title: Preporuka Komisije (EU) 2019/780 оd 16. svibnja 2019. o praktičnim aranžmanima za izdavanje uvjerenja o sigurnosti upraviteljima infrastrukture (Tekst značajan za EGP.)

text:
               27.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               LI 139/390

      PREPORUKA KOMISIJE (EU) 2019/780
      оd 16. svibnja 2019.
      o praktičnim aranžmanima za izdavanje uvjerenja o sigurnosti upraviteljima infrastrukture
      (Tekst značajan za EGP)
      EUROPSKA KOMISIJA,
      uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 292.,
      budući da:

                  (1)

                  Člankom 12. Direktive (EU) 2016/798 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2016. o sigurnosti željeznica (1) od upravitelja infrastrukture zahtijeva se da ishode uvjerenje o sigurnosti od nacionalnog tijela nadležnog za sigurnost u državi članici u kojoj se nalazi željeznička infrastruktura kako bi im se omogućilo upravljanje željezničkom infrastrukturom i njezina uporaba. Takvim bi uvjerenjem o sigurnosti trebalo potvrditi prihvatljivost sustava upravljanja sigurnošću upravitelja infrastrukture te bi ono trebalo uključivati postupke i odredbe kojima se ispunjavaju zahtjevi potrebni za sigurno projektiranje, održavanje i uporabu željezničke infrastrukture.
                  Agencija Europske unije za željeznice (dalje u tekstu „Agencija”) dostavila je 9. ožujka 2017. Komisiji Preporuku ERA-REC-115-REC o reviziji zajedničkih sigurnosnih metoda za ocjenjivanje sukladnosti i zajedničkih sigurnosnih metoda za nadzor. Ta preporuka uključuje odredbe o praktičnim aranžmanima za izdavanje uvjerenja o sigurnosti upraviteljima infrastrukture.

                  (2)

                  Na sastanku 5. srpnja 2017. stručna skupina Komisije za tehnički stup Četvrtog željezničkog paketa predložila je Komisiji da prethodno navedene odredbe uvrsti u Preporuku jer ne postoji odgovarajuća pravna osnova za njihovo uključivanje u uredbu. Takvom bi se preporukom pružile smjernice kojima se utvrđuju praktični aranžmani za izdavanje uvjerenja o sigurnosti upraviteljima infrastrukture. Takvim bi se zajedničkim smjernicama trebala smanjiti složenost nacionalnih postupaka utvrđivanjem zajedničke metodologije koju treba primjenjivati. Njima bi se osiguralo i djelotvornije postizanje ciljeva iz članka 12. Direktive (EU) 2016/798 te olakšalo zadaće koordinacije koje bi nacionalna tijela nadležna za sigurnost trebala izvršavati na temelju tog članka. Stoga Komisija preporučuje državama članicama da slijede te odredbe.

                  (3)

                  U skladu s člankom 12. stavkom 1., nacionalna tijela nadležna za sigurnost trebala bi sastaviti dokument s uputama za podnošenje zahtjeva za upravljanje izdavanjem uvjerenja o sigurnosti, uključujući postupak koji se primjenjuje, s ciljem smanjenja administrativnog opterećenja i troškova za podnositelja zahtjeva koji nastaju zbog administrativne obrade zahtjeva.

                  (4)

                  Vremenskim ograničenjima koja definiraju nacionalna tijela nadležna za sigurnost u pogledu dobivanja dodatnih informacija od podnositelja zahtjeva ili provođenja posjeta, inspekcijskih pregleda ili revizija ne bi trebalo dovoditi u pitanje vremenski okvir dopušten za ocjenu zahtjeva koji je utvrđen u članku 12. stavku 3. Direktive (EU) 2016/798.

                  (5)

                  Na temelju članka 12. stavka 5. Direktive (EU) 2016/798, u slučaju prekogranične infrastrukture predmetna nacionalna tijela nadležna za sigurnost trebala bi koordinirati ocjenjivanje kako bi se u što većoj mjeri izbjeglo svako udvostručavanje ocjenjivanja i osigurala dosljednost odluka koje se donose za željezničku infrastrukturu koja se nalazi u njihovoj državi članici.

                  (6)

                  U okviru svojih aktivnosti, upravitelji infrastrukture možda će se trebati služiti vlakovima, vozilima za nadzor infrastrukture, pružnim strojevima ili drugim posebnim vozilima u različite svrhe, kao što su prijevoz materijala ili osoblja za izgradnju ili održavanje infrastrukture, održavanje infrastrukturne imovine ili upravljanje izvanrednim situacijama. U takvim bi se slučajevima trebalo smatrati da upravitelj infrastrukture djeluje u svojstvu željezničkog prijevoznika u okviru njegova sustava upravljanja sigurnošću i uvjerenja o sigurnosti bez potrebe za podnošenjem zahtjeva za izdavanje posebne jedinstvene potvrde o sigurnosti, neovisno o tome posjeduje li vozila ili ne.

                  (7)

                  Za upravitelje infrastrukture korisno je usklađivanje kategorizacije nedostataka koji se mogu utvrditi tijekom postupka ocjenjivanja zahtjeva. Takvim bi se usklađivanjem trebalo osigurati da podnositelj zahtjeva shvaća ozbiljnost svakog nedostatka koji utvrdi nacionalno tijelo nadležno za sigurnost. Ta kategorizacija nedostataka od posebne je važnosti za suradnju nacionalnih tijela nadležnih za sigurnost u slučaju prekogranične infrastrukture,

            DONIJELA JE OVU PREPORUKU:

         PREDMET I PODRUČJE PRIMJENE

                  1.

                  Ovom se Preporukom utvrđuju smjernice za ocjenjivanje zahtjeva koje su upravitelji infrastrukture podnijeli nacionalnim tijelima nadležnima za sigurnost za izdavanje uvjerenja o sigurnosti ili za obnavljanje ili ažuriranje takvih uvjerenja, kako je predviđeno člankom 12. Direktive (EU) 2016/798.

         DEFINICIJE

                  2.

                  Za potrebe ove Preporuke trebale bi se primjenjivati sljedeće definicije:

                              (a)

                              „datum primitka zahtjeva” znači prvi radni dan u predmetnoj državi članici nakon potvrde o primitku spisa zahtjeva;

                              (b)

                              „preliminarni postupak” znači faza postupka koja prethodi podnošenju zahtjeva i tijekom koje podnositelj zahtjeva može od nacionalnog tijela nadležnog za sigurnost zatražiti dodatne informacije o sljedećim fazama postupka ocjenjivanja sigurnosti;

                              (c)

                              „preostali nedostatak” znači manji nedostatak utvrđen tijekom ocjenjivanja zahtjeva za uvjerenje o sigurnosti koji ne utječe na izdavanje uvjerenja i može se odgoditi za kasniji nadzor.

         ODGOVORNOSTI NACIONALNOG TIJELA NADLEŽNOG ZA SIGURNOST

                  3.

                  Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi biti odgovorno za planiranje, provedbu i praćenje aktivnosti ocjenjivanja koje obavlja, povezanih s izdavanjem uvjerenja o sigurnosti.

                  4.

                  Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi prihvatiti preliminarni postupak na zahtjev podnositelja zahtjeva te pružiti sva objašnjenja koja podnositelj zahtjeva zatraži u vezi s postupkom koji se primjenjuje.

                  5.

                  Za potrebe izdavanja uvjerenja o sigurnosti nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi prikupiti sljedeće informacije:

                              (a)

                              sve relevantne informacije o različitim fazama postupka ocjenjivanja, uključujući obrazloženja za sve odluke donesene tijekom takvog postupka, kao što su inspekcijski pregledi, kao i sva ograničenja ili uvjete uporabe koji se uključuju u uvjerenje o sigurnosti;

                              (b)

                              ishod postupka ocjenjivanja, uključujući sažetak zaključaka i, prema potrebi, mišljenje u pogledu izdavanja uvjerenja o sigurnosti.

                  6.

                  Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi pratiti datume isteka svih važećih uvjerenja o sigurnosti kako bi se olakšalo planiranje aktivnosti ocjenjivanja sigurnosti.

                  7.

                  Radi usklađivanja s člankom 12. stavkom 1. trećim podstavkom Direktive (EU) 2016/798, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi objaviti i ažurirati vodič za podnošenje zahtjeva, uključujući modele obrazaca, u kojima se pojašnjavaju zahtjevi za izdavanje uvjerenja o sigurnosti i potrebni dokumenti. Ti bi dokumenti trebali uključivati nacionalna pravila koja se primjenjuju na upravitelja infrastrukture te nacionalne postupovne odredbe. Takav bi vodič trebao biti besplatan i objavljen na internetskim stranicama predmetnog nacionalnog tijela nadležnog za sigurnost. U njemu bi trebalo biti navedeno i na koji će način nacionalno tijelo nadležno za sigurnost komunicirati s podnositeljem zahtjeva.
                  Radi pomaganja nacionalnim tijelima nadležnima za sigurnost pri obavljanju te zadaće, Agencija bi u suradnji s njima trebala izraditi, objaviti i ažurirati predložak vodiča za podnošenje zahtjeva.

                  8.

                  Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi uspostaviti interne aranžmane ili postupke za upravljanje postupkom ocjenjivanja sigurnosti. U tim bi se aranžmanima ili postupcima trebala uzeti u obzir potreba suradnje s drugim nacionalnim tijelima nadležnima za sigurnost kako bi se izdalo uvjerenje o sigurnosti u slučaju prekogranične infrastrukture, kako je predviđeno u članku 12. stavku 5. Direktive (EU) 2016/798.

                  9.

                  Pri ocjenjivanju zahtjeva nacionalna tijela nadležna za sigurnost trebala bi prihvatiti druge vrste uvjerenja, potvrda i svih drugih relevantnih dokumenata koje su dostavili upravitelji infrastrukture ili njihovi ugovorni izvršitelji i koji su odobreni u skladu s relevantnim pravom Unije, kao dokaz njihove sposobnosti za ispunjavanje zahtjeva utvrđenih u Delegiranoj uredbi Komisije (EU) 2018/762 (2).

         PODNOŠENJE ZAHTJEVA

                  10.

                  Ne dovodeći u pitanje vremenski okvir iz članka 12. stavka 3. Direktive (EU) 2016/798 za izdavanje odluke nacionalnog tijela nadležnog za sigurnost, podnositelj zahtjeva trebao bi podnijeti zahtjev za uvjerenje o sigurnosti, ili za ažuriranje ili obnavljanje takvog uvjerenja, prije sljedećih datuma, ovisno o slučaju:

                              (a)

                              planiranog datuma početka rada svake nove željezničke mreže;

                              (b)

                              planiranog datuma početka rada željezničke mreže pod uvjetima različitima od uvjeta utvrđenih u trenutačnom uvjerenju o sigurnosti, a koji su nastali značajnom promjenom izvršenoj na infrastrukturi, signalizacijskim ili energetskim podsustavima ili u načelima njihova rada i održavanja;

                              (c)

                              datuma isteka trenutačnog uvjerenja o sigurnosti.

                  11.

                  Pri podnošenju zahtjeva za novo uvjerenje o sigurnosti podnositelj zahtjeva trebao bi dostaviti informacije navedene u Prilogu I.

                  12.

                  Pri podnošenju zahtjeva za ažuriranje ili obnavljanje uvjerenja o sigurnosti podnositelj zahtjeva trebao bi dostaviti informacije navedene u Prilogu I. i opisati promjene nastale u njegovu sustavu upravljanja sigurnošću od datuma izdavanja trenutačnog uvjerenja.
                  Ako takve promjene mogu utjecati na razinu sigurnosti ili uzrokovati ozbiljne sigurnosne rizike, ili ako nacionalno tijelo nadležno za sigurnost u okviru svojih aktivnosti nadzora utvrdi bilo koje drugo područje koje izaziva zabrinutost, ono bi trebalo odlučiti je li potrebno ponovno ocijeniti cijeli spis zahtjeva.

                  13.

                  Ako podnositelj zahtjeva zatraži preliminarni postupak, trebao bi nacionalnom tijelu nadležnom za sigurnost dostaviti informacije navedene u točkama od 1. do 5. Priloga I.

                  14.

                  Ako dostavljeni spis sadržava preslike dokumenata koje su izdala tijela koja nisu nacionalno tijelo nadležno za sigurnost, podnositelj zahtjeva trebao bi sačuvati izvornike tih dokumenata najmanje pet godina nakon isteka valjanosti uvjerenja o sigurnosti. U slučaju obnavljanja ili ažuriranja podnositelj zahtjeva trebao bi sačuvati izvornike dokumenata predanih uz taj zahtjev i dokumenata koje su izdala tijela koja nisu nacionalno tijelo nadležno za sigurnost najmanje pet godina nakon isteka valjanosti obnovljenog ili ažuriranog uvjerenja o sigurnosti. Na zahtjev nacionalnog tijela nadležnog za sigurnost podnositelj zahtjeva stavlja na raspolaganje te izvornike dokumenata.

         FAZE POSTUPKA I VREMENSKI OKVIRI

                  15.

                  Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi primjenjivati postupak utvrđen u Prilogu II.

                  16.

                  Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi ocijeniti sadržava li zahtjev dokumente navedene u točkama od 6. do 8. Priloga I. Ono bi trebalo bez nepotrebnog odlaganja, a u svakom slučaju najkasnije mjesec dana od datuma primitka zahtjeva, obavijestiti podnositelja zahtjeva o tome je li zahtjev potpun.

                  17.

                  Ako zahtjev nije potpun, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi bez odgode zatražiti potrebne dodatne informacije te navesti razuman vremenski okvir za odgovor podnositelja zahtjeva. Rok za dostavljanje dodatnih informacija trebao bi biti razuman, razmjeran poteškoćama u pružanju traženih informacija i dogovoren s podnositeljem zahtjeva čim je obaviješten da spis njegova zahtjeva nije potpun. Ako podnositelj zahtjeva ne dostavi tražene informacije u dogovorenom roku, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost može produljiti rok za odgovor podnositelja zahtjeva ili obavijestiti podnositelja zahtjeva da je zahtjev odbijen.

                  18.

                  Čak i ako je spis zahtjeva potpun, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost može zatražiti od podnositelja zahtjeva dodatne informacije u bilo kojem trenutku prije donošenja odluke. Ono bi trebalo utvrditi razuman rok za dostavljanje takvih informacija.

                  19.

                  Uvjerenje o sigurnosti trebalo bi sadržavati informacije navedene u Prilogu III.
                  Svakom uvjerenju o sigurnosti trebao bi se dodijeliti jedinstveni identifikacijski broj.

                  20.

                  Kako bi ispunilo svoju obvezu u skladu s člankom 12. stavkom 4. Direktive (EU) 2016/798, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi Agenciji prenijeti informacije navedene u Prilogu III.

         UPRAVLJANJE INFORMACIJAMA

                  21.

                  Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi u sustavu upravljanja informacijama evidentirati i redovito ažurirati sve relevantne informacije o svakoj fazi postupka ocjenjivanja sigurnosti i ishodu tog ocjenjivanja.

         ARANŽMANI ZA POSJETE I INSPEKCIJSKE PREGLEDE NA LOKACIJAMA UPRAVITELJA INFRASTRUKTURE TE REVIZIJE

                  22.

                  U slučaju posjeta, inspekcijskih pregleda ili revizija koje provodi nacionalno tijelo nadležno za sigurnost, podnositelj zahtjeva trebao bi navesti osobu koja ga predstavlja te primjenjiva sigurnosna pravila i postupke na toj lokaciji koje treba poštovati osoblje nacionalnog tijela nadležnog za sigurnost odgovorno za provođenje posjeta, inspekcijskog pregleda ili revizije. Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost i podnositelj zahtjeva trebali bi postići dogovor o vremenskom okviru za posjete, inspekcijske preglede i revizije.

                  23.

                  U slučaju posjeta, inspekcijskih pregleda ili revizija, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi sastaviti izvješće o nedostacima utvrđenima tijekom ocjenjivanja te navesti jesu li riješeni dokazima pruženima tijekom posjeta, inspekcijskog pregleda ili revizije te, ako jesu, na koji način. To izvješće može sadržavati i dodatne nedostatke koje je podnositelj dužan riješiti unutar dogovorenog vremenskog okvira.

         SURADNJA NACIONALNIH TIJELA NADLEŽNIH ZA SIGURNOST U SLUČAJU PREKOGRANIČNE INFRASTRUKTURE

                  24.

                  Podnositelj ili podnositelji zahtjeva trebali bi podnijeti svoje zahtjeve za prekograničnu infrastrukturu nacionalnim tijelima nadležnima za sigurnost u predmetnim državama članicama. Svako predmetno nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi izdati uvjerenje o sigurnosti za relevantnu infrastrukturu koja se nalazi na njegovu državnom području.

                  25.

                  Nacionalna tijela nadležna za sigurnost trebala bi raspraviti o svim pitanjima koja se odnose na postupak ocjenjivanja sigurnosti te o zahtjevima za dodatne informacije koji utječu na vremenski okvir za ocjenjivanje ili mogu utjecati na rad drugih predmetnih nacionalnih tijela nadležnih za sigurnost.

                  26.

                  Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost može zatražiti od drugih predmetnih nacionalnih tijela nadležnih za sigurnost sve relevantne informacije koje se odnose na podnositelja zahtjeva.

                  27.

                  Predmetna nacionalna tijela nadležna za sigurnost trebala bi međusobno razmjenjivati sve relevantne informacije koje mogu utjecati na postupak ocjenjivanja sigurnosti, uključujući o provedbi relevantnih nacionalnih pravila, koje je njihova država članica priopćila Komisiji.

                  28.

                  O ciljevima i opsegu revizija, inspekcijskih pregleda i posjeta, kao i o ulozi dodijeljenoj svakom nacionalnom tijelu nadležnom za sigurnost, trebala bi odlučiti predmetna nacionalna tijela nadležna za sigurnost. Izvješća o takvim inspekcijskim pregledima, posjetima i revizijama trebalo bi izraditi nacionalno tijelo nadležno za sigurnost, trebalo bi ih osmisliti u okviru suradnje te ih staviti na raspolaganje drugim predmetnim nacionalnim tijelima nadležnima za sigurnost.

                  29.

                  Prije donošenja odluke o izdavanju uvjerenja o sigurnosti za relevantnu željezničku infrastrukturu koja se nalazi u njihovim državama članicama, predmetna nacionalna tijela nadležna za sigurnost trebala bi poduzeti sljedeće korake:

                              (a)

                              raspraviti o ishodu svojih ocjenjivanja;

                              (b)

                              dogovoriti se o svim preostalim pitanjima čije će se razmatranje odgoditi za kasniji nadzor;

                              (c)

                              dogovoriti se o svim ograničenjima ili uvjetima uporabe koji se uključuju u uvjerenje o sigurnosti, ovisno o slučaju.

                  30.

                  Ako je podnositelj zahtjeva poduzeo mjere za uklanjanje utvrđenih preostalih nedostataka, predmetna nacionalna tijela nadležna za sigurnost trebala bi provjeriti i dogovoriti se o tome jesu li ti nedostaci uklonjeni. U tu svrhu nacionalna tijela nadležna za sigurnost trebala bi, prema potrebi, surađivati u skladu s mehanizmima navedenima u članku 8. stavku 2. Delegirane uredbe Komisije (EU) 2018/761 (3).

                  31.

                  Nacionalna tijela nadležna za sigurnost trebala bi uvjetovati izdavanje uvjerenja o sigurnosti za relevantnu željezničku infrastrukturu koja se nalazi u njihovim državama članicama izdavanjem svih drugih uvjerenja o sigurnosti povezanih s predmetnom prekograničnom infrastrukturom.

                  32.

                  Nacionalna tijela nadležna za sigurnost trebala bi voditi evidenciju svojih aktivnosti i staviti ih na raspolaganje drugim predmetnim nacionalnim tijelima nadležnima za sigurnost.

         KATEGORIZACIJA NEDOSTATAKA

                  33.

                  Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi kategorizirati nedostatke utvrđene tijekom ocjenjivanja spisa zahtjeva na sljedeći način:

                              (a)

                              „vrsta 1”: nedostaci koji zahtijevaju odgovor podnositelja zahtjeva radi razumijevanja spisa zahtjeva;

                              (b)

                              „vrsta 2”: nedostaci koji mogu rezultirati izmjenom spisa zahtjeva ili ograničenim mjerama podnositelja zahtjeva; mjere koje je potrebno poduzeti ostavljaju se na procjenu podnositelju zahtjeva te se njima ne sprečava izdavanje uvjerenja o sigurnosti;

                              (c)

                              „vrsta 3”: nedostaci koji zahtijevaju konkretne mjere koje podnositelj zahtjeva treba poduzeti i čiji se dovršetak može odgoditi za razdoblje nakon odobrenja uvjerenja o sigurnosti; mjere za rješavanje nedostataka predlaže podnositelj zahtjeva te se o njima dogovara s nacionalnim tijelom nadležnim za sigurnost koje je utvrdilo nedostatak;

                              (d)

                              „vrsta 4”: nedostaci za koje je nužna izmjena spisa zahtjeva ili konkretne mjere koje podnositelj zahtjeva treba poduzeti; uvjerenje o sigurnosti ne izdaje se ako taj nedostatak nije riješen ili se u cilju rješavanja tog nedostatka u uvjerenje o sigurnosti uključuju ograničenja ili uvjeti uporabe; svaku mjeru za rješavanje nedostatka predlaže podnositelj zahtjeva te se o njoj dogovara s nacionalnim tijelom nadležnim za sigurnost koje je utvrdilo nedostatak.

                  34.

                  Na temelju odgovora ili mjere koju je podnositelj zahtjeva poduzeo radi rješavanja tog nedostatka, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi ponovno ocijeniti nedostatke koje je utvrdilo, prema potrebi ih ponovno kategorizirati i dodijeliti jedan od sljedećih statusa za svaki od utvrđenih nedostataka:

                              (a)

                              „rješavanje u tijeku” ako dokazi koje je dostavio podnositelj nisu zadovoljavajući i potrebne su dodatne informacije;

                              (b)

                              „preostali nedostatak za nadzor” ako preostali nedostatak još postoji;

                              (c)

                              „nedostatak riješen” ako je podnositelj zahtjeva dostavio zadovoljavajući odgovor i nema preostalih nedostataka.

         KOMPETENCIJE OSOBLJA UKLJUČENOG U OCJENJIVANJE

                  35.

                  Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi osigurati da osoblje uključeno u ocjenjivanja posjeduje sljedeće kompetencije:

                              (a)

                              poznavanje relevantnog regulatornog okvira;

                              (b)

                              poznavanje funkcioniranja željezničkog sustava;

                              (c)

                              prikladnu razinu kritičkog analitičkog razmišljanja;

                              (d)

                              iskustvo u ocjenjivanju sustava za upravljanje sigurnošću ili sličnog sustava u željezničkom sektoru, ili sustava upravljanja sigurnošću u sektoru s jednakim operativnim i tehničkim izazovima;

                              (e)

                              sposobnosti rješavanja problema, komunikacije i timskog rada;

                              (f)

                              sve druge kompetencije potrebne za konkretno ocjenjivanje.

                        U slučaju timskog rada kompetencije mogu biti podijeljene među članovima tima.
                  Osoblje koje provodi inspekcijske preglede i revizije također bi trebalo pokazati da poznaje vještine vođenja razgovora i imati iskustva u tom području.

                  36.

                  U cilju osiguravanja ispravne primjene točke 35. nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi uspostaviti sustav upravljanja kompetencijama koji uključuje sljedeće:

                              (a)

                              razvoj profila kompetencija za svako radno mjesto, položaj ili ulogu;

                              (b)

                              zapošljavanje osoba u skladu s utvrđenim profilima kompetencija;

                              (c)

                              održavanje, razvoj i ocjenjivanje kompetencija osoblja u skladu s utvrđenim profilima kompetencija.

         PREISPITIVANJE

                  37.

                  Svaku odluku o odbijanju izdavanja uvjerenja o sigurnosti ili utvrđivanju ograničenja ili uvjeta za uporabu osim onih koji su zatraženi u zahtjevu trebalo bi propisno opravdati.

                  38.

                  Države članice trebale bi osigurati da podnositelji zahtjeva mogu, unutar razumnog vremenskog okvira, zatražiti preispitivanje odluke nacionalnih tijela nadležnih za sigurnost te da nacionalna tijela nadležna za sigurnost imaju dovoljno vremena od datuma primitka zahtjeva za preispitivanje kako bi potvrdila ili promijenila svoje odluke.

                  39.

                  Postupak preispitivanja trebalo bi provoditi nepristrano.

                  40.

                  Postupak preispitivanja trebao bi biti usmjeren na nedostatke kojima se opravdava odstupanje odluke nacionalnog tijela nadležnog za sigurnost od zahtjeva podnositelja.

                  41.

                  U slučaju prekogranične infrastrukture, preispitivanje bi trebalo provoditi koordinirano s nacionalnim tijelima nadležnima za sigurnost koja se bave prekograničnom infrastrukturom.

                  42.

                  Ako se potvrdi odluka o odbijanju izdavanja uvjerenja o sigurnosti ili utvrđivanju ograničenja ili uvjeta za uporabu osim onih koji su zatraženi u zahtjevu, podnositelj zahtjeva može podnijeti žalbu nadležnom sudskom tijelu u skladu s nacionalnim pravom.

         ZAVRŠNE ODREDBE

                  43.

                  Od država članica koje nisu obavijestile Agenciju i Komisiju u skladu s člankom 33. stavkom 2. Direktive (EU) 2016/798 zahtijeva se da provode ovu Preporuku od 16. lipnja 2019. Od svih se država članica zahtijeva provođenje od 16. lipnja 2020.

         Sastavljeno u Bruxellesu 16. svibnja 2019.

               Za Komisiju

            Violeta BULC

               Članica Komisije

         (1)  SL L 138, 26.5.2016., str. 102.

         (2)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2018/762 оd 8. ožujka 2018. o utvrđivanju zajedničkih sigurnosnih metoda u vezi sa zahtjevima za sustav upravljanja sigurnošću na temelju Direktive (EU) 2016/798 Europskog parlamenta i Vijeća te stavljanju izvan snage uredaba Komisije (EU) br. 1158/2010 i (EU) br. 1169/2010 (SL L 129, 25.5.2018., str. 26.).

         (3)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2018/761 оd 16. veljače 2018. o utvrđivanju zajedničkih sigurnosnih metoda za nadzor koji provode nacionalna tijela nadležna za sigurnost nakon izdavanja jedinstvene potvrde o sigurnosti ili uvjerenja o sigurnosti u skladu s Direktivom (EU) 2016/798 Europskog parlamenta i Vijeća te stavljanju izvan snage Uredbe Komisije (EU) br. 1077/2012 (SL L 129, 25.5.2018., str. 16.).

         PRILOG I.

            Sadržaj zahtjeva za uvjerenje o sigurnosti

                        Napomena:

                     Nacionalna tijela nadležna za sigurnost potiče se da traže sve informacije navedene u ovom Prilogu, uključujući dokumente koji se prilažu uz zahtjev, osim ako su označene s „N” (neobvezno). Ako upravitelj infrastrukture treba utvrditi plan korektivnih mjera iz točke 8., informacije o tom planu su obvezne.

               1.   Vrsta zahtjeva:

         1.1   Novi
         1.2   Obnavljanje
         1.3   Ažuriranje
         1.4   Identifikacijski broj prethodnog uvjerenja (samo u slučaju zahtjeva za obnavljanje ili ažuriranje)
         2.   Pojedinosti o infrastrukturi
            (odabrati jednu ili više opcija)

         2.1   Transeuropska prometna mreža (TEN-T)
         2.1.1   Sveobuhvatna Transeuropska prometna mreža
         2.1.2   Osnovna teretna Transeuropska prometna mreža
         2.1.3   Osnovna putnička Transeuropska prometna mreža
         2.1.4   Izvan Transeuropske prometne mreže
         2.2   Energetika
         2.2.1   Nadzemna kontaktna mreža
         2.2.2   Treća tračnica
         2.2.3   Četvrta tračnica
         2.2.4   Nije elektrificirano
         2.3   Prometno-upravljački i signalno-sigurnosni sustav
         2.3.1   Sustav razreda A
         2.3.2   Sustav razreda B
         2.4   Ostalo (navesti)
         3.   Rad željezničke mreže:

         3.1   Očekivani datum početka pružanja usluga/rada (N)
         3.2   Države članice u kojima se nalazi infrastruktura
         4.   Informacije o podnositelju zahtjeva:

         4.1   Pravni naziv
         4.2   Skraćeni naziv (N)
         4.3   Puna poštanska adresa
         4.4   Telefon
         4.5   Telefaks (N)
         4.6   Adresa e-pošte
         4.7   Internetska stranica (N)
         4.8   Nacionalni registracijski broj
         4.9   PDV broj (N)
         4.10   Ostali relevantni podaci (N)
         5.   Podaci o osobi za kontakt:

         5.1   Ime
         5.2   Prezime
         5.3   Titula ili funkcija
         5.4   Puna poštanska adresa
         5.5   Telefon
         5.6   Telefaks (N)
         5.7   Adresa e-pošte
         5.8   Jezik ili jezici kojima se služi
         DOKUMENTI KOJI SE PRILAŽU ZAHTJEVU
         6.   Dokumenti podneseni za dio ocjenjivanja koji se odnosi na sustav upravljanja sigurnošću:

         6.1   Opis sustava upravljanja sigurnošću i drugi dokumenti kojima se dokazuje usklađenost sa zahtjevima iz Priloga II. Delegiranoj uredbi (EU) 2018/762.
         6.2   Informacije o usporedbi sustava upravljanja sigurnošću (vidjeti točku 6.1.) s Prilogom II. Delegiranoj uredbi (EU) 2018/762, uključujući navođenje gdje su u dokumentaciji o sustavu upravljanja sigurnošću ispunjeni relevantni zahtjevi primjenjive tehničke specifikacije za interoperabilnost podsustava „odvijanje i upravljanje prometom”.
         7.   Dokumenti podneseni za nacionalni dio ocjenjivanja:

         7.1   Opis ili drugi prikaz načina na koji su u aranžmanima za upravljanje sigurnošću primijenjena relevantna nacionalna pravila priopćena u skladu s člankom 8. Direktive (EU) 2016/798.
         7.2   Informacije o unakrsnoj provjeri sustava upravljanja sigurnošću (vidjeti točku 6.1.) u odnosu na zahtjeve navedene u relevantnim nacionalnim pravilima (navedeni u točki 7.1.).
         8.   Planovi korektivnih mjera:

         8.1   Trenutačni status planova mjera koje je upravitelj infrastrukture utvrdio radi rješavanja svih većih neusklađenosti ili svih drugih područja koja izazivaju zabrinutost zabilježenih tijekom aktivnosti nadzora od zadnje ocjene.
         8.2   Trenutačni status planova mjera koje je upravitelj infrastrukture utvrdio radi rješavanja preostalih nedostataka od zadnje ocjene.

         PRILOG II.

            Postupak ocjenjivanja sigurnosti

         1.   OPĆENITO
         1.1   Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi za cijelu djelatnost razviti strukturiran postupak koji se može provjeriti revizijom i u kojem se uzimaju u obzir elementi utvrđeni u ovom Prilogu. Postupak ocjenjivanja sigurnosti trebao bi biti iterativan, kako je prikazano na dijagramu u nastavku (vidjeti sliku 1. u Dodatku), odnosno, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost ima pravo podnijeti razumne zahtjeve za dodatne informacije ili ponovno podnošenje zahtjeva u skladu s ovom Preporukom.
         2.   ZAPRIMANJE ZAHTJEVA
         2.1   Nakon zaprimanja zahtjeva za uvjerenje o sigurnosti, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi službeno i bez odgode potvrditi primitak zahtjeva te uspostaviti evidentirani spis kako bi se osiguralo upravljanje informacijama u svakoj fazi postupka ocjenjivanja.
         2.2   Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi dodijeliti odgovarajuće resurse za provođenje postupka ocjenjivanja.
         3.   PRELIMINARNI PREGLED
         3.1   Nakon zaprimanja zahtjeva nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi bez odgode obaviti preliminarni pregled kako bi provjerilo sljedeće elemente:

                     (a)

                     podnositelj zahtjeva dostavio je osnovne informacije tražene na temelju zakonodavstva ili potrebne za učinkovitu obradu zahtjeva;

                     (b)

                     spis zahtjeva sadržava dostatne dokaze, strukturiran je i sadržava interna upućivanja kako bi se mogao prikladno ocijeniti u odnosu na zahtjeve za sustav upravljanja sigurnošću i relevantna priopćena nacionalna pravila. Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost provodi preliminarni pregled samog sadržaja dokaza u spisu zahtjeva radi donošenja preliminarne odluke o kvaliteti, dostatnosti i prikladnosti sustava upravljanja sigurnošću;

                     (c)

                     ako je primjenjivo, priložen je trenutačni status planova mjera koje je upravitelj infrastrukture utvrdio radi rješavanja svih većih neusklađenosti ili svih drugih područja koja izazivaju zabrinutost utvrđenih tijekom aktivnosti nadzora od zadnje ocjene;

                     (d)

                     ako je primjenjivo, priložen je trenutačni status planova mjera koje je upravitelj infrastrukture utvrdio radi rješavanja preostalih nedostataka od zadnje ocjene.

               3.2   Nakon preliminarnog pregleda iz točke 3.1. nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi odlučiti postoje li područja za koja su, u njihovu dijelu, potrebne dodatne informacije. Ako su potrebne dodatne informacije, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi bez odgode zatražiti informacije, u mjeri koju smatraju razumno potrebnom za potporu njihovu ocjenjivanju.
         3.3   Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi pročitati reprezentativan uzorak zahtjeva kako bi provjerilo je li mu sadržaj razumljiv. Ako sadržaj zahtjeva nije razumljiv, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi odlučiti treba li ga vratiti i zatražiti poboljšanu verziju.
         3.4   Pri ocjenjivanju kapaciteta upravitelja infrastrukture za upravljanje vlakovima, vozilima za nadzor infrastrukture, pružnim strojevima ili drugim posebnim vozilima, uključujući korištenje uslugama ugovornih izvršitelja ako je to relevantno, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi se pozivati na relevantne zahtjeve određene u Prilogu I. Delegiranoj uredbi (EU) br. 2018/762, a posebno na njegove točke 1., 5.1., 5.2. i 5.5.
         4.   DETALJNA OCJENA
         4.1   Nakon završetka faze preliminarnog pregleda nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi prijeći na detaljnu ocjenu spisa zahtjeva (vidjeti sliku 2. u Dodatku) primjenom zahtjeva za sustav upravljanja sigurnošću i relevantnih priopćenih nacionalnih pravila.
         4.2   Pri provođenju detaljne ocjene iz točke 4.1., u skladu s člankom 18. stavkom 1. Direktive (EU) 2016/798, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi primjenjivati stručnu prosudbu te djelovati nepristrano i proporcionalno, a izvedene zaključke dokumentirano obrazložiti.
         4.3   Ocjenjivanjem se utvrđuje jesu li zahtjevi sustava upravljanja sigurnošću i relevantnih priopćenih nacionalnih pravila ispunjeni ili su potrebne dodatne informacije. Tijekom ocjenjivanja nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi tražiti i dokaze da su zahtjevi sustava upravljanja sigurnošću i relevantnih priopćenih nacionalnih pravila ispunjeni u vidu rezultata postupaka sustava upravljanja sigurnošću primjenjujući, prema potrebi, metode uzorkovanja kako bi se osiguralo da je podnositelj zahtjeva shvatio zahtjeve s obzirom na vrstu djelatnosti željezničkog prijevoza i može ih ispuniti kako bi se osiguralo sigurno funkcioniranje željezničkog prijevoza.
         4.4   Svaki nedostatak vrste 4 trebalo bi riješiti na način koji nacionalno tijelo nadležno za sigurnost smatra zadovoljavajućim i, prema potrebi, rezultirati ažuriranjem spisa zahtjeva prije izdavanja uvjerenja o sigurnosti.
         4.5   Kad je riječ o preostalim nedostacima, oni se mogu odgoditi za kasniji nadzor ili se s podnositeljem zahtjeva mogu dogovoriti mjere na temelju njegova prijedloga za ažuriranje spisa zahtjeva, ili oboje. U takvim se slučajevima nedostatak službeno rješava nakon izdavanja uvjerenja o sigurnosti.
         4.6   Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi biti transparentno u načinu prosudbe ozbiljnosti svakog utvrđenog nedostatka.
         4.7   Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi detaljno utvrditi nedostatke iz točke 33. i pomoći podnositelju zahtjeva da razumije razinu očekivane podrobnosti odgovora. S tim ciljem, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi poduzeti sljedeće korake:

                     (a)

                     precizno uputiti na relevantne zahtjeve sustava upravljanja sigurnošću i priopćena nacionalna pravila te pomoći podnositelju zahtjeva da razumije utvrđene nedostatke;

                     (b)

                     utvrditi relevantan dio povezanih propisa i pravila;

                     (c)

                     navesti zašto određeni zahtjev sustava upravljanja sigurnošću ili priopćeno nacionalno pravilo, uključujući sve povezano zakonodavstvo, nisu ispunjeni;

                     (d)

                     s podnositeljem zahtjeva dogovoriti daljnje obveze, dokumente i sve druge popratne informacije koje treba dostaviti u skladu s razinom podrobnosti zahtjeva sustava upravljanja sigurnošću ili priopćenog nacionalnog pravila;

                     (e)

                     s podnositeljem zahtjeva utvrditi i dogovoriti vremenski okvir za postizanje usklađenosti, razuman i razmjeran težini dostavljanja traženih informacija.

               4.8   Pri primjeni članka 12. stavka 3. Direktive (EU) 2016/798, ako podnositelj zahtjeva znatno kasni s dostavljanjem traženih informacija, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi odlučiti produljiti vremenski okvir za odgovor podnositelja zahtjeva ili odbiti zahtjev nakon obavijesti.
         4.9   Rok za donošenje odluke o izdavanju uvjerenja o sigurnosti može se produljiti do dostavljanja traženih informacija, odlukom nacionalnog tijela nadležnog za sigurnost i u dogovoru s podnositeljem zahtjeva, samo u jednom od sljedećih slučajeva:

                     (a)

                     zbog nedostataka vrste 1 koji, kad se razmatraju pojedinačno ili skupno, sprečavaju daljnje ocjenjivanje ili njegov dio;

                     (b)

                     zbog nedostataka vrste 4 ili više nedostataka vrste 3 koji, kad se razmatraju skupno, mogu biti premješteni u vrstu 4, zbog čega nije moguće izdati uvjerenje o sigurnosti.

               4.10   Da bi bili zadovoljavajući, pisani odgovori podnositelja zahtjeva trebali bi biti dostatni za otklanjanje istaknutih zabrinutosti i dokazivanje da će se predloženim aranžmanima ispuniti relevantna mjerila ili priopćena nacionalna pravila.
         4.11   Ako se odgovor smatra nezadovoljavajućim, trebalo bi precizno objasniti zašto i utvrditi dodatne informacije ili dokaze koji se traže od podnositelja zahtjeva da bi odgovor bio zadovoljavajući.
         4.12   Ako se pojavi zabrinutost da bi zahtjev mogao biti odbijen ili da će za donošenje odluke biti potrebno više vremena od dopuštenog trajanja ocjenjivanja, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost može razmotriti hitne mjere.
         4.13   Ako se zaključi da zahtjev ispunjava sve zahtjeve ili da nije izgledno da će biti daljnjeg napretka u pogledu dostavljanja zadovoljavajućih odgovora na neriješena pitanja, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi dovršiti ocjenjivanje poduzimanjem sljedećih koraka:

                     (a)

                     navesti jesu li sva mjerila ispunjena, odnosno ima li još neriješenih pitanja;

                     (b)

                     utvrditi preostale nedostatke;

                     (c)

                     utvrditi sva ograničenja ili uvjete uporabe koje treba unijeti u uvjerenje o sigurnosti;

                     (d)

                     prema potrebi, izvijestiti o praćenju važnih neusklađenosti utvrđenih tijekom aktivnosti nadzora, kako je utvrđeno u članku 5. Delegirane uredbe (EU) 2018/761;

                     (e)

                     osigurati da je postupak sigurnosne ocjene ispravno proveden;

                     (f)

                     prikupiti ishode ocjenjivanja, uključujući sažetak zaključaka i, po potrebi, mišljenje u pogledu izdavanja uvjerenja o sigurnosti.

               4.14   Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi evidentirati i obrazložiti u pisanom obliku sve zaključke i odluke u cilju pojednostavnjenja postupka osiguravanja kvalitete i postupka donošenja odluke, kao i pomoći u obradi mogućih žalbi na odluku o izdavanju uvjerenja o sigurnosti ili o odbijanju zahtjeva.
         5.   DONOŠENJE ODLUKE
         5.1   Na temelju zaključaka dovršene ocjene trebala bi se donijeti odluka o izdavanju uvjerenja o sigurnosti ili o odbijanju zahtjeva. Ako se izdaje uvjerenje o sigurnosti, mogu se utvrditi neki preostali nedostaci. Uvjerenje o sigurnosti ne izdaje se ako je tijekom ocjenjivanja utvrđen nedostatak vrste 4 koji nije riješen.
         5.2   Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost može odlučiti ograničiti područje primjene uvjerenja o sigurnosti utvrđivanjem ograničenja ili uvjeta uporabe ako se tim ograničenjima ili uvjetima uporabe rješava nedostatak vrste 4 zbog kojeg ne bi bilo moguće izdati uvjerenje o sigurnosti. Uvjerenje o sigurnosti trebalo bi ažurirati na zahtjev podnositelja zahtjeva nakon što u njegovu spisu zahtjeva budu riješeni svi preostali nedostaci.
         5.3   Podnositelja zahtjeva trebalo bi obavijestiti o odluci nacionalnog tijela nadležnog za sigurnost, uključujući ishod ocjenjivanja, te se, ovisno o slučaju, izdaje uvjerenje o sigurnosti.
         5.4   Ako se izdavanje uvjerenja o sigurnosti odbija ili ako uvjerenje o sigurnosti sadržava ograničenja ili uvjete uporabe koji nisu definirani u zahtjevu, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi o tome obavijestiti podnositelja zahtjeva, uz obrazloženje odluke, te ga obavijestiti o postupku za traženje preispitivanja odluke ili podnošenje žalbe na odluku.
         6.   OKONČANJE OCJENJIVANJA
         6.1   Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi provesti administrativno okončanje tako što osigurava da su svi dokumenti i evidencije pregledani, organizirani i arhivirani. U cilju kontinuiranog poboljšanja postupka, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi utvrditi prethodne informacije i stečena iskustva koji će se upotrebljavati pri budućem ocjenjivanju.
         7.   POSEBNE ODREDBE ZA OBNAVLJANJE UVJERENJA O SIGURNOSTI
         7.1   Uvjerenje o sigurnosti može se obnoviti na zahtjev podnositelja zahtjeva prije isteka njegove valjanosti kako bi se osigurao kontinuitet uvjerenja.
         7.2   Kad je riječ o zahtjevu za obnavljanje, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi provjeriti podrobnosti promjena dokaza podnesenih u prethodnom zahtjevu i razmotriti rezultate prethodnih aktivnosti nadzora iz članka 5. Delegirane uredbe (EU) 2018/761 kako bi odredilo redoslijed važnosti ili ciljne relevantne zahtjeve sustava upravljanja sigurnošću i priopćena nacionalna pravila na kojima će se temeljiti ocjenjivanje zahtjeva za obnavljanje.
         7.3   Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi zauzeti proporcionalan pristup ponovnom ocjenjivanju na temelju razine predloženih promjena.
         8.   POSEBNE ODREDBE ZA AŽURIRANJE UVJERENJA O SIGURNOSTI
         8.1   Uvjerenje o sigurnosti ažurira se kad se god predlože znatne promjene infrastrukture, signalizacije, opskrbe energijom koja se upotrebljava u vezi s infrastrukturom ili načelima rada i održavanja takve infrastrukture, signalizacije ili opskrbe energijom u skladu s člankom 12. stavkom 2. Direktive (EU) 2016/798.
         8.2   Upravitelj infrastrukture koji ima uvjerenje o sigurnosti bez odlaganja obavješćuje nacionalno tijelo nadležno za sigurnost ako namjerava uvesti neku od promjena iz točke 8.1.
         8.3   Nakon zaprimanja obavijesti upravitelja infrastrukture iz točke 8.2. nacionalno tijelo nadležno za sigurnost:

                     (a)

                     provjerava je li promjena povezana s bilo kakvom mogućom primjenom jasno opisana i jesu li ocijenjeni mogući sigurnosni rizici;

                     (b)

                     raspravlja s upraviteljem infrastrukture o potrebi za ažuriranjem uvjerenja o sigurnosti.

               8.4   Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost može upućivati dodatne upite podnositelju zahtjeva. Ako se nacionalno tijelo nadležno za sigurnost slaže da predložena promjena nije znatna, podnositelju zahtjeva upućuje pisanu obavijest da ažuriranje nije potrebno te ulaže odluku u evidentirani spis.
         8.5   U slučaju zahtjeva za ažuriranje, nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi poduzeti sljedeće korake:

                     (a)

                     provjeriti podrobnosti promjena dokaza dostavljenih u prethodnom zahtjevu na temelju kojeg je izdano trenutačno uvjerenje o sigurnosti;

                     (b)

                     razmotriti rezultate prethodnih aktivnosti nadzora iz članka 5. Delegirane uredbe (EU) 2018/761, a posebice nedostatke povezane sa sposobnošću podnositelja zahtjeva da učinkovito provede i nadzire postupak upravljanja promjenom;

                     (c)

                     odrediti redoslijed važnosti ili ciljne relevantne zahtjeve sustava upravljanja sigurnošću i priopćena nacionalna pravila za ocjenjivanje zahtjeva za ažuriranje.

               8.6   Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi zauzeti proporcionalan pristup ponovnom ocjenjivanju na temelju razine predloženih promjena.
         8.7   Podnošenje zahtjeva za ažuriranje uvjerenja o sigurnosti nacionalnom tijelu nadležnom za sigurnost ne bi trebalo rezultirati produljenjem valjanosti potvrde.
         8.8   Nacionalno tijelo nadležno za sigurnost trebalo bi na zahtjev podnositelja zahtjeva odlučiti o tome je li potrebno ažurirati uvjerenje o sigurnosti ako će se uvjeti pod kojima je uvjerenje o sigurnosti izdano promijeniti bez ikakvog utjecaja na infrastrukturu, signalizaciju, opskrbu energijom koja se upotrebljava u vezi s infrastrukturom ili načela rada i održavanja takve infrastrukture, signalizacije ili opskrbe energijom.

            Dodatak

               POSTUPAK OCJENJIVANJA SIGURNOSTI

               Slika 1.

               Postupak ocjenjivanja sigurnosti

               POSTUPAK DETALJNE OCJENE

               Slika 2.

               Postupak detaljne ocjene

         PRILOG III.

            Sadržaj uvjerenja o sigurnosti

         1.   Identifikacijski broj uvjerenja o sigurnosti

         2.   Identifikacija upravitelja infrastrukture:

         2.1   Pravni naziv
         2.2   Nacionalni registracijski broj
         2.3   PDV broj
         3.   Identifikacija nacionalnog tijela nadležnog za sigurnost:

         3.1   Organizacija
         3.2   Država članica
         4.   Informacije o uvjerenju:

         4.1   Novo
         4.2   Obnavljanje
         4.3   Ažuriranje
         4.4   Identifikacijski broj prethodnog uvjerenja (samo za obnavljanje ili ažuriranje)
         4.5   Početak i kraj razdoblja valjanosti
         4.6   Pojedinosti o infrastrukturi
         5.   Primjenjivo nacionalno zakonodavstvo

         6.   Ograničenja i uvjeti uporabe

         7.   Dodatne informacije

         8.   Datum izdavanja i ovlašteni potpis/pečat tijela

            Dodatak
            Preporučuje se sljedeći standardni obrazac za uvjerenje o sigurnosti:

                           UVJERENJE O SIGURNOSTI

                        Uvjerenje o sigurnosti kojim se potvrđuje prihvatljivost sustava upravljanja sigurnošću unutar Europske unije u skladu s Direktivom (EU) 2016/798 i primjenjivim nacionalnim zakonodavstvom

                           IDENTIFIKACIJSKI BROJ:

                  1.   UPRAVITELJ INFRASTRUKTURE KOJI POSJEDUJE UVJERENJE

                        Pravni naziv:

                        Naziv upravitelja infrastrukture:

                        Skraćeni naziv:

                        Nacionalni registracijski broj:

                        PDV broj:

                  2.   TIJELO KOJE IZDAJE UVJERENJE

            Tijelo:
            Država članica:
            3.   INFORMACIJE O UVJERENJU

                        Ovo je

                                    —

                                    novo uvjerenje

                        ☐

                        Identifikacijski broj EU-a prethodnog uvjerenja:

                        …

                                    —

                                    obnovljeno uvjerenje

                        ☐

                                    —

                                    ažurirano odobrenje

                        ☐

                        Valjano je od:

                        do:

                        Pojedinosti o infrastrukturi:

                  4.   PRIMJENJIVO NACIONALNO ZAKONODAVSTVO

            5.   OGRANIČENJA I UVJETI UPORABE

            6.   DODATNE INFORMACIJE

                        Datum izdavanja:

                        Potpis

                        Interni referentni broj

                        Pečat tijela


title: Preporuka Vijeća od 22. svibnja 2019. o sveobuhvatnom pristupu poučavanju i učenju jezikâ

text:
               5.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 189/15

      PREPORUKA VIJEĆA
      od 22. svibnja 2019.
      o sveobuhvatnom pristupu poučavanju i učenju jezikâ
      (2019/C 189/03)
      VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
      uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegove članke 165. i 166.,
      uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
      budući da:

                  (1)

                  U komunikaciji naslovljenoj „Obrazovanjem i kulturom jačati europski identitet (1)” Europska komisija iznosi viziju europskog prostora obrazovanja u kojem granice ne koče visokokvalitetno, uključivo obrazovanje, osposobljavanje i istraživanje; boravak u drugoj državi članici radi studija, učenja ili rada postao je standard; mnogo je raširenije da ljudi osim materinskog jezika govore još dva jezika i imaju snažan osjećaj europskog identiteta, te da su svjesni zajedničke europske kulturne i jezične baštine i njezine raznolikosti.

                  (2)

                  Tijekom neformalnog radnog sastanka u okviru sastanka na vrhu za pravedno zapošljavanje i rast u Göteborgu šefovi država ili vlada raspravljali su o ulozi obrazovanja i kulture za budućnost Europe. U zaključcima Europskog vijeća od 14. prosinca 2017. (2) pozivaju se države članice, Vijeće i Komisija da u skladu sa svojim nadležnostima nastave s radom u tom području.

                  (3)

                  U zaključcima usvojenima u Barceloni 15. i 16. ožujka 2002. Europsko vijeće pozvalo je na daljnje djelovanje u području obrazovanja u svrhu poboljšanja ovladavanja temeljnim vještinama, posebice poučavanjem najmanje dvaju stranih jezika od vrlo rane dobi.

                  (4)

                  Kompetencija pismenosti i kompetencija višejezičnosti među osam su ključnih kompetencija definiranih u Preporuci Vijeća o ključnim kompetencijama za cjeloživotno učenje (3).

                  (5)

                  Kompetencija višejezičnosti (4) u središtu je vizije europskog prostora obrazovanja. S obzirom na sve veću mobilnost u svrhu obrazovanja, osposobljavanja i rada unutar Unije, rastuće migracije iz trećih zemalja u Uniju te cjelokupnu globalnu suradnju, u okviru sustavâ obrazovanja i osposobljavanja treba ponovno razmotriti izazove u poučavanju i učenju jezika te mogućnosti koje pruža jezična raznolikost Europe.

                  (6)

                  Povećanjem i poboljšanjem učenja i poučavanja jezikâ mogla bi se ojačati europska dimenzija u obrazovanju i osposobljavanju. Tako bi se mogli potaknuti razvoj europskog identiteta u svoj njegovoj raznolikosti, dopunjujući pritom lokalne, regionalne i nacionalne identitete i tradicije, te bolje razumijevanje Unije i njezinih država članica. Kompetencijom višejezičnosti omogućuje se bolje razumijevanje drugih kultura, čime se doprinosi razvoju kompetencije građanstva i demokratske kompetencije.

                  (7)

                  Gotovo polovina Europljana (5) navodi da ne može sudjelovati u razgovoru ni na jednom drugom jeziku osim na svojem prvom jeziku (6). Nedostatak kompetencije višejezičnosti dovodi do poteškoća i otežava smislene kontakte između javne uprave i pojedinaca, posebice u pograničnim regijama (7).

                  (8)

                  Samo četiri od deset učenika u sekundarnom obrazovanju dostignu razinu znanja „samostalnog korisnika” u prvom stranom jeziku, što znači da mogu voditi jednostavan razgovor. Samo četvrtina njih dostigne tu razinu u drugom stranom jeziku (8). Komparativnom analizom jezikâ u obrazovanju i osposobljavanju pokazalo se da se većina država članica suočava s izazovima u osiguravanju primjerenih ishoda učenja u području jezika. Iako izazovi postoje u svim obrazovnim sektorima, osobito su izraženi u strukovnom obrazovanju i osposobljavanju, u kojem učenje jezika nije toliko naglašeno.

                  (9)

                  Ograničena kompetencija višejezičnosti ostaje jedna od glavnih prepreka iskorištavanju mogućnosti dostupnih u okviru europskih programa za obrazovanje, osposobljavanje i mlade. S druge strane, bolja kompetencija višejezičnosti omogućit će osobama da bolje iskoriste mogućnosti koje pruža unutarnje tržište, kao što su slobodno kretanje radnika, te da donose informiranije odluke o mogućnostima u drugim zemljama EU-a.

                  (10)

                  Kompetencija višejezičnosti pruža konkurentsku prednost i poduzećima i tražiteljima zaposlenja, ako je dio šireg skupa potrebnih vještina. Postoji pozitivna veza između znanja stranih jezika i vjerojatnosti da je osoba zaposlena. Međutim, iz rezultata najnovijeg Istraživanja o trajnom stručnom osposobljavanju (CVTS 2016.) proizlazi da samo 7,9 % poduzeća (koja omogućuju osposobljavanje zaposlenicima) šalje svoje zaposlenike na tečajeve jezika (od 22,1 % u Slovačkoj do 0,5 % u Irskoj).

                  (11)

                  Kako bi se održao trenutačan životni standard, poduprle visoke stope zaposlenosti i potaknula socijalna kohezija u kontekstu društva i svijeta rada budućnosti, potrebne su odgovarajuće vještine i kompetencije. Stjecanjem bolje kompetencije višejezičnosti mogle bi se poduprijeti rastuća mobilnost i suradnja unutar Unije. To je ključno i za osiguravanje potpune integracije imigrantske djece, učenika, studenata i odraslih.

                  (12)

                  Potrebno je istražiti nove načine učenja za društvo koje postaje sve mobilnije i digitalnije. Sve više jezika može se učiti i upotrebljavati izvan učionice i kurikuluma posebice zahvaljujući digitalnim dostignućima. Sadašnji postupci vrednovanja ne prate u potpunosti taj razvoj.

                  (13)

                  U skladu s prvim načelom europskog stupa socijalnih prava svi imaju pravo na kvalitetno i uključivo obrazovanje, osposobljavanje i cjeloživotno učenje kako bi održali i stekli vještine s pomoću kojih mogu u cijelosti sudjelovati u društvu i uspješno se kretati na tržištu rada. Kompetencija višejezičnosti jedna je od ključnih kompetencija koja bi mogla potaknuti zapošljivost, osobno ispunjenje, aktivno građanstvo, međukulturno razumijevanje i socijalnu uključenost, a definira se kao „sposobnost prikladne i učinkovite upotrebe različitih jezika za komunikaciju”.

                  (14)

                  Više od polovice država članica službeno priznaje regionalne ili manjinske jezike unutar svojih granica za pravne ili administrativne svrhe, uključujući nacionalne znakovne jezike. Neki od tih jezika nadilaze nacionalne granice. Jezicima koje donose imigranti ili izbjeglice upotpunjuje se jezična slika Europe.

                  (15)

                  Škole su sve svjesnije potrebe da se osigura da sva djeca, neovisno o svojem podrijetlu i prvom jeziku, steknu vrlo dobru razinu poznavanja jezika na kojem se školuju, prema potrebi s pomoću posebnih mjera potpore. Time se podupiru jednakost i jednake mogućnosti te smanjuje rizik od ranog napuštanja školovanja.

                  (16)

                  Svijest o važnosti jezika u školama mogla bi uključivati svijest i razumijevanje o kompetenciji pismenosti i kompetenciji višejezičnosti svih učenika, uključujući kompetencije za jezike koji se ne uče u školi. Škole mogu razlikovati različite razine potrebne kompetencije višejezičnosti, ovisno o kontekstu i svrsi te u skladu s okolnostima, potrebama, sposobnostima i interesima svakog učenika.

                  (17)

                  Nedostatak učitelja i nastavnika određenih predmeta, među ostalim suvremenih stranih jezika, navodi se kao izazov u više od polovice obrazovnih sustava Europske unije, a nekoliko država članica uvelo je reforme ili poticaje za rješavanje nedostatka učitelja i nastavnika jezika. Te reforme i poticaji mogli bi uključivati stipendije kako bi se osobe s diplomom jezika koje imaju drugačije profesionalno iskustvo zainteresiralo za poučavanje ili osuvremenjene programe obrazovanja učitelja i nastavnika.

                  (18)

                  Inicijative za poboljšanje ključnih kompetencija u školskom obrazovanju, među ostalim boljim povezivanjem iskustva iz stvarnog života s akademskim učenjem, upotrebom digitalnih tehnologija i potporom inovacijama u školama, stavile su veći naglasak na ishode učenja. Njima je ujedno pružena potpora stjecanju kompetencije višejezičnosti.

                  (19)

                  Integrirano učenje jezika i nastavnog sadržaja, odnosno poučavanje nastavnih predmeta na stranom jeziku, te digitalni i internetski alati za učenje jezika pokazali su se učinkovitima za različite kategorije učenika. Učitelji i nastavnici jezika diljem Europe mogli bi imati koristi od trajnog profesionalnog razvoja u pogledu unapređenja vlastite digitalne kompetencije i učenja o tome kako im različite metodologije i nove tehnologije mogu najbolje pomoći u nastavi. Popis otvorenih obrazovnih sadržaja mogao bi im u tome pomoći, uzimajući u obzir rad Vijeća Europe.

                  (20)

                  Različite inicijative u Europi podupiru definiranje i razvoj kompetencije višejezičnosti. Zajedničkim europskim referentnim okvirom za jezike podupire se učenje i poučavanje svih jezika kao transparentnim, ujednačenim i sveobuhvatnim referentnim instrumentom za vrednovanje i usporedbu razina kompetencija. U njemu se razlikuju razine temeljnog korisnika, samostalnog korisnika i iskusnog korisnika, pri čemu potonji može raditi ili studirati na jeziku čija se razina vrednuje. Taj je instrument 2018. dopunjen novim opisnicima za medijaciju, znakovni jezik i druga područja te kompilacijom deskriptora za mlade učenike i studente kako bi se okvir učinilo pristupačnijim široj javnosti.

                  (21)

                  Jezična putovnica Europass standardizirani je predložak za samoprocjenu jezičnih vještina koji se koristi Zajedničkim europskim referentnim okvirom za jezike. Njome se pomaže građanima da tijekom razdoblja mobilnosti u svrhu obrazovanja, zapošljavanja ili osposobljavanja opišu svoje jezične vještine, a poslodavcima da razumiju jezične vještine radne snage.

                  (22)

                  Europskom jezičnom oznakom (9) nagrađuju se izvrsnost i inovacije u poučavanju jezika u svim zemljama sudionicama. Ona je poticaj školama i drugim ustanovama da se služe novim metodologijama i strategijama koje se odnose na lokalne, regionalne, nacionalne ili europske prioritete. Doprinijela je jačanju svijesti o europskoj suradnji u području poučavanja i učenja jezika te poboljšanju višejezične dinamike u obrazovnim sektorima.

                  (23)

                  Sve države članice prepoznale su potrebu za povećanjem višejezičnosti i razvojem kompetencije višejezičnosti u Uniji. Europska komisija radit će na prijedlogu novog skupa europskih referentnih mjerila za obrazovanje i osposobljavanje, zajedno s opcijama za prikupljanje podataka, što bi moglo obuhvaćati referentno europsko mjerilo jezičnih kompetencija, s ciljem pružanja točnije slike kompetencije višejezičnosti u Uniji. O tim mjerilima raspravljat će i odlučiti Vijeće u kontekstu uspostave novog strateškog okvira za obrazovanje i osposobljavanje nakon 2020.

                  (24)

                  Iako se uvažava da se kompetencija višejezičnosti stječe tijekom cijelog života i da bi mogućnosti trebale biti dostupne u svim životnim fazama, ova se Preporuka posebice odnosi na primarno i sekundarno obrazovanje i osposobljavanje, uključujući, ako je to moguće, i rani i predškolski odgoj i obrazovanje te početno strukovno obrazovanje i osposobljavanje.

                  (25)

                  Ovom se Preporukom u potpunosti poštuju načela supsidijarnosti i proporcionalnosti,

            PREPORUČUJE DRŽAVAMA ČLANICAMA DA:
      U skladu s nacionalnim i europskim zakonodavstvom, dostupnim sredstvima i nacionalnim okolnostima te u bliskoj suradnji sa svim relevantnim dionicima:

                  (1)

                  istraže kako se svim mladima može pomoći da prije završetka višeg sekundarnog obrazovanja i osposobljavanja uz jezik na kojem se školuju, ako je to moguće, za barem još jedan europski jezik steknu razinu kompetencije koja im omogućuje da se tim jezikom učinkovito koriste u društvene i profesionalne svrhe te u svrhe učenja, i da potaknu stjecanje znanja dodatnog (trećeg) jezika do razine koja im omogućuje dovoljno tečnu interakciju (10);

                  (2)

                  primijene sveobuhvatne pristupe kako bi poboljšale poučavanje i učenje jezika na nacionalnoj, regionalnoj, lokalnoj ili školskoj razini, prema potrebi, koristeći se pritom, ako je to relevantno, primjerima politika navedenima u Prilogu;

                  (3)

                  osiguraju da se obuhvate svi sektori primarnog i sekundarnog obrazovanja, počinjući što ranije i uključujući početno strukovno obrazovanje i osposobljavanje;

                  (4)

                  u okviru tih sveobuhvatnih pristupa podupru razvoj svijesti o važnosti jezikâ u školama i ustanovama za strukovno obrazovanje i osposobljavanje s pomoću:

                              (a)

                              aktivne potpore i priznavanja mobilnosti učenika, učitelja i nastavnika, među ostalim iskorištavanjem mogućnosti iz dostupnih programa Unije za financiranje;

                              (b)

                              jačanja kompetencije u jezicima na kojima se učenici školuju kao osnove za daljnje učenje i obrazovna postignuća u školi za sve učenike, posebice one s migrantskim ili izbjegličkim podrijetlom ili one u nepovoljnom položaju;

                              (c)

                              pomaganja učenicima da prošire svoje kompetencije u jezicima na kojima se školuju podupiranjem učitelja i nastavnika u razmatranju upotrebe određenog jezika u svojim predmetima, uključujući podizanje svijesti o različitim jezičnim registrima i stručnom nazivlju;

                              (d)

                              promicanja kontinuiteta u jezičnom obrazovanju među različitim razinama školovanja;

                              (e)

                              poštovanja jezične raznolikosti učenika i njezina iskorištavanja kao resursa za učenje, među ostalim uključivanjem roditelja, drugih pružatelja skrbi i šire lokalne zajednice u jezično obrazovanje;

                              (f)

                              razmatranja mogućnosti za procjenu i vrednovanje jezičnih kompetencija koje nisu dio kurikuluma, već su rezultat informalnog učenja (na primjer u slučaju učenika migrantskog ili izbjegličkog podrijetla ili dvojezičnih učenika) ili pohađanja formalnog obrazovnog sustava druge zemlje u kojoj je učenik prethodno živio, na primjer proširenjem skupa jezika koji se mogu dodati kvalifikacijama učenika na kraju školovanja;

                              (g)

                              jačanja korištenja Zajedničkim europskim referentnim okvirom za jezike, posebice za poticanje promjena u jezičnim kurikulumima te testiranju i vrednovanju u području jezika;

                              (h)

                              osiguravanja potpore školama kako bi definirale vlastiti pristup učenju jezika, poštujući pritom nacionalno zakonodavstvo i pomažući školama da aktivno vrednuju i iskorištavaju svoju jezičnu raznolikost;

                              (i)

                              pružanja mogućnosti školama i centrima za osposobljavanje da ojačaju svoju europsku perspektivu, na primjer nastavkom dodjele Europske jezične oznake, razvojem školskih oznaka s posebnom europskom perspektivom i organizacijom nacionalnih događanja u vezi s jezičnom raznolikošću;

                  (5)

                  podupiru učitelje i nastavnike, predavače, inspektore i ravnatelje škola u razvoju svijesti o važnosti jezika s pomoću:

                              (a)

                              ulaganja, prema potrebi, u inicijalno i kontinuirano obrazovanje učitelja i nastavnika jezika u svrhu poboljšanja njihovih kompetencija te privlačenja i zadržavanja osoblja kako bi se održala široka jezična ponuda u primarnom obrazovanju te sekundarnom obrazovanju i osposobljavanju;

                              (b)

                              jačanja dobrovoljne suradnje među institucijama zaduženima za inicijalno i kontinuirano obrazovanje učitelja i nastavnika jezika;

                              (c)

                              uključivanja priprema za jezičnu raznolikost u razredu u inicijalno obrazovanje i trajni profesionalni razvoj učitelja i nastavnika te ravnatelja škola;

                              (d)

                              promicanja razdoblja studija u inozemstvu za studente koji studiraju da bi stekli nastavničku kvalifikaciju, uz istodobno poticanje mobilnosti za sve učitelje i nastavnike, predavače, inspektore i ravnatelje škola;

                              (e)

                              promicanja integracije i priznavanja mobilnosti u svrhu učenja u obrazovanju učitelja i nastavnika jezika, tako da učitelji i nastavnici jezika koji su nedavno diplomirali imaju iskustvo od barem jednog semestra učenja ili poučavanja u inozemstvu, posebno putem programa Erasmus+;

                              (f)

                              promicanja upotrebe eTwinninga (11) i drugih oblika virtualne suradnje te umrežavanja uživo kako bi se obogatilo iskustvo učenja u školama i razvila kompetencija višejezičnosti učitelja i nastavnika te učenika;

                              (g)

                              promicanja suradničkog poučavanja između učitelja i nastavnika jezika i učitelja i nastavnika drugih predmeta;

                  (6)

                  potiču istraživanja u području inovativnih, uključivih i višejezičnih pedagoških metoda i njihovu primjenu, uključujući, na primjer, upotrebu digitalnih alata, međusobno razumijevanje i načine poučavanja nastavnih predmeta na stranom jeziku (integrirano učenje jezika i nastavnog sadržaja) i uvedu inovativne promjene u inicijalno obrazovanje nastavnika;

                  (7)

                  osiguraju praćenje jezičnih kompetencija stečenih tijekom različitih faza obrazovanja i osposobljavanja, kao dopuna postojećim informacijama o mogućnostima učenja jezika;

                  (8)

                  s pomoću postojećih okvira i alata izvješćuju o iskustvima i napretku u promicanju učenja jezika;

            POZDRAVLJA NAMJERU KOMISIJE DA:

                  (9)

                  podupre daljnje djelovanje slijedom ove Preporuke tako što će olakšati uzajamno učenje među državama članicama i u suradnji s državama članicama razviti višejezične alate i resurse, kao što su:

                              (a)

                              smjernice o povezivanju poučavanja i vrednovanja jezika sa Zajedničkim europskim referentnim okvirom za jezike (12);

                              (b)

                              smjernice utemeljene na dokazima o novim oblicima učenja i pristupima za pružanje potpore, među ostalim i za jezike koji nisu dio kurikuluma;

                              (c)

                              digitalni alati za učenje jezika i profesionalni razvoj nastavnog osoblja u području učenja jezika, kao što su masovni otvoreni internetski tečajevi, alati za samoprocjenu (13), mreže, uključujući platforme eTwinning i Teacher Academy u okviru portala School Education Gateway;

                              (d)

                              metodologije i alati kojima se podržava praćenje kompetencije višejezičnosti u Uniji;

                  (10)

                  poveća mobilnost učenika, polaznika strukovnog obrazovanja i osposobljavanja te učitelja, nastavnika, predavača, inspektora i ravnatelja škola u okviru programa Erasmus+ te općenito podupre korištenje financijskim sredstvima Unije iz programa kao što su Erasmus+, Obzor 2020., Fond za azil, migracije i integraciju (FAMI) ili europski strukturni i investicijski fondovi, prema potrebi, za provedbu ove Preporuke i njezina Priloga, ne dovodeći u pitanje pregovore o sljedećem višegodišnjem financijskom okviru;

                  (11)

                  ojača suradnju s Vijećem Europe i Europskim centrom za suvremene jezike u području učenja jezika kako bi se unaprijedile inovativne metode poučavanja i učenja jezika te povećala svijest o ključnoj ulozi koju učenje jezika ima u suvremenim društvima;

                  (12)

                  izvješćuje o praćenju provedbe ove Preporuke, prije svega putem postojećih okvira i alata.

         Sastavljeno u Bruxellesu 22. svibnja 2019.

               Za Vijeće

               Predsjednik

            C.B. MATEI

         (1)  COM(2017)673 final.

         (2)  EUCO 19/1/17 REV 1.

         (3)  SL C 189, 4.6.2018., str. 1.

         (4)  Iako Vijeće Europe upotrebljava pojam „plurijezičnost” (engl. plurilingualism) u vezi s osobama koje imaju višestruke jezične kompetencije, u službenim dokumentima Europske unije pojam „višejezičnost” (engl. multilingualism) upotrebljava se i za opis kompetencija pojedinaca i za opis društvenih situacija. To djelomično proizlazi iz činjenice da je u drugim jezicima osim engleskog i francuskog teško razlikovati značenje pojmova plurilingual i multilingual.

         (5)  Europljani i njihovi jezici – sažetak posebnog izvješća Eurobarometra 2012.

         (6)  Prvi jezik: varijanta (ili varijante) jezika koja je naučena i upotrebljava se u ranom djetinjstvu (otprilike prije druge ili treće godine života) i u kojoj je sposobnost govora prvo usvojena. Ovom pojmu daje se prednost pred pojmom materinski jezik, koji je često neprimjeren jer prvi jezik nije nužno samo jezik majke.

         (7)  Komunikacija Komisije „Poticanje rasta i kohezije u graničnima regijama EU-a” (COM(2017) 534).

         (8)  Europska komisija (2012.) – Prvo europsko istraživanje jezičnih kompetencija, sažetak.

         (9)  Europska jezična oznaka dodjeljuje se na nacionalnoj razini, a podupire se programom Erasmus+.

         (10)  Stjecanje znanja klasičnih jezika, poput starogrčkog i latinskog, može biti dio jezičnog repertoara učenika.

         (11)  eTwinning je zajednica učitelja i nastavnika od predškolskog odgoja i obrazovanja do srednjoškolskog obrazovanja na sigurnoj internetskoj platformi.

         (12)  Na temelju iskustava i stručnih znanja koje je Vijeće Europe steklo tijekom izrade i ažuriranja tog okvira, a Europski centar za suvremene jezike i Europska komisija tijekom primjene tog rada na obrazovanje učitelja i nastavnika u okviru zajednički financiranih projekata.

         (13)  Europass trenutačno nudi alat za samoprocjenu jezične kompetencije, a njegovo funkcioniranje i učinkovitost preispitat će se u okviru provedbe odluke o Europassu.

         PRILOG
         Svijest o važnosti jezika u školama – razvoj sveobuhvatnih pristupa učenju jezika
         Sveobuhvatnim pristupima jeziku mogla bi se poduprijeti provedba Preporuke o učenju jezika. U ovom Prilogu navodi se niz pedagoških načela i dobrih praksi kojima je zajednički cilj poboljšati opću svijest o važnosti jezika u školama te u konačnici poboljšati ishode učenja jezika.
         Poučavanje jezika važan je element u svim nastavnim predmetima s obzirom na različite načine na koje se jezikom koristi u učionici i ključnu ulogu koju jezik ima u učenju i razumijevanju nastavnog sadržaja. Dobro svladavanje akademskog jezika blisko je povezano s razvojem znanja o predmetu i njegova razumijevanja.
         Svijest o važnosti jezika u školama i ustanovama za strukovno obrazovanje i osposobljavanje mogla bi pomoći u shvaćanju da je učenje jezika dinamičan i kontinuiran proces: stjecanje prvog jezika i njegovih različitih registara i stilova nastavlja se i uvelike je međusobno povezano s učenjem drugih jezika, na različitim razinama znanja te u skladu s okolnostima, potrebama i interesima svakog učenika i polaznika.
         Svijest o važnosti jezika u školama i ustanovama za strukovno obrazovanje i osposobljavanje mogla bi koristiti promišljanjima o jezičnoj dimenziji na svim razinama organizacije škole, poučavanja i prakse: pri razvoju pismenosti, učenju stranih jezika, poučavanju predmeta, uvažavanju drugih jezika koje učenici govore, komunikaciji s roditeljima i sa širim školskim okružjem itd.
         Bliskom suradnjom različitih članova školske zajednice, idealno u okviru koncepta škole kao organizacije učenja ili u okviru sveobuhvatnog pristupa školovanju, može se promicati takvo shvaćanje svijesti o važnosti jezika.
         Kako bi se poduprla svijest o važnosti jezika u školama i ustanovama za strukovno obrazovanje i osposobljavanje, utvrđeni su sljedeći primjeri dobre prakse.
         (1)   Višejezičnost u školama i ustanovama za strukovno obrazovanje i osposobljavanje

                     —

                     Pozitivan stav prema jezičnoj raznolikosti može pomoći u stvaranju okružja poticajnog za učenje jezika, u kojem se učenje i upotreba više jezika smatraju bogatstvom i resursom. Svijest o važnosti učenja jezika te obrazovnih, kognitivnih, društvenih, međukulturnih, profesionalnih i gospodarskih koristi šire upotrebe jezikâ može se povećati i poticati.

                     —

                     Razvoj jezične kompetencije i svijesti o jeziku može se transverzalno uključiti u kurikulum. Integracijom jezikâ i drugih predmeta može se omogućiti autentičnije učenje usmjereno na situacije iz stvarnog života.

                     —

                     Motivacija učenika za učenje jezikâ može se poboljšati povezivanjem obrazovnog sadržaja s njihovim životom i interesima, uzimajući u obzir informalno učenje i potičući sinergije s izvannastavnim aktivnostima. Veze između svakodnevne uporabe jezika i škola ili ustanova za strukovno obrazovanje i osposobljavanje može se ojačati priznavanjem prethodnog učenja jezikâ te pružanjem mogućnosti dodavanja kompetencije višejezičnosti proizišle iz informalnog učenja (na primjer u slučaju učenika migrantskog ili izbjegličkog podrijetla ili dvojezičnih učenika) ili iz pohađanja formalnog obrazovnog sustava druge zemlje u kojoj je učenik prethodno živio u svjedodžbe na kraju školovanja.

                     —

                     Cjelokupan jezični repertoar učenika može se vrednovati i poduprijeti u školi te usto iskoristiti kao pedagoški resurs za daljnje učenje svih učenika. Učenici mogu jedni drugima pomagati u učenju, objašnjavati svoj jezik ili jezike ostalima i uspoređivati jezike.

                     —

                     Škole bi uz glavne svjetske jezike komunikacije mogle ponuditi više jezika. Oblik te ponude može biti različit, ovisno o tome ima li zemlja dva službena jezika ili više njih i postoji li izražen interes za promicanje učenja jezika susjedne zemlje.

                     —

                     Uspostavom partnerstava između ustanova ranog predškolskog odgoja i obrazovanja i škola u pograničnim regijama potaknut će se djecu da od rane dobi uče jezik svojih susjeda te će se smanjiti jezične prepreke u tim regijama.

                     —

                     Škole i ustanove za strukovno obrazovanje i osposobljavanje dodatno se potiču da iskoriste Europski dan jezika i Europsku jezičnu oznaku za promicanje učenja jezika i jezične raznolikosti. Promiču se školske oznake s posebnom europskom dimenzijom u svrhu podupiranja europske perspektive za škole i centre za osposobljavanje.

               (2)   Učinkovitim i inovativnim poučavanjem do boljeg učenja jezika

                     —

                     Za poboljšanje učenja, poučavanja i vrednovanja jezika mogao bi se u potpunosti iskoristiti potencijal digitalnih alata. Tehnologija može uvelike pomoći proširenju jezične ponude, omogućiti izloženost jeziku te biti vrlo korisna za podupiranje onih jezika koji se ne uče u školama. Razvoj kritičkog mišljenja, medijske pismenosti te primjerene i sigurne upotrebe tehnologije može biti ključan element učenja u tom kontekstu.

                     —

                     Virtualnom suradnjom škola u okviru eTwinninga i drugih oblika virtualne suradnje može se omogućiti mladima da poboljšaju učenje jezika, surađuju s vršnjacima iz drugih zemalja i pripreme se za mobilnost u svrhu studija, osposobljavanja ili volontiranja u inozemstvu.

                     —

                     Mobilnost učenika, među ostalim u okviru programa Erasmus+, mogla bi postati redovit dio procesa učenja. To bi se trebalo proširiti na virtualnu i širu mobilnost osoblja.

                     —

                     Učitelji, nastavnici, predavači i učenici mogu upotrebljavati kombinaciju dijagnostičkog, formativnog i sumativnog vrednovanja kako bi pratili i vrednovali jezični razvoj, a za praćenje napretka upotrebljavaju se pojedinačne jezične mape, primjerice europska jezična mapa ili jezična putovnica Europass.

               (3)   Potpora učiteljima i nastavnicima te predavačima

                     —

                     Učitelje i nastavnike suvremenih jezika moglo bi se u okviru inicijalnog obrazovanja i/ili daljnjeg profesionalnog razvoja potaknuti na sudjelovanje u programima razmjene sa zemljama u kojima se govori njihov ciljni jezik. Bilo bi poželjno da svaki učitelj ili nastavnik jezika koji je nedavno diplomirao jedan semestar može provesti učeći ili poučavajući u inozemstvu.

                     —

                     Učitelji i nastavnici te predavači drugi predmeta koji nisu suvremeni jezici mogli bi razviti svijest o važnosti jezika, upoznati se s jezičnom didaktikom te usvojiti strategije za pružanje potpore učenicima.

                     —

                     Jezične asistente moglo bi se uključiti u poučavanje jezika u okviru mogućnosti koje nude programi razmjene među državama članicama.

                     —

                     Učiteljima i nastavnicima mogu se ponuditi mogućnosti trajnog profesionalnog razvoja (putem mreža, zajednica prakse, masovnih internetskih tečajeva jezika, centara stručnosti, suradničkog učenja na internetu, zajedničkog akcijskog istraživanja itd.) kako bi bili u tijeku s najnovijim pedagoškim inovacijama i usavršavali se.

               (4)   Partnerstva i veze u širem školskom okružju radi potpore učenju jezika

                     —

                     Škole i ustanove za strukovno obrazovanje i osposobljavanje mogle bi surađivati s roditeljima kada je riječ o načinu na koji mogu poduprijeti jezični razvoj njihove djece, posebice kada ona odrastaju u okružju s više jezika ili kod kuće govore jezik koji nije jezik na kojem se školuju.

                     —

                     Škole i ustanove za strukovno obrazovanje i osposobljavanje mogu razviti partnerstva s jezičnim centrima/jezičnim laboratorijima, javnim knjižnicama, kulturnim centrima ili drugim kulturnim udrugama, sveučilištima i istraživačkim centrima kako bi stvorili aktivnija okružja za učenje, obogatili učenje jezikâ te poboljšali nastavne prakse i učinili ih inovativnijima.

                     —

                     Škole, ustanove za strukovno obrazovanje i osposobljavanje i općine mogu udružiti resurse radi stvaranja jezičnih centara s većom ponudom jezika kako bi zadržali jezike koji se manje govore i/ili jezike koji se ne uče u školi.

                     —

                     Suradnja s poslodavcima u regiji i šire može doprinijeti boljem razumijevanju važnosti kompetencije višejezičnosti u poslovnom životu i pomoći osigurati da stečena kompetencija višejezičnosti učinkovito podupire zapošljivost.

                     —

                     U prekograničnim regijama mogla bi se poticati prekogranična partnerstva ustanova za obrazovanje i osposobljavanje. Ponudom informacija i organizacijom tečajeva na jezicima susjedne zemlje mogla bi se olakšati mobilnost učenika i studenata, učitelja i nastavnika, predavača, administrativnog osoblja, doktorskih kandidata i istraživača. Promicanjem višejezičnosti u okviru tih prekograničnih partnerstava osobe s kvalifikacijom mogu se pripremiti za ulazak na tržište rada s obje strane granice.

                     —

                     Može se promicati suradnja među ustanovama za obrazovanje nastavnika.


title: Preporuka Europske središnje banke od 7. prosinca 2018. o Registru podataka o institucijama i povezanim društvima (ESB/2018/36)

text:
               17.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 21/1

      PREPORUKA EUROPSKE SREDIŠNJE BANKE
      od 7. prosinca 2018.
      o Registru podataka o institucijama i povezanim društvima
      (ESB/2018/36)
      (2019/C 21/01)
      UPRAVNO VIJEĆE EUROPSKE SREDIŠNJE BANKE,
      uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 127. stavak 2. i 5. i treću alineju članka 132. stavka 1.,
      uzimajući u obzir Statut Europskog sustava središnjih banaka i Europske središnje banke, a posebno njegov članak 5. stavak 1.,
      budući da:

                  (1)

                  Registar podataka o institucijama i povezanim društvima (RIAD) je zajednički skup referentnih podataka o pravnim i drugim statističkim institucionalnim jedinicama, čije prikupljanje podupire poslovne procese u Eurosustavu i obavljanje zadaća Europskog sustava središnjih banaka (ESSB) i jedinstvenog nadzornog mehanizma (SSM). Podatke unesene u RIAD dostavljaju članice Eurosustava i nacionalne središnje banke država članica čija valuta nije euro, kada takve nacionalne središnje banke dobrovoljno sudjeluju u djelovanju RIAD-a.

                  (2)

                  Nacionalne središnje banke država članica čija valuta nije euro koje sudjeluju u djelovanju RIAD-a trebale bi surađivati međusobno, s nacionalnim središnjim bankama Eurosustava i s Europskom središnjom bankom u dostavljanju, ažuriranju i potvrđivanju referentnih podataka za subjekte unesene u RIAD u skladu sa Smjernicom (EU) 2018/876 Europske središnje banke (ESB/2018/16) (1) i, na uzajamnoj osnovi, imaju pristup podacima o svojim domaćim subjektima i dijele podatke o njima.

                  (3)

                  U interesu bliske i učinkovite suradnje u ESSB-u, za upravljanje RIAD-om i u skladu s uvodnom izjavom 9. Smjernice (EU) 2018/876 (ESB/2018/16) trebalo bi donijeti preporuku radi dopunjavanja te Smjernice.

                  (4)

                  Na dijeljenje podataka iz RIAD-a primjenjuje se ESSB-ov režim povjerljivosti ili, u slučaju podataka iz RIAD-a koji nisu statistički, primjenjuju se druge zaštite povjerljivosti, a na dijeljenje podataka između država članica čija valuta nije euro mogu se primjenjivati dodatna pravna ograničenja na nacionalnoj razini.

            DONIJELO JE OVU PREPORUKU:
      I.   Definicija

      Za potrebe ove Preporuke, pojam „subjekt” ima isto značenje kao što je definirano člankom 2. točkom 1. Smjernice (EU) 2018/876 (ESB/2018/16).
      II.   Dostavljanje statističkih podataka

      Adresati ove Preporuke trebali bi primjenjivati odredbe upućene nacionalnim središnjim bankama država članica čija je valuta euro sadržane u Smjernici (EU) 2018/876 (ESB/2018/16).
      III.   Završna odredba

      Ova je Preporuka upućena nacionalnim središnjim bankama država članica čija valuta nije euro.

         Sastavljeno u Frankfurtu na Majni 7. prosinca 2018.

               Predsjednik ESB-a

            Mario DRAGHI

         (1)  Smjernica (EU) 2018/876 Europske središnje banke od 1. lipnja 2018. o Registru podataka o institucijama i povezanim društvima (ESB/2018/16) (SL L 154, 18.6.2018., str. 3.).


title: Preporuka Vijeća od 9. srpnja 2019. o imenovanju predsjednice Europske središnje banke

text:
               12.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 235/1

      PREPORUKA VIJEĆA
      od 9. srpnja 2019.
      o imenovanju predsjednice Europske središnje banke
      (2019/C 235/01)
      VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
      uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 283. stavak 2. i članak 139. stavak 2.,
      uzimajući u obzir Protokol br. 4 o Statutu Europskog sustava središnjih banaka i Europske središnje banke, a posebno njegov članak 11. stavak 11.2.,
      PREPORUČUJE EUROPSKOM VIJEĆU:
      da se gđa Christine LAGARDE imenuje predsjednicom Europske središnje banke na mandat od osam godina s učinkom od 1. studenoga 2019.

         Sastavljeno u Bruxellesu 9. srpnja 2019.

               Za Vijeće

               Predsjednik

            M. LINTILÄ