title: Preporuka Vijeća od 20. srpnja 2020. o ekonomskoj politici europodručja 2020/C 243/01

text:
               23.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 243/1

      PREPORUKA VIJEĆA
      od 20. srpnja 2020.
      o ekonomskoj politici europodručja
      (2020/C 243/01)
      VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
      uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 136. u vezi s člankom 121. stavkom 2.,
      uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EZ) br. 1466/97 od 7. srpnja 1997. o jačanju nadzora stanja proračuna i nadzora i koordinacije ekonomskih politika (1), a posebno njezin članak 5. stavak 2.,
      uzimajući u obzir Uredbu (EU) br. 1176/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. studenoga 2011. o sprečavanju i ispravljanju makroekonomskih neravnoteža (2), a posebno njezin članak 6. stavak 1.,
      uzimajući u obzir preporuku Europske komisije,
      uzimajući u obzir zaključke Europskog vijeća,
      uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i financijskog odbora,
      uzimajući u obzir mišljenje Odbora za ekonomsku politiku,
      budući da:

                  (1)

                  Europodručje nastavlja rasti, no na obzoru se naziru međusobno povezani rizici za ekonomske izglede i neizvjesnost. Osim toga, postoji i rizik da će niski rast i inflacija potrajati zbog slabe produktivnosti i starenja stanovništva. Iako je proizvodni jaz od 2017. postao pozitivan te je 2018. iznosio 0,7 % potencijalnog bruto domaćeg proizvoda (BDP), očekuje se da će potencijalni rast ostati niži od razina prije krize (3). Temeljna inflacija 2018. i 2019. i dalje je iznosila između 1 i 1,5 % te se predviđa da će se 2020. i 2021. zadržati na približno 1,5 %. Pokazatelji tržišta rada i dalje se poboljšavaju, iako sporijim tempom, a očekuje se da će se rast zaposlenosti dodatno usporiti te i dalje postoje izazovi kada je riječ o kvaliteti radnih mjesta. Nominalni rast plaća postao je stabilan, dosegao je približno 2,25 % 2018. nakon što je nekoliko godina bio ispod 2,0 % i procjenjuje se da je 2019. iznosio približno 2,5 %, a da će u razdoblju 2020.–2021. opet iznositi 2,25 %. Unatoč povoljnim uvjetima na tržištu rada rast realnih plaća spor je te je i dalje nizak – bio je niži od 1 % 2018., a procjenjuje se da je razina rasta bila slična 2019. te se očekuje se da će 2020. iznositi 0,7 %, a 2021. 0,8 %. Kako je navedeno u Izvješću o mehanizmu upozoravanja za 2020. koji je Komisija donijela 17. prosinca 2019., očekuje se da će se suficit tekućeg računa europodručja smanjiti, iako će ostati blizu najviših razina. Države članice s deficitom smanjile su svoj deficit tekućeg računa ili su ga pretvorile u suficit, iako i dalje bilježe vrlo negativne neto međunarodne investicijske pozicije.
                  Pojedine države članice smanjile su istodobno svoje suficite tekućeg računa, iako su oni i dalje postojano visoki, te se stoga njihove neto međunarodne investicijske pozicije povećavaju. Na dinamiku salda tekućih računa u europodručju utječe slaba vanjska potražnja, a to posebno vrijedi za izvozno orijentirane države članice s visokim suficitom tekućeg računa, koje uvelike ovise o inozemnoj potražnji za izvozom. Važna je i povoljna dinamika potražnje, a države članice s visokim suficitom također bi doprinijele ponovnoj uspostavi ravnoteže jačanjem uvjeta kojima se podupiru rast plaća, uz istodobno poštovanje uloge socijalnih partnera, te javna i privatna ulaganja.

                  (2)

                  Kako bi se povećao potencijal za rast i istodobno osigurala održivost okoliša i socijalna održivost te potaknula stvarna konvergencija među državama članicama europodručja, potrebne su strukturne reforme radi poticanja održivog rasta te ulaganja u materijalni i nematerijalni kapital s ciljem povećanja produktivnosti. To bi posebno pomoglo državama članicama čiji je potencijal za rast osjetno niži od prosjeka europodručja. To bi bilo nužno i kako bi se spriječilo da u gospodarstvu europodručja nastupi dulje razdoblje niskog potencijala za rast i niske produktivnosti, niske inflacije cijena i niskog rasta plaća te porasta nejednakosti. Reforme i ulaganja i dalje su presudni kako bi se osiguralo da europodručje ponovno postigne zamah rasta, prevlada snažnije pritiske u srednjoročnom i dugoročnom razdoblju prouzročene, među ostalim, pogoršanjem demografske slike, i olakša transformaciju prema održivom gospodarstvu, čime će se europodručju i njegovim državama članicama pomoći da ostvare UN-ove ciljeve održivog razvoja.

                  (3)

                  Gospodarski učinak klimatskih promjena, koje su danas jedan od najvećih sistemskih rizika za svjetsko gospodarstvo, financijske sustave i društva, postaje vidljiv. Rizici za globalno gospodarstvo koji proizlaze iz klimatskih promjena i, šire, iz uništavanja okoliša, sve su prisutniji te će imati vrlo širok učinak, među ostalim i na najranjivije članove naših društava. Ako ne budu popraćeni primjerenim mjerama, moglo bi doći do negativnih posljedica po otpornost naših gospodarstava, uključivost i dugoročni potencijal za rast. U tom kontekstu bili bi ključni ulaganje i stvaranje regulatornih i financijskih uvjeta za uredan prijelaz na održivo gospodarstvo. Ako im se pristupi na pravi način, izazovi povezani s okolišem i klimom također su prilika za revitalizaciju europskoga gospodarstva u smjeru održivog razvoja. Komisija je s tim ciljem predstavila europski zeleni plan kao europsku strategiju rasta koja će obuhvaćati prijedlog prvog europskog klimatskog zakonodavstva kojim će cilj klimatske neutralnosti do 2050. postati zakon. Istodobno će se pri zelenoj tranziciji u obzir morati uzeti učinak na različite dijelove društva. Ulaganje u olakšavanje prijelaza na održivo gospodarstvo morat će biti popraćeno određivanjem cijena ugljika, primjerenim propisima u svim sektorima i ulaganjem u vještine i potporu pri mijenjanju radnog mjesta kako bi se osiguralo da svi građani ostvaruju koristi od tehnološkog napretka, posebno u sektorima i regijama koje zaostaju u digitalnoj i zelenoj tranziciji.

                  (4)

                  Mobilizacijom javnih i privatnih sredstava za ulaganje u zelenu i digitalnu tranziciju može se doprinijeti kratkoročnom održavanju rasta i odgovoriti na dugoročne izazove s kojima se naša gospodarstva suočavaju. Iako digitalna revolucija može pružiti prilike u smislu produktivnosti, rasta i otvaranja radnih mjesta, može prouzročiti i izazove, posebno za slabije kvalificirane radnike koji nemaju vještine za rad s novim tehnologijama. Različite brzine prijelaza na digitalno gospodarstvo među državama članicama europodručja mogle bi predstavljati znatan rizik za konvergenciju i makroekonomsku stabilnost. Tome bi se mogli pridodati i snažni učinci aglomeracije, od kojih korist često ostvaruju veliki gradovi te dolazi do jačanja već snažnih aktera, što je česta pojava u području digitalnih tehnologija i može povećati nejednakost i negativno utjecati na konvergenciju. Ulaganja bi trebalo usmjeriti na istraživanje i inovacije, ali i na širenje inovacija na cijelo gospodarstvo.

                  (5)

                  Koordiniranija strategija ulaganja u kombinaciji sa snažnijim reformama na razini europodručja bila bi ključna za potporu održivom rastu i pružanje odgovora na dugoročne izazove kao što su klimatska tranzicija i tehnološka transformacija. Proračunskim instrumentom za konvergenciju i konkurentnost državama članicama europodručja pružala bi se financijska potpora za provedbu prijedloga koji bi se u pravilu trebali sastojati od paketâ reformi i ulaganja. Programom InvestEU, kojim će se doprinijeti i Planu ulaganja za održivu Europu, također se žele mobilizirati dodatna ulaganja za daljnje poticanje inovacija i otvaranja radnih mjesta u Uniji, među ostalim financiranjem održive infrastrukture. Fondovi kohezijske politike, koji su ključni za pružanje potpore našim regijama i ruralnim područjima, imaju ulogu i u klimatskoj i tehnološkoj tranziciji promicanjem održivog razvoja. Europska investicijska banka već je namijenila 25 % svojih ukupnih financijskih sredstava ulaganjima u području klime te je najavila kako taj udio namjerava udvostručiti. Kako bi se ostvarili ciljevi Unije u pogledu održivosti, bilo bi ključno provesti investicijske projekte na nacionalnoj i podnacionalnoj razini koji obuhvaćaju prilagodbu klimatskim promjenama i ublažavanje tih promjena, energetsku tranziciju, dekarbonizaciju ili kružno gospodarstvo. Ulaganje u mrežne industrije i infrastrukturu može doprinijeti poboljšanju konkurentnosti europodručja i potaknuti prijelaz na održiviji prijevoz. Osim toga, ulaganja u nematerijalnu imovinu, kao što je istraživanje i razvoj, te vještine također su ključna kako bi se europodručje pripremilo za buduće izazove.

                  (6)

                  Učinci gospodarskog rasta tijekom proteklih godina nisu se jednako osjetili unutar država članica, kao ni među regijama i državama članicama. Iako su razine raspoloživog dohotka nedavno porasle, u nekoliko država članica europodručja i dalje su ispod razina prije krize. Broj osoba kojima prijeti rizik od siromaštva i socijalne isključenosti smanjuje se u većini država članica te je danas za 5 milijuna niži od najvišeg broja dosegnutoga 2012., no u europodručju je i dalje iznad razina iz 2008. Nakon razdoblja povećanih razlika, pojedine države članice u proteklih nekoliko godina konvergirale su u smjeru država s najvišim BDP-om po stanovniku. Međutim, udio dohotka osoba s najvišim razinama dohotka polako se povećavao u proteklom desetljeću te među državama članicama i dalje postoje velike razlike. Kako bi se promicala uzlazna konvergencija unutar država članica i među njima, bilo bi važno promicati politike koje su usmjerene na povećanje i učinkovitosti i pravednosti, u skladu s UN-ovim ciljevima održivog razvoja. Te politike trebale bi dovesti do boljih makroekonomskih ishoda s ravnomjernije raspodijeljenim koristima za cijelo društvo, što također doprinosi poticanju kohezije u europodručju.

                  (7)

                  Dosljednost i uravnoteženost kombinacije makroekonomskih politika europodručja, što obuhvaća monetarnu, fiskalnu i strukturnu politiku, ključne su za osiguravanje snažnog, uključivog i održivoga gospodarskog rasta te za djelotvorno reagiranje na trajno nisku inflaciju, slabljenje ekonomskih izgleda i rizike za dugoročni rast. Europska središnja banka zadržava akomodativnu monetarnu politiku kako bi se razinu inflacije približilo srednjoročnom cilju, uz istodobno podupiranje rasta i otvaranja radnih mjesta. Monetarnu politiku mora se dopuniti fiskalnom politikom, kao i strukturnim reformama u različitim sektorima, što obuhvaća i reforme potrebne za dovršetak strukture ekonomske i monetarne unije.

                  (8)

                  Koordinacijom nacionalnih fiskalnih politika uz puno poštovanje Pakta o stabilnosti i rastu, istodobno uzimajući u obzir raspoloživ fiskalni prostor i prelijevanja među državama članicama, podupire se pravilno funkcioniranje ekonomske i monetarne unije. Očekuje se da će se fiskalna politika europodručja u 2020. i 2021. kretati od uglavnom neutralne do blago ekspanzivne. Nacionalne fiskalne politike istodobno su i dalje nedovoljno diferencirane. Provedba razboritih fiskalnih politika u državama članicama s visokim razinama javnog duga dovela bi do njegova smanjenja i smanjenja izloženosti šokovima te omogućila potpuno funkcioniranje automatskih stabilizatora u slučaju gospodarskog pada. S druge strane, dodatnim poticanjem ulaganja i druge produktivne potrošnje u državama članicama s povoljnim proračunskim stanjem doprinijelo bi se kratkoročnom i srednjoročnom rastu te bi se istodobno pomoglo i ponovnom uravnoteženju gospodarstva europodručja. Ako se ostvare negativni rizici, trebalo bi diferencirati fiskalne odgovore s ciljem ostvarenja veće potpore na ukupnoj razini, uz istodobno osiguravanje punog poštovanja Pakta o stabilnosti i rastu. Trebalo bi uzeti u obzir okolnosti specifične za pojedine zemlje te izbjegavati procikličnost, u mjeri u kojoj je to moguće. Države članice trebale bi biti spremne koordinirati politike u okviru Euroskupine.

                  (9)

                  Fiskalne strukturne reforme i dalje su ključne za poboljšanje fiskalne održivosti, jačanje potencijala za rast i omogućavanje djelotvorne protucikličke fiskalne politike u slučaju gospodarskog pada. Dobrim funkcioniranjem nacionalnih fiskalnih okvira, zajedno s redovitim i temeljitim analizama rashoda te djelotvornom i transparentnom javnom nabavom, mogu se povećati učinkovitost i djelotvornost javnih rashoda te poboljšati vjerodostojnost i kvaliteta fiskalnih politika. Poboljšanjem strukture nacionalnih proračuna i na prihodovnoj i na rashodovnoj strani, među ostalim preusmjeravanjem sredstava prema javnim ulaganjima u kontekstu dobro osmišljenih strategija ulaganja i razvojem zelenih proračunskih instrumenata, povećao bi se učinak javnih proračuna na rast, povećala produktivnost te bi se počelo odgovarati na hitne dugoročne izazove povezane s prijelazom na zeleno i digitalno gospodarstvo. Pojednostavnjenje i osuvremenjivanje poreznih sustava te suzbijanje poreznih prijevara, utaje i izbjegavanja plaćanja poreza, osobito mjerama protiv agresivnog poreznog planiranja, uzimajući u obzir rasprave koje su u tijeku u sklopu Uključivog okvira o preostalim pitanjima smanjenja porezne osnovice i premještanja dobiti (BEPS) Organizacije za gospodarsku suradnju i razvoj (OECD), ključni su za stvaranje učinkovitijih i pravednijih poreznih sustava. Lakoća kojom se mobilni resursi mogu kretati unutar europodručja jedan je od temelja unutarnjeg tržišta, ali se zbog nje također povećava prostor za poreznu konkurenciju. Koordinacija među državama članicama stoga je ključna kada je riječ o rješavanju problema premještanja dobiti i štetne porezne prakse te izbjegavanju sveopće prakse snižavanja oporezivanja društava.
                  U tim nastojanjima moglo bi biti izuzetno važno postići dogovor o sustavu zajedničke konsolidirane osnovice poreza na dobit i dogovor o OECD-ovu Uključivom okviru o preostalim pitanjima BEPS-a kako bi se preispitala raspodjela dobiti među zemljama te osigurala minimalna razina stvarnog oporezivanja. Porezno opterećenje u europodručju relativno je visoko i usmjereno na rad, dok porezi na nekretnine ili za zaštitu okoliša čine vrlo mali udio poreznih prihoda. Međutim, porezi na nekretnine ili za zaštitu okoliša mogu biti manje štetni za rast te za ponudu i potražnju radne snage. Povećana primjena poreza za zaštitu okoliša može doprinijeti održivom rastu poticanjem „zelenijeg” ponašanja potrošača i proizvođača. Oporezivanjem bi trebalo više uzeti u obzir dimenziju klime i dosljednije rješavati pitanja emisija i istjecanja ugljika. Promicanjem koordiniranog djelovanja na svjetskoj razini dodatno bi se povećala djelotvornost tih mjera. Stoga će se s ciljem olakšavanja prijelaza na zeleno gospodarstvo predložiti osmišljavanje proračunskih politika koje pogoduju obvezama u području klime i preispitivanje Direktive Vijeća 2003/96/EZ (4) kao i mehanizma za graničnu prilagodbu emisija ugljika koji je u skladu s pravilima Svjetske trgovinske organizacije (WTO) ako je to potrebno kako bi se izbjeglo istjecanje ugljika.

                  (10)

                  Strukturne i institucijske reforme kojima se povećava konkurentnost na tržištima proizvoda, promiče učinkovitost resursa, poboljšavaju poslovno okruženje i kvaliteta javne uprave, uključujući djelotvornost pravosudnih sustava, važne su za otpornost država članica europodručja. Otporne gospodarske strukture i odgovarajuće politike sprečavaju da šokovi imaju znatne i dugotrajne učinke na dohodak i ponudu radne snage te mogu olakšati funkcioniranje fiskalne i monetarne politike i ograničiti razlike, posebno u slučaju gospodarskog pada, stvarajući povoljnije uvjete za održiv i uključiv rast. Boljom koordinacijom i provedbom strukturnih reformi, osobito onih koje su propisane u preporukama za pojedine zemlje, mogu se stvoriti pozitivni učinci prelijevanja među državama članicama. U tom smislu nacionalni odbori za produktivnost mogu imati važnu ulogu u većem preuzimanju odgovornosti za reforme i poboljšanju provedbe. Reforme su nužne i za suočavanje s hitnim dugoročnim izazovima kao što su klimatska tranzicija i tehnološka transformacija. Produbljivanje integracije jedinstvenog tržišta, koje se pokazalo glavnim pokretačem rasta i konvergencije među državama članicama, može doprinijeti i poticanju rasta produktivnosti.

                  (11)

                  Europskim stupom socijalnih prava utvrđuje se 20 načela za poticanje jednakih mogućnosti i pristupa tržištu rada, pravednih radnih uvjeta te socijalne zaštite i uključenosti. Osmišljen je kao putokaz za promicanje uzlazne konvergencije prema boljim uvjetima života i rada. Jača i uključivija gospodarstva i društva mogu zauzvrat poticati otpornost Unije i europodručja. Važno je da pošten i pravedan prijelaz na zeleno i digitalno gospodarstvo bude popraćen reformama i ulaganjem u vještine, potporu pri mijenjanju radnog mjesta i djelotvorniju socijalnu zaštitu. Puna provedba Europskog stupa socijalnih prava na svim razinama uz poštovanje odgovarajućih kompetencija bit će ključna za promicanje uzlazne konvergencije.

                  (12)

                  Reformama kojima se potiče sudjelovanje na tržištu rada, rješava problem nezaposlenosti mladih i dugotrajne nezaposlenosti, promiče otvaranje kvalitetnih radnih mjesta, podupiru uspješni prijelazi na tržištu rada, smanjuje segmentacija i promiče socijalni dijalog može se doprinijeti jačanju uključiva rasta, unaprijediti otpornost gospodarstva i automatska stabilizacija, smanjiti nejednakosti te pomoći u suočavanju sa siromaštvom i socijalnom isključenosti. Individualizirana potpora pri mijenjanju radnog mjesta, osposobljavanje i prekvalifikacija ključni su za promicanje pravodobnog ponovnog uključivanja tražitelja posla na tržište rada. Aktivne politike tržišta rada trebale bi biti dobro integrirane sa socijalnim politikama i promicati aktivno uključivanje na tržište rada i u društvo. Pristup kvalitetnom obrazovanju i osposobljavanju tijekom cijeloga života iziskuje odgovarajuće ulaganje kako bi se unaprijedili ljudski kapital i vještine, među ostalim u svjetlu digitalne i zelene tranzicije. Time se doprinosi srednjoročnom i dugoročnom povećanju zapošljivosti, produktivnosti, kapaciteta za inovacije i plaća te se povećava otpornost europodručja. Zakonodavstvom o zaštiti radnih mjesta moraju se osigurati pravedni i dostojanstveni radni uvjeti za sve radnike, posebno s obzirom na pojavu netipičnih oblika zapošljavanja koji stvaraju nove mogućnosti, ali i izazove povezane sa sigurnošću radnih mjesta i socijalnom zaštitom.
                  Djelotvorni i održivi sustavi socijalne zaštite ključni su i za osiguravanje primjerenog dohotka i pristupa kvalitetnim uslugama. Mirovinske reforme i politike za uspostavljanje ravnoteže između poslovnog i privatnog života mogu u velikoj mjeri poticati sudjelovanje na tržištu rada, uz očuvanje dugoročne održivosti europskih sustava socijalne zaštite. Preusmjeravanje oporezivanja s rada moglo bi se prije svega svrhovito usredotočiti na osobe s niskim dohotkom i sekundarne hranitelje. Neophodno je socijalne partnere uključiti u reforme u području zapošljavanja te u socijalne i gospodarske reforme radi odlučnijeg preuzimanja odgovornosti i podupiranja provedbe reformi. Slično tome, korisno je sudjelovanje organizacija civilnog društva. Važno je da se kolektivnim ugovorima doprinosi ciljevima preporuka od 1. do 5. navedenima u nastavku uz puno poštovanje autonomije socijalnih partnera.

                  (13)

                  Iako je financijski sektor europodručja nakon krize postao stabilniji, i dalje treba pristupiti rješavanju određenih slabosti. Visoke razine zaduženosti poduzeća i kućanstava, kojima doprinosi povlašteni porezni tretman duga u mnogim nacionalnim poreznim sustavima, mogu biti izvor rizika. Potreba za prilagodbom poslovnih modela banaka, niske kamatne stope i sve veća konkurencija drugih oblika financiranja i dalje vrše pritisak na profitabilnost banaka. Ostvaren je postojan napredak u smanjenju rizika, posebno u pogledu smanjenja neprihodonosnih kredita. Ipak, u zemljama u kojima je udio neprihodonosnih kredita i dalje visok potrebni su daljnji trajni napori, a sve bi države članice trebale donijeti odgovarajuće politike kako bi spriječile gomilanje neprihodonosnih kredita. Komisija je u ožujku 2018. predstavila paket mjera za smanjenje rizika radi rješavanja problema naslijeđenih neprihodonosnih kredita i sprečavanja njihova gomilanja u budućnosti. U okviru zakonodavnih mjera za smanjenje neprihodonosnih kredita u travnju 2019. donesena je Uredba (EU) 2019/630 Europskog parlamenta i Vijeća (5) kojom se uvodi zakonski propisan bonitetni zaštitni mehanizam kako bi se spriječio rizik nedovoljnih rezervacija za buduće neprihodonosne kredite; potreban je daljnji napredak u suzbijanju neprihodonosnih kredita, posebno ostvarivanjem napretka u vezi s Nacrtom direktive o sekundarnim tržištima neprihodonosnih kredita.
                  Već je postignut napredak u poboljšanju postojećeg okvira za borbu protiv pranja novca. Međutim, kako je naglašeno u izvješćima Komisije objavljenima u srpnju 2019., u Uniji je potreban sveobuhvatniji pristup borbi protiv pranja novca i protiv financiranja terorističkih aktivnosti kako bi se uklonili utvrđeni strukturni nedostaci. Stoga je posebno potrebno razmotriti načine da se djelovanjem Unije poveća usklađenost te poboljšaju nadzor i izvršavanje pravila.

                  (14)

                  Jačanje bankovne unije prioritetni je pothvat od 2013. radi osiguravanja financijske stabilnosti, smanjenja financijske fragmentacije i zaštite kreditiranja gospodarstva u kriznim vremenima. Ostvaren je daljnji napredak u tom procesu, među ostalim postizanjem dogovora o pravnom okviru Europskog stabilizacijskog mehanizma (ESM) u pogledu zajedničkog zaštitnog mehanizma za Jedinstveni fond za sanaciju (SRF), no potrebno je daljnje jačanje. S tim u vezi, države europodručja na svojem su sastanku na vrhu dale Euroskupini zadatak da, podložno dovršetku nacionalnih postupaka, nastavi rad na paketu reformi Europskog stabilizacijskog mehanizma (ESM), te da nastavi rad na svim elementima daljnjeg jačanja bankovne unije, djelujući na sporazumnoj osnovi. Osnovana je Radna skupina na visokoj razini kako bi radila na planu za pokretanje političkih pregovora o europskom sustavu osiguranja depozita (EDIS). Važno je ostvariti pomak kako bi se omogućilo ostvarivanje koristi od bankovne unije u smislu privatne podjele rizika, financijske stabilnosti i gospodarskog rasta uz istodobno smanjenje mogućnosti za arbitražu među državama članicama. Naposljetku, takav pomak trebao bi osigurati financijsku i gospodarsku suverenost Europe. To zahtijeva nastavak rada na svim elementima, bez odgode, među ostalim na onima o kojima se raspravljalo u okviru Radne skupine na visokoj razini o EDIS-u, te s istom razinom ambicije. Trebalo bi dovršiti rad na paketu reformi ESM-a, među ostalim na uvođenju zaštitnog mehanizma za Jedinstveni fond za sanaciju. Zaštitni mehanizam za Jedinstveni fond za sanaciju trebao bi postati operativan i to što prije, ako se u području smanjenja rizika postigne dovoljan napredak.
                  Trebalo bi nastaviti s radom na rješenjima za uklanjanje ograničenja postojećeg sustava za osiguranje likvidnosti pri sanaciji. Konačno, Komisija je ispunila sve mjere najavljene u Akcijskom planu o uniji tržišta kapitala iz 2015. Međutim, i dalje postoje pravne, porezne i regulatorne prepreke za uspostavu unije tržišta kapitala te je potrebno poduzeti dodatne napore kako bi se one prevladale, posebno u pogledu pravilâ o pristupu financiranju, određenih razlika u pogledu nesolventnosti i oporezivanja, te kako bi se postigli visoki, djelotvorni i usklađeni nadzorni standardi.

                  (15)

                  Jačanje strukture ekonomske i monetarne unije iziskuje prioritetno ispunjenje mjera utvrđenih u Izjavi sa sastanka na vrhu država europodručja od 13. prosinca 2019., uz nastavak rasprava o drugim aspektima. U Komunikaciji Komisije od 12. lipnja 2019. naslovljenoj „Produbljenje europske ekonomske i monetarne unije: Pregled napretka četiri godine nakon Izvješća petorice predsjednika” prikazano je aktualno stanje i navedeno mišljenje Komisije o područjima na koja bi trebalo usmjeriti reformske napore u kratkoročnom i srednjoročnom razdoblju. Postignut je određeni napredak u ostvarenju ekonomske unije, s političkim dogovorom o značajkama proračunskog instrumenta za konvergenciju i konkurentnost u europodručju. Postignut je načelni dogovor, podložno dovršetku nacionalnih postupaka, o daljnjem razvoju ESM-a i reviziji Ugovora o ESM-u. Međutim, u Vijeću nije postignut konsenzus o funkciji fiskalne stabilizacije europodručja ni o reformi upravljanja europodručjem.

                  (16)

                  Produbljivanje ekonomske i monetarne unije dovelo bi do boljih makroekonomskih ishoda. Nedovršena ekonomska i monetarna unija sprečava financijsku integraciju. To ograničava mogućnosti financiranja za neophodna ulaganja s ciljem poticanja uključivog, produktivnog, održivog i stabilnoga gospodarstva. Nedovršena ekonomska i monetarna unija narušava i neometan prijenos monetarne politike u cijelom europodručju i ograničava sposobnost Europe da odredi svoju gospodarsku sudbinu. Ako se o njoj postigne dogovor, središnja funkcija fiskalne stabilizacije dopunila bi kapacitet država članica europodručja za provedbu protucikličke fiskalne politike. Vijeće prima na znanje namjeru Komisije da predloži europski sustav reosiguranja naknada za slučaj nezaposlenosti kako bi se bolje zaštitili građani u slučajevima gospodarskih šokova. Jačanje ekonomske i monetarne unije, uz dobre politike na europskoj razini i na nacionalnoj razini, ključno je za povećanje utjecaja Europe u svijetu, jačanje međunarodne uloge eura i pružanje doprinosa otvorenom, multilateralnom globalnom gospodarstvu koje se temelji na pravilima. Važno je da se rasprave s državama članicama izvan europodručja nastave održavati na otvoren i transparenta način, uz puno poštovanje unutarnjeg tržišta Unije.

                  (17)

                  O aspektima ove Preporuke u vezi sa zapošljavanjem i socijalnim pitanjima provedeno je savjetovanje s Odborom za zapošljavanje i Odborom za socijalnu zaštitu,

            PREPORUČUJE da u razdoblju 2020.–2021. države članice europodručja u okviru Euroskupine pojedinačno i zajednički poduzmu sljedeće:

                  1.

                  Države članice europodručja s deficitom tekućeg računa ili visokim vanjskim dugom da nastave reforme za poticanje konkurentnosti i smanjenje vanjskog duga. Države članice europodručja s visokim suficitom tekućeg računa da osnaže uvjete kojima se potiče rast plaća, uz poštovanje uloge socijalnih partnera, i provode mjere kojima se potiču javna i privatna ulaganja. Sve države članice da potiču produktivnost poboljšanjem poslovnog okružja i kvalitete institucija te jačaju otpornost poboljšanjem funkcioniranja tržištâ robe i usluga, posebno produbljivanjem jedinstvenog tržišta. Podupiru pravedan i uključiv prijelaz na konkurentno zeleno i digitalno gospodarstvo materijalnim i nematerijalnim ulaganjima, i privatnim i javnim.

                  2.

                  Provodeći politike uz puno poštovanje Pakta o stabilnosti i rastu, da podupiru javna i privatna ulaganja te poboljšavaju kvalitetu i sastav javnih financija. Države članice s visokim razinama javnog duga da nastave s razboritim politikama radi vjerodostojnog i održivog smanjenja javnog duga. Države članice s povoljnim fiskalnim položajem da iskoriste taj položaj za daljnje poticanje visokokvalitetnih ulaganja, uz istodobno očuvanje dugoročne održivosti javnih financija. Ako se ostvare negativni rizici, trebalo bi diferencirati fiskalne odgovore s ciljem ostvarenja veće potpore na ukupnoj razini, uz istodobno osiguravanje punog poštovanja Pakta o stabilnosti i rastu. Trebalo bi uzeti u obzir okolnosti specifične za pojedine zemlje te izbjegavati procikličnost, u mjeri u kojoj je to moguće. Države članice trebale bi biti spremne koordinirati politike u okviru Euroskupine. Poboljšaju djelotvornost nacionalnih fiskalnih okvira i kvalitetu javnih financija te donesu poreze koji pogoduju rastu i druge relevantne proračunske mjere kojima se potiče održivo i uključivo gospodarstvo. Podupiru i provode djelovanje Unije za suzbijanje agresivnog poreznog planiranja i izbjegavanje prakse snižavanja oporezivanja društava.

                  3.

                  Jačaju sustave obrazovanja i osposobljavanja te ulaganje u vještine. Povećaju djelotvornost aktivnih politika tržišta rada kojima se podupire uključivanje na tržište rada i uspješni prijelazi na tržištu rada, među ostalim na radna mjesta usmjerenija na digitalno i zeleno gospodarstvo. Promiču sudjelovanje na tržištu rada, uključujući sudjelovanje žena i ranjivih skupina, i preusmjere poreze s rada, posebno za osobe s niskim dohotkom i sekundarne hranitelje. Potiču otvaranje kvalitetnih radnih mjesta i pravedne radne uvjete, promiču uspostavljanje ravnoteže između poslovnog i privatnog života te suzbijaju segmentaciju tržišta rada. Poboljšaju pristup primjerenim i održivim sustavima socijalne zaštite. Povećaju djelotvornost socijalnog dijaloga i promiču kolektivno pregovaranje.

                  4.

                  Poduzmu mjere koje se nastavljaju na Izjavu sa sastanka na vrhu država europodručja od 13. prosinca 2019. radi daljnjeg jačanja bankovne unije, s ciljem njezina dovršenja, nastavljajući rad bez odgode, i s istom razinom ambicije, na svim elementima, uključujući one o kojima se raspravljalo u okviru Radne skupine na visokoj razini za EDIS. Dovrše rad na paketu reformi ESM-a, među ostalim na uvođenju zaštitnog mehanizma za Jedinstveni fond za sanaciju. Učine operativnim zaštitni mehanizam za Jedinstveni fond za sanaciju i to što prije, ako se u području smanjenja rizika postigne dovoljan napredak. Nastave s radom na rješenjima za prevladavanje ograničenja trenutačnog sustava za osiguranje likvidnosti pri sanaciji. Osnaže europski regulatorni i nadzorni okvir, među ostalim osiguravanjem dosljednog i djelotvornog nadzora i izvršavanja pravilâ o sprečavanju pranja novca. Promiču propisno razduživanje visokih razina privatnog duga, među ostalim smanjenjem povlaštenog poreznog tretmana duga. Nastave s poticanjem brzog smanjenja razine neprihodonosnih kredita kod banaka u europodručju i spriječe njihovo gomilanje. Poduzmu nove napore za produbljivanje unije tržišta kapitala.

                  5.

                  Ostvare ambiciozan napredak u produbljivanju ekonomske i monetarne unije, posebno brzim ostvarivanjem mjera utvrđenih u Izjavi sa sastanka na vrhu država europodručja od 13. prosinca 2019., među ostalim u pogledu proračunskog instrumenta za konvergenciju i konkurentnost, te raspravom o drugim aspektima. Napretkom u tom području ojačat će se također međunarodna uloga eura i istaknuti gospodarski interesi Europe na globalnoj razini, a njime bi se u potpunosti trebalo poštovati unutarnje tržište Unije i trebalo bi ga ostvarivati na otvoren i transparentan način prema državama članicama izvan europodručja.

         Sastavljeno u Bruxellesu 20. srpnja 2020.

               Za Vijeće

               Predsjednica

            J. KLOECKNER

         (1)  SL L 209, 2.8.1997., str. 1.

         (2)  SL L 306, 23.11.2011., str. 25.

         (3)  Svi podaci o prognozama iz ovog dokumenta preuzeti su iz Komisijine jesenske prognoze 2019.

         (4)  Direktiva Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije (SL L 283, 31.10.2003., str. 51.).

         (5)  Uredba (EU) 2019/630 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. travnja 2019. o izmjeni Uredbe (EU) br. 575/2013 u pogledu minimalnog pokrića gubitka za neprihodujuće izloženosti (SL L 111, 25.4.2019., str. 4.).


title: Preporuka Vijeća od 9. listopada 2020. o imenovanju člana Izvršnog odbora Europske središnje banke 2020/C 338/02

text:
               12.10.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 338/2

      PREPORUKA VIJEĆA
      od 9. listopada 2020.
      o imenovanju člana Izvršnog odbora Europske središnje banke
      (2020/C 338/02)
      VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
      uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 283. stavak 2. i članak 139. stavak 2.,
      uzimajući u obzir Protokol br. 4 o Statutu Europskog sustava središnjih banaka i Europske središnje banke, a posebno njegov članak 11. stavak 2.,
      PREPORUČUJE EUROPSKOM VIJEĆU:
      da se g. Frank ELDERSON imenuje članom Izvršnog odbora Europske središnje banke na mandat od osam godina s učinkom od 15. prosinca 2020.

         Sastavljeno u Bruxellesu 9. listopada 2020.

               Za Vijeće

               Predsjednik

            M. ROTH


title: Preporuka Vijeća (EU) 2020/1475 od 13. listopada 2020. o koordiniranom pristupu ograničavanju slobodnog kretanja kao odgovor na pandemiju bolesti COVID-19 (Tekst značajan za EGP)

text:
               14.10.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               L 337/3

      PREPORUKA VIJEĆA (EU) 2020/1475
      od 13. listopada 2020.
      o koordiniranom pristupu ograničavanju slobodnog kretanja kao odgovor na pandemiju bolesti COVID-19
      (Tekst značajan za EGP)
      VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
      uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 21. stavak 2., članak 168. stavak 6. i članak 292. prvu i drugu rečenicu,
      uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
      budući da:

                  (1)

                  Status građana Unije svakom građaninu Unije daje pravo na slobodno kretanje.

                  (2)

                  Na temelju članka 21. stavka 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) svaki građanin Unije ima pravo slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, podložno ograničenjima i uvjetima utvrđenima u Ugovorima i u mjerama usvojenima radi njihove provedbe. To se pravo provodi na temelju Direktive 2004/38/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća. Člankom 45. Povelje Europske unije o temeljnim pravima („Povelja”) također se predviđa sloboda kretanja i boravka. Budući da se djelovanje Unije pokazalo potrebnim za postizanje cilja utvrđenog u članku 21. UFEU-a, a u Ugovorima nisu na drugi način predviđene potrebne ovlasti, Vijeće može donijeti odredbe s ciljem lakšeg ostvarivanja prava na slobodno kretanje i boravak.

                  (3)

                  Na temelju članka 168. stavka 1. UFEU-a u utvrđivanju i provedbi svih politika i aktivnosti Unije mora se osigurati visok stupanj zaštite zdravlja ljudi.

                  (4)

                  Glavni direktor Svjetske zdravstvene organizacije (WHO) proglasio je 30. siječnja 2020. izvanredno stanje javnog zdravlja od međunarodnog značaja zbog globalne epidemije novog koronavirusa koji uzrokuje koronavirusnu bolest 2019 (COVID-19). WHO je 11. ožujka 2020. ocijenio da se širenje bolesti COVID-19 može proglasiti pandemijom.

                  (5)

                  Kako bi se ograničilo širenje virusa, države članice donijele su razne mjere, od kojih su neke utjecale na pravo građana Unije na slobodno kretanje i boravak unutar državnog područja država članica, poput ograničenja ulaska ili zahtjeva da se prekogranični putnici podvrgnu karanteni.

                  (6)

                  Vijeće je 13. veljače 2020. usvojilo zaključke o bolesti COVID-19 (2) u kojima je pozvalo države članice da zajedno i u suradnji s Komisijom na razmjeran i primjeren način razviju blisku i pojačanu koordinaciju među državama članicama kako bi se osigurala učinkovitost svih mjera, uključujući, prema potrebi, mjere koje se odnose na putovanja, štiteći pritom slobodu kretanja unutar Unije, s ciljem osiguravanja optimalne zaštite javnog zdravlja.

                  (7)

                  Čelnici država odnosno vlada država članica Europske unije naglasili su 10. ožujka 2020. potrebu za zajedničkim europskim pristupom u pogledu bolesti COVID-19.

                  (8)

                  Od ožujka 2020. Komisija je donijela niz smjernica i komunikacija radi potpore koordinacijskim naporima država članica i očuvanja slobodnog kretanja unutar Unije u vremenima pandemije bolesti COVID-19 (3).

                  (9)

                  Budući da je pandemija bolesti COVID-19 uzrokovala dosad nezabilježenu zdravstvenu krizu, zaštita javnog zdravlja postala je najvažniji prioritet i za Uniju i za njezine države članice. Na temelju zaštite javnog zdravlja države članice mogu poduzeti mjere kojima se ograničava slobodno kretanje osoba unutar Unije. U skladu s člankom 168. stavkom 7. UFEU-a države članice odgovorne su za utvrđivanje nacionalnih zdravstvenih politika, uključujući organizaciju i pružanje zdravstvenih usluga i zdravstvene zaštite, te se stoga one mogu razlikovati od jedne države članice do druge. Iako su države članice nadležne za donošenje odluka o najprikladnijim mjerama za zaštitu javnog zdravlja, uključujući primjerice zahtjeve u pogledu karantene ili testiranja, primjereno je osigurati koordinaciju takvih mjera s ciljem zaštite ostvarivanja prava na slobodno kretanje i suzbijanja ozbiljnih prekograničnih prijetnji zdravlju kao što je COVID-19.

                  (10)

                  Pri donošenju i primjeni ograničenja slobodnog kretanja države članice trebale bi poštovati načela prava EU-a, osobito načelo proporcionalnosti i nediskriminacije. Cilj je ove Preporuke olakšati koordiniranu primjenu tih načela u izvanrednoj situaciji uzrokovanoj pandemijom bolesti COVID-19. Stoga bi se mehanizmi uspostavljeni ovom Preporukom u pogledu područja primjene i trajanja trebali odnositi samo na ograničenja donesena kao odgovor na ovu pandemiju.

                  (11)

                  Jednostrane mjere u tom području mogle bi uzrokovati znatne poremećaje jer se poduzeća i građani suočavaju s nizom različitih mjera koje se brzo mijenjaju. To je osobito štetno jer je virus već znatno utjecao na europsko gospodarstvo.

                  (12)

                  Ovom se Preporukom nastoji osigurati veća koordinacija među državama članicama koje radi očuvanja javnog zdravlja razmatraju donošenje mjera za ograničavanje slobodnog kretanja. Kako bi ta ograničenja svela na ono što je isključivo nužno, države članice trebale bi ih što više i na nediskriminirajući način primjenjivati na osobe koje dolaze iz posebno pogođenih područja ili regija umjesto na čitava državna područja država članica.

                  (13)

                  Za koordiniran pristup država članica potrebno je zajedničko djelovanje u sljedećim ključnim područjima: primjeni zajedničkih kriterija i pragova pri donošenju odluka o uvođenju ograničenja slobodnog kretanja, mapiranju opasnosti od prenošenja bolesti COVID-19 na temelju dogovorenog kôda u boji te koordiniranog pristupa u pogledu mjera, ako postoje, koje se mogu na odgovarajući način primijeniti na osobe koje se kreću između područjâ, ovisno o razini rizika od prijenosa u tim područjima.

                  (14)

                  Kriteriji i pragovi iz ove Preporuke temelje se na podacima koje su dostavile države članice. Europski centar za sprečavanje i kontrolu bolesti trebao bi svakog tjedna objavljivati i ažurirati sveobuhvatan skup podataka i karte sa statusom zajedničkih kriterija za regije EU-a na temelju podataka koje mu dostave države članice.

                  (15)

                  S obzirom na razvoj epidemiološke situacije Komisija bi uz podršku Europskog centra za sprečavanje i kontrolu bolesti trebala redovito ocjenjivati kriterije, potrebe za podacima i pragove navedene u ovoj Preporuci, a među ostalim i potrebu za razmatranjem drugih kriterija ili prilagodbom pragova, te svoje nalaze proslijediti Vijeću na razmatranje, zajedno s prijedlogom izmjene Preporuke, ako je to potrebno.

                  (16)

                  Ova se Preporuka ne bi trebala tumačiti na način da se njome olakšava ili potiče donošenje ograničenja slobodnog kretanja u kontekstu pandemije, već se njome nastoji osigurati koordinirani pristup za slučaj da država članica odluči uvesti takva ograničenja. Odluka o uvođenju ograničenja slobodnog kretanja i dalje ostaje u nadležnosti država članica, koje moraju djelovati u skladu sa zahtjevima propisanima pravom Unije. Jednako tako, države članice zadržavaju fleksibilnost da ne uvedu ograničenja, čak i ako su ispunjeni kriteriji i pragovi iz ove Preporuke.

                  (17)

                  Ograničenja slobodnog kretanja trebalo bi razmatrati samo ako države članice imaju dovoljno dokaza da opravdaju takva ograničenja zbog njihove koristi za javno zdravlje i ako imaju opravdane razloge vjerovati da bi ona bila djelotvorna.

                  (18)

                  Kako bi se ograničili poremećaji na unutarnjem tržištu i u obiteljskom životu dok traje pandemija, od putnika koji putuju zbog nužne funkcije ili potrebe, poput radnika ili samozaposlenih osoba koje obavljaju ključne poslove, prekograničnih radnika, radnika u sektoru prometa ili pružatelja usluga prijevoza, pomoraca i osoba koje putuju iz nužnih poslovnih ili obiteljskih razloga, uključujući članove prekograničnih obitelji koji redovito putuju, ne bi se trebalo zahtijevati da se podvrgnu karanteni.

                  (19)

                  Jasno, pravodobno i sveobuhvatno informiranje drugih država članica i opće javnosti ključno je za ograničavanje učinaka svih uvedenih ograničenja slobodnog kretanja te se njime osigurava predvidivost, pravna sigurnost i poštovanje građana,

            DONIJELO JE OVU PREPORUKU:

         Opća načela

      Pri donošenju i primjeni mjera za zaštitu javnog zdravlja kao odgovor na pandemiju bolesti COVID-19 države članice trebale bi koordinirati svoje djelovanje, u mjeri u kojoj je to moguće, na temelju sljedećih načela:

                  1.

                  Sva ograničenja slobodnog kretanja osoba unutar Unije koja se uvode radi ograničavanja širenja bolesti COVID-19 trebala bi se temeljiti na konkretnim i ograničenim razlozima od javnog interesa, odnosno zaštiti javnog zdravlja. Pri primjeni tih ograničenja potrebno je poštovati opća načela prava EU-a, osobito načela proporcionalnosti i nediskriminacije. Sve poduzete mjere stoga ne bi trebale nadilaziti ono što je nužno za očuvanje javnog zdravlja.

                  2.

                  Sva takva ograničenja trebala bi se što prije ukinuti čim epidemiološka situacija to dopusti.

                  3.

                  Među državama članicama ne smije biti diskriminacije, primjerice, primjenom povoljnijih pravila za putovanje u susjednu državu članicu ili iz nje u usporedbi s putovanjem u druge države članice koje se nalaze u istoj epidemiološkoj situaciji i iz njih.

                  4.

                  Ograničenja se ne mogu temeljiti na državljanstvu dotične osobe, već se trebaju temeljiti na lokaciji (lokacijama) u kojoj je osoba boravila tijekom 14-dnevnog razdoblja prije dolaska.

                  5.

                  Države članice trebale bi uvijek prihvatiti svoje državljane i građane Unije i članove njihovih obitelji koji borave na njihovu državnom području te bi trebale olakšati brz tranzit preko svojih državnih područja.

                  6.

                  Posebnu bi pažnju trebale posvetiti posebnostima prekograničnih regija, najudaljenijih regija, eksklava i zemljopisno izoliranih područja te potrebi za suradnjom na lokalnoj i regionalnoj razini.

                  7.

                  Države članice trebale bi redovito razmjenjivati informacije o svim pitanjima obuhvaćenima područjem primjene ove Preporuke.

         Zajednički kriteriji

                  8.

                  Države članice trebale bi uzeti u obzir sljedeće ključne kriterije kada razmatraju ograničavanje slobodnog kretanja kao odgovor na pandemiju bolesti COVID-19:

                              (a)

                              „14-dnevnu kumulativnu stopu prijavljenih slučajeva bolesti COVID-19”, odnosno ukupan broj novoprijavljenih slučajeva bolesti COVID-19 na 100 000 stanovnika na regionalnoj razini u posljednjih 14 dana;

                              (b)

                              „stopu pozitivnih testova”, odnosno postotak pozitivnih testova na infekciju bolešću COVID-19 u odnosu na sve testove provedene tijekom proteklog tjedna;

                              (c)

                              „stopu testiranja”, odnosno broj testova na infekciju bolešću COVID-19 na 100 000 stanovnika provedenih tijekom proteklog tjedna.

         Podaci prema zajedničkim kriterijima

                  9.

                  Kako bi se osigurala dostupnost sveobuhvatnih i usporedivih podataka, države članice trebale bi Europskom centru za sprečavanje i kontrolu bolesti na tjednoj osnovi dostavljati dostupne podatke prema kriterijima iz točke 8.
                  Države članice trebale bi te podatke dostavljati i za regionalnu razinu kako bi se osiguralo da se eventualne mjere mogu usmjeriti na regije za koje su strogo neophodne.
                  Države članice trebale bi razmjenjivati informacije o svim strategijama testiranja koje provode.

         Mapiranje rizičnih područja

                  10.

                  Na temelju podataka koje su dostavile države članice Europski centar za sprečavanje i kontrolu bolesti trebao bi objaviti kartu država članica EU-a s pojedinačno označenim regijama, kako bi doprinio donošenju odluka u državama članicama. Karta bi trebala uključivati i skupove podataka iz Islanda, Lihtenštajna, Norveške i, čim to uvjeti dopuste (4), Švicarske Konfederacije. Na toj bi se karti područja trebalo označiti sljedećim bojama:

                              (a)

                              zelenom, ako je 14-dnevna kumulativna stopa prijavljenih slučajeva bolesti COVID-19 manja od 25, a stopa pozitivnih testova na infekciju bolešću COVID-19 manja od 4 %;

                              (b)

                              narančastom, ako je 14-dnevna kumulativna stopa prijavljenih slučajeva bolesti COVID-19 manja od 50, ali je stopa pozitivnih testova na infekciju bolešću COVID‐19 4 % ili veća, ili ako se 14-dnevna kumulativna stopa prijavljenih slučajeva bolesti COVID-19 kreće od 25 do 150, ali je stopa pozitivnih testova na infekciju bolešću COVID-19 manja od 4 %;

                              (c)

                              crvenom, ako je 14-dnevna kumulativna stopa prijavljenih slučajeva bolesti COVID-19 50 ili veća, a stopa pozitivnih testova na infekciju bolešću COVID-19 4 % ili veća, ili ako je 14-dnevna kumulativna stopa prijavljenih slučajeva bolesti COVID-19 veća od 150 na 100 000 stanovnika;

                              (d)

                              sivom, ako ne postoji dovoljno informacija za procjenu kriterija iz točaka od (a) do (c) ili ako je stopa testiranja na infekciju bolešću COVID-19 na 100 000 stanovnika 300 ili manja.

                        Europski centar za sprečavanje i kontrolu bolesti trebao bi usto objavljivati zasebne karte za svaki ključni pokazatelj koji doprinosi sveobuhvatnoj karti: za 14-dnevnu stopu prijavljenih slučajeva na regionalnoj razini te za stopu testiranja i stopu pozitivnih testova na nacionalnoj razini tijekom proteklog tjedna. Kad podaci budu dostupni na regionalnoj razini, sve karte trebale bi se temeljiti na tim podacima.

                  11.

                  Europski centar za sprečavanje i kontrolu bolesti trebao bi svaki tjedan objavljivati ažurirane verzije karata i podataka na kojima se one temelje.

         Zajednički pragovi u slučaju razmatranja ograničenja slobodnog kretanja iz razloga povezanih s javnim zdravljem

                  12.

                  Države članice ne bi trebale ograničavati slobodno kretanje osoba koje putuju u područja drugih država članica klasificirana kao „zelena” na temelju točke 10. ili iz njih.

                  13.

                  U slučaju razmatranja primjene ograničenja na područje koje nije klasificirano kao „zeleno” na temelju točke 10.:

                              (a)

                              države članice trebale bi poštovati razlike u epidemiološkoj situaciji između narančastih i crvenih područja i djelovati razmjerno;

                              (b)

                              države članice mogle bi uzeti u obzir dodatne kriterije i trendove. U tu svrhu Europski centar za sprečavanje i kontrolu bolesti dostavljat će na tjednoj osnovi podatke o veličini populacije, stopi hospitalizacije, stopi prijema na intenzivnu skrb i stopi smrtnosti, ako su dostupni.

                              (c)

                              države članice trebale bi uzeti u obzir epidemiološku situaciju na svojem državnom području, uključujući politike testiranja, broj testova koji se provode i stopu pozitivnih testova te druge epidemiološke pokazatelje.

                              (d)

                              države članice trebale bi uzeti u obzir strategije testiranja i obratiti posebnu pozornost na situaciju u područjima s visokim stopama testiranja.

         Koordinacija među državama članicama

                  14.

                  Države članice koje na osnovu vlastitih postupaka donošenja odluka namjeravaju primijeniti ograničenja na osobe koje putuju u područje ili iz područja koje nije klasificirano kao „zeleno” na temelju točke 10., trebale bi o svojoj namjeri prije stupanja na snagu prvo obavijestiti dotičnu državu članicu. Posebnu pozornost trebalo bi posvetiti prekograničnoj suradnji, najudaljenijim regijama, eksklavama i zemljopisno izoliranim područjima. O toj namjeri prije stupanja na snagu također bi trebalo obavijestiti ostale države članice i Komisiju. Ako je moguće, informacije bi trebalo dati 48 sati unaprijed.
                  U svrhu informiranja ostalih država članica i Komisije države članice trebale bi upotrebljavati uspostavljene komunikacijske mreže, uključujući mrežu integriranog političkog odgovora na krizu (IPCR). Kontaktne točke IPCR-a trebale bi osigurati da se informacije bez odgode prosljeđuju njihovim nadležnim tijelima.

                  15.

                  Države članice trebale bi odmah obavijestiti ostale države članice i Komisiju o ukidanju ili ublažavanju bilo kakvih prethodno uvedenih mjera ograničavanja, koje bi trebalo stupiti na snagu što je prije moguće.
                  Ograničenja slobodnog kretanja trebalo bi ukinuti kada se područje ponovno klasificira kao „zeleno” na temelju točke 10., uz uvjet da je prošlo najmanje 14 dana od njihova uvođenja.

                  16.

                  Najkasnije sedam dana nakon donošenja ove Preporuke države članice trebale bi postupno ukinuti ograničenja koja su se prije donošenja ove Preporuke primjenjivala na područja koja su na temelju točke 10. klasificirana kao „zelena”.

         Zajednički okvir u pogledu mogućih mjera za putnike koji dolaze iz područja povećanog rizika

                  17.

                  Države članice ne bi u načelu trebale odbiti ulazak osobama koje putuju iz drugih država članica.
                  Države članice koje na osnovi vlastitih postupaka odlučivanja smatraju potrebnim uvesti ograničenja slobodnog kretanja mogle bi od osoba koje putuju iz područja koje na temelju točke 10. nije klasificirano kao „zeleno” zahtijevati da se nakon dolaska podvrgnu:

                              (a)

                              karanteni/samoizolaciji; i/ili

                              (b)

                              testu na infekciju bolešću COVID-19.

                        Države članice putnicima bi mogle ponuditi mogućnost da se umjesto testu navedenom u podtočki (b) podvrgnu testu na infekciju bolešću COVID-19 prije dolaska.
                  Države članice trebale bi ojačati koordinaciju u pogledu trajanja karantene/samoizolacije i mogućnostima zamjene. Kad god je to moguće i u skladu sa strategijama o kojima odlučuju države članice, trebalo bi poticati razvoj testiranja.

                  18.

                  Države članice trebale bi uzajamno priznavati rezultate testova na infekciju bolešću COVID-19 koje su provele ovlaštene zdravstvene ustanove u drugim državama članicama. Države članice trebale bi pojačati suradnju u pogledu različitih aspekata povezanih s testiranjem, uključujući verifikaciju certifikata o testiranju, uzimajući u obzir istraživanja i savjete epidemioloških stručnjaka te najbolje prakse.

                  19.

                  Od putnika koji putuju zbog nužne funkcije ili potrebe ne bi se trebalo zahtijevati da se podvrgnu karanteni dok izvršavaju tu nužnu funkciju, a osobito ne od:

                              (a)

                              radnika ili samozaposlenih osoba koji obavljaju ključne poslove, uključujući zdravstvene djelatnike, pograničnih i upućenih radnika te sezonskih radnika kako su navedeni u Smjernicama o ostvarivanju slobodnog kretanja radnika tijekom pandemije bolesti COVID-19 (5);

                              (b)

                              radnika u sektoru prometa ili pružatelja usluga prijevoza, uključujući vozače teretnih vozila koji prevoze robu za uporabu na državnom području i one koji su samo u tranzitu;

                              (c)

                              pacijenata koji putuju iz neophodnih zdravstvenih razloga;

                              (d)

                              učenika, studenata i stažista koji svakodnevno putuju u inozemstvo;

                              (e)

                              osoba koje putuju iz nužnih obiteljskih ili poslovnih razloga;

                              (f)

                              diplomata, osoblja međunarodnih organizacija i osoba koje primaju poziv međunarodnih organizacija i čija je fizička prisutnost potrebna za funkcioniranje tih organizacija, vojnog osoblja i policijskih službenika te humanitarnih djelatnika i osoblja civilne zaštite pri obavljanju svojih dužnosti;

                              (g)

                              putnika u tranzitu;

                              (h)

                              pomoraca;

                              (i)

                              novinara pri obavljanju svojih dužnosti.

                  20.

                  Države članice mogle bi zahtijevati od osoba koje ulaze na njihovo državno područje da predaju obrasce za lociranje putnika u skladu s odredbama o zaštiti podataka. Trebalo bi razviti zajednički europski obrazac za lociranje putnika kako bi ga države članice mogle upotrebljavati. Kada je to moguće, trebalo bi se koristiti digitalnom opcijom za dostavljanje informacija o lokaciji putnika kako bi se pojednostavila obrada i ujedno osigurao jednak pristup svim građanima.

                  21.

                  Sve mjere koje se primjenjuju na osobe koje dolaze iz područja koje je na temelju točke 10. klasificirano kao „crveno”, „narančasto” ili „sivo” ne smiju biti diskriminirajuće, tj. trebaju se jednako tako primjenjivati na državljane dotične države članice koji se vraćaju u svoju zemlju.

                  22.

                  Države članice trebale bi osigurati da svi formalni zahtjevi prema građanima i poduzećima budu od konkretne koristi za javnozdravstvena nastojanja za suzbijanje pandemije te da ne predstavljaju nepotrebno i neopravdano administrativno opterećenje.

                  23.

                  Ako osoba po dolasku na odredište razvije simptome, testiranje, dijagnoza, izolacija i otkrivanje kontakata obavljat će se u skladu s lokalnom praksom i ulazak joj se ne bi trebao odbiti. Informacije o slučajevima otkrivenima po dolasku trebaju se s pomoću sustava ranog upozoravanja i odgovora bez odgode proslijediti tijelima nadležnima za javno zdravlje u zemljama u kojima je dotična osoba boravila tijekom prethodnih 14 dana, u svrhu otkrivanja kontakata.

                  24.

                  Ograničenja ne bi trebala biti u obliku zabrana obavljanja određenih usluga prijevoza.

         Komunikacija i informiranje javnosti

                  25.

                  Države članice trebale bi relevantnim dionicima i općoj javnosti pružiti jasne, sveobuhvatne i pravodobne informacije o svim ograničenjima slobodnog kretanja, svim popratnim zahtjevima (na primjer negativnim testovima na infekciju bolešću COVID-19 ili obrascima za lociranje putnika) i mjerama koje se primjenjuju na putnike koji dolaze iz rizičnih područja što ranije prije stupanja na snagu novih mjera. U pravilu bi te informacije trebalo objaviti 24 sata prije nego što mjere stupe na snagu, uzimajući u obzir da je potrebna određena fleksibilnost za epidemiološke krize.
                  Te bi informacije trebale biti dostupne i na internetskoj platformi „Re-open EU”, na kojoj bi se trebalo nalaziti upućivanje na kartu koju redovito objavljuje Europski centar za sprečavanje i kontrolu bolesti na temelju točaka 10. i 11.
                  Sadržaj mjera, njihovo zemljopisno područje primjene i kategorije osoba na koje se primjenjuju trebaju biti jasno opisani.

         Preispitivanje

                  26.

                  Komisija bi uz potporu Europskog centra za sprečavanje i kontrolu bolesti trebala redovito preispitivati ovu Preporuku. Komisija bi o tome trebala redovito izvješćivati Vijeće.

         Sastavljeno u Luxembourgu 13. listopada 2020.

               Za Vijeće

               Predsjednik

            M. ROTH

         (1)  Direktiva 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljanju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL L 158, 30.4.2004., str. 77.).

         (2)  SL C 57, 20.2.2020., str. 4.

         (3)  Smjernice za mjere upravljanja granicama radi zaštite zdravlja i dostupnosti robe i osnovnih usluga (SL C 86I, 16.3.2020., str. 1.), Smjernice o ostvarivanju slobodnog kretanja radnika tijekom pandemije bolesti COVID-19 (SL C 102I, 30.3.2020., str. 12.), „Zajednički europski plan za ukidanje mjera ograničavanja širenja bolesti COVID-19” predsjednice Europske komisije i predsjednika Europskog vijeća, Komunikacija Komisije „Smjernice za slobodno kretanje zdravstvenih djelatnika i minimalno usklađivanje osposobljavanja u kontekstu hitnih mjera protiv bolesti COVID-19” (SL C 156, 8.5.2020., str. 1.), Komunikacija Komisije „Postupan i koordiniran pristup ponovnoj uspostavi slobode kretanja i ukidanju kontrola na unutarnjim granicama – COVID-19” (SL C 169, 15.5.2020., str. 30.), Komunikacija Komisije o trećoj procjeni primjene privremenog ograničenja neobveznih putovanja u EU COM(2020) 399 final, Komunikacija Komisije „Smjernice o sezonskim radnicima u EU-u u kontekstu pandemije bolesti COVID-19” (SL C 235I, 17.7.2020., str. 1.), Komunikacija Komisije „o uvođenju zelenih traka u okviru mjera upravljanja granicama radi zaštite zdravlja i dostupnosti robe i osnovnih usluga” (SL C 96I, 24.3.2020., str. 1.), Smjernice Europske komisije: Olakšavanje izvođenja operacija zračnog prijevoza tereta tijekom pandemije bolesti COVID-19 (SL C 100I, 27.3.2020., str. 1.), Smjernice Komisije za zaštitu zdravlja, repatrijaciju i putne aranžmane pomoraca, putnika i drugih osoba na brodovima (SL C 119, 14.4.2020., str. 1).

         (4)  Podložno sporazumu sklopljenom između EU-a i Švicarske Konfederacije o suradnji u području javnog zdravlja, među ostalim o sudjelovanju Švicarske Konfederacije u Europskom centru za sprečavanje i kontrolu bolesti u skladu s Uredbom (EZ) br. 851/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o osnivanju Europskog centra za sprečavanje i kontrolu bolesti (SL L 142, 30.4.2004., str. 1).

         (5)  SL C 102I , 30.3.2020., str. 12.


title: Preporuka Vijeća (EU) 2020/1551 od 22. listopada 2020. o izmjeni Preporuke Vijeća (EU) 2020/912 o privremenom ograničenju neobveznih putovanja u EU i mogućem ukidanju takvog ograničenja

text:
                  26.10.2020

                  HR

                  Službeni list Europske unije

                  L 354/19

         PREPORUKA VIJEĆA (EU) 2020/1551
         od 22. listopada 2020.
         o izmjeni Preporuke Vijeća (EU) 2020/912 o privremenom ograničenju neobveznih putovanja u EU i mogućem ukidanju takvog ograničenja
         VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
         uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 77. stavak 2. točke (b) i (e) te članak 292. prvu i drugu rečenicu,
         budući da:

                     (1)

                     Vijeće je 30. lipnja 2020. donijelo Preporuku o privremenom ograničenju neobveznih putovanja u EU i mogućem ukidanju takvog ograničenja (1) („Preporuka Vijeća”). Vijeće je 16. srpnja 2020. donijelo Preporuku (EU) 2020/1052 od 16. srpnja 2020. o izmjeni Preporuke Vijeća (EU) 2020/912 o privremenom ograničenju neobveznih putovanja u EU i mogućem ukidanju takvog ograničenja (2). Vijeće je 30. srpnja 2020. donijelo Preporuku (EU) 2020/1144 od 30. srpnja 2020. o izmjeni Preporuke Vijeća (EU) 2020/912 o privremenom ograničenju neobveznih putovanja u EU i mogućem ukidanju takvog ograničenja (3).
                     Vijeće je 7. kolovoza 2020. donijelo Preporuku (EU) 2020/1186 od 7. kolovoza 2020. o izmjeni Preporuke Vijeća (EU) 2020/912 o privremenom ograničenju neobveznih putovanja u EU i mogućem ukidanju takvog ograničenja (4).

                     (2)

                     Preporukom Vijeća predviđa se da bi države članice od 1. srpnja 2020. trebale koordinirano i postupno ukidati privremeno ograničenje neobveznih putovanja u EU u odnosu na osobe s boravištem u trećim zemljama navedenima u Prilogu I. Preporuci Vijeća. Vijeće bi svaka dva tjedna trebalo preispitati i, prema potrebi, ažurirati popis trećih zemalja iz Priloga I. nakon podrobnog savjetovanja s Komisijom i relevantnim agencijama i službama EU-a slijedom ukupne procjene na temelju metodologije, kriterija i informacija iz Preporuke Vijeća.

                     (3)

                     Otada su u okviru Vijeća, uz podrobno savjetovanje s Komisijom i relevantnim agencijama i službama EU-a te uz primjenu kriterija i metodologije utvrđenih u Preporuci Vijeća, održane rasprave o preispitivanju popisa trećih zemalja navedenog u Prilogu I. Preporuci Vijeća. Kao rezultat tih rasprava trebalo bi izmijeniti popis trećih zemalja naveden u Prilogu I. Posebno bi Kanadu, Gruziju i Tunis trebalo izbrisati s popisa, a trebalo bi dodati Singapur. Također bi trebalo pojasniti da bi, pod uvjetom da se potvrdi reciprocitet, putovanja trebala biti moguća iz Posebnog Upravnog Područja Hong Konga i Posebnog Upravnog Područja Makaoa i u ta područja.

                     (4)

                     Nadzor državne granice nije samo u interesu one države članice na čijim se vanjskim granicama on provodi, već je u interesu svih država članica koje su ukinule nadzor unutarnjih granica. Stoga bi države članice trebale osigurati koordinaciju mjera poduzetih na vanjskim granicama kako bi se osiguralo dobro funkcioniranje schengenskog područja. U tu bi svrhu države članice od 22. listopada 2020. trebale nastaviti koordinirano ukidati privremeno ograničenje neobveznih putovanja u EU u odnosu na osobe s boravištem u trećim zemljama navedenima u Prilogu I. Preporuci Vijeća kako je izmijenjena ovom Preporukom.

                     (5)

                     U skladu s člancima 1. i 2. Protokola br. 22 o stajalištu Danske, priloženog Ugovoru o Europskoj uniji i UFEU-u, Danska ne sudjeluje u donošenju ove Preporuke te ona za nju nije obvezujuća niti se na nju primjenjuje. S obzirom na to da ova Preporuka predstavlja daljnji razvoj schengenske pravne stečevine, Danska, u skladu s člankom 4. navedenog protokola, u roku od šest mjeseci nakon što Vijeće odluči o ovoj Preporuci odlučuje hoće li je provesti.

                     (6)

                     Ova Preporuka predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u kojima Irska ne sudjeluje, u skladu s Odlukom Vijeća 2002/192/EZ (5); Irska stoga ne sudjeluje u njezinu donošenju te ona za nju nije obvezujuća niti se na nju primjenjuje.

                     (7)

                     U pogledu Islanda i Norveške ova Preporuka predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u smislu Sporazuma između Vijeća Europske unije i Republike Islanda i Kraljevine Norveške o pridruživanju tih država provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine, koje pripadaju području iz članka 1. točke A Odluke Vijeća 1999/437/EZ (6).

                     (8)

                     U pogledu Švicarske ova Preporuka predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u smislu Sporazuma između Europske unije, Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o pridruživanju Švicarske Konfederacije provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine, koje pripadaju području iz članka 1. točke A Odluke 1999/437/EZ (7) u vezi s člankom 3. Odluke Vijeća 2008/146/EZ (8).

                     (9)

                     U pogledu Lihtenštajna ova Preporuka predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u smislu Protokola između Europske unije, Europske zajednice, Švicarske Konfederacije i Kneževine Lihtenštajna o pristupanju Kneževine Lihtenštajna Sporazumu između Europske unije, Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o pridruživanju Švicarske Konfederacije provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine, koje pripadaju području iz članka 1. točke A Odluke Vijeća 1999/437/EZ (9) u vezi s člankom 3. Odluke Vijeća 2011/350/EU (10).

               DONIJELO JE OVU PREPORUKU:
         Preporuka Vijeća (EU) 2020/912, kako je izmijenjena Preporukom (EU) 2020/1052, Preporukom (EU) 2020/1144 i Preporukom (EU) 2020/1186, o privremenom ograničenju neobveznih putovanja u EU i mogućem ukidanju takvog ograničenja mijenja se kako slijedi:

                     (1)

                     Prvi stavak točke 1. Preporuke Vijeća zamjenjuje se sljedećim:

                                 „1.

                                 Države članice trebale bi od 22. listopada 2020. koordinirano i postupno ukidati privremeno ograničenje neobveznih putovanja u EU u odnosu na osobe s boravištem u trećim zemljama navedenima u Prilogu I.”

                     (2)

                     Prilog I. Preporuci zamjenjuje se sljedećim:
                     „

                           PRILOG I.
                           Treće zemlje i posebna upravna područja u kojima boravište imaju osobe na koje ne bi trebalo utjecati privremeno ograničenje neobveznih putovanja u EU koje se primjenjuje na vanjskim granicama:

                                       I.

                                       DRŽAVE

                                                   1.

                                                   AUSTRALIJA

                                                   2.

                                                   JAPAN

                                                   3.

                                                   NOVI ZELAND

                                                   4.

                                                   RUANDA

                                                   5.

                                                   SINGAPUR

                                                   6.

                                                   JUŽNA KOREJA

                                                   7.

                                                   TAJLAND

                                                   8.

                                                   URUGVAJ

                                                   9.

                                                   KINA (*1)

                                       II.

                                       POSEBNA UPRAVNA PODRUČJA NARODNE REPUBLIKE KINE

                                                   1.

                                                   Posebno Upravno Područje Hong Kong (*1)

                                                   2.

                                                   Posebno Upravno Područje Makao (*1)

                        (*1)  podložno potvrdi o reciprocitetu"

                        (*1)  podložno potvrdi o reciprocitetu"

                        (*1)  podložno potvrdi o reciprocitetu"

            Sastavljeno u Bruxellesu 22. listopada 2020.

                  Za Vijeće

                  Predsjednik

               M. ROTH

            (1)  SL L 208 I, 1.7.2020., str. 1.

            (2)  SL L 230, 17.7.2020., str. 26.

            (3)  SL L 248, 31.7.2020., str. 26.

            (4)  SL L 261, 11.8.2020., str. 83.

            (5)  Odluka Vijeća 2002/192/EZ od 28. veljače 2002. o zahtjevu Irske za sudjelovanje u pojedinim odredbama schengenske pravne stečevine (SL L 64, 7.3.2002., str. 20.).

            (6)  SL L 176, 10.7.1999., str. 36.

            (7)  SL L 53, 27.2.2008., str. 52.

            (8)  Odluka Vijeća 2008/146/EZ od 28. siječnja 2008. o sklapanju, u ime Europske zajednice, Sporazuma između Europske unije, Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o pridruživanju Švicarske Konfederacije provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine (SL L 53, 27.2.2008., str. 1.).

            (9)  SL L 160, 18.6.2011., str. 21.

            (10)  Odluka Vijeća 2011/350/EU od 7. ožujka 2011. o sklapanju Protokola između Europske unije, Europske zajednice, Švicarske Konfederacije i Kneževine Lihtenštajna o pristupanju Kneževine Lihtenštajna Sporazumu Europske unije, Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o pridruživanju Švicarske Konfederacije provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine, u vezi s ukidanjem kontrola na unutarnjim granicama i kretanju osoba, u ime Europske unije (SL L 160, 18.6.2011., str. 19.).


title: Preporuka Komisije (EU) 2020/1563 оd 14. listopada 2020. o energetskom siromaštvu

text:
               27.10.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               L 357/35

      PREPORUKA KOMISIJE (EU) 2020/1563
      оd 14. listopada 2020.
      o energetskom siromaštvu
      EUROPSKA KOMISIJA,
      uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegove članke 168. i 194.,
      uzimajući u obzir Direktivu (EU) 2019/944 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. lipnja 2019. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i izmjeni Direktive 2012/27/EU (1) („Direktiva o električnoj energiji”), a posebno njezin članak 29.,
      budući da:

                  (1)

                  Energetsko siromaštvo označava situaciju u kojoj kućanstva nemaju pristup osnovnim energetskim uslugama. Gotovo 34 milijuna Europljana 2018. si nije moglo priuštiti primjereno grijanje u kućanstvu (2), zbog čega je energetsko siromaštvo velik problem za EU.

                  (2)

                  Kako navode suzakonodavci, odgovarajuće grijanje, hlađenje, rasvjeta i električna energija za napajanje kućanskih aparata osnovne su usluge neophodne za dostojanstven životni standard i zdravlje. Pristup energetskim uslugama ključan je za socijalnu uključenost. Rješavanje problema energetskog siromaštva stoga potencijalno može donijeti višestruke koristi, uključujući smanjenje izdataka za zdravstvo, smanjenje onečišćenja zraka (zamjenom neprikladnih izvora toplinske energije), poboljšanje ugode i dobrobiti te olakšanje za proračun kućanstva. Te bi koristi zajednički izravno potaknule gospodarski rast i blagostanje u Europskoj uniji.

                  (3)

                  U europskom stupu socijalnih prava, koji su Europski parlament, Vijeće i Komisija zajednički potpisali 17. studenoga 2017., energija se navodi kao jedna od osnovnih usluga kojoj svatko ima pravo pristupa. Potpora pristupu takvim uslugama mora biti dostupna onima kojima je potrebna (3).

                  (4)

                  Pravedna tranzicija prema klimatski neutralnoj Uniji do 2050. središnja je ideja europskog zelenog plana, koji je Komisija predložila u prosincu 2019. (4) Okosnica je zelenog plana val obnove (5), važna inicijativa za poticanje građevinske obnove privatnih i javnih zgrada, čime će se smanjiti emisije, potaknuti oporavak i ublažiti energetsko siromaštvo. Takva građevinska obnova doprinijet će radu EU-a na ublažavanju klimatskih promjena. Stoga se smatra ključnim da se val obnove i ova Preporuka zajednički donesu radi potpore pozivima koji se odnose na energetsko siromaštvo i zgrade s najlošijim svojstvima.

                  (5)

                  Energetsko siromaštvo ključni je pojam konsolidiran u zakonodavnom paketu pod nazivom „Čista energija za sve Europljane”, kojim se želi olakšati pravedna energetska tranzicija. U skladu s Uredbom (EU) 2018/1999 Europskog parlamenta i Vijeća (6) („Uredba o upravljanju”) i preinačenom Direktivom o električnoj energiji Komisija je dužna pružiti okvirne smjernice o prikladnim pokazateljima za mjerenje energetskog siromaštva (7) i o definiciji „znatnog broja kućanstava u energetskom siromaštvu” (8). Budući da ne postoji standardna definicija energetskog siromaštva, državama članicama prepušteno je da razviju vlastite kriterije s obzirom na nacionalni kontekst. Međutim, nedavno je donesen zakonodavni paket s korisnim općim načelima i informacijama o mogućim uzrocima i posljedicama energetskog siromaštva. U njemu se naglašava i važnost politika za rješavanje tog problema, posebno onih povezanih s nacionalnim energetskim i klimatskim planovima te dugoročnim strategijama obnove (9).

                  (6)

                  U okviru nacionalnih energetskih i klimatskih planova države članice moraju procijeniti broj kućanstava pogođenih energetskim siromaštvom. U slučaju da država članica utvrdi da postoji znatan broj kućanstava u energetskom siromaštvu, u svoj bi plan trebala uključiti nacionalni cilj te politike i mjere za smanjenje energetskog siromaštva. U kontekstu petog izvješća o stanju energetske unije Komisija je objavila radne dokumente službi za svaku državu članicu koji sadržavaju pojedinačne ocjene svakog konačnog nacionalnog energetskog i klimatskog plana. U tim se dokumentima službi Komisije ocjenjuje i kako su u konačnim planovima uzete u obzir povezane preporuke Komisije iz 2019., među ostalim o energetskom siromaštvu, a sadržavaju i smjernice za provedbu nacionalnih planova.

                  (7)

                  Prema preinačenoj Direktivi o električnoj energiji države članice dužne su poduzeti odgovarajuće mjere za rješavanje problema energetskog siromaštva tamo gdje je on utvrđen, uključujući mjere s obzirom na širi kontekst siromaštva. Države članice isto tako moraju zaštititi ugrožene kupce, posebno one u udaljenim područjima. Slične odredbe sadržava i Direktiva 2009/73/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (10).

                  (8)

                  Novost u novom zakonodavnom okviru jest obveza utvrđivanja broja kućanstava u energetskom siromaštvu. Prema članku 29. preinačene Direktive o električnoj energiji države članice dužne su procijeniti broj kućanstava u energetskom siromaštvu te utvrditi i objaviti kriterije na temelju kojih je izrađena ta procjena. U slučaju većeg broja takvih kućanstava države članice u svojim nacionalnim energetskim i klimatskim planovima moraju navesti okvirni cilj za smanjenje energetskog siromaštva, vremenski okvir i sažetak relevantnih politika. Zatim su u skladu s Uredbom o upravljanju obvezne izvijestiti Komisiju o napretku u postizanju cilja smanjenja broja kućanstava u energetskom siromaštvu.

                  (9)

                  Na temelju Direktive o energetskoj učinkovitosti 2012/27/EU Europskog parlamenta i Vijeća (11), kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2018/2002 (12), države članice obvezne su uključiti potrebu za smanjenjem energetskog siromaštva u svoje obveze povezane s energetskom učinkovitosti. U skladu s člankom 7. stavkom 11. i u mjeri u kojoj je to primjereno, dio mjera energetske učinkovitosti trebaju prioritetno provesti među ranjivim kućanstvima, uključujući kućanstva pogođena energetskim siromaštvom (13). Slične obveze sadrži i Uredba o upravljanju.

                  (10)

                  Prema revidiranoj verziji Direktive (EU) 2018/844 o energetskim svojstvima zgrada države članice moraju uvrstiti opis relevantnih nacionalnih mjera za ublažavanje energetskog siromaštva u svoje dugoročne strategije obnove za podupiranje obnove nacionalnog fonda stambenih i nestambenih zgrada (14).

                  (11)

                  Zakonodavni okvir EU-a sadržava i zaštitne mjere kako bi se osiguralo da se mjerama za rješavanje problema energetskog siromaštva ne ograničava otvaranje ili funkcioniranje tržišta. Neometan rad maloprodajnih tržišta ključan je za pravednu tranziciju. Te su zaštitne mjere sadržane u članku 28. preinačene Direktive o električnoj energiji i konkretizirane uglavnom u njezinu članku 5. stavku 5.

                  (12)

                  To je načelo ojačano člankom 27. preinačene Direktive o električnoj energiji, prema kojemu su države članice dužne osigurati da svi kupci iz kategorije kućanstvo, i, kada to države članice smatraju prikladnim, mala poduzeća, imaju pravo na univerzalnu uslugu, odnosno pravo na opskrbu električnom energijom određene kvalitete unutar svojeg državnog područja po konkurentnim, jednostavno i jasno usporedivim, transparentnim i nediskriminacijskim cijenama. Kako bi se osiguralo pružanje univerzalne usluge, države članice mogu imenovati opskrbljivača zadnjeg izbora.

                  (13)

                  Kako je sažeto navedeno u uvodnoj izjavi 59. preinačene Direktive o električnoj energiji, do energetskog siromaštva dolazi zbog kombinacije niskih primanja, visokih troškova energije i loše energetske učinkovitosti domova. Riječ je o vrlo složenom pitanju na koje utječu nestabilne cijene na energetskom tržištu i loša energetska učinkovitost, posebno u pogledu svojstava zgrada, u kombinaciji s čitavim nizom socioekonomskih čimbenika povezanih s općim siromaštvom i problema povezanih sa sustavima posjeda nekretnina.

                  (14)

                  Račune za režije, uključujući račune za energiju, 2018. nije moglo redovito plaćati 6,8 % ljudi koji žive u privatnim kućanstvima u EU-u (30,3 milijuna ljudi (15)) te su oni bili izloženi riziku od isključenja iz opskrbne mreže. U istom razdoblju 7,3 % stanovništva EU-a (37,4 milijuna ljudi) nije imalo ugodnu temperaturu okoline u svojim domovima.

                  (15)

                  U krizi uzrokovanoj bolešću COVID-19 do izražaja je došla činjenica da hitno trebamo riješiti pitanje energetskog siromaštva ako želimo izgraditi socijalnu Europu koja se brine za potrebe svih svojih stanovnika. Razine energetskog siromaštva u državama članicama bit će u središtu pažnje jer si sve više Europljana možda neće moći priuštiti pristup osnovnim energetskim uslugama, posebno zbog rasta nezaposlenosti. U tom je kontekstu neophodno postići ključne ciljeve europskog zelenog plana usprkos trenutačnim, dosad neviđenim poremećajima u europskim gospodarstvima.

                  (16)

                  Predstavljen je instrument za oporavak pod nazivom Next Generation EU (16), kojim se želi „usmjeriti na izgradnju održivije, otpornije i pravednije Europe za sljedeću generaciju”. Europski planovi oporavka moraju se voditi načelima okolišne održivosti, solidarnosti, kohezije i konvergencije te čvrstim uvjerenjem da se nijedna država članica, regija ili osoba ne smije zapostaviti. U instrumentu Next Generation EU potvrđuje se da je val obnove glavni pokretač zelenog oporavka.

                  (17)

                  Nacionalne dugoročne strategije obnove i druge instrumente uspostavljene radi ispunjavanja ciljeva povećanja energetske učinkovitosti do 2030. i 2050. trebalo bi usmjeriti na zaštitu energetski siromašnih kućanstava i osnaživanje ugroženih potrošača energije tako da im se pomogne da uštede novac na računima za energiju, osiguraju zdraviji životni uvjeti i smanji energetsko siromaštvo.

                  (18)

                  Utvrđivanje kućanstava kojima je najpotrebnija zaštita i stambenih objekata kojima je najpotrebnija obnova pomaže u usmjeravanju i boljem upravljanju javnim intervencijama, što ima praktične posljedice za potrošače i dovodi do poboljšanja energetske učinkovitosti, a eventualni poremećaji u funkcioniranju unutarnjeg energetskog tržišta svode se na najmanju moguću mjeru.

                  (19)

                  Izradom ove Preporuke i stavljanjem smjernica Komisije o energetskom siromaštvu na raspolaganje državama članicama u okviru priloženog radnog dokumenta službi Komisija ispunjava prethodno navedenu obvezu i pomaže državama članicama da prenesu nove odredbe o energetskom siromaštvu. Komisija navodi i informacije o novim primjerima dobre prakse (17).

                  (20)

                  Glavna poteškoća povezana s bilo kojom definicijom odnosi se na način dobivanja pouzdanih numeričkih podataka. Na razini EU-a razvijen je skup statističkih pokazatelja kojima se mjere vjerojatni pokretači energetskog siromaštva i njegove posljedice. Riječ je o agregiranim pokazateljima. Budući da je energetsko siromaštvo višedimenzionalni fenomen, ne postoji jedinstveni pokazatelj koji može u potpunosti odražavati sve njegove aspekte.

                  (21)

                  Agregirani pokazatelji razvijeni na razini EU-a navedeni su u Prilogu ovoj Preporuci. Te su pokazatelje razvili Statistički ured Europske unije (Eurostat) i Opservatorij za energetsko siromaštvo, a izvedeni su iz usklađenih prikupljenih podataka o EU-u; oni omogućuju praćenje situacije u EU-u i utvrđivanje nacionalnih specifičnosti te potiču učinkovitije uzajamno učenje i razmjenu primjera dobre prakse. Mogu se nadopuniti nacionalnim pokazateljima, koji prema potrebi mogu poboljšati utvrđivanje energetskog siromaštva.

                  (22)

                  Za to je potrebna uska suradnja među relevantnim nadležnim tijelima, prvenstveno odgovarajuća koordinacija napora na regionalnoj i lokalnoj razini, kako bi se analiza utemeljena na pokazateljima na nacionalnoj razini ili razini EU-a stavila u opreku i nadopunila pristupom odozdo prema gore. Regionalna i lokalna tijela u dobrom su položaju da utvrde ključne financijske i društvene poteškoće s kojima se suočavaju kućanstva u energetskom siromaštvu i imaju važnu ulogu u osmišljavanju i provedbi zelene tranzicije koja je pravedna, uključiva i održiva za sve u Europi.

                  (23)

                  Komisija će nastaviti podupirati razmjenu najboljih primjera iz prakse među državama članicama, i u suradnji s Odborom za socijalnu zaštitu i na druge načine. EU-ovi programi financiranja, uključujući kohezijsku politiku, instrument za tehničku potporu i druge oblike potpore, mogu se mobilizirati kako bi se uklonile poteškoće koje su utvrđene u okviru Opservatorija za energetsko siromaštvo, inicijative Sporazuma gradonačelnika i drugim kanalima.

                  (24)

                  U četvrtom izvješću Europske komisije o cijenama i troškovima energije razmatraju se i posebne okolnosti ljudi koji žive u energetskom siromaštvu i ugroženih potrošača (18). Komisija će obratiti posebnu pažnju i na način na koji države članice provode članak 5. preinačene Direktive o električnoj energiji, kojim se omogućuju javne intervencije u cijene opskrbe električnom energijom energetski siromašnih ili ugroženih kupaca iz kategorije kućanstvo.

            PREPORUČUJE DA DRŽAVE ČLANICE:

                  1.

                  Razviju sustavan pristup liberalizaciji energetskih tržišta u cilju podjele koristi među svim dijelovima društva, posebno onima kojima je to najpotrebnije.

                  2.

                  Posebno obrate pozornost na priloženi radni dokument službi, u kojemu su navedene smjernice o pokazateljima energetskog siromaštva te o definiciji znatnog broja energetski siromašnih kućanstava. Važno je napomenuti da bi države članice trebale primjenjivati Komisijine smjernice pri provedbi i ažuriranju svojih postojećih nacionalnih energetskih i klimatskih planova u skladu s člankom 14. Uredbe (EU) 2018/1999 o upravljanju energetskom unijom i djelovanjem u području klime.

                  3.

                  Upotrebljavaju pokazatelje iz Priloga u svojim procjenama energetskog siromaštva.

                  4.

                  U skladu s uvodnom izjavom 60. preinačene Direktive o električnoj energiji izrade integrirana rješenja u okviru svojih energetskih i socijalnih politika. Ona bi trebala uključivati uzajamno komplementarne mjere socijalne politike i poboljšanja energetske učinkovitosti, posebno u području stanovanja.

                  5.

                  Procijene distribucijske učinke energetske tranzicije, a posebno mjere za postizanje energetske učinkovitosti u nacionalnom kontekstu, te izrade i provode politike kojima se rješavaju povezani problemi. Odgovarajuću pozornost treba posvetiti preprekama ulaganjima u energetski učinkovito stanovanje i profilu stambenih objekata kojima je obnova najpotrebnija, u skladu s nacionalnim dugoročnim strategijama obnove.

                  6.

                  Sve politike za borbu protiv energetskog siromaštva razviju na temelju konstruktivnih procesa preuzimanja odgovornosti koji uključuju sudjelovanje javnosti i angažman širokog spektra dionika.

                  7.

                  Razviju mjere za rješavanje problema energetskog siromaštva koje se temelje na uskoj suradnji svih razina uprave, posebno omogućavajući usku suradnju regionalnih i lokalnih vlasti s jedne strane te organizacija civilnog društva i subjekata iz privatnog sektora s druge strane.

                  8.

                  U potpunosti iskoriste potencijal Unijinih programa financiranja, uključujući kohezijsku politiku, kako bi se energetsko siromaštvo ublažilo na temelju analize distribucijskih učinaka projekata energetske tranzicije i prioritetne provedbe mjera namijenjenih ugroženim skupinama kojima se osigurava pristup potpori.

                  9.

                  Pri dodjeli javnih sredstava, a posebno bespovratnih sredstava, usmjeravaju se na kućanstva s niskim prihodima i kategorije korisnika s vrlo ograničenim vlastitim resursima i ograničenim pristupom komercijalnim zajmovima. Istraže ulogu poduzeća za energetske usluge (ESCO) i ugovora o energetskom učinku u pružanju financijskih rješenja za obnovu energetski siromašnih kućanstva kako bi se tim ugroženim kućanstvima omogućilo da se nose s visokim početnim troškovima.

         Sastavljeno u Bruxellesu 14. listopada 2020.

               Za Komisiju

            Kadri SIMSON

               Članica Komisije

         (1)  SL L 158, 14.6.2019., str. 125.

         (2)  Podaci iz 2018. Eurostat, SILC [ilc_mdes01])

         (3)  Europski stup socijalnih prava, načelo br. 20 „Pristup osnovnim uslugama”: https://ec.europa.eu/commission/priorities/deeper-and-fairer-economic-and-monetary-union/european-pillar-social-rights/european-pillar-social-rights-20-principles_hr

         (4)  COM(2019) 640 final – Komunikacija Komisije o europskom zelenom planu.

         (5)  Komunikacija Komisije Europskom parlamentu, Vijeću, Europskom gospodarskom i socijalnom odboru te Odboru regija „Val obnove za Europu – ozelenjivanje zgrada, otvaranje radnih mjesta, poboljšanje života” (COM(2020) 662 final).

         (6)  Uredba (EU) 2018/1999 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2018. o upravljanju energetskom unijom i djelovanjem u području klime, izmjeni uredaba (EZ) br. 663/2009 i (EZ) br. 715/2009 Europskog parlamenta i Vijeća, direktiva 94/22/EZ, 98/70/EZ, 2009/31/EZ, 2009/73/EZ, 2010/31/EU, 2012/27/EU i 2013/30/EU Europskog parlamenta i Vijeća, direktiva Vijeća 2009/119/EZ i (EU) 2015/652 te stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 525/2013 Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 328, 21.12.2018., str. 1.).

         (7)  Članak 3. stavak 3. točka (d) Uredbe (EU) 2018/1999.

         (8)  Članak 29. Direktive (EU) 2019/944.

         (9)  U skladu s člankom 2.a Direktive 2010/31/EU Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 153, 18.6.2010., str. 13.) o energetskim svojstvima zgrada, izmijenjenom Direktivom (EU) 2018/844 (SL L 156, 19.6.2018., str. 75.).

         (10)  Direktiva 2009/73/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište prirodnog plina i stavljanju izvan snage Direktive 2003/55/EZ (SL L 211, 14.8.2009., str. 94.).

         (11)  Direktiva 2012/27/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o energetskoj učinkovitosti, izmjeni direktiva 2009/125/EZ i 2010/30/EU i stavljanju izvan snage direktiva 2004/8/EZ i 2006/32/EZ (SL L 315, 14.11.2012., str. 1.).

         (12)  Direktiva (EU) 2018/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2018. o izmjeni Direktive 2012/27/EU o energetskoj učinkovitosti (SL L 328, 21.12.2018., str. 210.).

         (13)  Time se nadopunjuju postojeće obveze iz Direktive 2012/27/EU. Vidjeti i Prilog Preporuci Komisije o prenošenju obveze uštede energije u skladu s izmijenjenom Direktivom o energetskoj učinkovitosti, C(2019) 6621 final.

         (14)  Time se nadopunjuju postojeće obveze iz članka 4. Direktive 2012/27/EU o energetskoj učinkovitosti koje su prenesene u Direktivu o energetskim svojstvima zgrada i postrožene s obzirom na potrebu za rješavanjem problema energetskog siromaštva. U uvodnoj izjavi 11. Direktive (EU) 2018/844 pojašnjeno je da bi trebalo uzeti u obzir potrebu ublažavanja energetskog siromaštva u skladu s kriterijima koje utvrđuju države članice. U uvodnoj izjavi dodatno je pojašnjeno da pri opisivanju nacionalnih mjera kojima se u okviru strategija obnove pridonosi ublažavanju energetskog siromaštva države članice imaju pravo utvrditi mjere koje smatraju relevantnima.

         (15)  Na temelju procijenjenog broja stanovnika u EU27 od 446 milijuna na dan 1. siječnja 2018.: http://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php/Population_and_population_change_statistics

         (16)  Europska komisija, Komunikacija Komisije Europskom parlamentu, Europskom vijeću, Vijeću, Europskom gospodarskom i socijalnom odboru i Odboru regija, Europa na djelu: oporavak i priprema za sljedeću generaciju, 27. svibnja 2020.

         (17)  U uvodnoj izjavi 59. Direktive (EU) 2019/944 navedeno je da bi Komisija trebala aktivno podupirati provedbu odredaba iz te direktive olakšavajući razmjenu provjerene prakse među državama članicama.

         (18)  Izvješće Komisije Europskom parlamentu, Vijeću, Europskom gospodarskom i socijalnom odboru i Odboru regija o cijenama i troškovima energije u Europi (COM(2020) 951) i popratni radni dokument službi Komisije (SWD(2020) 951).

         PRILOG
         POKAZATELJI ENERGETSKE UČINKOVITOSTI
         Pri procjeni nacionalnih razina energetskog siromaštva države članice mogu konzultirati pokazatelje navedene u nastavku, koje na raspolaganje stavljaju Statistički ured Europske unije i Opservatorij za energetsko siromaštvo.
         Kako bi pomogla državama članicama, Komisija pruža smjernice za tumačenje takvih pokazatelja razvijenih na razini EU-a radi bolje kvantifikacije koncepta znatnog broja energetski siromašnih kućanstava utvrđenog nacionalnim definicijama energetskog siromaštva (1).
         Države članice mogu dodatno raščlaniti neke pokazatelje navedene u točkama 1. i 2. radi detaljnije analize mogućih pokretača energetskog siromaštva na nacionalnoj razini.
         Pokazatelji se mogu podijeliti u četiri skupine:

                     (a)

                        pokazatelji kojima se trošak energije uspoređuje s dohotkom: energetsko siromaštvo kvantificira se usporedbom iznosa koji kućanstva troše na energiju s njihovim dohotkom (npr. postotak ili broj kućanstava koja troše više od određenog udjela svojeg raspoloživog dohotka na domaće energetske usluge);

                     (b)

                        pokazatelji koji se temelje na samoprocjeni: kućanstva se izravno pita u kojoj mjeri smatraju da si mogu priuštiti energiju (npr. mogu li svoj dom dovoljno ugrijati zimi i dovoljno rashladiti ljeti);

                     (c)

                        pokazatelji koji se temelje na izravnim mjerenjima: tim se pokazateljima mjere fizikalne varijable kako bi se utvrdila primjerenost energetskih usluga (npr. sobna temperatura);

                     (d)

                        neizravni pokazatelji: energetsko siromaštvo mjeri se s pomoću povezanih čimbenika, kao što su dospjele neplaćene obveze za režije, broj isključenja i kvaliteta stambenog objekta.

               1.   Pokazatelji usmjereni na cjenovnu pristupačnost energetskih usluga

                     —

                     Udio stanovništva izložen riziku od siromaštva (manje od 60 % nacionalnog medijana ekvivalentnog raspoloživog dohotka) koji ne može primjereno zagrijati svoj dom, na temelju pitanja: „Može li si vaše kućanstvo priuštiti primjereno grijanje doma?” (Eurostat, SILC [ilc_mdes01])

                     —

                     Udio ukupnog stanovništva koji ne može primjereno zagrijati svoj dom, na temelju pitanja: „Može li si vaše kućanstvo priuštiti primjereno grijanje doma?” (Eurostat, SILC [ilc_mdes01])

                     —

                     Dospjele neplaćene obveze za režije: udio stanovništva izložen riziku od siromaštva (manje od 60 % nacionalnog medijana ekvivalentnog raspoloživog dohotka) s dospjelim neplaćenim obvezama za režije (Eurostat, SILC, [ilc_mdes07])

                     —

                     Dospjele neplaćene obveze za režije: udio stanovništva s dospjelim neplaćenim obvezama za režije (Eurostat, SILC, [ilc_mdes07])

                     —

                     Troškovi električne energije, plina i drugih goriva kao udio ukupnih kućanskih troškova

                     —

                     Udio kućanstava čiji je udio izdataka za energiju u dohotku više nego dvostruko veći od nacionalnog medijana udjela (izvor Eurostat, Istraživanja o proračunu kućanstava, 2015.)

                     —

                     Udio kućanstava čiji su ukupni izdaci za energiju manji od polovine nacionalnog medijana. (Eurostat, Istraživanja o proračunu kućanstava, 2015.).

               2.   Dopunski pokazatelji

                     —

                     Cijene električne energije za potrošače iz kategorije kućanstva – skupina potrošača s prosječnom potrošnjom (Eurostat, [nrg_pc_204])

                     —

                     Cijene plina za potrošače iz kategorije kućanstva – skupina potrošača s prosječnom potrošnjom (Eurostat, [nrg_pc_202])

                     —

                     Cijene plina za potrošače iz kategorije kućanstva – skupina potrošača s najnižom potrošnjom (Eurostat, [nrg_pc_202])

                     —

                     Udio stanovništva izloženog riziku od siromaštva (manje od 60 % nacionalnog medijana ekvivalentnog raspoloživog dohotka) u čijem se stambenom objektu javlja curenje, vlaga ili trulež (Eurostat, SILC [ilc_mdho01])

                     —

                     Udio stanovništva u čijem se stambenom objektu javlja curenje, vlaga ili trulež – ukupno stanovništvo (Eurostat SILC, [TESSI292])

                     —

                     Potrošnja finalne energije po kvadratnom metru u stambenom sektoru, s klimatskim korekcijama (baza podatka projekta Odyssee-MURE)

            (1)  SWD(2020) 960„Smjernice EU-a o energetskom siromaštvu”.