnju u partnerstvu s privatnim sektorom i poslodavcima kako bi se osmislili inovativni međunarodni programi mobilnosti radne snage za one kojima je potrebna međunarodna zaštita neovisno o njihovim pravima na zaštitu.

                     22.

                     Države članice pozivaju se da doprinose pristupu na razini EU-a sponzorstvu zajednice kako bi se poduprli dodatni mehanizmi u području obrazovanja i rada za one kojima je potrebna međunarodna zaštita.

            JAČANJE SURADNJE MEĐU DRŽAVAMA ČLANICAMA I PROMICANJE PRESELJENJA NA GLOBALNOJ RAZINI

                     23.

                     Kako bi se iskoristile prednosti i potencijal suradnje i koordinacije na razini EU-a u području preseljenja, humanitarnog prihvata, sponzorstva zajednice i dodanih mehanizama, države članice pozivaju se da sudjeluju u mreži EASO-a za preseljenje i humanitarni prihvat te se potiču da aktivno doprinose njezinim sastancima i aktivnostima.

                     24.

                     Države članice trebale bi surađivati u okviru mreže EASO-a za preseljenje i humanitarni prihvat kako bi se olakšao pravodoban i neometan nastavak preseljenja nakon ukidanja ograničenja povezanih s pandemijom koronavirusa i osmislili novi načini rada i novi postupci za srednjoročno povećanje otpornosti postupaka preseljenja.

                     25.

                     Kako bi se preseljenje dodatno proširilo u svijetu, države članice trebale bi surađivati s trećim zemljama i pomoći im u pripremi programa preseljenja u okviru izgradnje kapaciteta te razmjene znanja i primjera najbolje prakse na temelju stručnog znanja EASO-a i u suradnji s UNHCR-om i IOM-om.

            PRAĆENJE

                     26.

                     Države članice trebale bi na zahtjev obavijestiti Komisiju o broju preseljenih osoba na njihovu državnom području u skladu s preuzetim obvezama i navesti iz kojih su zemalja te osobe preseljene.

                     27.

                     Države članice trebale bi obavješćivati Komisiju o prihvatima u okviru programa humanitarnog prihvata i drugih dodatnih mehanizama.

            FINANCIJSKA POTPORA

                     28.

                     Države članice trebale bi u potpunosti iskoristiti financijsku potporu koja je dostupna iz Fonda za azil, migracije i integraciju u preostalom razdoblju njegove provedbe kako bi ispunile obveze preseljenja i osigurale da se sve faze postupka preseljenja iz ove Preporuke provode u skladu s visokim standardima kvalitete.

                     29.

                     Države članice također bi trebale iskoristiti druge mogućnosti financiranja EU-a kako bi poduprle i poboljšale preseljenje, humanitarni prihvat i druge dodatne mehanizme za one kojima je potrebna međunarodna zaštita te njihovu integraciju i socijalnu uključenost u društvima domaćinima, posebice Europski socijalni fond i Europski fond za regionalni razvoj, u skladu s njihovim odgovarajućim ciljevima.

            ADRESATI

         Ova je Preporuka upućena državama članicama.

            Sastavljeno u Bruxellesu 23. rujna 2020.

                  Za Komisiju

               Ylva JOHANSSON

                  Članica Komisije

            (1)  Sufinanciraju se iz proračuna Unije, a provode ih konzorciji pod vodstvom država članica.

            (2)  https://www.unhcr.org/the-global-compact-on-refugees.html

            (3)  29 zemalja obavijestilo je UNHCR o preuzetim obvezama preseljenja 2018. u usporedbi s 35 zemalja 2017.; broj odlazaka radi preseljenja smanjio se sa 65 100 u 2017. na 55 680 u 2018.

            (4)  Preporuka Komisije (EU) 2015/914 od 8. lipnja 2015. o Europskom programu preseljenja (SL L 148, 13.6.2015., str. 32.).

            (5)  Zaključci predstavnika vlada država članica koji su se sastali u okviru Vijeća 20. srpnja 2015.

            (6)  Preporuka Komisije (EU) 2017/1803 od 3. listopada 2017. o poboljšanju zakonitih putova za osobe kojima je potrebna međunarodna zaštita (SL L 259, 7.10.2017., str. 21.).

            (7)  https://www.consilium.europa.eu/hr/press/press-releases/2016/03/18/eu-turkey-statement/

            (8)  Ta preseljenja djelomično su uračunata u EU-ove programe preseljenja iz uvodnih izjava 8. i 9.

            (9)  COM(2016) 468 final.

            (10)  Financijska potpora kombinira proračunska odobrena sredstva za 2019. i 2020. koja su državama članicama stavljena na raspolaganje u dva obroka.

            (11)  https://www.unhcr.org/news/press/2020/6/5eeb85be4/joint-statement-un-refugee-chief-grandi-ioms-vitorino-announce-resumption.html?query=resettlement resumption

            (12)  C(2020) 2516 final.

            (13)  U nekim se zemljama nazivaju i „programi privatnog sponzorstva”.

            (14)  https://op.europa.eu/fr/publication-detail/-/publication/1dbb0873-d349-11e8-9424-01aa75ed71a1/language-en/format-PDF/source-114630059

            (15)  Poziv na podnošenje prijedloga za 2019. AMIF-2019-AG-Call, 1. tema: poticanje integracije osoba kojima je potrebna zaštita u okviru programa privatnog sponzorstva.

            (16)  Provedbena odluka Komisije od 26.6.2020. o financiranju mjera Unije u okviru Fonda za azil, migracije i integraciju i donošenju programa rada za 2020.: https://ec.europa.eu/home-affairs/sites/homeaffairs/files/financing/fundings/migration-asylum-borders/asylum-migration-integration-fund/union-actions/docs/c4223-annex-decision-amif-awp-2020.pdf.

            (17)  https://www.unhcr.org/uk/protection/basic/5f5743f84/families-together-family-reunification-for-refugees-in-the-european-union.html

            (18)  Direktiva Vijeća 2003/86/EZ od 22. rujna 2003. o pravu na spajanje obitelji (SL L 251, 3.10.2003., str. 12.).

            (19)  https://ec.europa.eu/migrantskills/#/

            (20)  Procjene UNHCR-a: https://www.unhcr.org/tertiary-education.html

            (21)  Direktiva (EU) 2016/801 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2016. o uvjetima ulaska i boravka državljana trećih zemalja u svrhu istraživanja, studija, osposobljavanja, volonterstva, razmjena učenika ili obrazovnih projekata, i obavljanja poslova au pair (SL L 132, 21.5.2016., str. 21.), članak 25.

            (22)  Preporuka (EU) 2017/1803.

            PRILOG

               Preseljenje: preuzete obveze 2020.

                        Država članica

                        Ukupno mjesta 2020.

                        Belgija

                        758

                        Bugarska (*1)

                        [25]

                        Češka:

                        Danska

                        Njemačka

                        5 500

                        Estonija

                        Irska

                        994

                        Grčka

                        Španjolska

                        1 000

                        Francuska

                        5 200

                        Hrvatska

                        100

                        Italija

                        700

                        Cipar

                        Latvija

                        Litva

                        18

                        Luksemburg (*1)

                        [50]

                        Mađarska

                        Malta (*1)

                        [20]

                        Nizozemska

                        1 902

                        Austrija

                        Poljska

                        Portugal

                        1 150

                        Rumunjska

                        200

                        Slovenija

                        Slovačka

                        Finska

                        850

                        Švedska

                        5 114

                        Ujedinjena Kraljevina

                        6 000

                           UKUPNO

                           29 487

               (*1)  Provedba preuzetih obveza iz prethodnog programa (nije uračunato u okviru postupka preuzimanja obveza za 2020.).


title: Preporuka Komisije (EU) 2020/1365 оd 23. rujna 2020. o suradnji država članica u operacijama koje provode plovila koja su u vlasništvu privatnih subjekata ili kojima upravljaju privatni subjekti u svrhu aktivnosti traganja i spašavanja

text:
               1.10.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               L 317/23

      PREPORUKA KOMISIJE (EU) 2020/1365
      оd 23. rujna 2020.
      o suradnji država članica u operacijama koje provode plovila koja su u vlasništvu privatnih subjekata ili kojima upravljaju privatni subjekti u svrhu aktivnosti traganja i spašavanja
      EUROPSKA KOMISIJA,
      uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 292.,
      budući da:

                  (1)

                  Pružanje pomoći osobama u nevolji na moru pravna je obveza država članica utvrđena u međunarodnom običajnom i konvencijskom pravu, osobito u Međunarodnoj konvenciji o zaštiti ljudskog života na moru (Konvencija SOLAS, 1974.), Konvenciji Ujedinjenih naroda o pravu mora (UNCLOS, 1979.) i Međunarodnoj konvenciji o traganju i spašavanju na moru (Konvencija SAR, 1979.), kao i u pravu Unije. Europska unija ugovorna je stranka UNCLOS-a.

                  (2)

                  Od 2014. tisuće ljudi pokušavaju prijeći Sredozemno more kako bi došle u Europu, što od Europske unije i država članica iziskuje višedimenzionalan odgovor radi sprečavanja gubitka života, boljeg upravljanja migracijama, rješavanja temeljnih uzroka nezakonitih migracija i onemogućavanja aktivnosti organiziranih zločinačkih skupina krijumčara migranata i trgovaca ljudima.

                  (3)

                  Nezakonite migracije u EU smanjene su u posljednje dvije godine i na moru je izgubljeno manje života, no opasna upotreba malih i neprimjerenih plovila na Sredozemlju i dalje je obilježje tih migracija koje potiče organizirani kriminal i uzrokuje neprihvatljive smrti. Prema Međunarodnoj organizaciji za migracije, na Sredozemlju je 2020. dosad ukupno zabilježeno više od 500 smrtnih slučajeva, 2019. bilo ih je više od 1 880, a od 2014. taj je broj premašio 20 300, čime je srednjosredozemna ruta prema Europi postala najsmrtonosnija na svijetu.

                  (4)

                  Od 2015. kapaciteti, koordinacija i djelotvornost traganja i spašavanja na Sredozemlju znatno su poboljšani u okviru odgovora na migracijsku krizu, dijelom zahvaljujući i velikom doprinosu obalnih država te većem angažmanu privatnih i komercijalnih plovila. EU i države članice ojačali su svoje kapacitete na Sredozemlju, što uključuje i nacionalne operacije te operacije koje vodi Agencija za europsku graničnu i obalnu stražu (Frontex), kao što su Themis (ranije Triton), Poseidon i Indalo, kao i prije toga pomorsku operaciju EU-a EUNAVFOR MED Sophia, zahvaljujući kojima je od 2015. spašeno više od 600 000 ljudi na moru.

                  (5)

                  U tom je kontekstu i nekoliko nevladinih organizacija upravljalo privatnim plovilima, uglavnom na području središnjeg Sredozemlja, i time uvelike pridonijelo spašavanju osoba na moru koje su kasnije dovedene na područje EU-a radi sigurnog iskrcavanja. Kao što je već naglašeno u Akcijskom planu EU-a protiv krijumčarenja migranata (2015.–2020.) i dodatno pojašnjeno u Smjernicama Komisije za paket mjera povezanih s posrednicima (C(2020) 6470), postoji potreba da se izbjegne kriminalizacija onih koji pružaju humanitarnu pomoć osobama u nevolji na moru te da se uvedu odgovarajuće kaznene sankcije za krijumčare ljudi.

                  (6)

                  U svojoj Rezoluciji od 18. travnja 2018. o napretku Globalnog sporazuma UN-a za sigurne, uredne i zakonite migracije te Globalnog sporazuma UN-a o izbjeglicama (2018/2642(RSP)) Europski parlament pozvao je na povećanje kapaciteta za traganje i spašavanje osoba u nevolji, na povećanje kapaciteta u svim državama i na priznavanje podrške koju pružaju privatni subjekti i nevladine organizacije u provođenju operacija spašavanja na moru i kopnu.

                  (7)

                  Operacije traganja i spašavanja u kriznim situacijama zahtijevaju koordinaciju i brzo iskrcavanje na sigurno mjesto te poštovanje temeljnih prava spašenih osoba, u skladu s obvezama iz Povelje EU-a o temeljnim pravima, uključujući i načelo zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja, te s običajnim i konvencijskim međunarodnim pravom o ljudskim pravima i pomorskim pravom, uključujući smjernice Odbora za pomorsku sigurnost (MSC) Međunarodne pomorske organizacije (IMO) o postupanju s osobama spašenima na moru.

                  (8)

                  Posljednjih se godina na europskim morima pojavio novi oblik operacija traganja i spašavanja u kojima u središnjem Sredozemlju sudjeluju plovila kojima upravljaju nevladine organizacije i kojima je to glavna aktivnost, pri čemu te operacije koordiniraju nacionalni koordinacijski centri za spašavanje na moru ili ih nevladine organizacije provode na vlastitu inicijativu. U mnogim slučajevima ta su plovila provela nekoliko uzastopnih operacija spašavanja i zatim iskrcala spašene osobe na sigurnome mjestu.

                  (9)

                  Krijumčarenje migranata morskim rutama kazneno je djelo koje može ugroziti ljudske živote te se kažnjava u skladu s europskim i međunarodnim pravom. Europska unija i njezine države članice ugovorne su stranke Konvencije Ujedinjenih naroda protiv transnacionalnog organiziranog kriminaliteta (UNTOC) i njezinih protokola, uključujući i Protokol protiv krijumčarenja migranata kopnom, morem i zrakom kojim se ta konvencija dopunjuje. U tom je kontekstu ključno izbjeći situaciju u kojoj mreže za krijumčarenje migranata ili trgovinu ljudima, uključujući kriminalne organizacije koje sudjeluju u trgovini ljudima ili u izrabljivanju ljudi koje je u pravnom smislu izjednačeno s ropstvom, iskorištavaju operacije spašavanja koje provode privatna plovila na Sredozemlju.

                  (10)

                  Podsjeća se da se Konvencijom SAR ugovorne stranke obvezuju da sudjeluju u razvoju službi za traganje i spašavanje te da poduzmu hitne korake kako bi osigurale da se svakoj osobi koja je u nevolji na moru ili za koju se čini da je u nevolji na moru pruži potrebna pomoć; stranke bi trebale međusobno surađivati i koordinirati se kako bi se osobe kojima se pruža pomoć iskrcale s broda koji im je pružio pomoć i prevezle na sigurno mjesto u najkraćem razumno ostvarivom roku. U skladu sa smjernicama IMO-a o postupanju s osobama spašenima na moru, pri odabiru sigurnog mjesta za iskrcavanje trebalo bi uzeti u obzir niz važnih čimbenika i konkretne okolnosti svakog slučaja. Među ostalim, kad je riječ o tražiteljima azila i izbjeglicama spašenima na moru trebalo bi uzeti u obzir potrebu da se izbjegne iskrcavanje u područjima gdje bi životi i slobode osoba koje se pozivaju na osnovani strah od proganjanja bili ugroženi. Osim toga, u smjernicama IMO-a od odgovornih državnih tijela zahtijeva se da poduzmu sve što je u njihovoj moći kako bi se ubrzali dogovori o iskrcavanju spašenih osoba s broda, pri čemu se naglašava da bi u nekim slučajevima potrebna koordinacija mogla dovesti do neizbježnih kašnjenja.

                  (11)

                  Zbog redovite prisutnosti plovila nevladinih organizacija koja provode aktivnosti traganja i spašavanja na Sredozemlju postoje posebne operativne potrebe za pojačanom koordinacijom i suradnjom između plovila koja prevoze spašene osobe i nacionalnih tijela, u čemu države članice mogu sudjelovati na različite načine: kao države koje koordiniraju operacije traganja i spašavanja; kao države koje prihvaćaju spašene osobe koje se iskrcavaju na njihovu državnom području; kao države u kojima nevladine organizacije imaju zakoniti poslovni nastan; kao države zastave plovila koja se koriste u aktivnostima traganja i spašavanja.

                  (12)

                  Privatna plovila koja sudjeluju u spašavanju na Sredozemlju uključena su u složene operacije traganja i spašavanja koje se često ponavljaju i mogu obuhvaćati velik broj ljudi u odnosu na kapacitet plovila te uključivati niz aktera od spašavanja do iskrcavanja. Stoga je pitanje javne politike, a ujedno i sigurnosti, da su ta plovila na odgovarajući način registrirana i primjereno opremljena za ispunjavanje relevantnih zahtjeva u pogledu zdravlja i sigurnosti povezanih s tom aktivnošću kako ne bi predstavljala opasnost za posadu ili spašene osobe. Te se aktivnosti moraju provoditi usklađeno, uz veću suradnju i koordinaciju između privatnih subjekata i nacionalnih tijela.

                  (13)

                  Učestala iskrcavanja spašenih osoba u obalnim državama članicama izravno utječu na njihove sustave upravljanja migracijama te predstavljaju sve veći i neposredni pritisak na njihove sustave migracija i azila, uključujući i kapacitete za prihvat i obradu.

                  (14)

                  Uz ostale inicijative, Komisija je 4. srpnja 2017. donijela Akcijski plan za mjere potpore Italiji, smanjenja pritiska na središnjoj sredozemnoj ruti i povećanja solidarnosti, koji je u Italiji uključivao razvoj kodeksa ponašanja za nevladine organizacije koje provode aktivnosti traganja i spašavanja na Sredozemlju, u savjetovanju s Komisijom i na temelju dijaloga s nevladinim organizacijama.

                  (15)

                  Uz dosad uvedene mjere koordinacije, koje uključuju i mehanizam zajedničke informiranosti o stanju i izbjegavanja kolizija na Sredozemlju (SHADE MED) uspostavljen u okviru pomorske operacije EU-a Sophia, i dalje postoji potreba da se riješi pitanje prakse traganja i spašavanja koja se pojavila na Sredozemlju tijekom proteklih godina uspostavom strukturiranijeg, pouzdanog i održivog okvira u skladu s nadležnostima EU-a i relevantnim međunarodnim standardima. Unutar tog okvira trebala bi se odrediti konkretna pravila za solidarnost među državama članicama i razmotriti potreba za boljom suradnjom, osobito među državama zastave i obalnim državama članicama. Potrebna je i suradnja s privatnim subjektima koji su vlasnici plovila ili upravljaju njima u svrhu provođenja aktivnosti traganja i spašavanja te dovođenja spašenih osoba na područje EU-a; tim bi se okvirom trebalo omogućiti i pružanje odgovarajućih informacija o operacijama i administrativnoj strukturi tih subjekata, u skladu s načelom proporcionalnosti i Poveljom EU-a o temeljnim pravima, te povećanje sigurnosti u skladu s primjenjivim nacionalnim zakonodavstvom u interesu svih osoba na plovilu.

                  (16)

                  Komisija će osnovati interdisciplinarnu kontaktnu skupinu u kojoj će države članice moći surađivati i usklađivati aktivnosti radi provedbe ove Preporuke. Ta će skupina sastaviti pregled nacionalnih pravila i praksi, utvrditi stečena iskustva, ocijeniti mogućnost boljih načina suradnje između država zastave i obalnih država u pogledu njihovih zadaća i odgovornosti te pripremiti primjere najbolje prakse koji bi odražavali potrebe koje proizlaze iz operacija traganja i spašavanja kako su se razvile tijekom proteklih godina. Redovito će surađivati s relevantnim dionicima, uključujući agencije EU-a, konkretno Frontex, i, prema potrebi, s nevladinim organizacijama koje provode aktivnosti traganja i spašavanja na Sredozemlju te akademskom zajednicom i međunarodnim organizacijama kao što je IMO radi razmjene znanja i održavanja usklađenosti aktivnosti u međunarodnom pravnom i operativnom okviru. Države članice trebale bi Komisiji dostaviti sve relevantne informacije o provedbi ove Preporuke. Kontaktna skupina pratit će provedbu Preporuke i jednom godišnje sastavljati izvješće za Komisiju.

                  (17)

                  Komisija će uzeti u obzir rad kontaktne skupine i provedbu ove Preporuke pri izradi europske strategije za upravljanje azilom i migracijama odnosno u godišnjim izvješćima o upravljanju migracijama iz Uredbe o upravljanju azilom i migracijama. Na temelju toga Komisija će, prema potrebi, ocijeniti i preporučiti buduće inicijative.

                  (18)

                  Ovom se Preporukom ne dovode u pitanje obveze u pogledu suradnje ni bilo koje druge obveze koje proizlaze iz relevantnog međunarodnog prava i prava Unije,

            DONIJELA JE OVU PREPORUKU:

                  1.

                  Države članice trebale bi međusobno surađivati u pogledu operacija koje obavljaju plovila u privatnom vlasništvu ili kojima upravljaju privatni subjekti u svrhu aktivnosti traganja i spašavanja kako bi se smanjio broj smrtnih slučajeva na moru, održala sigurnost plovidbe i osiguralo djelotvorno upravljanje migracijama u skladu s relevantnim pravnim obvezama.
                  Konkretno, države zastave i obalne države članice trebale bi redovito i pravodobno razmjenjivati informacije o plovilima koja sudjeluju u pojedinim operacijama spašavanja i o subjektima koji upravljaju tim plovilima ili su njihovi vlasnici, u skladu s međunarodnim pravom i pravom Unije, uključujući Povelju EU-a o temeljnim pravima i zaštitu osobnih podataka.

                  2.

                  Države članice trebale bi surađivati međusobno i s Komisijom, osobito putem Komisijine kontaktne skupine, te se povezati sa svim relevantnim dionicima, uključujući prema potrebi privatne subjekte koji su vlasnici plovila ili upravljaju plovilima radi provedbe aktivnosti traganja i spašavanja, kako bi se utvrdila najbolja praksa i poduzele sve potrebne mjere za postizanje:

                              (a)

                              veće sigurnosti na moru i

                              (b)

                              dostupnosti svih informacija koje su nadležnim tijelima potrebne za praćenje i provjeru usklađenosti sa standardima sigurnosti na moru i relevantnim propisima o upravljanju migracijama.

                  3.

                  Države članice trebale bi Komisiji dostaviti sve relevantne informacije o provedbi ove Preporuke barem jednom godišnje, do 31. ožujka godine koja slijedi nakon referentne godine.

         Sastavljeno u Bruxellesu 23. rujna 2020.

               Za Komisiju

            Ylva JOHANSSON

               Članica Komisije