title: 2014/135/EU: Preporuka Komisije оd 12. ožujka 2014. o novom pristupu stečaju i nesolventnosti poduzeća  Tekst značajan za EGP

text:
               14.3.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               L 74/65

      PREPORUKA KOMISIJE

   оd 12. ožujka 2014.
   o novom pristupu stečaju i nesolventnosti poduzeća
   (Tekst značajan za EGP)
   (2014/135/EU)
   EUROPSKA KOMISIJA,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 292.,
   budući da:

               (1)

               Cilj je ove Preporuke održivim poduzećima u financijskim poteškoćama, gdje god se u Uniji nalaze, osigurati pristup nacionalnim stečajnim okvirima kojima im se omogućuje restrukturiranje u ranoj fazi u svrhu izbjegavanja stečaja, te time maksimizirati ukupnu vrijednost za vjerovnike, zaposlenike, vlasnike i gospodarstvo u cjelini. Također je cilj ove Preporuke omogućiti drugu priliku poštenim poduzetnicima u stečaju u cijeloj Uniji.

               (2)

               Nacionalni stečajni propisi u vezi s restrukturiranjem poslovanja uvelike variraju u odnosu na raspon postupaka dostupnih dužnicima u financijskim poteškoćama. Neke države članice imaju ograničen raspon postupaka, što znači da se poslovi mogu restrukturirati samo u relativno kasnoj fazi, u okviru službenog stečajnog postupka. U drugim je državama članicama restrukturiranje moguće u ranijoj fazi, ali dostupni postupci nisu učinkoviti koliko bi mogli biti ili su različito formalizirani, posebno u vezi s korištenjem izvansudskih postupaka.

               (3)

               Jednako tako, nacionalni propisi koji poduzetnicima omogućuju drugu priliku, a posebno odobravajući im razrješenje od obveze vraćanja dugova nastalih za vrijeme poslovanja, variraju u odnosu na razdoblje preustroja i uvjete po kojima se razrješenje može odobriti.

               (4)

               Odstupanja između nacionalnih okvira restrukturiranja i između nacionalnih propisa kojima se poštenim poduzetnicima omogućuje druga prilika dovode do povećanih troškova i nesigurnosti kod procjene rizika ulaganja u drugoj državi članici, fragmentiraju uvjete dostupnosti kreditiranja, te za ishod imaju različite stope povrata za vjerovnike. Odstupanja otežavaju projektiranje i donošenje usklađenih planova restrukturiranja za prekogranične koncerne. Općenito, odstupanja mogu odvratiti poduzeća od poslovnog nastana u različitim državama članicama.

               (5)

               Uredba Vijeća (EZ) br. 1346/2000 (1) odnosi se samo na pitanja nadležnosti, priznanja i izvršenja, primjenjivog prava i suradnje u prekograničnim stečajnim postupcima. Komisijinim prijedlogom izmjene te Uredbe (2) trebalo bi se proširiti područje primjene Uredbe na preventivne postupke kojima se promiče spašavanje ekonomski održivog dužnika i pruža druga prilika poduzetnicima. Međutim, predložena izmjena ne odnosi se na odstupanja između tih postupaka u nacionalnim zakonodavstvima.

               (6)

               Dana 15. studenoga 2011. Europski je parlament donio Rezoluciju (3) o stečajnom postupku. Uključivala je preporuke za usklađivanje posebnih značajki nacionalnog stečajnog zakonodavstva, uključujući uvjete za poslovni nastan, učinke i sadržaj planova restrukturiranja.

               (7)

               U Komunikaciji o Aktu o jedinstvenom tržištu II. (4) od 3. listopada 2012. prioritet Komisije bio je unaprijediti stečajne propise Unije kako bi se olakšao opstanak poduzeća i pružila druga prilika poduzetnicima. U tu je svrhu Komisija najavila da će analizirati na koji bi se način mogla uvećati učinkovitost nacionalnih stečajnih zakonodavstava kako bi se stvorili ravnopravni uvjeti za poduzeća, poduzetnike i pojedince na unutarnjem tržištu.

               (8)

               U Komunikaciji Komisije o Novom europskom pristupu stečaju i nesolventnosti poduzeća (5) od 12. prosinca 2012. ističu se određena područja u kojima bi razlike između nacionalnih stečajnih zakonodavstava mogle kočiti uspostavljanje učinkovitog unutarnjeg tržišta. Navodi se da bi stvaranje uvjeta za ravnopravnu utakmicu u tim područjima vodilo većem povjerenju poduzeća, poduzetnika i pojedinaca u sustave drugih država članica, učinilo kreditiranje dostupnijim te potaklo investicije.

               (9)

               Dana 9. siječnja 2013. Komisija je donijela Akcijski plan za poduzetništvo do 2020. (6) kojim se, između ostaloga, poziva države članice da do 2013., ako je moguće, olakšaju uvjete podmirenja duga i skrate vrijeme preustroja za poštene poduzetnike do maksimalno tri godine, osiguraju podršku za rano restrukturiranje poduzećima, savjete u svrhu sprječavanja stečaja i podršku malim i srednjim poduzećima kod restrukturiranja i ponovnog pokretanja.

               (10)

               Nekoliko država članica trenutačno preispituju vlastita nacionalna stečajna zakonodavstva u vezi s unaprijeđenjem okvira spašavanja poduzeća i druge prilike za poduzetnike. Stoga je prikladno poticati povezanost u tim i svim budućim takvim nacionalnim inicijativama kako bi se ojačalo funkcioniranje unutarnjeg tržišta.

               (11)

               Neophodno je poticati veću usklađenost između nacionalnih stečajnih okvira kako bi se smanjili neučinkovitost i odstupanja koji koče rano restrukturiranje održivih poduzeća u financijskim poteškoćama i pružila druga prilika poštenim poduzetnicima, smanjujući time trošak restrukturiranja za dužnike i vjerovnike. Većom usklađenošću i povećanom učinkovitošću tih nacionalnih stečajnih propisa maksimizirali bi se povrati svim vrstama vjerovnika i investitora, te potakle prekogranične investicije. Većom bi se usklađenošću također olakšalo restrukturiranje koncerna, bez obzira gdje se članovi koncerna u Uniji nalaze.

               (12)

               Nadalje, uklanjanjem prepreka učinkovitom restrukturiranju održivih poduzeća u financijskim poteškoćama pridonosi se očuvanju radnih mjesta i koristi gospodarstvu općenito. Dostupnija druga prilika za poduzetnike vodila bi i do većih stopa samozapošljavanja u državama članicama. Povrh toga, učinkovitijim bi se stečajnim okvirima omogućila preciznija procjena rizika kod odluka o uzajmljivanju i pozajmljivanju i olakšala prilagodba prezaduženih poduzeća, minimizirajući ekonomske i socijalne troškove povezane s postupkom smanjenja njihovih zaduženja.

               (13)

               Malim bi i srednjim poduzećima koristio usklađeniji pristup na razini Unije budući da se koriste učinkovitijim postupcima restrukturiranja u nekim državama članicama, a ne posjeduju resurse neophodne da bi se mogli nositi s visokim troškovima restrukturiranja.

               (14)

               Učinkoviti je okvir restrukturiranja održivih poduzeća u interesu i poreznih vlasti. U provedbi ove Preporuke države bi članice trebale moći poduzeti odgovarajuće mjere kako bi se osigurali naplata i povrat poreznih prihoda u skladu s općim načelima poreznog poštenja i poduzele učinkovite mjere u slučaju prijevare, utaje ili zloporabe.

               (15)

               Iz područja primjene ove Preporuke prikladno je isključiti društva za osiguranje, kreditne institucije, investicijska društva i poduzeća za zajednička ulaganja, središnje druge ugovorne strane, središnje depozitorije vrijednosnih papira i druge financijske institucije, koji su podložni posebnim okvirima za oporavak i sanaciju u kojima nacionalna nadzorna tijela na raspolaganju imaju široke ovlasti djelovanja. Iako se područje primjene ove Preporuke ne odnosi na prezaduženost i stečaj potrošača, države se članice poziva da istraže mogućnost primjene ovih preporuka i na potrošače, jer bi neka od načela koja se u ovoj Preporuci slijede mogla biti značajna i za njih.

               (16)

               Okvirom bi se restrukturiranja trebalo omogućiti dužnicima da svoje financijske poteškoće rješavaju u ranoj fazi, dok je moguće spriječiti stečaj i osigurati nastavak poslovanja. Međutim, kako bi se izbjegli svi potencijalni rizici zlouporabe postupka, mora postojati vjerojatnost da financijske poteškoće dužnika vode k stečaju, a planom se restrukturiranja mora moći spriječiti stečaj dužnika i osigurati održivost poslovanja.

               (17)

               U svrhu promicanja efikasnosti, kraćih odgoda i smanjenja troškova, nacionalni bi preventivni okviri restrukturiranja trebali uključiti fleksibilne postupke kojima se sudski postupci ograničavaju na slučajeve gdje su neophodni i razmjerni zaštiti prava vjerovnika i drugih zainteresiranih strana koji će vjerojatno biti zahvaćeni. Na primjer, kako bi se izbjegli nepotrebni troškovi i odrazila rana priroda postupka dužnici bi, u načelu, trebali zadržati kontrolu nad svojom imovinom, dok imenovanje izmiritelja ili nadzornika ne bi trebalo biti obvezno, već učinjeno na pojedinačnoj osnovi.

               (18)

               Dužnik bi od suda trebao moći zatražiti odgodu provedbe ovrhe i obustavu stečajnih postupaka za koje su vjerovnici podnijeli zahtjev za pokretanje ako bi to moglo negativno utjecati na pregovore i umanjiti izglede restrukturiranja poslovanja dužnika. Međutim, kako bi se osigurala pravedna ravnoteža između prava dužnika i vjerovnika, a uzimajući u obzir iskustvo u vezi s nedavnim reformama u državama članicama, odgoda bi se prvotno trebala odobriti na razdoblje od najduže četiri mjeseca.

               (19)

               Kako bi se osiguralo da je umanjenje prava vjerovnika razmjerno koristima od restrukturiranja i da je vjerovnicima na raspolaganju učinkovit pravni lijek neophodna je sudska potvrda plana restrukturiranja, u potpunom skladu sa slobodom poduzetništva i pravom na vlasništvo, utvrđenima Poveljom o temeljnim pravima Europske unije. Stoga bi sud trebao odbiti plan ako je vjerojatno da bi pokušaj restrukturiranja umanjio prava vjerovnika koji na njega ne pristaju ispod razine koju bi razumno očekivali ostvariti u slučaju neprovođenja restrukturiranja poslovanja dužnika.

               (20)

               Posljedice stečaja, a posebno društvena stigma, pravne posljedice i tekuća nemogućnost otplate dugova u značajnoj mjeri odvraćaju poduzetnike od pokretanja posla i onemogućavaju drugu priliku, čak i u slučaju da dokazi pokazuju da poduzetnici koji su otišli u stečaj imaju veću priliku uspjeti iz drugog pokušaja. Stoga bi trebalo poduzeti korake kako bi se smanjili negativni učinci stečaja na poduzetnike, na način da se omogući potpuno razrješenje od dugova nakon maksimalnog vremenskog razdoblja,

         DONIJELA JE OVU PREPORUKU:
   I.   CILJ I PREDMET

               1.

               Cilj je ove Preporuke potaći države članice da osiguraju okvir kojim se omogućuje učinkovito restrukturiranje održivih poduzeća u financijskim poteškoćama i druga prilika poštenim poduzetnicima, promičući time poduzetništvo, investicije i zapošljavanje, te pridonoseći smanjenju prepreka neometanom funkcioniranju unutarnjeg tržišta.

               2.

               Smanjivanjem tih prepreka cilj je ove Preporuke posebno:

                           (a)

                           smanjiti troškove procjene rizika ulaganja u drugim državama članicama;

                           (b)

                           povećati stope povrata za vjerovnike; i

                           (c)

                           ukloniti poteškoće kod restrukturiranja prekograničnih koncerna.

               3.

               Ovom se Preporukom propisuju minimalni standardi o:

                           (a)

                           preventivnim okvirima restrukturiranja; i

                           (b)

                           razrješenju dugova poduzetnika u stečaju.

               4.

               U provedbi ove Preporuke države bi članice trebale moći poduzeti odgovarajuće i učinkovite mjere kako bi se osigurala naplata poreza, posebno u slučajevima prijevare, utaje ili zloporabe.

         II.   DEFINICIJE

               5.

               Za potrebe ove Preporuke:

                           (a)

                           „dužnik” znači svaka fizička ili pravna osoba u financijskim poteškoćama za koju postoji vjerojatnost stečaja;

                           (b)

                           „restrukturiranje” znači promjena sastava, uvjeta ili strukture imovine i obveza dužnika, ili kombinacija tih elemenata, u cilju omogućavanja nastavka poslovanja dužnika, djelomično ili u cijelosti;

                           (c)

                           „odgoda provedbe ovrhe” znači sudska odluka kojom se privremeno zamrzava pravo vjerovnika da se prisilno naplati od dužnika;

                           (d)

                           „sudovi” znači tijela, uključujući i nepravosudna, nadležna u predmetima u vezi s preventivnim postupcima kojima su države članice povjerile obavljanje sudske uloge, i čije odluke mogu biti podložne žalbi ili preispitivanju od strane pravosudnih tijela.

         III.   PREVENTIVNI OKVIR RESTRUKTURIRANJA

   A.   Raspoloživost preventivnog okvira restrukturiranja

               6.

               Dužnicima bi na raspolaganju trebao postojati okvir kojim bi im se omogućilo restrukturiranje poslovanja u cilju sprječavanja stečaja. Okvir bi trebao sadržavati sljedeće elemente:

                           (a)

                           dužnik bi se trebao moći koristiti restrukturiranjem u ranoj fazi, čim mogućnost stečaja postane izvjesna;

                           (b)

                           dužnik bi trebao zadržati kontrolu nad svakodnevnim poslovanjem;

                           (c)

                           dužnik bi trebao moći zatražiti privremenu odgodu provedbe ovrhe;

                           (d)

                           ako ga potvrdi sud, plan restrukturiranja koji donese većina propisana nacionalnim pravom trebao bi biti obvezujuć za sve vjerovnike;

                           (e)

                           novo financiranje, koje je neophodno za provedbu plana restrukturiranja, ne bi trebalo proglasiti ništavnim, poništivim ili neizvršivim kao čin koji je štetan za opću vjerovničku masu.

               7.

               Postupak restrukturiranja ne bi trebao biti skup ni dug i trebao bi biti fleksibilan, tako da se više koraka može poduzeti izvansudskim putem. Uključenost bi sudova trebala biti ograničena na slučajeve gdje je neophodna i razmjerna zaštiti prava vjerovnika i drugih zainteresiranih strana zahvaćenih planom restrukturiranja.

         B.   Olakšavanje pregovora o planovima restrukturiranja

      Imenovanje izmiritelja ili nadzornika

               8.

               Dužnici bi trebali moći ući u postupak restrukturiranja svojeg poslovanja bez potrebe formalnog pokretanja sudskog postupka.

               9.

               Imenovanje izmiritelja ili nadzornika od strane suda ne bi trebalo biti obvezno, nego učinjeno na pojedinačnoj osnovi ako to sud smatra neophodnim:

                           (a)

                           u slučaju izmiritelja, kako bi dužniku i vjerovnicima pomogao u uspješnom odvijanju pregovora o planu restrukturiranja;

                           (b)

                           u slučaju nadzornika, kako bi nadgledao aktivnosti dužnika i vjerovnika, te poduzeo neophodne mjere u svrhu zaštite zakonitih interesa jednog ili više vjerovnika ili drugih zainteresiranih strana.

      Odgoda provedbe ovrhe i obustava stečajnog postupka

               10.

               Dužnici bi trebali imati pravo od suda zatražiti privremenu odgodu provedbe ovrhe (u daljnjem tekstu „odgoda”) koju su zatražili vjerovnici, što uključuje i osigurane i povlaštene vjerovnike, koji bi inače mogli umanjiti izglede plana restrukturiranja. Odgoda ne bi trebala utjecati na izvršavanje tekućih ugovora.

               11.

               U državama članicama koje uvjetuju odobravanje odgode, dužnicima bi se odgoda trebala moći odobriti neovisno o okolnostima ako:

                           (a)

                           vjerovnici koji polažu pravo na značajan iznos potraživanja, a koje će plan restrukturiranja vjerojatno zahvatiti, podupiru pregovore o donošenju plana restrukturiranja; i

                           (b)

                           postoje razumni izgledi da se plan restrukturiranja provede, te izbjegne stečaj dužnika.

               12.

               Ako je tako predviđeno zakonima država članica, za vrijeme trajanja odgode trebalo bi obustaviti dužnikovu obvezu podnošenja zahtjeva za pokretanje stečajnog postupka, kao i zahtjeve vjerovnika kojima se traži pokretanje stečajnog postupka zatražene nakon odobrenja odgode.

               13.

               Vremenom trajanja odgode trebalo bi osigurati pravednu ravnotežu između interesa dužnika i vjerovnika, a posebno osiguranih vjerovnika. Vrijeme trajanja odgode ne bi trebalo biti duže od četiri mjeseca i trebalo bi se utvrditi na osnovi složenosti predviđenog restrukturiranja. Države članice mogu propisati da se vrijeme trajanja može produljiti na temelju dokaza o napretku pregovora o planu restrukturiranja. Ukupno vrijeme trajanja odgode ne bi trebalo biti duže od 12 mjeseci.

               14.

               Odgodu bi trebalo ukinuti ako više nije neophodna za olakšavanje donošenja plana restrukturiranja.

         C.   Planovi restrukturiranja

      Sadržaj planova restrukturiranja

               15.

               Države bi članice trebale osigurati da sudovi mogu potvrditi planove ekspeditivno i, u načelu, pisanim putem. Trebale bi utvrditi jasne i precizne odredbe o sadržaju planova restrukturiranja. Planovi restrukturiranja trebali bi sadržavati detaljan opis sljedećih elemenata:

                           (a)

                           jasnu i potpunu identifikaciju vjerovnika koje bi se zahvatilo planom;

                           (b)

                           učinke predloženog restrukturiranja na pojedinačne dugove i kategorije dugova;

                           (c)

                           stajališta vjerovnika zahvaćenih planom restrukturiranja;

                           (d)

                           prema potrebi, uvjete za novo financiranje; i

                           (e)

                           procjenu izgleda da se planom izbjegne stečaj dužnika i osigura održivost poslovanja.

      Donošenje planova restrukturiranja od strane vjerovnika

               16.

               Kako bi se uvećali izgledi restrukturiranja, te time broj spašenih održivih poduzeća, trebalo bi biti moguće da plan restrukturiranja donesu zahvaćeni vjerovnici, uključujući i osigurane i neosigurane vjerovnike.

               17.

               Vjerovnike s različitim interesima trebalo bi razvrstati u posebne kategorije koje odražavaju te interese. Trebale bi postojati posebne kategorije barem za osigurane i neosigurane vjerovnike.

               18.

               Plan bi restrukturiranja trebala donijeti većina u odnosu na iznos vjerovničkih tražbina u svakoj kategoriji, kako je propisano nacionalnim pravom. Ako postoje više od dvije kategorije vjerovnika, države bi članice trebale moći zadržati ili uvesti odredbe kojima se sudove ovlašćuje da potvrde planove restrukturiranja koje podupire većina tih kategorija vjerovnika, uzimajući posebno u obzir važnost potraživanja odgovarajućih kategorija vjerovnika.

               19.

               Vjerovnicima bi se trebali osigurati ravnopravni uvjeti, bez obzira gdje se nalaze. Vjerovnicima bi se stoga, u načelu, trebalo dopustiti glasovanje sredstvima komunikacije na daljinu poput preporučenog pisma ili zaštićenih elektroničkih tehnologija, u slučaju da se zakonima država članica zahtijeva službeni postupak glasovanja.

               20.

               Kako bi se povećala učinkovitost donošenja planova restrukturiranja, države bi članice trebale osigurati da planove mogu donijeti i samo pojedini vjerovnici ili pojedine vrste ili kategorije vjerovnika, ako drugi vjerovnici pritom nisu zahvaćeni.

      Sudska potvrda plana restrukturiranja

               21.

               Kako bi se osiguralo da se planom restrukturiranja ne zadire neopravdano u prava vjerovnika, te u interesu pravne sigurnosti, planove bi restrukturiranja kojima se donose odredbe za novo financiranje ili zahvaćaju interesi vjerovnika koji na njih ne pristaju trebao potvrditi sud da bi postali obvezujući.

               22.

               Sud može potvrditi plan restrukturiranja pod uvjetima koji bi trebali biti jasno određeni u zakonima država članica, a trebali bi sadržavati barem sljedeće:

                           (a)

                           plan je restrukturiranja donesen u uvjetima u kojima se osigurava zaštita zakonitih interesa vjerovnika;

                           (b)

                           svi vjerovnici koje će plan restrukturiranja vjerojatno zahvatiti izviješteni su o njemu;

                           (c)

                           planom restrukturiranja ne umanjuju se prava vjerovnika koji na njega ne pristaju ispod razine koju bi razumno očekivali ostvariti ako se restrukturiranje ne provede, ako je dužnikovo poduzeće likvidirano ili prodano kao poduzeće s vremenskom neograničenosti poslovanja, ovisno o slučaju;

                           (d)

                           svako novo financiranje predviđeno planom restrukturiranja neophodno je za njegovu provođenje i njime se ne dovode u pitanje interesi vjerovnika koji na njega ne pristaju.

               23.

               Države bi članice trebale osigurati da sudovi mogu odbiti planove restrukturiranja u kojima je jasno da ne postoje izgledi da se izbjegne stečaj dužnika i osigura održivost poslovanja jer se, na primjer, ne predviđa novo financiranje potrebno za nastavak aktivnosti.

      Prava vjerovnika

               24.

               Sve bi vjerovnike koje će plan restrukturiranja vjerojatno zahvatiti trebalo izvijestiti o njegovom sadržaju i omogućiti im pravo da izraze prigovore i ulože žalbu na plan restrukturiranja. Međutim, žalbom se, u načelu, ne bi trebala obustaviti provedba plana restrukturiranja, u interesu vjerovnika koji ga podržavaju.

      Učinci plana restrukturiranja

               25.

               Planovi bi restrukturiranja trebali biti obvezujući za sve zahvaćene vjerovnike koji ih jednoglasno donesu.

               26.

               Planovi bi restrukturiranja koje potvrdi sud trebali biti obvezujući za sve planom zahvaćene i identificirane vjerovnike.

         D.   Zaštita za novo financiranje

               27.

               Novo financiranje, uključujući nove zajmove, prodaju dijela imovine od strane dužnika i zamjenu duga glavnicom, dogovoreno planom restrukturiranja i sudski potvrđeno, ne bi trebalo proglasiti ništavnim, poništivim ili neizvršivim kao čin koji je štetan za opću vjerovničku masu.

               28.

               Od građanske bi i kaznene odgovornosti u vezi s postupkom restrukturiranja trebali biti izuzeti pružatelji novog financiranja koje je dio sudski potvrđenog plana restrukturiranja.

               29.

               Trebale bi postojati iznimke od propisa o zaštiti novog financiranja ako se u vezi s novim financiranjem naknadno ustanovi prijevara.

         IV.   DRUGA PRILIKA ZA PODUZETNIKE

      Razdoblje preustroja

               30.

               Trebalo bi ograničiti negativne učinke stečaja na poduzetnike kako bi im se pružila druga prilika. Poduzetnici bi najkasnije nakon tri godine trebali biti u potpunosti razriješeni dugova koji su bili predmetom stečaja, počevši od:

                           (a)

                           u slučaju postupka koji se okonča likvidacijom imovine dužnika, datuma na koji je sud odlučio o zahtjevu za pokretanje stečajnog postupka;

                           (b)

                           u slučaju postupka koji uključuje plan otplate, datuma na koji je započela provedba plana otplate.

               31.

               Po isteku razdoblja preustroja poduzetnici bi trebali biti razriješeni svojih dugovanja, bez potrebe da se, u načelu, ponovno obrate sudu.

               32.

               Potpuno razrješenje nakon kratkog vremenskog razdoblja nije primjereno u svim okolnostima. Države članice trebale bi stoga moći zadržati ili uvesti strože odredbe neophodne kako bi se:

                           (a)

                           obeshrabrilo poduzetnike koji su prije ili nakon otvaranja stečajnog postupka postupali nepošteno ili u zloj vjeri;

                           (b)

                           obeshrabrilo poduzetnike koji se ne pridržavaju plana otplate i svih drugih zakonskih obveza kojima se štite interesi vjerovnika; ili

                           (c)

                           osigurala sredstva za život poduzetnika i njegove obitelji na način da mu se dopusti da zadrži određena sredstva.

               33.

               Države članice mogu iz propisa o potpunom razrješenju isključiti pojedine kategorije dugova, poput onih koji proizlaze iz deliktne odgovornosti za štetu.

         V.   NADZOR I IZVJEŠĆIVANJE

               34.

               Države se članice pozivaju da primijene načela navedena u ovoj Preporuci do 14. ožujka 2015.

               35.

               Države se članice pozivaju da prikupe vjerodostojne godišnje statističke podatke o broju pokrenutih preventivnih postupaka restrukturiranja, trajanju postupaka i podacima o veličini uključenih dužnika i ishodima pokrenutih postupaka i te podatke dostave Komisiji jednom godišnje, a prvi puta do 14. ožujka 2015.

               36.

               Komisija će procijeniti primjenu ove Preporuke u državama članicama do 14. rujna 2015. U tom će kontekstu Komisija ocijeniti utjecaj Preporuke na spašavanje poduzeća u financijskim poteškoćama i omogućavanje druge prilike poštenim poduzetnicima, interakciju Preporuke s drugim stečajnim postupcima u drugim područjima, poput razdoblja preustroja za fizičke osobe koje ne obavljaju trgovačku, poslovnu, obrtničku ili profesionalnu aktivnost, utjecaj Preporuke na funkcioniranje unutarnjeg tržišta, mala i srednja poduzeća i konkurentnost gospodarstva Unije. Komisija će također ocijeniti je li potrebno predložiti dodatne mjere kako bi se učvrstio i ojačao pristup iznesen u ovoj Preporuci.

      Sastavljeno u Bruxellesu 12. ožujka 2014.

            Za Komisiju

         Viviane REDING

            Potpredsjednica

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1346/2000 od 29. svibnja 2000. o stečajnom postupku (SL L 160, 30.6.2000., str. 1.).

      (2)  COM(2012) 744 završna verzija.

      (3)  Rezolucija Europskog parlamenta od 15. studenoga 2011. s preporukama Komisiji o stečajnom postupku u okviru trgovačkog prava EU-a, P7_TA (2011) 0484.

      (4)  COM(2012) 573 završna verzija.

      (5)  COM(2012) 742 završna verzija.

      (6)  COM(2012) 795 završna verzija.


               12.9.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/1

         Preporuke EDPS-a o mogućnostima EU-a u pogledu reforme zaštite podataka
   (Cjeloviti tekst objavljen je na internetskim stranicama EDPS-a na engleskom, francuskom i njemačkom jeziku na adresi www.edps.europa.eu)
   (2015/C 301/01)
   Tri glavne institucije EU-a, Europski parlament, Vijeće i Europska komisija, 24. lipnja 2015. započele su pregovore u vezi sa suodlučivanjem o predloženoj Općoj uredbi o zaštiti podataka (dalje u tekstu: GDPR), tj. postupak poznat kao neformalni „trijalog” (1). Osnovu za trijalog čine prijedlog Komisije iz siječnja 2012., zakonodavna rezolucija Parlamenta od 12. ožujka 2014. i opći pristup Vijeća usvojen 15. lipnja 2015 (2). Tri institucije obvezuju se postupati prema GDPR-u kao dijelu šireg paketa reformi u području zaštite podataka koji uključuje predloženu direktivu za policijske i pravosudne djelatnosti. Proces bi trebao biti zaključen krajem 2015. te će vjerojatno omogućiti formalno donošenje oba instrumenta početkom 2016., nakon čega će uslijediti dvogodišnje prijelazno razdoblje (3).
   Europski nadzornik za zaštitu podataka (EDPS) neovisna je institucija EU-a. Nadzornik nije dio trijaloga, ali je odgovoran na temelju članka 41. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 45/2001 „U vezi s obradom osobnih podataka… osigurati da institucije i tijela Zajednice poštuju temeljna prava i slobode fizičkih osoba, a posebno njihovo pravo na privatnost”, i „… za savjetovanje institucija i tijela Zajednice te subjekata podataka o svim pitanjima koja se tiču obrade osobnih podataka”.Nadzornik i pomoćnik nadzornika imenovani su u prosincu 2014. s posebnom dužnošću da budu konstruktivniji i proaktivniji, te su u ožujku 2015. objavili petogodišnju strategiju u kojoj navode kako namjeravaju izvršiti tu dužnost, te da su odgovorni za izvršavanje iste (4).
   Ovo je mišljenje prva ključna točka u EDPS-ovoj strategiji. Nadovezujući se na razgovore s institucijama EU-a, državama članicama, predstavnicima civilnog društva, industrije i ostalim dionicima, cilj je našeg savjeta pomoći sudionicima u trijalogu da postignu pravi konsenzus na vrijeme. U dva dijela ovog mišljenja upućuje se na GDPR:

               —

               u EDPS-ovoj viziji pravila o zaštiti podataka orijentiranih na budućnost s ilustrativnim primjerima naših preporuka i

               —

               prilogu („Prilog Mišljenju 3/2015: Usporedna tablica tekstova GDPR-a s preporukom EDPS-a”) koji sadrži tablicu od četiri stupca za usporedbu, članak po članak, teksta GDPR-a kako ga je donijela Komisija, Parlament i Vijeće, uz preporuku EDPS-a.

         Mišljenje je objavljeno na našoj internetskoj stranici i putem mobilne aplikacije. Mišljenje će se dopuniti na jesen 2015. preporukama za uvodne izjave uz GDPR i, nakon što Vijeće usvoji svoje opće stajalište, za direktivu o zaštiti podataka koja se primjenjuje na policijske i pravosudne djelatnosti.
   EDPS-ovo sveobuhvatno mišljenje o predloženom paketu reformi Komisije iz ožujka 2012. ostaje na snazi. Međutim, tri godine kasnije morali smo ažurirati svoj savjet o izravnijoj suradnji s pozicijama suzakonodavaca i dati neke posebne preporuke (5).Kao i mišljenje iz 2012., ovo mišljenje u skladu je s mišljenjima i izjavama Radne skupine iz članka 29., uključujući „Dodatak” o „osnovnim temama u pogledu trijaloga” donesen 17. lipnja, kojemu je EDPS pridonio kao punopravni član Radne skupine (6).

      Rijetka prilika: Zašto je ova reforma tako važna

      EU je u posljednjoj fazi maratonskog procesa reforme propisa o osobnim podacima. Opća uredba o zaštiti podataka potencijalno će još desetljećima utjecati na sve pojedince u EU-u, na sve organizacije u EU-u koje obrađuju osobne podatke te organizacije izvan EU-a koje obrađuju osobne podatke o pojedincima u EU-u (7). Sada je vrijeme za zaštitu temeljnih prava i sloboda pojedinaca u budućem društvu temeljenom na podacima.

      Učinkovita zaštita podataka osnažuje pojedinca i potiče odgovorno postupanje poduzeća i javnih tijela. U ovom području zakoni su kompleksni i tehnički, zahtijevaju stručne savjete, osobito savjete neovisnih nadležnih tijela za zaštitu podataka koja razumiju izazove usklađenosti. GDPR će vjerojatno biti jedan od najdužih u zbirci propisa Unije, tako da sada EU mora nastojati biti selektivan, usredotočiti se na odredbe koje su doista potrebne i izbjeći pojedinosti koje kao neželjena posljedica mogu neopravdano ometati buduće tehnologije. Tekstovi svake institucije zagovaraju jasnoću i razumljivost u obradi osobnih podataka: tako GDPR mora biti ono što zagovara, tj. što sažetiji i razumljiviji.

      Parlament i Vijeće kao suzakonodavci odgovorni su za utvrđenje konačnog zakonskog teksta, uz pomoć Komisije, kao inicijatora zakonodavstva i čuvara ugovora. EDPS nije dio pregovora u okviru „trijaloga”, ali smo zakonski nadležni ponuditi savjet te to učiniti proaktivno u skladu s ovlastima dodijeljenima nadzorniku i pomoćniku nadzornika prilikom imenovanja te s EDPS-ovom nedavnom strategijom. Ovo se mišljenje oslanja na više od deset godina iskustva u nadzoru usklađenosti u području zaštite podataka i davanju savjeta u vezi s politikom kako bi se institucije vodilo k ishodu koji će služiti interesima pojedinca.

      Zakonodavstvo je umijeće mogućeg. Svaka ponuđena mogućnost, u obliku odgovarajućih tekstova koje preferira Komisija, Parlament i Vijeće, sadrži mnoge vrijedne odredbe, ali se svaka može poboljšati. Po našem mišljenju, ishod neće biti savršen, ali namjeravamo podržati institucije u postizanju najboljih mogućih rezultata. To je razlog zašto naše preporuke ostaju u granicama triju tekstova. Vodimo se trima trajnim problemima:

               —

               osiguravanjem povoljnijeg položaja građana,

               —

               pravilima koja će funkcionirati u praksi,

               —

               pravilima koja će trajati čitavu generaciju.

      Ovo je mišljenje oživotvorenje transparentnosti i odgovornosti, dvojnih načela koja su možda najznačajnija novina GDPR-a. Proces trijaloga stavlja se pod veći nadzor nego ikad prije. Naše su preporuke javne te pozivamo sve institucije EU-a da iskoriste inicijativu i da pokažu svojim primjerom, tako da ova zakonodavna reforma bude rezultat transparentnog procesa, a ne tajnog kompromisa.

      EU treba novi sporazum o zaštiti podataka, novo poglavlje. Ostatak svijeta pozorno promatra. Kvaliteta novog zakona i njegovo međusobno djelovanje s globalnim pravnim sustavima i trendovima od najveće je važnosti. Ovim Mišljenjem EDPS pokazuje svoju spremnost i raspoloživost da pomogne osigurati da EU iskoristi ovu povijesnu priliku na najbolji mogući način.
   1.   Povoljniji položaj građana

   Propisima EU-a uvijek se nastojalo olakšati protoke podataka, kako unutar EU-a tako i s trgovinskim partnerima, no s najvećom brigom za prava i slobodu pojedinca. Internet je omogućio dosad nezabilježenu razinu povezivanja, samoizražavanja i mogućnosti za pružanje vrijednosti tvrtkama i potrošačima. Ipak, privatnost je Europljanima važnije nego ikada. Prema ispitivanju Eurobarometra o zaštiti podataka u lipnju 2015. (8), više od šest od deset građana ne vjeruje internetskim tvrtkama, a dvije trećine zabrinute su što nemaju potpunu kontrolu nad informacijama koje dostavljaju putem interneta.
   Reformirani okvir treba održavati i, gdje je to moguće, podizati standarde u korist pojedinca. Paket reformi u području zaštite podataka najprije je predložen kao sredstvo za „jačanje prava na zaštitu privatnosti na internetu” osiguravajući da ljudi budu „bolje informirani o svojim pravima i imaju veću kontrolu nad svojim informacijama” (9). Predstavnici organizacija civilnog društva pisali su Europskoj komisiji u travnju 2015. kako bi pozvali institucije da ostanu dosljedne tim namjerama (10).
   Postojeća načela utvrđena u Povelji, primarnom propisu EU-a, treba primjenjivati dosljedno, dinamično i inovativno, tako da u praksi budu učinkovita za građanina. Reforma mora biti sveobuhvatna, iz čega proizlazi predanost paketu, ali budući da obrada podataka može biti obuhvaćena zasebnim pravnim instrumentima, mora biti jasno koje je njihovo točno područje primjene i kako funkcioniraju zajedno, bez praznina koje bi ugrozile zaštitne mjere (11).
   Za EDPS-a, polazna točka jest dostojanstvo pojedinca koje nadilazi pitanja puke pravne usklađenosti (12). Naše preporuke temelje se na procjeni svakog članka GDPR-a, pojedinačno i kumulativno, sukladno tome hoće li to ojačati položaj pojedinca u odnosu na trenutačni okvir. Referentna točka jesu načela u središtu zaštite podataka, odnosno članak 8. Povelje o temeljnim pravima (13).
   1.1.   Definicije: budimo jasni u pogledu toga što su osobni podaci

   Pojedinci bi trebali moći učinkovitije ostvariti svoja prava u odnosu na bilo koju informaciju koja ih može identificirati ili izdvojiti, čak i ako se informacija smatra „pseudonimiziranom” (14).
   1.2.   Sve obrade podataka moraju biti i zakonite i opravdane

               —

               Zahtjevi za sve obrade podataka koje trebaju biti ograničene na posebne svrhe i na pravnu osnovu jesu kumulativni, a ne alternativni. Preporučujemo izbjegavanje bilo kakvog objedinjavanja i time slabljenja tih načela. Umjesto toga, EU treba očuvati, pojednostaviti i operacionalizirati ustaljenu predodžbu da osobne podatke treba upotrebljavati samo na načine koji su sukladni prvotnoj svrsi za prikupljanje (15).

               —

               Pristanak je jedna od mogućih pravnih osnova za obradu, ali moramo spriječiti prisilna odgovaranja na pitanja u kojima nema smislenog izbora za pojedinca i gdje uopće nema potrebe za obradu podataka. Preporučujemo omogućavanje ljudima da daju široki ili uski pristanak, na primjer na klinička istraživanja, koji se poštuje i koji se može povući (16).

               —

               EDPS podržava dobra, inovativna rješenja za međunarodne prijenose osobnih podataka koji olakšavaju razmjenu podataka i poštuju zaštitu podataka i načela nadzora. Preporučujemo da se ne dopušta prijenos na temelju zakonitih interesa voditelja obrade zbog nedovoljne zaštite pojedinca niti bi EU trebao otvoriti širom vrata stranim tijelima trećih zemalja za izravni pristup podacima koji se nalaze u EU-u. Svaki zahtjev za prijenos koji su izdala tijela u trećoj zemlji trebalo bi priznati samo ako se njime poštuju norme utvrđene u ugovorima o uzajamnoj pravnoj pomoći, međunarodnim sporazumima ili drugim pravnim kanalima za međunarodnu suradnju (17).

         1.3.   Neovisniji, autoritativniji nadzor

               —

               Tijela za zaštitu podataka EU-a trebala bi biti spremna izvršavati svoje zadaće u trenutku stupanja na snagu GDPR-a, s tim da Europski odbor za zaštitu podataka bude u potpunosti funkcionalan čim Uredba postane primjenjiva (18).

               —

               Tijela trebaju biti u mogućnosti saslušati i razmotriti žalbe i zahtjeve koje su podnijeli pojedinci na koje se podaci odnose ili tijela, organizacije i udruge.

               —

               Pojedinačno ostvarivanje prava zahtijeva djelotvoran sustav odgovornosti i naknade štete uzrokovane nezakonitom obradom podataka. S obzirom na jasne prepreke u dobivanju pravne zaštite u praksi, pojedinci bi trebali biti u mogućnosti da ih u sudskim postupcima zastupaju tijela, organizacije i udruge (19).

         2.   Pravila koja će funkcionirati u praksi

   Zaštitne mjere ne treba miješati s formalnostima. Pretjerano davanje detalja ili pokušaji mikroupravljanja poslovnim procesima dovodi do opasnosti od zastare u budućnosti. Ovdje možemo uzeti stranicu iz EU-ovog priručnika za tržišno natjecanje, gdje je relativno ograničeni skup propisa sekundarnog zakonodavstva strogo primijenjen i potiče kulturu odgovornosti i svijesti među poduzećima (20).
   Svaki od triju tekstova zahtijeva veću jasnoću i jednostavnost od onih koji su odgovorni za obradu osobnih podataka (21). Jednako tako, tehničke obveze moraju biti koncizne i lako razumljive ako ih voditelji obrade namjeravaju ispravno provesti (22).
   Postojeći postupci nisu nedodirljivi: cilj je naših preporuka prepoznati načine suzbijanja birokracije, umanjiti zahtjeve za dokumentacijom i nevažne formalnosti. Preporučujemo donošenje zakonodavstva samo kada je to doista potrebno. To daje manevarski prostor bilo za tvrtke, javna tijela ili nadležna tijela za zaštitu podataka: prostor koji mora biti ispunjen odgovornošću i vodstvom od strane nadležnog tijela za zaštitu podataka. Sve u svemu, prema našim preporukama tekst GDPR-a bio bi gotovo 30 % kraći od prosječne duljine teksta triju institucija (23).
   2.1.   Učinkovite zaštitne mjere, a ne procedure

               —

               Dokumentacija treba biti sredstvo, a ne cilj usklađenosti; reforma se mora usredotočiti na rezultate. Preporučamo skalabilan pristup kojim se obveze voditelja obrade u vezi s dokumentacijom svode na jednu politiku o tome osigurati usklađenost s uredbom, uzimajući u obzir rizike, uz transparentno prikazanu usklađenost, bilo za prijenose, ugovore s obrađivačima ili kršenje obavijesti (24).

               —

               Na temelju izričitih kriterija procjene rizika i u skladu s našim iskustvom u nadzoru institucija EU-a, preporučamo slanje obavijesti o povredi podataka nadzornom tijelu i procjene utjecaja zaštite podataka samo ako su prava i slobode osoba čiji se podaci obrađuju ugroženi (25).

               —

               Inicijative industrije, bilo kroz obvezujuća pravila koja se odnose na poduzeća ili žigove privatnosti, treba aktivno poticati (26).

         2.2.   Bolja ravnoteža između javnog interesa i zaštite osobnih podataka

               —

               Pravila o zaštiti podataka ne smiju ometati povijesna, statistička i znanstvena istraživanja koja su zaista u javnom interesu. Oni koji su odgovorni moraju poduzeti potrebne mjere kako bi spriječili da se osobni podaci upotrebljavaju protiv interesa pojedinca, obraćajući posebnu pozornost na pravila koja uređuju osjetljive informacije u vezi s, primjerice, zdravljem (27).

               —

               Istraživači i arhivisti trebaju biti u stanju pohraniti podatke koliko god je potrebno, poštujući te zaštitne mjere (28).

         2.3.   Povjerenje u i ovlaštenje nadzornih tijela

               —

               Preporučujemo da se nadzornim tijelima dopusti da izdaju smjernice voditeljima obrade podataka i da razviju svoje vlastite interne poslovnike u duhu pojednostavljene, lakše primjene GDPR-a od strane jednog jedinog nadzornog tijela (jedinstveno kontaktno mjesto (one-stop shop)) blisko građanima („blizina”) (29).

               —

               Tijela trebaju biti u mogućnosti utvrditi učinkovite, razmjerne i odvraćajuće sanacijske i administrativne sankcije na temelju svih relevantnih okolnosti (30).

         3.   Propisi koji će trajati čitavu generaciju

   Glavni stup sadašnjeg okvira, Direktiva 95/46/EZ, bila je model za daljnje zakonodavstvo u vezi s obradom podataka u EU-u i diljem svijeta te je čak i dala osnovu za formuliranje prava na zaštitu osobnih podataka u članku 8. Povelje o temeljnim pravima. Ova će reforma oblikovati obradu podataka za generaciju koja se ne sjeća života bez interneta. EU stoga mora u potpunosti razumjeti implikacije ovog akta na pojedince te njegovu održivost u okolnostima tehnološkog razvoja.
   Posljednjih godina uočen je eksponencijalni porast generiranja, prikupljanja, analize i razmjene osobnih podataka, što je rezultat tehnoloških inovacija poput interneta stvari, računalstva u oblaku, velikih podataka i otvorenih podataka, čije iskorištavanje EU smatra bitnim za svoju konkurentnost (31). Sudeći po dugovječnosti Direktive 95/46/EZ, razumno je očekivati sličan vremenski okvir do sljedeće velike revizije pravila o zaštiti podataka, koja će možda uslijediti tek krajem 2030-ih. Puno prije toga, može se očekivati da će tehnologije temeljene na podacima približiti umjetnoj inteligenciji, obradi prirodnog jezika i biometrijskim sustavima, čime se omogućuju primjene s mogućnošću strojnog učenja za naprednu inteligenciju.
   Tim se tehnologijama dovode u pitanje načela zaštite podataka. Reforma okrenuta budućnosti stoga mora biti utemeljena na dostojanstvu pojedinca i mora biti vođena etikom. To mora ispraviti neravnotežu između inovacije u zaštiti osobnih podataka i iskorištavanju iste, čineći zaštitne mjere učinkovitim u našem digitaliziranom svijetu.
   3.1.   Odgovorna poslovna praksa i inovativni inženjering

               —

               Reforma bi trebala preokrenuti nedavni trend tajnog praćenja i donošenje odluka na temelju profila skrivenih od pojedinaca. Problem nije ciljano oglašavanje ili praksa profiliranja, nego nedostatak smislenih informacija o algoritamskoj logici kojom se razvijaju ti profili i koja utječe na osobu čiji se podaci obrađuju (32). Preporučujemo potpunu transparentnost voditelja obrade.

               —

               Podupiremo uvođenje načela zaštite podataka u fazi dizajna i u zadanim postavkama kao sredstvo pokretanja rješenja utemeljenih na potrebama tržišta u digitalnoj ekonomiji. Preporučujemo jednostavniji tekst pri zahtijevanju da se prava i interesi pojedinca integriraju u razvoj proizvoda i zadane postavke (33).

         3.2.   Ovlašteni pojedinci

   Prenosivost podataka jest poveznik u digitalnom okruženju s korisničkom kontrolom koju pojedinci uviđaju da im nedostaje. Preporučujemo dopuštanje izravnog prijenosa podataka s jednog na drugog voditelja obrade na zahtjev osobe na koju se podaci odnose i davanje prava osobama na koje se podaci odnose da dobiju kopiju podataka koje oni sami mogu prenijeti na drugog voditelja obrade (34).
   3.3.   Propisi primjenjivi i u budućnosti

   Preporučujemo izbjegavanje jezika i praksi koje mogu postati zastarjele ili sporne (35).
   4.   Nedovršen posao

   Donošenje EU-ovog paketa reformi u području zaštite podataka koji je usmjeren na budućnost bit će impresivno, ali unatoč tome nepotpuno postignuće.
   Sve su institucije suglasne da se načela GDPR-a trebaju dosljedno primjenjivati na institucije EU-a. Mi zagovaramo pravnu sigurnost i ujednačenost pravnog okvira, uz prihvaćanje jedinstvenosti javnog sektora EU-a i potrebu da se izbjegne bilo kakvo slabljenje trenutačne razine obveza (kao i potrebu da se osigura pravna i organizacijska osnova za EDPS). Komisija stoga treba iznijeti prijedlog sukladan GDPR-u za reviziju Uredbe (EZ) br. 45/2001 što je prije moguće nakon završetka razgovora o GDPR-u, tako da se oba teksta mogu početi primjenjivati istodobno (36).
   Drugo, jasno je da će se Direktiva 2002/58/EZ („Direktiva o privatnosti u području elektroničkih komunikacija”) morati izmijeniti. Što je još važnije, EU zahtijeva jasan okvir za povjerljivost komunikacija, što predstavlja sastavni element prava na privatnost, kojim se uređuju sve usluge koje omogućuju komunikaciju, a ne samo pružatelji javno dostupnih elektroničkih komunikacija. To se mora učiniti pravno sigurnim i usklađenim propisom koji predviđa najmanje iste standarde zaštite kao što su oni iz Direktive o privatnosti u području elektroničkih komunikacija pod ravnopravnim tržišnim uvjetima.
   Ovim se mišljenjem stoga preporučuje pozivanje na predanost ubrzanom donošenju prijedloga u ta dva područja u najkraćem mogućem roku.
   5.   Odlučujući trenutak za digitalna prava u Europi i izvan nje

   Po prvi put u generaciji EU ima priliku modernizirati i uskladiti pravila o tome kako se postupa s osobnim podacima. Privatnost i zaštita podataka ne natječu se s ekonomskim rastom i međunarodnom trgovinom, niti s velikim uslugama i proizvodima - one su dio prijedloga kvalitete i vrijednosti. Kako Europsko vijeće naglašava, povjerenje je nužan preduvjet za inovativne proizvode i usluge koje se oslanjaju na obradu osobnih podataka.
   Tijekom 1995. EU je bio pionir u području zaštite podataka. Sada više od 100 zemalja diljem svijeta ima zakone o zaštiti podataka, a manje od polovice njih su europske zemlje (37). Neovisno o tome, EU i dalje privlači posebnu pozornost zemalja koje razmišljaju o uspostavljanju ili revidiranju svojih zakonskih okvira. U vrijeme kada je povjerenje ljudi u tvrtke i vlade uzdrmano otkrićima o masovnom nadzoru i povredama podataka, to daje veliku odgovornost zakonodavcima EU-a za čije se odluke ove godine može očekivati da neće imati utjecaj izvan Europe.
   Po mišljenju EDPS-a, tekstovi GDPR-a na pravom su putu, ali problemi ostaju, a neki od njih su vrlo ozbiljni. Uvijek postoji rizik u postupku suodlučivanja da dobronamjerni pregovarači ublaže određene odredbe u traženju političkog kompromisa. Međutim, to je drukčije kod reforme u području zaštite podataka jer se ovdje radi o temeljnim pravima i načinom na koji će se ona zaštititi kroz čitavu generaciju.
   Na toj osnovi, ovo mišljenje nastoji pomoći glavnim institucijama EU-a u rješavanju problema. Ne želimo samo jača prava za pojedince na koje se podaci odnose i veću odgovornost za voditelja obrade; želimo olakšati inovativnost osiguravajući zakonski okvir koji je neutralan s obzirom na tehnologiju, ali pozitivan s obzirom na prednosti koje tehnologija može donijeti društvu.
   S obzirom da su pregovori u završnoj fazi, nadamo se da će naše preporuke pomoći EU-u da stigne do cilja s reformom koja će služiti svojoj svrsi tijekom nadolazećih godina i desetljeća. To predstavlja novo poglavlje u području zaštite podataka s globalnom perspektivom, a EU pruža primjer ostalima.

      Sastavljeno u Bruxellesu 27. srpnja 2015.

         Giovanni BUTTARELLI

            Europski nadzornik za zaštitu podataka

      (1)  Zajedničke deklaracije Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije „Zajednička izjava o praktičnim načinima provedbe postupka suodlučivanja” (članak 251. Ugovora o EZ-u) (2007/C 145/02) (SL C 145, 30.6.2007.).

      (2)  COM(2012) 11 završna verzija; zakonodavna rezolucija Europskog parlamenta od 12. ožujka 2014. o prijedlogu uredbe o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka (Opća uredba o zaštiti podataka), P7_TA(2014)0212; Prijedlog uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka (Opća uredba o zaštiti podataka) – Priprema općeg pristupa, dokument Vijeća 9565/15, 11.6.2015.

      (3)  Dugi naziv glasi Prijedlog direktive o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u nadležnim tijelima u svrhu sprečavanja, istrage, otkrivanja i progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenopravnih sankcija te o slobodnom kretanju takvih podataka, COM(2012) 10, završna verzija; zakonodavna rezolucija Europskog parlamenta od 12. ožujka 2014. o prijedlogu direktive Europskog parlamenta i Vijeća o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u nadležnim tijelima u svrhu sprečavanja, istrage, otkrivanja i progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenopravnih sankcija te o slobodnom kretanju takvih podataka, P7_TA(2014)0219. O vremenskom okviru i području primjene trijaloga vidi zaključke Europskog vijeća od 25. do 26. lipnja 2015., EUCO 22/15; na plan za trijalog ukazano je na zajedničkoj konferenciji za tisak Parlamenta, Vijeća i Komisije http://audiovisual.europarl.europa.eu/AssetDetail.aspx?id=690e8d8d-682d-4755-bfb6-a4c100eda4ed [zadnji pristup 20.7.2015.] ali on nije službeno objavljen. GDPR stupa na snagu 20 dana od dana objave u Službenom listu i očekuje se da će se u potpunosti primjenjivati dvije godine nakon stupanja na snagu (članak 91.).

      (4)  Obavijest o slobodnom radnom mjestu Europskog nadzornika za zaštitu podataka COM/2014/10354 (2014/C 163 A/02), SL C 163 A/6 28.5.2014. U EDPS-ovoj strategiji 2015.-2019. obećanje da će se „tražiti izvediva rješenja koja izbjegavaju birokraciju, ostaju fleksibilna za tehnološke inovacije i prekogranične protoke podataka te omogućuju pojedincima da učinkovitije ostvare svoja prava putem interneta ili izvan njega”; Vodeći primjer: EDPS-ova strategija 2015.-2019., ožujak 2015.

      (5)  EDPS-ovo mišljenje o paketu reformi u području zaštite podataka, 7.3.2015.

      (6)  Vidi prilog pismu Radne skupine iz članka 29. upućenom Vĕri Jourovoj, povjerenici za pravosuđe, zaštitu potrošača i ravnopravnost spolova, 17.6.2015.

      (7)  Materijalno i teritorijalno područje primjene GDPR-a teško je jezgrovito sažeti. Čini se da se institucije barem slažu oko toga da područje primjene obuhvaća organizacije osnovane u EU-u koje su odgovorne za obradu osobnih podataka, bilo u EU-u ili izvan njega, organizacije osnovane izvan EU-a koje obrađuje osobne podatke pojedinaca u EU-u tijekom nuđenja roba ili usluga ili praćenja pojedinca u EU-u. (Vidjeti članak 2. o materijalnom području primjene i članak 3. o teritorijalnom području primjene.)

      (8)  Ostali rezultati pokazali su da je sedam od deset ispitanika zabrinuto što se njihovi podaci upotrebljavaju u druge svrhe od one za koju su prikupljeni, jedan od sedam ispitanika kaže da treba tražiti njihovo izričito odobrenje u svim slučajevima prije nego što se njihovi podaci prikupljaju i obrađuju, a dvije trećine misli da je važno biti u mogućnosti prenijeti osobne podatke sa starog pružatelja usluga na novi; Posebni Eurobarometar br. 431 o zaštiti podataka, lipanj 2015. Usporedni rezultati instituta Pew Research u 2014. pokazali su da 91 % Amerikanaca osjeća da je izgubilo kontrolu nad time kako tvrtke prikupljaju i upotrebljavaju osobne informacije, 80 % korisnika društvenih mreža zabrinuto je da treće strane poput oglašivača ili tvrtki dobiju njihove podatke, a 64 % ispitanika kaže da bi se vlada trebala više potruditi oko reguliranja oglašivača; Panel ispitivanje privatnosti instituta Pew Research, siječanj 2014.

      (9)  Komisija predlaže sveobuhvatnu reformu pravila o zaštiti podataka kako bi se povećala kontrola korisnika nad njihovim podacima i smanjili troškovi poslovanja.

      (10)  Pismo NGO-a predsjedniku Junckeru, 21.4.2015. https://edri.org/files/DP_letter_Juncker_20150421.pdf i odgovor šefa kabineta potpredsjednika Timmermansa, 17.7.2015. https://edri.org/files/eudatap/Re_EC_EDRi-GDPR.pdf [pristupljeno 23.7.2015.]. EDPS se u svibnju 2015. sastao s predstavnicima nekoliko navedenih NGO-a kako bi razgovarali o pitanjima koja ih brinu; PRIOPĆENJE ZA TISAK EDPS/2015/04, 1.6.2015., Reforma zaštite podataka EU-a: EDPS se sastaje s međunarodnim skupinama za građanske slobode; cjelovit zapis razgovora dostupan je na EDPS-ovoj internetskoj stranici (https://secure.edps.europa.eu/EDPSWEB/edps/EDPS/Pressnews/Videos/GDPR_civil_soc).

      (11)  Članak 2. stavak 2. točka (e).

      (12)  Članak 1.

      (13)  Članak 8. Povelje glasi [s dodanim naglaskom]

                  1.

                  Svatko ima pravo na zaštitu svojih osobnih podataka.

                  2.

                  Takvi podaci moraju se obrađivati pošteno u za to utvrđene svrhe, na temelju pristanka osobe o kojoj je riječ ili na nekoj drugoj legitimnoj osnovi, utvrđenoj zakonom. Svatko ima pravo na pristup prikupljenim podacima koji se na njega ili nju odnose i pravo na njihovo ispravljanje.

                  3.

                  Poštovanje tih pravila podliježe nadzoru neovisnog tijela.

      (14)  Članak 10. Osim ako i sve dok se uspostavi jasna i pravno obvezujuća definicija „pseudonimiziranih podataka” za razliku od „osobnih podataka”, ta vrsta podataka mora ostati u okviru pravila za zaštitu podataka.

      (15)  Članak 6. stavak 2. i članak 6. stavak 4. S obzirom da je došlo do određene neizvjesnosti u vezi sa značenjem „spojivosti”, preporučujemo, nakon mišljenja Radne skupine iz članka 29. o ograničavanju svrhe, opće kriterije za procjenu je li obrada spojiva (vidi članak 5. stavak 2.).

      (16)  Učinkovito funkcionalno odvajanje jedan je od načina osiguranja zakonite obrade u nedostatku pristanka, ali legitiman interes ne bi se trebao tumačiti preširoko. Bezuvjetno pravo na odustajanje također može biti primjerena alternativa u nekim situacijama. Procjena je li pristanak slobodno dan djelomično ovisi o tome (a) postoji li značajna neravnoteža između pojedinca na kojeg se odnose osobni podaci i voditelja obrade i (b) u slučajevima obrade na temelju članka 6. stavka 1. točke (b), je li izvršenje ugovora ili pružanje usluge uvjetovano pristankom na obradu podataka koja nije nužna u tu svrhu. (Vidi članak 7. stavak 4.) To odražava odredbu iz EU-ovog zakonodavstva o zaštiti potrošača: na temelju članka 3. stavka 1. Direktive 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, „Ugovorna odredba o kojoj se nisu vodili pojedinačni pregovori smatra se nepoštenom ako u suprotnosti s uvjetom o dobroj vjeri, na štetu potrošača prouzroči znatniju neravnotežu u pravima i obvezama stranaka, proizašlih iz ugovora.”

      (17)  Takva pravila uključuju odluke o primjerenosti za određene sektore i područja, povremene preglede odluka o primjerenosti i obvezujuća pravila koja se odnose na poduzeća. Vidi članke 40.-45.

      (18)  Članak 73.

      (19)  Članak 76. O poteškoćama u dobivanju pravne zaštite za povredu propisa o zaštiti podataka vidi Izvješće Agencije za temeljna prava o pristupu pravnim lijekovima za zaštitu podataka u državama članicama EU-a, 2013.

      (20)  Propisi EU-a stavljaju naglasak na samoprocjenu društava u pogledu usklađenosti s člankom 101. UFEU-a o zabrani sporazuma štetnih za tržišno natjecanje, dok dominantne tvrtke na tržištu imaju „posebnu odgovornost” za izbjegavanje bilo kakvih radnji koje bi mogle narušiti učinkovito tržišno natjecanje (stavak 9. Smjernica Komisije 2009/C 45/02); vidi Preliminarno mišljenje EDPS-a o privatnosti i konkurentnosti u vremenu velike količine podataka, 14.3.2014.

      (21)  Ta tri teksta različito upućuju na „razumljiv način i oblik te na jasan i jednostavan jezik” (uvodna izjava (57), EP, članak 19., COM i Vijeće), koji je „jasan i nedvosmislen” (uvodna izjava (99), EP, članak 10.a EP-a) i davanje „jasnih i lako razumljivih informacija” (članak 10. EP-a, članak 11. EP-a), i informacije koje su „koncizne, transparentne, jasne i lako dostupne” (uvodna izjava (25), EP, COM i Vijeće; članak 11. EP-a).

      (22)  Odredbe za delegirane akte u velikoj su mjeri uklonjene u verzijama Parlamenta i Vijeća. Vjerujemo da EU može ići dalje i prepustiti da se tim tehničkim stvarima bave stručna neovisna tijela.

      (23)  Prema našim preporukama tekst bi imao oko 20 000 riječi; prosječna duljina tekstova triju institucija iznosi oko 28 000 riječi.

      (24)  Članak 22.

      (25)  Članci 31. i 33.

      (26)  Članak 39.

      (27)  Članak 83. Istraživanje i arhiviranje samo po sebi ne predstavlja pravni temelj za obradu, zbog čega preporučamo brisanje članka 6. stavka 2.

      (28)  Članak 83.a.

      (29)  Radna skupina iz članka 29. opisala je viziju upravljanja, mehanizam dosljednosti i jedinstveno kontaktno mjesto (one-stop shop) temeljeno na povjerenju u neovisna nadležna tijela za zaštitu podataka (DPA) i formulirano u tri sloja:

               —

               pojedinačni DPA koji je jak i potpuno obučen za rješavanje slučajeva u svojoj nadležnosti,

               —

               učinkovita suradnja između DPA-a s jasnim vodstvom u prekograničnim slučajevima,

               —

               Europski odbor za zaštitu podataka (EDPB) koji mora biti autonoman, s vlastitom pravnom osobnošću, opremljen dostatnim sredstvima, koji se sastoji od ravnopravnih DPA-a koji djeluju u duhu solidarnosti, s ovlašću donošenja obvezujućih odluka i kojeg podršku pruža tajništvo koje služi odboru putem zasjedanja.

      (30)  Preporučujemo i pojašnjenje nadležnosti nadzornih tijela i imenovanje vodećeg tijela u slučajevima transnacionalne obrade, uz očuvanje mogućnosti da nadzorna tijela obrađuju isključivo lokalne slučajeve. Preporučujemo pojednostavnjenu verziju mehanizma usklađenosti uz dodatno pojašnjenje kako prepoznati slučajeve u kojima se nadzorna tijela trebaju konzultirati s Europskim odborom za zaštitu podataka i u kojima će Odbor morati donijeti obvezujuću odluku kako bi se osigurala dosljedna primjena Uredbe.

      (31)  Komunikacija Komisije o Strategiji jedinstvenog digitalnog tržišta za Europu, COM (2015) 192 konačna verzija; Zaključci Europskog vijeća iz lipnja 2015. godine, EUCO 22/15; Zaključci Vijeća o digitalnoj pretvorbi europske industrije, 8993/15.

      (32)  Članak 14. stavak (h).

      (33)  Članak 23.

      (34)  Članak 18. Dodatno preporučujemo da, kako bi bilo učinkovito, pravo na prenosivost podataka mora imati širok raspon primjene, a ne se primjenjivati samo na postupke obrade koji upotrebljavaju podatke koje je pružila osoba na koju se podaci odnose.

      (35)  Preporučujemo, primjerice, izostavljanje pojmova kao što su „internetski”, „u pisanom obliku” i „informacijsko društvo”.

      (36)  Jedna mogućnost, koju bismo preferirali, jest da se to učini odredbom u samom GDPR-u.

      (37)  Greenleaf, Graham, Global Data Privacy Laws 2015: 109 Countries, with European Laws Now a Minority (January 30, 2015); (2015) 133 Privacy Laws & Business International Report, February 2015; UNSW Law Research Paper No. 2015-21.


title: Preporuka Komisije (EU) 2017/761 оd 26. travnja 2017. o europskom stupu socijalnih prava

text:
               29.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               L 113/56

         PREPORUKA KOMISIJE (EU) 2017/761
   оd 26. travnja 2017.
   o europskom stupu socijalnih prava
   EUROPSKA KOMISIJA,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 292.,
   budući da:

               (1)

               U skladu s člankom 3. Ugovora o Europskoj uniji cilj je Unije, među ostalim, promicanje dobrobiti njezinih naroda i rad na održivom razvoju Europe koji se temelji na visokokonkurentnom socijalnom tržišnom gospodarstvu, u cilju pune zaposlenosti i društvenog napretka. Unija suzbija socijalnu isključenost i diskriminaciju, promiče socijalnu pravdu i zaštitu, ravnopravnost žena i muškaraca, međugeneracijsku solidarnost i zaštitu prava djeteta.

               (2)

               U skladu s člankom 9. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, Unija pri utvrđivanju i provedbi svojih politika i aktivnosti uzima u obzir zahtjeve povezane s promicanjem visoke razine zaposlenosti, jamstvom dostatne socijalne zaštite, borbom protiv socijalne isključenosti te visokom razinom obrazovanja, osposobljavanja i zaštite zdravlja ljudi.

               (3)

               Člankom 151. Ugovora o funkcioniranju Europske unije predviđa se da Unija i države članice, imajući na umu temeljna socijalna prava, kao što su ona određena u Europskoj socijalnoj povelji potpisanoj 18. listopada 1961. u Torinu te ona iz Povelje Zajednice o temeljnim socijalnim pravima radnika iz 1989., imaju za cilj promicanje zapošljavanja, poboljšanje životnih i radnih uvjeta kako bi se na putu napretka omogućilo njihovo usklađivanje, odgovarajuću socijalnu zaštitu, socijalni dijalog, razvoj ljudskih potencijala u cilju trajne visoke stope zaposlenosti i borbe protiv isključenosti.

               (4)

               Člankom 152. Ugovora o funkcioniranju Europske unije predviđa se da Unija prepoznaje i promiče ulogu socijalnih partnera na svojoj razini, uzimajući u obzir raznolikost nacionalnih sustava. Ona olakšava dijalog među socijalnim partnerima poštujući njihovu autonomiju.

               (5)

               Poveljom Europske unije o temeljnim pravima, proglašenom 7. prosinca 2000. na sastanku Europskog vijeća u Nici, štite se i promiču brojna osnovna načela koja su ključna za europski socijalni model. Odredbe te Povelje odnose se na institucije, tijela, urede i agencije Unije, uz poštovanje načela supsidijarnosti, te na države članice samo kada provode pravo Unije.

               (6)

               Ugovor o funkcioniranju Europske unije sadržava odredbe kojima se utvrđuju ovlasti Unije povezane s, među ostalim, slobodom kretanja radnika (članci 45. do 48.), pravom poslovnog nastana (članci 49. do 55.), socijalnom politikom (članci 151. do 161.), promicanjem socijalnog dijaloga (članak 154.), uključujući sklapanje i provedbu sporazuma na razini Unije (članak 155.), jednakim plaćama muškaraca i žena za jednak rad (članak 157.), doprinosom razvoju kvalitetnog obrazovanja i strukovnog osposobljavanja (članci 165. i 166.), djelovanjem Unije kojim se nadopunjuju nacionalne politike i promiče suradnja u području zdravstva (članak 168.), ekonomskom, socijalnom i teritorijalnom kohezijom (članci 174. do 178.), oblikovanjem i nadzorom provedbe općih smjernica ekonomskih politika (članak 121.), utvrđivanjem smjernica za zapošljavanje i ispitivanjem njihove provedbe (članak 148.) i, općenitije, usklađivanjem zakonodavstava (članci 114. do 117.).

               (7)

               Europski parlament pozvao je na uspostavu europskog stupa socijalnih prava kako bi se ojačala socijalna prava, kratkoročno i srednjoročno pozitivno utjecalo na živote ljudi te poduprla izgradnja Europe u 21. stoljeću (1). Europsko vijeće naglasilo je da je rješavanje ekonomske i socijalne nesigurnosti prioritet te je pozvalo na stvaranje svijetle budućnosti za sve, zaštitu našeg načina života i osiguravanje boljih mogućnosti za mlade (2). Čelnici 27 država članica te Europskog vijeća, Europskog parlamenta i Europske komisije u Rimskoj deklaraciji obvezali su se raditi na ostvarivanju socijalne Europe. Ta se obveza temelji na načelu održivog rasta i promicanja gospodarskog i društvenog napretka te koheziji i konvergenciji, čuvajući pritom integritet unutarnjeg tržišta (3). Socijalni partneri obvezali su se da će i dalje pridonositi Europi koja svojim radnicima i poduzećima donosi rezultate (4).

               (8)

               Dovršetak jedinstvenog europskog tržišta posljednjih desetljeća pratio je razvoj čvrste socijalne stečevine, što je dovelo do napretka u slobodi kretanja, načinu života i radnim uvjetima, ravnopravnosti žena i muškaraca, zdravlju i sigurnosti na radu, socijalnoj zaštiti te obrazovanju i osposobljavanju. Uvođenje eura dalo je Uniji stabilnu zajedničku valutu kojom se koristi 340 milijuna građana u 19 država članica, što im olakšava svakodnevni život i štiti ih od financijske nestabilnosti. Unija se također znatno proširila, što je dovelo do brojnijih gospodarskih mogućnosti i promicanja društvenog napretka diljem kontinenta.

               (9)

               Tržišta rada i društva brzo se razvijaju, a globalizacija, digitalna revolucija, promjene u obrascima rada te društvena i demografska kretanja donose nove mogućnosti i izazove. Izazovi, kao što su izrazita nejednakost, dugotrajna nezaposlenost i nezaposlenost mladih te međugeneracijska solidarnost, često su prisutni u svim državama članicama, premda u različitim stupnjevima.

               (10)

               Europa je pokazala namjeru da prebrodi financijsku i gospodarsku krizu i zahvaljujući odlučnim mjerama, gospodarstvo Unije sada je stabilnije, stope zaposlenosti rekordno su visoke, a nezaposlenost se kontinuirano smanjuje. Međutim, društvene posljedice krize, primjerice nezaposlenost mladih, dugotrajna nezaposlenost i rizik od siromaštva, vrlo su brojne i potrebno je hitno ih riješiti.

               (11)

               Zapošljavanje i društveni izazovi s kojima se Europa suočava u velikoj su mjeri posljedica relativno skromnog rasta koji je rezultat neiskorištenog potencijala u smislu sudjelovanja u zapošljavanju i produktivnosti. Budući da su gospodarski i društveni napredak povezani, uspostava europskog stupa socijalnih prava poboljšavanjem europske konkurentnosti i poticanjem ulaganja, otvaranja radnih mjesta i socijalne kohezije trebala bi biti dio sveobuhvatnijih napora u izgradnji uključivijeg i održivijeg modela rasta.

               (12)

               Europskim stupom socijalnih prava nastojali bi se postići učinkoviti rezultati u području zapošljavanja i socijalnih prava kao odgovor na postojeće i buduće izazove koji su izravno usmjereni na ispunjavanje osnovnih ljudskih potreba te osigurati bolje postizanje i provođenje socijalnih prava.

               (13)

               Intenzivniji rad na ostvarivanju rezultata u području zapošljavanja i socijalnih prava osobito je važan radi povećanja otpornosti i jačanja ekonomske i monetarne unije. Zbog toga je europski stup socijalnih prava prvenstveno usmjeren na europodručje, ali primjenjiv je na sve države članice koje žele u njemu sudjelovati.

               (14)

               Europski stup socijalnih prava odraz je načela i prava koji su ključni za pravednost tržišta rada i sustava socijalne skrbi te njihovo dobro funkcioniranje u Europi 21. stoljeća. Njime se potvrđuju određena prava koja već postoje u pravnoj stečevini Unije, a dodaju se nova načela za rješavanje izazova koji su rezultat društvenih, tehnoloških i gospodarskih kretanja.

               (15)

               Načela koja su utvrđena u europskom stupu socijalnih prava odnose se na građane Unije i državljane trećih zemalja sa zakonitim boravkom u Uniji. Kada je određeno načelo povezano s radnicima, ono se odnosi na sve zaposlene osobe, neovisno o njihovu radnom statusu te načinu i trajanju rada.

               (16)

               Europski stup socijalnih prava ne sprečava države članice ili njihove socijalne partnere da uspostave ambicioznije društvene standarde. Konkretno, ništa iz europskog stupa socijalnih prava ne smije se tumačiti na način da se ograničavaju prava i načela kako su u svojim područjima primjene utvrđena pravom Unije ili međunarodnim pravom i međunarodnim sporazumima čije su Unija ili sve države članice stranke, uključujući Europsku socijalnu povelju potpisanu u Torinu 18. listopada 1961. i mjerodavne konvencije i preporuke Međunarodne organizacije rada odnosno na način da se na ta prava i načela negativno utječe.

               (17)

               Uspostava europskog stupa socijalnih prava zajednička je obveza i odgovornost Unije, njezinih država članica i socijalnih partnera. Načela i prava utvrđena europskim stupom socijalnih prava trebala bi se provesti na razini Unije i na razini država članica u okviru njihovih nadležnosti te u skladu s načelom supsidijarnosti.

               (18)

               Na razini Unije europski stup socijalnih prava ne podrazumijeva veće ovlasti Unije od onih utvrđenih Ugovorima. On bi se trebao provesti u okviru tih ovlasti.

               (19)

               Na razini država članica njime se poštuju raznolikost kultura i tradicija europskih naroda te nacionalni identiteti država članica i organizacija njihovih javnih tijela na nacionalnoj, regionalnoj i lokalnoj razini. Konkretno, uspostavom europskog stupa socijalnih prava ne utječe se na pravo država članica da utvrde osnovna načela svojih sustava socijalne sigurnosti te se ne bi trebalo utjecati na njihovu financijsku ravnotežu.

               (20)

               Socijalni dijalog ima središnju ulogu u jačanju socijalnih prava te održivog i uključivog rasta. Socijalni partneri na svim razinama imaju ključnu ulogu u ostvarivanju i provedbi europskog stupa socijalnih prava u skladu sa svojom autonomijom i pravom na kolektivno djelovanje,

         USVOJILA JE OVU PREPORUKU:

      EUROPSKI STUP SOCIJALNIH PRAVA

   POGLAVLJE I.

      Jednake mogućnosti i pristup tržištu rada

   1.   Obrazovanje, osposobljavanje i cjeloživotno učenje

   Svi imaju pravo na kvalitetno i uključivo obrazovanje, osposobljavanje i cjeloživotno učenje kako bi održali i stekli vještine s pomoću kojih mogu u cijelosti sudjelovati u društvu i uspješno ući na tržište rada.
   2.   Rodna ravnopravnost

               (a)

               Jednako postupanje i jednake mogućnosti žena i muškaraca moraju se osigurati i poticati u svim područjima, uključujući sudjelovanje na tržištu rada, uvjete zaposlenja i napredovanje u karijeri.

               (b)

               Žene i muškarci imaju pravo na jednaku plaću za rad jednake vrijednosti.

         3.   Jednake mogućnosti

   Bez obzira na spol, rasnu ili etničku pripadnost, vjeru ili uvjerenje, invaliditet, dob ili spolnu orijentaciju, svi imaju pravo na jednako postupanje i jednake mogućnosti u pogledu zapošljavanja, socijalne zaštite, obrazovanja te pristupa robi i uslugama dostupnima javnosti. Potiču se jednake mogućnosti nedovoljno zastupljenih skupina.
   4.   Aktivna potpora zapošljavanju

               (a)

               Svi imaju pravo na pravovremenu i prilagođenu pomoć u poboljšavanju izgleda za zapošljavanje ili samozapošljavanje. To uključuje pravo na potporu pri traženju posla, osposobljavanju i prekvalifikaciji. Svi imaju pravo na prijenos socijalne zaštite i prava na osposobljavanje kada mijenjaju radno mjesto.

               (b)

               Mladi imaju pravo na kontinuirano obrazovanje, naukovanje, pripravništvo ili pouzdanu ponudu za posao u razdoblju od četiri mjeseca nakon gubitka posla ili prekida obrazovanja.

               (c)

               Nezaposleni imaju pravo na prilagođenu, neprekidnu i dosljednu potporu. Dugotrajno nezaposleni imaju pravo na detaljnu individualnu procjenu najkasnije 18 mjeseci od gubitka posla.

         POGLAVLJE II.

      Pravedni radni uvjeti

   5.   Sigurno i prilagodljivo zaposlenje

               (a)

               Bez obzira na vrstu i trajanje radnog odnosa radnici imaju pravo na pravedno i jednako postupanje u pogledu radnih uvjeta, pristupa socijalnoj zaštiti i osposobljavanja. Potiče se prijelaz prema zapošljavanju na neodređeno vrijeme.

               (b)

               U skladu sa zakonodavstvom i kolektivnim ugovorima osigurava se potrebna fleksibilnost poslodavaca da se brzo prilagode gospodarskim promjenama.

               (c)

               Potiču se inovativni oblici zapošljavanja kojima se osiguravaju kvalitetni radni uvjeti. Potiču se poduzetništvo i samozapošljavanje. Olakšava se profesionalna mobilnost.

               (d)

               Sprečava se sklapanje radnih odnosa s nesigurnim radnim uvjetima, uključujući zabranu zlouporabe nestandardnih ugovora. Probni rad trebao bi se zaključiti u razumnom roku.

         6.   Plaće

               (a)

               Radnici imaju pravo na pravedne plaće s kojima se može dostojno živjeti.

               (b)

               Osigurava se primjerena minimalna plaća kojom se mogu zadovoljiti potrebe radnika i njihovih obitelji u određenim nacionalnim gospodarskim i društvenim uvjetima te pristup zapošljavanju i poticaji za traženje zaposlenja. Sprečava se siromaštvo zaposlenih.

               (c)

               Sve se plaće utvrđuju transparentno i predvidljivo u skladu s nacionalnom praksom i poštujući autonomiju socijalnih partnera.

         7.   Informacije o uvjetima zaposlenja i zaštita u slučaju dobivanja otkaza

               (a)

               Radnici imaju pravo na početku zaposlenja u pisanom obliku biti upoznati sa svojim pravima i obvezama koji proizlaze iz radnog odnosa, uključujući probni rad.

               (b)

               Prije dobivanja otkaza radnici imaju pravo biti upoznati s razlozima za njegovo dobivanje i mora im se dati razuman otkazni rok. Radnici imaju pravo pristupa djelotvornom i nepristranom rješavanju sporova, a u slučaju neopravdanog otkaza imaju pravo na pravnu zaštitu, uključujući primjerenu kompenzaciju.

         8.   Socijalni dijalog i uključenost radnika

               (a)

               Provodi se savjetovanje sa socijalnim partnerima o osmišljavanju i provedbi gospodarskih i socijalnih politika te politika zapošljavanja u skladu s nacionalnom praksom. Potiče ih se da pregovaraju o kolektivnim ugovorima i sklapaju ih u svim područjima koja su im relevantna poštujući svoju autonomiju i pravo na kolektivno djelovanje. Prema potrebi, sporazumi koje su sklopili socijalni partneri provode se na razini Unije i njezinih država članica.

               (b)

               Radnici i predstavnici radnika imaju pravo pravovremeno biti upoznati s pitanjima koja su im relevantna te se uključiti u raspravu o njima, osobito u pogledu prijenosa, restrukturiranja i spajanja poduzeća te kolektivnog otpuštanja.

               (c)

               Potiče se potpora povećanju kapaciteta socijalnih partnera za promicanje socijalnog dijaloga.

         9.   Ravnoteža između poslovnog i privatnog života

   Roditelji i osobe koje su dužne skrbiti o drugima imaju pravo na primjeren dopust, fleksibilne radne uvjete i pristup uslugama skrbi. Žene i muškarci imaju pravo jednakog pristupa posebnim dopustima za skrb i potiču se da ih jednakomjerno koriste.
   10.   Zdravo, sigurno i dobro prilagođeno radno okruženje te zaštita podataka

               (a)

               Radnici imaju pravo na visoku razinu zaštite zdravlja i sigurnosti na radu.

               (b)

               Radnici imaju pravo na radno okruženje koje je prilagođeno njihovim profesionalnim potrebama te koje će im omogućiti da što duže sudjeluju na tržištu rada.

               (c)

               Radnici imaju pravo na zaštitu osobnih podataka na radnom mjestu.

         POGLAVLJE III.

      Socijalna zaštita i uključenost

   11.   Skrb o djeci i potpora djeci

               (a)

               Djeca imaju pravo na pristupačan i kvalitetan rani i predškolski odgoj i obrazovanje.

               (b)

               Djeca imaju pravo na zaštitu od siromaštva. Djeca iz ugroženih sredina imaju pravo na posebne poticajne mjere za ostvarivanje jednakih mogućnosti.

         12.   Socijalna zaštita

   Bez obzira na vrstu i trajanje radnog odnosa radnici, a u usporedivim uvjetima i samozaposleni, imaju pravo na primjerenu socijalnu zaštitu.
   13.   Naknade za nezaposlene

   Nezaposleni imaju pravo na primjerenu potporu javnih zavoda za zapošljavanje pri (ponovnom) uključivanju na tržište rada i primjerenu naknadu za nezaposlene u razumnom trajanju, u skladu s njihovim doprinosima i nacionalnim pravilima o ispunjavanju uvjeta za primanje naknade. Tim naknadama ne smije se destimulirati brz povratak na tržište rada.
   14.   Minimalni dohodak

   Svi koji nemaju dovoljno sredstava imaju pravo na primjeren minimalni dohodak koji omogućuje dostojan život u svim njegovim fazama te pravo djelotvornog pristupa potpornim dobrima i uslugama. Za one koji mogu raditi minimalni bi dohodak trebalo kombinirati s poticajima za (ponovno) uključivanje na tržište rada.
   15.   Dohodak u starosti i mirovine

               (a)

               Umirovljeni radnici i samozaposleni imaju pravo na mirovinu koja odgovara njihovim doprinosima i čini primjeren dohodak. Žene i muškarci imaju jednake mogućnosti za ostvarivanje prava na mirovinu.

               (b)

               Sve starije osobe imaju pravo na resurse koji im omogućuju dostojan život.

         16.   Zdravstvena skrb

   Svi imaju pravo pravovremenog pristupa pristupačnoj i kvalitetnoj preventivnoj i kurativnoj zdravstvenoj skrbi.
   17.   Uključenost osoba s invaliditetom

   Osobe s invaliditetom imaju pravo na potporu dohotku koja im omogućuje dostojan život, usluge koje im omogućuju sudjelovanje na tržištu rada i u društvu te radno okruženje prilagođeno njihovim potrebama.
   18.   Dugotrajna skrb

   Svi imaju pravo na pristupačne i kvalitetne usluge dugotrajne skrbi, osobito na usluge skrbi u vlastitom domu i u zajednici.
   19.   Stanovanje i pomoć beskućnicima

               (a)

               Onima kojima je to potrebno omogućuje se pristup socijalnim stanovima ili kvalitetnoj pomoći za stanovanje.

               (b)

               Ranjive osobe imaju pravo na primjerenu pomoć i zaštitu od prisilnih deložacija.

               (c)

               Osiguravaju se primjerena skloništa i usluge za beskućnike radi promicanja njihove socijalne uključenosti.

         20.   Dostupnost osnovnih usluga

   Svi imaju pravo pristupa kvalitetnim osnovnim uslugama, uključujući vodu, kanalizaciju, energiju, prijevoz, financijske usluge i digitalnu komunikaciju. Potpora pristupu takvih uslugama dostupna je onima kojima je potrebna.

      Sastavljeno u Bruxellesu 26. travnja 2017.

            Za Komisiju

         Marianne THYSSEN

            Članica Komisije

      (1)  Europski parlament, Rezolucija od 19. siječnja 2017. o europskom stupu socijalnih prava, 2016/2095(INI).

      (2)  Deklaracija iz Bratislave od 16. rujna 2016.

      (3)  Rimska deklaracija od 25. ožujka 2017.

      (4)  Zajednička izjava socijalnih partnera od 24. ožujka 2017.


title: Preporuka Komisije (EU) 2015/914 оd 8. lipnja 2015. o Europskom programu preseljenja

text:
               13.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               L 148/32

         PREPORUKA KOMISIJE (EU) 2015/914
   оd 8. lipnja 2015.
   o Europskom programu preseljenja
   EUROPSKA KOMISIJA,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 292. četvrtu rečenicu,
   budući da:

               (1)

               Europsko vijeće na izvanrednoj sjednici 23. travnja 2015. podsjetilo je na ozbiljnost situacije na Sredozemlju i izrazilo odlučnost da Unija treba učiniti sve što može kako bi se spriječili daljnji gubici životâ na moru i riješili osnovni uzroci humanitarne krize. Europsko vijeće nadalje se obvezalo na uspostavu prvog dobrovoljnog pilot-projekta o preseljenju diljem Unije, nudeći mjesta za osobe koje ispunjavaju uvjete za zaštitu (1).

               (2)

               U svojoj Rezoluciji od 29. travnja 2015. Europski parlament pozvao je države članice na veći doprinos postojećim programima preseljenja i naglasio potrebu da se osigura siguran i zakonit pristup sustavu azila Unije (2).

               (3)

               Trenutačno postoji znatna neravnoteža među državama članicama u pogledu obveze preseljenja osoba. Samo petnaest država članica i tri pridružene države imaju programe preseljenja (još jedna država članica najavljuje početak programa preseljenja), tri države članice i jedna pridružena država izvršile su preseljenje ad hoc, dok ostale uopće ne sudjeluju u preseljenju.

               (4)

               Broj podnositelja zahtjeva za azil u Uniji 2014. dosegnuo je vrhunac od 626 000, dok je 6 380 državljana trećih zemalja kojima je potrebna međunarodna zaštita preseljeno u Uniju (3). Broj izbjeglica, tražitelja azila i interno raseljenih ljudi diljem svijeta 2013. premašio je 50 milijuna, prvi put od Drugog svjetskog rata (4).

               (5)

               Zaključcima Vijeća za pravosuđe i unutarnje poslove od 10. listopada 2014. potvrđeno je da „[…] uzimajući u obzir nastojanja država članica pogođenih migracijskim tokovima, sve bi države članice trebale dati svoj doprinos [preseljenju] na pravedan i uravnotežen način.” (5)

               (6)

               Komisija je 13. svibnja 2015. predstavila sveobuhvatan Europski migracijski program (6) kojim se, među ostalim, utvrđuje niz hitnih mjera prilagođenih odgovoru na ljudsku tragediju na cijelom Sredozemlju.

               (7)

               Kako bi se izbjeglo da raseljene osobe kojima je potrebna zaštita pribjegavaju kriminalnim mrežama krijumčara i trgovaca ljudima, tim se programom Europska unija poziva da pojača svoja nastojanja u pogledu preseljenja. U skladu s tim Komisija donosi ovu Preporuku kojom predlaže da se programom preseljenja na razini EU-a ponudi 20 000 mjesta na temelju ključa raspodjele.

               (8)

               U slučaju da pridružene države odluče sudjelovati, ključ raspodjele i dodijeljena sredstva za svaku državu članicu i pridruženu državu sudionicu prilagodit će se u skladu s tim.

               (9)

               S obzirom na prethodne rasprave tijekom posebnog sastanka Foruma za preseljenje i premještanje 25. studenoga 2014., ključ raspodjele trebao bi se temeljiti na (a) broju stanovnika (ponderiranje 40 %), (b) ukupnom BDP-u (ponderiranje 40 %), (c) prosječnom broju spontanih zahtjeva za azil i broju preseljenih izbjeglica na milijun stanovnika u razdoblju 2010.–2014. (ponderiranje 10 %) i (d) stopi nezaposlenosti (ponderiranje 10 %).

               (10)

               Ukupno 20 000 osoba trebalo bi biti primljeno u Uniju tijekom dvogodišnjeg razdoblja provedbe tog programa u državama članicama. Odgovornost za smještaj tih osoba treba biti isključivo na državama sudionicama, u skladu s mjerodavnim pravom Unije i međunarodnim propisima. To je u skladu s pozivom visokog povjerenika Ujedinjenih naroda za izbjeglice (UNHCR) europskim zemljama da preuzmu veće obveze u pogledu prihvata izbjeglica u okviru programa održivog preseljenja i time podupru kampanju koju vode Međunarodna organizacija za migracije i pet nevladinih organizacija.

               (11)

               U prepoznavanju prioritetnih regija u obzir treba uzeti stanje u susjedstvu i trenutačne migracijske tokove, osobito vezu s regionalnim programima razvoja i zaštite na Bliskom istoku, u Sjevernoj Africi i na Afričkom rogu.

               (12)

               Potrebno je uključiti iskustvo i stručno znanje UNHCR-a i drugih mjerodavnih tijela, uključujući Europski potporni ured za azil, radi pomoći pri provedbi programa preseljenja.

               (13)

               Trebalo bi poduzeti mjere za izbjegavanje sekundarnih kretanja preseljenih osoba iz države preseljenja u druge države članice i pridružene države sudionice.

               (14)

               Komisija predviđa doprinos tom programu stavljanjem na raspolaganje dodatnih 50 milijuna eura 2015. i 2016. u okviru Unijina programa preseljenja, utvrđenog u članku 17. Uredbe (EU) br. 516/2014 Europskog parlamenta i Vijeća (7). Kako bi se osigurala optimalna uporaba financijskih poticaja, Komisija će prilagoditi paušalne iznose i prioritete preseljenja iz tog programa donošenjem delegiranog akta, u skladu s člankom 17. stavcima 4. i 10. Uredbe (EU) br. 516/2014. U slučaju da pridružene države odluče sudjelovati u programu preseljenja, neće moći iskoristiti paušalne iznose u skladu s Uredbom (EU) br. 516/2014 kao naknadu za preuzimanje obveza,

         DONIJELA JE OVU PREPORUKU:

      EUROPSKI PROGRAM PRESELJENJA

               1.

               Komisija preporučuje da države članice presele 20 000 ljudi kojima je potrebna međunarodna zaštita na temelju uvjeta i ključa raspodjele utvrđenih u ovoj Preporuci.

      DEFINICIJA I PODRUČJE PRIMJENE PROGRAMA PRESELJENJA

               2.

               „Preseljenje” znači transfer pojedinačnih raseljenih osoba kojima je nedvojbeno potrebna međunarodna zaštita, na zahtjev visokog povjerenika Ujedinjenih naroda za izbjeglice, iz treće zemlje u državu članicu, u dogovoru s njom, radi zaštite od vraćanja, u koju će biti primljene uz dodjeljivanje prava boravka i svih drugih prava usporedivih s pravima koja se dodjeljuju osobama pod međunarodnom zaštitom.

               3.

               Europskim programom preseljenja trebalo bi obuhvatiti sve države članice.

      SADRŽAJ PROGRAMA PRESELJENJA

               4.

               Program bi se trebao temeljiti na europskoj obvezi da se osigura 20 000 mjesta za preseljenje. Program bi trebao trajati dvije godine od datuma donošenja Preporuke.

               5.

               Ukupan broj mjesta za preseljenje trebalo bi dodijeliti državama članicama u skladu s ključem raspodjele iz Priloga. U slučaju da pridružene države odluče sudjelovati u programu, ključ raspodjele bit će prilagođen u skladu s tim.

               6.

               Prioritetne regije za preseljenje trebale bi uključivati Sjevernu Afriku, Bliski istok i Afrički rog, pri čemu će naglasak biti na zemljama u kojima se provode regionalni programi razvoja i zaštite.

               7.

               Države članice i pridružene države sudionice trebale bi zadržati odgovornost za pojedinačne odluke o prihvatu, nakon odgovarajućih zdravstvenih i sigurnosnih provjera, dok bi visoki povjerenik Ujedinjenih naroda za izbjeglice trebao biti odgovoran za procjenu kandidata za preseljenje u prioritetnim regijama i podnošenje prijedloga za preseljenje državama članicama i pridruženim zemljama sudionicama.

               8.

               Kad se preseljenoj osobi dopusti ulazak na državno područje države članice ili pridružene države sudionice, ta bi država trebala provesti službeni postupak za pružanje međunarodne zaštite, uključujući brzo uzimanje otisaka prstiju u skladu s primjenjivim zakonodavstvom, osobito Uredbom (EU) br. 603/2013 Europskog parlamenta i Vijeća (8), Direktivom 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća (9), Direktivom Vijeća 2005/85/EZ (10), Direktivom Vijeća 2003/9/EZ (11) te od 20. srpnja 2015. direktivama 2013/32/EU (12) i 2013/33/EU Europskog parlamenta i Vijeća (13).

               9.

               Nakon tog postupka, ako država članica preseljenoj osobi dodijeli status međunarodne ili nacionalne zaštite, ta bi osoba u državi članici u koju je preseljena trebala imati prava zajamčena korisnicima međunarodne zaštite Direktivom 2011/95/EU ili slična prava zajamčena nacionalnim pravom. U tom kontekstu, za slobodno kretanje unutar Unije trebali bi vrijediti isti uvjeti i ograničenja koji se primjenjuju na druge državljane trećih zemalja koji zakonito borave u državama članicama. U slučaju sudjelovanja pridruženih zemalja trebalo bi se primjenjivati odgovarajuće nacionalno zakonodavstvo.

               10.

               Kandidate za preseljenje trebalo bi, prije nego što im se odobri ulazak na državno područje države članice ili pridružene države sudionice, obavijestiti o pravima i obvezama prema programu preseljenja te prema mjerodavnom zakonodavstvu Unije i nacionalnom zakonodavstvu u području azila, a posebno o posljedicama daljnjeg kretanja unutar Unije i/ili pridruženih država sudionica te o činjenici da im pripadaju samo ona prava koja proizlaze iz statusa međunarodne ili nacionalne zaštite u državi preseljenja.

               11.

               Preseljene osobe koje bez odobrenja uđu na državno područje države članice ili pridružene države sudionice koja nije država preseljenja, prije završetka službenog postupka za međunarodnu zaštitu ili nakon stjecanja prava na međunarodnu zaštitu, šalju se natrag u državu preseljenja, u skladu s pravilima utvrđenima u Uredbi (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća (14) i Direktivi 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (15).

               12.

               Potrebno je osigurati praktičnu uključenost Europskog potpornog ureda za azil u provedbu programa, osobito kako bi se pružila posebna potpora državama članicama i pridruženim državama sudionicama, posebno onima koje nemaju prethodnog iskustva s preseljenjem. Europski potporni ured za azil trebao bi nadzirati provedbu programa i redovito izvješćivati o njoj.

               13.

               Države članice trebale bi imati pravo na financijska sredstva razmjerna broju osoba preseljenih na njihovo državno područje u skladu s paušalnim iznosima iz članka 17. Uredbe (EU) br. 516/2014., kako je izmijenjen Delegiranom uredbom Komisije (EU) br. xxx/2015 (16).

      ADRESATI

               14.

               Ova Preporuka upućena je državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 8. lipnja 2015.

            Za Komisiju

         Dimitris AVRAMOPOULOS

            Član Komisije

      (1)  Točka 3. podtočka q) Izjave Europskog vijeća, 23. travnja 2015., EUCO 18/15

      (2)  Točke 8. i 10., Rezolucija Europskog parlamenta, 29. travnja 2015., 2015/2660(RSP).

      (3)
   Izvor: Eurostat.

      (4)
   Izvor: Izvješće o globalnim trendovima 2013., UNHCR.

      (5)  Zaključci Vijeća o „Poduzimanju mjera za bolje upravljanje migracijskim tokovima”, sastanak Vijeća za pravosuđe i unutarnje poslove, 10. listopada 2014.

      (6)  Komunikacija Komisije Europskom parlamentu, Vijeću, Europskom gospodarskom i socijalnom odboru i Odboru regija o Europskom migracijskom programu, 13. svibnja 2015., COM(2015) 240, završna verzija.

      (7)  Uredba (EU) br. 516/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014. o uspostavi Fonda za azil, migracije i integraciju, o izmjeni Odluke Vijeća 2008/381/EZ i o stavljanju izvan snage odluka br. 573/2007/EZ i br. 575/2007/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te Odluke Vijeća 2007/435/EZ (SL L 150, 20.5.2014., str. 168.).

      (8)  Uredba (EU) br. 603/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o uspostavi sustava „Eurodac” za usporedbu otisaka prstiju za učinkovitu primjenu Uredbe (EU) br. 604/2013 o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva i o zahtjevima za usporedbu s podacima iz Eurodaca od strane tijela kaznenog progona država članica i Europola u svrhu kaznenog progona te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1077/2011 o osnivanju Europske agencije za operativno upravljanje opsežnim informacijskim sustavima u području slobode, sigurnosti i pravde (SL L 180, 29.6.2013., str. 1.).

      (9)  Direktiva 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni statusa izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite (SL L 337, 20.12.2011., str. 9.).

      (10)  Direktiva Vijeća 2005/85/EZ od 1. prosinca 2005. o minimalnim normama koje se odnose na postupke priznavanja i ukidanja statusa izbjeglica u državama članicama (SL L 326, 13.12.2005., str. 13.).

      (11)  Direktiva Vijeća 2003/9/EZ od 27. siječnja 2003. o utvrđivanju minimalnih normi za prihvat tražitelja azila (SL L 31, 6.2.2003., str. 18.).

      (12)  Direktiva 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite (SL L 180, 29.6.2013., str. 60.).

      (13)  Direktiva 2013/33/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju normi za prihvat podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu (SL L 180, 29.6.2013., str. 96.).

      (14)  Uredba (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva (SL L 180, 29.6.2013., str. 31.).

      (15)  Članak 6. stavak 2. Direktive 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom (SL L 348, 24.12.2008., str. 98.).

      (16)  Još nije podneseno.

      PRILOG

                  Država članica

                  Ključ
                  (%)

                  Raspoređenost

                  Austrija

                  2,22

                  444

                  Belgija

                  2,45

                  490

                  Bugarska

                  1,08

                  216

                  Cipar

                  0,34

                  69

                  Češka

                  2,63

                  525

                  Danska

                  1,73

                  345

                  Estonija

                  1,63

                  326

                  Finska

                  1,46

                  293

                  Francuska

                  11,87

                  2 375

                  Grčka

                  1,61

                  323

                  Hrvatska

                  1,58

                  315

                  Irska

                  1,36

                  272

                  Italija

                  9,94

                  1 989

                  Latvija

                  1,10

                  220

                  Litva

                  1,03

                  207

                  Luksemburg

                  0,74

                  147

                  Mađarska

                  1,53

                  307

                  Malta

                  0,60

                  121

                  Nizozemska

                  3,66

                  732

                  Njemačka

                  15,43

                  3 086

                  Poljska

                  4,81

                  962

                  Portugal

                  3,52

                  704

                  Rumunjska

                  3,29

                  657

                  Slovačka

                  1,60

                  319

                  Slovenija

                  1,03

                  207

                  Španjolska

                  7,75

                  1 549

                  Švedska

                  2,46

                  491

                  Ujedinjena Kraljevina

                  11,54

                  2 309

            Ključ se temelji na sljedećim kriterijima (1)
          (2):

                  (a)

                  broju stanovnika (brojke za 2014., ponderiranje 40 %); taj kriterij odražava kapacitet države članice da preuzme određeni broj izbjeglica;

                  (b)

                  ukupnom BDP-u (brojke za 2013., ponderiranje 40 %); taj kriterij odražava ukupno bogatstvo zemlje te služi kao pokazatelj kapaciteta gospodarstva za prihvat i integraciju izbjeglica;

                  (c)

                  prosječnom broju spontanih zahtjeva za azil i broju preseljenih izbjeglica na milijun stanovnika u razdoblju 2010.–2014. (ponderiranje 10 %); taj kriterij odražava nastojanja država članica u nedavnoj prošlosti;

                  (d)

                  stopi nezaposlenosti (brojke za 2014., ponderiranje 10 %); taj kriterij odražava kapacitet za integraciju izbjeglica.

         (1)  Izračuni se temelje na statističkim podacima Eurostata (zatraženima 8. travnja 2015.).

         (2)  Izračun postotaka izvršen je na pet decimalnih mjesta i zaokružen na najbliže više ili niže drugo decimalno mjesto radi prikaza u tablici; raspodjela osoba izvršena je na temelju izvornih postotaka izraženih na pet decimalnih mjesta.


title: Preporuka Vijeća od 17. veljače 2015. o razrješnici koja se daje Komisiji u vezi s provedbom operacija Europskog razvojnog fonda (osmi ERF) za financijsku godinu 2013.

text:
               24.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 66/1

         PREPORUKA VIJEĆA
   od 17. veljače 2015.
   o razrješnici koja se daje Komisiji u vezi s provedbom operacija Europskog razvojnog fonda (osmi ERF) za financijsku godinu 2013.
   (2015/C 66/01)
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
   uzimajući u obzir Četvrtu konvenciju AKP-EEZ-a potpisanu u Lomeu 15. prosinca 1989. (1) i izmijenjenu Sporazumom potpisanim na Mauricijusu 4. studenoga 1995. (2),
   uzimajući u obzir Unutarnji sporazum između predstavnika vlada država članica, koji su se sastali u okviru Vijeća, o financiranju i upravljanju potporom Zajednice u okviru Drugog financijskog protokola Četvrte konvencije AKP-EZ-a (3) (dalje u tekstu „Unutarnji sporazum”) kojim se, između ostalog, uspostavlja osmi Europski razvojni fond (osmi ERF), a posebno njegov članak 33. stavak 3.,
   uzimajući u obzir Financijsku uredbu 98/430/EZ od 16. lipnja 1998. koja se primjenjuje na suradnju u financiranju razvoja u okviru Četvrte konvencije AKP-EZ-a (4), a posebno njezine članke od 66. do 74.,
   razmotrivši račun prihoda i rashoda i bilancu stanja koja se odnosi na operacije osmog ERF-a na dan 31. prosinca 2013. i godišnje izvješće Revizorskog suda o djelatnostima koje financiraju 8., 9. i 10. Europski razvojni fondovi (ERF-ovi), što se tiče financijske godine 2013., zajedno s odgovorima Komisije sadržanima u tom godišnjem izvješću (5),
   budući da:

               (1)

               U skladu s člankom 33. stavkom 3. Unutarnjeg sporazuma, Europski parlament treba, na preporuku Vijeća, Komisiji dati razrješnicu za financijsko upravljanje osmim ERF-om.

               (2)

               Sveukupna provedba operacija osmog ERF-a tijekom financijske godine 2013. od strane Komisije je zadovoljavajuća,

         OVIME PREPORUČUJE da Europski parlament Komisiji izda razrješnicu u vezi s provedbom operacija osmog ERF-a za financijsku godinu 2013.

      Sastavljeno u Bruxellesu 17. veljače 2015.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         J. REIRS

      (1)  SL L 229, 17.8.1991., str. 3.

      (2)  SL L 156, 29.5.1998., str. 3.

      (3)  SL L 156, 29.5.1998., str. 108.

      (4)  SL L 191, 7.7.1998., str. 53.

      (5)  SL C 398, 12.11.2014., str. 289.